—С
драге
воље
,
госпођице
,
одговори
јој
овај
,
реците
само
,
шта
треба
да
радим
,
па
ћу
учинити
,
што
год
узмогнем
.
—
Хвала
вам
,
рекне
му
Мара
,
бришући
непрестано
сузе
.
Хајдмо
да
упитамо
још
и
мајстор
Јову
,
он
ту
ради
у
авлији
,
само
ако
није
куда
отишао
.
Обоје
изађу
и
оду
у
стан
мајстор
Јовин
.
Он
је
био
обућар
,
бавио
се
већином
крпежом
,
па
,
како
је
солидно
радио
,
имао
је
увек
посла
,
да
су
га
он
и
два
шегрта
једва
савлађивали
.
То
је
био
човек
од
својих
56
година
,
здрав
,
вредан
,
поштен
али
прост
,
једва
је
умео
да
чита
новине
и
помало
пише
.
Имао
је
жену
и
двоје
мале
деце
,
јер
му
старија
беху
помрла
.
Он
је
Мару
волео
као
своју
кћер
,
увек
јој
се
учтиво
јављао
и
распитивао
се
,
како
јој
је
.
Кад
је
чуо
,
шта
је
било
с
Линком
,
био
је
ван
себе
од
љутине
.
За
овај
други
догађај
још
није
сазнао
,
па
,
кад
му
Мара
рече
,
у
чему
је
ствар
,
остави
чекић
и
ципелу
,
скочи
са
троношца
и
одмах
јој
се
понуди
,
да
с
њом
иде
,
те
да
спасу
Линку
.
Мара
му
се
захвали
и
сад
сви
троје
пођу
у
Видинску
улицу
.
Дошав
пред
Прокину
кућу
,
мајстор
Јова
закуца
,
и
,
кад
их
вратар
кроз
прозорчић
од
капије
упита
,
шта
желе
,
он
му
викне
,
да
су
дошли
,
да
траже
једну
девојчицу
,
коју
су
неки
бездушници
,
на
разбојнички
начин
,
довели
овамо
.
—
Нема
овде
никакве
девојке
,
одговори
му
вратар
.
Али
чекајте
,
да
јавим
господару
.
Он
отрчи
и
јави
ово
Проки
,
а
он
му
каже
да
ни
пошто
не
отвара
,
већ
доцније
,
кад
он
оде
.
Сада
нека
их
одбије
,
а
ако
неће
да
иду
,
нека
јави
позорнику
.
Вратар
се
врати
и
каже
им
,
да
се
торњају
с
врата
,
ту
нема
никакве
девојке
,
а
ако
неће
,
он
ће
звати
полицију
.
—
Отвори
нам
,
да
се
сами
уверимо
,
рекне
му
мајстор
Јова
,
а
кад
овај
не
хте
отворити
,
он
стане
лупати
и
викати
.
Вратар
оде
брзо
у
салон
,
отвори
један
капак
и
мане
позорнику
,
који
и
сам
беше
пошао
,
да
види
,
шта
је
.
Момак
му
каже
,
да
је
молио
господар
,
да
ове
људе
отера
.
—
Траже
,
вели
,
некакву
девојку
,
о
којој
они
немају
ни
појма
.
Жандар
им
одмах
приђе
и
нареди
,
да
одлазе
,
а
ако
шта
имају
,
ено
им
полиције
.
Нису
ту
помогла
никаква
објашњења
мајстор
Јовина
,
па
ни
претње
,
да
ће
га
тужити
кварту
,
нити
је
помогао
плач
Марин
,
жандарм
им
одсечно
рече
,
да
ће
их
одмах
ухапсити
,
ако
не
оду
.
—
Хајд’мо
,
госпођице
,
окрене
се
мајстор
Јова
Мари
,
хајдмо
сад
кући
,
да
се
договоримо
,
шта
да
чинимо
,
ја
сам
скројио
добар
план
,
да
нас
неће
моћи
нико
да
омете
.
Ова
је
непрестано
плакала
,
али
увиде
,
да
овако
ништа
не
може
учинити
,
зато
пође
кући
,
а
с
њима
и
Лаза
.
ЛXИ
Чим
се
Мара
и
остали
вратише
,
вратар
јави
Проки
,
шта
је
чуо
.
Овај
одмах
нареди
,
шта
треба
радити
,
ако
дође
много
света
,
а
нарочито
да
јави
г
.
Лаки
,
те
да
пошље
још
кога
позорника
.
—
Ја
се
морам
склонити
где
у
вароши
,
по
свој
прилици
код
тетка
Митре
,
рекне
им
,
па
ћу
вечерас
у
8
часова
брзим
возом
.
Зато
ни
пошто
немојте
говорити
,
да
сам
у
Београду
,
осим
ако
би
била
крајња
нужда
.
После
тога
опрости
се
са
женом
и
оде
.
Прво
обиђе
тетка
Митру
,
затим
потражи
у
кварту
Мићу
писара
,
па
,
чувши
,
да
је
болестан
,
оде
у
варош
.
За
то
време
мајстор
Јова
одмах
зађе
по
Фишеклији
,
па
својим
познаницима
,
мајсторима
,
трговцима
и
раденицима
исприча
о
злочину
над
малом
Линком
,
коју
су
неки
од
комшија
познавали
.
Он
их
све
редом
замоли
,
да
заједно
оду
пред
Прокин
завод
и
тамо
силом
отму
несрећну
девојчицу
,
јер
хоће
да
је
продаду
у
Цариград
.
Сви
су
се
чудили
,
да
се
тако
насиље
могло
догодити
,
а
нарочито
,
да
тако
раде
баш
они
људи
,
чија
је
света
дужност
,
да
чувају
морал
и
сузбијају
самовољу
.
Мајстор
Јова
јави
ово
и
неким
женама
,
које
беху
јако
огорчене
.
Од
уста
до
уста
,
па
је
сва
Фишеклија
сазнала
за
ово
неморално
дело
.
Сада
стари
обућар
наново
обиђе
све
познанике
и
замоли
их
,
да
се
после
подне
,
око
3
часа
,
састану
пред
његовом
кућом
,
где
и
сестра
Линкина
станује
,
па
да
одатле
сви
заједно
оду
у
Видинску
улицу
.
Исто
тако
каже
и
Лази
Н
.
,
да
дође
и
поведе
још
кога
друга
,
што
овај
обећа
.
Вратив
се
кући
,
јави
Мари
,
шта
је
учинио
и
охрабри
је
,
да
се
не
плаши
више
за
сестру
,
сад
ће
је
извесно
ослободити
.
Она
му
се
захвали
,
рекав
му
,
да
ће
се
и
она
и
Линка
до
века
сећати
његове
пријатељске
услуге
.
Како
је
било
већ
подне
,
мајстор
Јова
оде
у
своју
собицу
,
да
руча
,
а
после
настави
рад
.
Мара
,
пак
,
купи
мало
сира
и
леба
,
да
се
мало
прихвати
,
али
не
могаше
јести
,
јер
је
њен
бол
био
неизмеран
,
осећала
се
много
клонула
,
те
зато
прилегне
,
да
се
мало
одмори
,
па
,
тако
,
и
заспи
,
—
Спавала
је
врло
мало
,
ни
пун
један
час
.
А
и
како
би
могла
,
поред
онаког
бола
и
узбуђења
,
у
каквом
се
налазила
.
Чим
је
устала
,
одмах
оде
до
мајстор
Јове
,
да
пита
,
кад
ће
се
ићи
по
Линку
,
па
,
кад
јој
овај
рече
,
да
је
још
врло
рано
,
изађе
на
улицу
,
да
види
,
има
ли
кога
.
Опет
се
врати
у
собу
,
где
је
покушала
,
да
што
ради
,
јер
је
имала
недовршених
хаљина
,
али
не
могаше
ни
иглом
пробости
,
тако
је
била
расејана
и
малаксала
.
Зато
је
сваки
час
излазила
на
улицу
,
да
види
,
да
ли
се
комшије
скупљају
,
па
,
чим
је
видела
њих
неколико
,
одмах
јави
мајстор
Јови
,
да
је
већ
време
,
да
иду
.
Овај
ју
је
молио
,
да
се
још
мало
претрпи
,
па
,
кад
се
око
четири
часа
скупило
преко
двадесет
грађана
,
крену
се
Видинској
улици
.
Сви
су
се
само
о
Мари
и
Линки
разговарали
.
Најближе
комшије
познавали
су
по
мало
обе
сестре
,
па
их
се
нису
могли
довољно
да
нахвале
.
С
тога
су
сви
грађани
били
јако
огорчени
,
претећи
,
да
ће
начинити
читав
русвај
,
ако
Прока
не
хтедне
пустити
малу
Линку
.
Мара
је
ишла
позади
,
заједно
с
мајстор
Јовом
,
оборене
главе
,
бледа
и
веома
тужна
.
Нека
чудна
слутња
беше
је
обузела
,
да
је
стари
обућар
никако
не
могаше
расположити
,
и
ако
се
трудио
,
да
је
охрабри
и
развесели
.
У
том
разговору
стигну
пред
Прокину
кућу
.
Мајстор
Јова
изађе
напред
и
почне
лупати
.
Вратар
дотрчи
и
,
кроз
прозорчић
,
упита
,
шта
жели
.
Овај
му
викне
,
да
одмах
отвори
,
јер
ће
иначе
ући
силом
.
Вратар
отрчи
и
јави
Прокиници
,
да
пред
кућом
стоји
читава
руља
света
,
дошли
су
,
извесно
,
да
траже
Линку
,
јер
је
опазио
и
њену
сестру
,
као
и
она
јутрошња
два
човека
.
Она
се
уплаши
,
хтеде
да
нареди
,
да
не
отвара
,
већ
да
позове
позорнике
,
којима
је
Лака
већ
наредио
,
да
свакога
отерају
,
ко
би
покушавао
да
прави
неред
.
Али
,
ушав
у
салон
и
видев
кроз
отшкринут
капак
пуно
света
,
а
само
три
позорника
,
побоји
се
каквој
несрећи
,
па
зато
нареди
вратару
,
да
отвори
и
све
пусти
унутра
.
Пре
тога
,
нареди
,
келнерки
,
да
припази
на
Аделу
,
која
је
била
непрестано
закључана
,
као
и
да
остале
девојке
буду
мирне
и
озбиљне
.
Сада
вратар
откључа
врата
,
и
сви
уђу
унутра
.
ЛXИИ
Чим
су
ушли
у
ходник
,
мајстор
Јова
упита
вратара
:
—
Где
је
газда
Прока
?
—
Не
знам
,
одговори
овај
,
мислим
,
да
је
отишао
у
варош
.
Мару
прођоше
жмарци
.
Она
се
сети
писма
Аделиног
,
да
јој
овај
бездушни
човек
није
,
можда
,
већ
одвео
сестру
.
—
А
где
је
госпођа
?
—
Изволте
овамо
,
рекне
вратар
и
покаже
им
собу
госпођину
.
Мајстор
Јова
закуца
на
врата
,
Прокиница
изађе
и
упита
,
шта
желе
.
—
Хоћемо
,
да
нам
вратите
ону
девојчицу
,
што
сте
силом
овамо
довели
,
одговори
јој
овај
.
Она
се
зове
Линка
,
а
ово
јој
је
сестра
.
—
Немамо
ми
овде
никакве
девојчице
,
правдала
се
Прокиница
.
Ово
је
јавни
завод
,
на
који
ми
плаћамо
порезу
.
Ту
је
власт
,
она
би
тако
што
сазнала
и
спречила
.
—
На
жалост
,
то
власт
не
би
учинила
,
умеша
се
Мара
,
јер
сам
се
ја
жалила
,
па
сам
била
само
вређана
.
—
Онда
изволите
,
прегледајте
целу
кућу
,
рекне
им
газдарица
.
И
ако
,
по
закону
,
приватни
грађани
немају
права
да
врше
претрес
станова
,
већ
само
власти
,
ја
вам
ипак
допуштам
.
Сад
им
вратар
почне
отварати
поједине
собе
.
Неки
грађани
пођу
за
њим
,
а
неки
остану
у
ходнику
,
где
беху
дошли
и
она
три
жандарма
са
улице
.
—
Он
им
је
сваки
буџак
показивао
,
чак
их
је
водио
на
таван
,
у
подрум
,
у
авлију
и
шупе
,
али
од
Линке
ни
помена
.
Само
им
није
показао
собу
,
где
је
била
Адела
.
Она
је
била
мало
склоњена
,
на
прозорима
тешке
завесе
,
са
јаким
закључаним
капцима
,
тако
,
да
сама
девојка
није
знала
,
шта
се
дешава
и
ко
је
дошао
,
али
је
чула
потмуо
жагор
.
—
Мора
бити
да
су
дете
где
год
у
комшилуку
прикрили
,
почеће
мајстор
Јова
,
окренув
се
осталима
.
Госпођина
Мара
насигурно
је
била
извештена
,
да
је
овде
.
Јутрос
нам
нису
хтели
отворити
,
а
кад
су
осетили
,
да
ће
доћи
више
грађана
,
онда
су
је
склонили
.
—
Да
идемо
сви
у
полицију
и
тражимо
,
да
се
ови
људи
узму
на
одговор
,
рећи
ће
један
грађанин
.
—
Не
помаже
то
,
примети
му
мајстор
Јова
,
чусте
ли
,
шта
вели
госпођица
Мара
?
А
зар
је
мало
нас
,
који
смо
пропиштали
од
самовоље
и
неправде
власничке
?
—
Молим
вас
,
мајстор
Јово
,
обрати
му
се
Мара
,
која
је
сва
дрктала
од
узбуђења
,
упитајте
госпођу
,
где
је
сакрила
једну
девојку
,
по
имену
Аделу
,
која
је
моју
сестру
заштићавала
и
с
њом
бегала
,
па
су
је
,
помоћу
г
.
Миће
писара
,
силом
вратили
и
на
мртво
име
испребијали
.
—
Но
,
шта
велите
на
ово
,
госпођо
?
упитају
њих
више
Прокиницу
.
—
Каква
Адела
?
Немамо
ми
овде
никакве
Аделе
.
У
осталом
,
ви
сте
прегледали
целу
кућу
,
нисте
нашли
ништа
и
сад
вас
молим
,
да
нас
оставите
на
миру
.
Ако
имате
још
што
да
тражите
,
ено
вам
полиције
.
При
тим
речима
,
она
уђе
у
своју
собу
,
бацив
прво
поглед
на
жандарме
,
и
затвори
за
собом
врата
.
Ово
понашање
гђе
Прокинице
разјари
јако
грађане
.
Један
од
њих
приђе
Мари
и
упита
је
:
—
Знате
ли
ви
,
госпођице
,
за
сигурно
,
да
се
овде
налази
та
Адела
,
која
је
с
вашом
сестром
бегала
и
коју
су
они
тукли
?
Мара
извади
Аделино
писмо
из
недара
,
које
јој
пре
подне
беше
донео
калфа
Лаза
,
и
преда
га
реченом
грађанину
са
речима
:
—
Ово
сам
писмо
добила
пре
подне
,
донео
ми
га
је
овај
господин
,
показајући
на
поменутог
калфу
.
Писала
га
је
иста
Адела
и
додала
му
кроз
прозор
ове
куће
.
Изволте
се
сами
уверити
,
а
ево
и
господина
,
можете
га
питати
.
Г
.
Мирко
—
тако
се
звао
речени
грађанин
—
прочита
писмо
на
глас
,
што
је
све
присутне
изненадило
и
још
више
разјарило
.
Затим
се
окрене
Лази
.
—
Ово
сте
писмо
ви
предали
госпођици
Мари
?
упита
га
.
—
Јесам
.
—
Кад
?
—
Па
око
девет
часова
.
—
Ко
вам
га
је
дао
?
Једна
девојка
из
ове
куће
,
кад
сам
пролазио
поред
прозора
,
рекавши
ми
,
да
ћу
учинити
добро
дело
,
јер
ћу
помоћи
,
да
се
спасе
једна
невина
девојчица
.
—
Па
ово
су
разбојници
!
викне
сада
г
,
Мирко
.
Ову
кућу
треба
разорити
!
Он
дође
до
врата
Прокинице
,
лупне
их
ногом
,
да
се
с
великим
треском
отворише
.
У
исто
време
улети
унутра
,
докопа
је
за
рамена
и
извуче
у
ходник
.
Одмах
казуј
,
где
је
та
Адела
,
лопужо
женска
,
викне
јој
,
јер
ћемо
те
сад
испребијати
!
—
Кад
сте
сакрили
малу
Линку
,
викне
јој
мајстор
Јова
,
где
је
Адела
?
—
Па
ви
сте
прегледали
целу
кућу
,
извињавала
се
Прокиница
,
дрктећи
.
Ја
вам
кажем
,
да
ми
овде
немамо
никакве
Аделе
,
то
је
само
удешено
,
да
се
ми
упропастимо
.
У
томе
се
,
у
побочном
ходнику
,
зачује
лупа
на
вратима
и
женски
глас
.
Чим
су
грађани
ушли
у
кућу
,
Адела
,
чујући
жагор
,
наслонила
је
била
ухо
на
врата
,
да
разбере
,
шта
је
то
.
Како
јој
је
собица
била
удаљена
,
у
једном
буџаку
,
није
сазнала
,
шта
је
у
ствари
,
али
,
чим
су
Мирко
и
мајстор
Јова
викнули
њено
име
,
одмах
је
помислила
,
да
су
дошли
по
Линку
.
Зато
почне
лупати
песницама
у
врата
,
вичући
,
да
јој
се
отвори
.
—
То
је
глас
Аделин
,
викне
Мара
радосно
,
мора
да
су
је
где
год
сакрили
.
Сада
више
грађана
потрче
у
побочни
ходник
,
а
г
.
Павле
лупи
ногом
у
врата
,
да
се
у
мало
не
иставише
.
—
Ко
је
тамо
?
викне
јако
.
—
Ја
сам
,
Адела
Фишерова
,
чуо
се
звонак
и
пријатан
женски
глас
.
Овде
су
ме
затворили
,
да
не
бих
одала
,
куд
су
одвели
малу
Линку
.
Грађани
нису
чекали
,
да
им
ко
откључа
врата
,
него
се
неколико
њих
навале
и
извале
их
.
ЛXИИИ
На
вратима
се
појави
Адела
.
Њена
лепа
и
бујна
коса
била
је
доста
расчупана
,
и
ако
ју
је
,
у
неколико
,
довела
у
ред
.
По
интелигентном
и
симпатичном
лицу
беше
више
модрица
и
греботина
,
више
десног
ока
мали
оток
,
све
знаци
убоја
,
које
је
ноћас
од
Проке
претрпела
.
Хаљине
јој
беху
изгужване
,
струк
испрскао
,
како
ју
је
Прока
ударао
кајишом
и
штиклама
.
Њено
лепо
и
свеже
лице
било
је
сада
бледо
,
на
њеним
очима
огледали
се
велика
туга
и
очајање
,
најјаснији
пример
,
да
у
данашњем
друштву
има
кругова
,
где
пропадају
многа
невина
створења
,
о
којима
слабо
ко
води
рачуна
.
Како
угледа
Мару
,
Адела
се
разведри
,
као
да
доби
нову
снагу
и
живот
.
И
преко
Мариног
невеселог
лица
прелете
осмејак
наде
и
радости
,
оне
полетеше
једна
другој
,
загрлише
се
,
а
њине
лепе
усне
приљубише
се
,
исказујући
тиме
велико
пријатељство
,
које
је
везивало
ове
патнице
.
—
Како
ми
то
изгледаш
,
Адела
?
упита
је
Мара
,
загледајући
јој
у
лице
.
Та
ти
си
сва
модра
и
изубијана
!
Ноћас
ме
је
г
.
Прока
испребијао
на
мртво
име
,
одговори
јој
несрећна
девојка
,
а
кад
сам
већ
пала
,
тада
ме
је
изгазио
ногама
,
да
сам
и
свест
изгубила
.
—
Ужасно
!
викнуше
неколико
грађана
.
Зар
у
нас
нема
власти
и
закона
,
да
се
тако
дивљаштво
казни
?
—
Ова
је
девојка
бегала
одавде
више
пута
,
примети
им
Мара
,
али
ју
је
увек
баш
та
власт
враћала
у
чељусти
ових
немилосрдних
људи
.
Она
ми
је
прва
и
казала
,
да
су
моју
сестру
овамо
силом
довели
,
с
њом
је
и
бегала
,
али
,
ето
,
опет
су
обе
враћене
,
а
ова
и
испребијана
.
—
Страшно
заиста
!
викне
г
.
Мирко
.
Ово
су
ужасне
разбојничке
пећине
.
Та
овде
живи
право
робље
,
а
државе
,
ђоја
,
траже
робове
по
Азији
и
Африци
!
Ове
мученице
треба
ослободити
,
дати
им
ваздуха
и
човечанског
живота
,
овде
пропадају
често
најчеднија
створења
,
која
трговци
с
људским
месом
хватају
у
своје
мреже
и
у
овим
јазбинама
држе
.
Наше
је
друштво
труло
,
врло
труло
,
кад
допушта
оваку
срамну
трговину
с
девојкама
,
где
чак
и
овако
нежна
,
васпитана
и
чедна
створења
,
као
ова
несрећна
девојка
,
могу
да
доспу
!
—
Заиста
,
то
је
срамно
!
рећи
ће
више
њих
.
То
је
право
варварсто
!
ЛXИВ
Поред
радости
,
што
је
видела
верну
пријатељицу
,
Мара
је
осећала
у
души
велику
тугу
за
сестром
.
Нека
слутња
беше
је
обузела
,
као
да
јој
се
сад
спрема
највећи
удар
,
срце
јој
је
јако
куцало
,
те
се
чисто
страшила
,
да
одмах
упита
,
где
јој
је
сестра
,
бојећи
се
,
да
не
чује
,
да
је
више
нема
,
што
би
и
за
њу
била
пропаст
.
Она
сад
још
боље
загледа
у
очи
Адели
,
као
да
би
и
без
њеног
одговора
хтела
да
прочита
,
где
јој
је
сестра
,
па
,
видев
у
њима
велику
забринутост
,
узе
је
за
обе
руке
и
упита
уздркталим
гласом
,
у
коме
се
огледао
највећи
страх
:
—
Адела
,
где
је
моја
Линка
?
...
Ова
је
погледа
с
великим
саучешћем
,
па
,
да
би
је
мало
охрабрила
и
смислила
,
како
да
јој
каже
кобну
вест
,
одговори
јој
с
усиљеним
осмејком
:
—
Не
бој
се
,
још
није
доцкан
,
наћи
ћемо
је
,
само
хајд’мо
из
ове
ужасне
куће
,
све
ћу
ти
објаснити
.
—
Је
ли
жива
?
упита
је
даље
,
дрктећи
.
—
Јесте
,
само
хајд’мо
!
—
Је
ли
овде
?
—
Није
.
Одведена
је
,
али
ћемо
је
наћи
,
само
хајд’мо
,
хајд’мо
!
и
повуче
је
.
Грађани
су
немо
гледали
овај
призор
,
осећајући
велико
сажалење
према
овим
патницама
.
И
они
,
без
речи
,
пођу
,
те
сви
изађу
на
улицу
.
Сад
Адела
поче
чисто
слободније
да
дише
.
Окрете
се
десно
лево
,
да
види
,
е
да
ли
нема
каквог
позорника
на
улици
,
па
,
видев
она
три
жандарма
,
врисне
и
притрчи
мајстор
Јови
и
г
.
Мирку
.
Не
дајте
ме
?
молила
их
је
,
ови
ће
ме
људи
опет
докопати
и
вратити
овамо
!
Боље
да
се
одмах
отрујем
или
скочим
у
воду
,
само
да
ме
више
не
бију
.
Ја
сам
сва
испребијана
,
цело
ме
тело
боле
.
—
Не
бојте
се
,
госпођице
,
рекоше
у
исти
мах
више
људи
,
ми
ћемо
вас
сви
бранити
.
Цела
група
пође
према
Великој
Болници
,
да
се
туда
врати
у
Фишеклију
.
Мара
понова
приђе
Адели
,
ухвати
је
за
руку
и
упита
,
дрктећи
од
страха
:
—
Реци
ми
сад
,
Адела
,
шта
је
с
Линком
,
где
је
она
?
—
Одвео
ју
је
јутрос
Прока
.
—
Одвео
?
врисне
несрећна
девојка
,
ухватив
се
за
чело
.
Куда
?
Кад
?
Говори
!
дрктала
је
целим
телом
,
бришући
сузе
,
ко
]
е
јој
облише
лице
.
—
Већ
сам
ти
јавила
,
да
хоће
да
је
прода
у
Цариград
,
рекне
јој
пријатељица
благо
.
—
Да
је
прода
?
викнуше
више
њих
.
То
је
ужасно
!
Мара
није
ни
чула
одговор
,
тако
се
била
престравила
и
збунила
.
Она
се
гушила
од
плача
,
да
не
знађаше
,
шта
се
око
ње
збива
.
Прибравши
се
мало
,
опет
ухвати
Аделу
за
руку
,
—
И
ако
сам
добила
писмо
од
тебе
јецала
је
несрећна
девојка
,
опет
сам
се
надала
,
да
ћу
,
можда
,
застати
сестру
,
али
сад
видим
,
да
је
све
пропало
,
ни
за
мене
нема
више
живота
...
ЛXВ
Бол
Марин
био
је
неописан
.
Зла
коб
није
јој
дала
ока
отворити
,
низао
се
удар
за
ударом
,
да
је
сасвим
смрве
.
И
ако
је
била
ислабила
и
малаксала
,
опет
нада
,
да
ће
наћи
сестру
,
одржаваше
јој
животну
снагу
,
а
сад
изгледаше
сасвим
смрвљена
.
Ово
Аделу
јако
поплаши
,
па
ју
је
тешила
,
колико
је
умела
,
да
још
није
све
изгубљено
.
И
остали
грађани
,
а
нарочито
мајстор
Јова
храбрили
су
је
,
да
не
малакше
,
они
ће
све
учинити
,
да
Линку
понова
пронађу
.
Тако
идући
,
грађани
су
се
разговарали
,
шта
би
требало
урадити
,
па
да
се
дете
пронађе
.
Неки
предлагаху
,
да
сви
скупа
оду
у
њихов
кварт
,
а
неки
говораху
,
да
треба
ићи
у
Главну
Полицију
.
У
томе
стигну
пред
Марину
кућу
,
те
неки
остану
на
улици
,
а
други
оду
у
њен
стан
.
Ту
су
је
понова
тешили
,
како
су
се
договорили
,
да
енергично
потраже
њену
сестрицу
,
али
несрећна
девојка
је
само
плакала
,
јер
беше
изгубила
сваку
наду
,
да
ће
је
наћи
.
Сад
се
договоре
,
те
Аделу
оставе
код
Маре
,
да
је
теши
,
а
десет
најотреситијих
грађана
упуте
се
у
кварт
,
да
ову
ствар
доставе
и
енергично
затраже
,
да
се
дете
одмах
пронађе
.
Кад
су
стигли
у
врачарски
кварт
,
било
је
6½
часова
по
подне
.
Чиновници
беху
сви
отишли
,
само
је
био
остао
Мића
писар
,
и
ако
није
био
дежурни
,
а
и
време
канцелариско
прошло
.
—
Чим
су
грађани
,
из
Фишеклије
,
са
Маром
,
отишли
из
Прокиног
завода
,
Прокиница
одмах
пошље
покућара
до
тетка
Митре
,
да
јави
господару
,
шта
се
десило
.
Прока
се
баш
био
вратио
из
вароши
и
с
тетка
Митром
пио
кафу
.
Чим
угледа
задуваног
момка
,
ђипи
са
столице
,
па
,
и
не
саслушав
његов
опширнији
извештај
,
знао
је
већ
,
шта
му
треба
радити
.
Он
брзо
узме
шешир
и
штап
,
и
брзим
корацима
оде
у
кварт
,
да
јави
Мићи
.
Тамо
му
жандар
каже
,
да
г
.
писар
цео
дан
није
долазио
,
јер
је
слаб
.
Прока
одјури
његовој
кући
,
где
му
исприча
,
шта
се
код
њега
десило
.
Ту
се
договоре
,
да
Мића
ма
на
који
начин
задржи
и
спречи
грађане
,
док
он
,
са
Линком
,
у
8
часова
уграби
брзи
воз
и
отпутује
за
Цариград
.
Овај
се
брзо
обуче
и
оде
у
канцеларију
.
Дошав
тамо
,
каже
дежурном
писару
,
да
може
ићи
,
он
ће
га
заменити
,
јер
и
иначе
има
посла
да
остане
.
Овај
то
једва
дочека
и
оде
.
Ту
је
седео
око
пола
часа
,
мислећи
,
шта
сад
да
почне
,
кад
у
авлији
зачује
жагор
,
а
то
бејаху
грађани
из
Фишеклије
,
који
су
дошли
,
да
јаве
за
малу
Линку
,
те
да
се
одмах
пронађе
.
Мића
нареди
жандарму
,
да
их
одмах
пусти
унутра
.
—
Шта
желите
?
упита
их
озбиљно
,
чим
су
ушли
у
канцеларију
.
Сад
мајстор
Јова
у
кратко
исприча
,
шта
је
било
са
малом
Линком
,
како
су
је
они
тражили
,
како
ју
је
Прока
одвео
,
да
прода
у
Цариград
,
те
су
,
с
тога
,
сви
решили
,
да
траже
од
полиције
,
те
да
по
целом
Београду
нареди
трагање
.
—
А
јесте
ли
ви
сигурни
,
да
је
баш
Прока
одвео
ту
девојку
?
упита
их
писар
равнодушно
.
—
Јесмо
,
господине
,
одговори
му
г
.
Мирко
.
Ал
’
то
није
девојка
,
већ
девојчица
.
У
његовој
кући
нашли
смо
једну
девојку
,
закључану
у
једној
собици
,
коју
је
он
на
мртво
име
испребијао
,
што
је
те
ноћи
бегала
са
малом
Линком
.
Осим
тога
,
та
је
девојка
сутра
рано
писала
сестри
исте
девојчице
,
да
се
Прока
спремио
на
пут
.
—
А
која
је
та
девојка
?
—
Зове
се
Адела
Фишерова
!
Ми
смо
је
извели
отуда
.
—
Адела
...
?
викне
Мића
,
заборавив
се
,
али
се
брзо
тргне
.
А
...
а
...
јес
,
дода
затим
,
јес
,
јес
,
чуо
сам
,
да
се
код
њега
налази
нека
Адела
.
А
где
је
сад
она
?
—
Ми
смо
је
оставили
код
гђице
Маре
Зорићеве
,
сестре
Линкине
,
да
је
чува
,
јер
је
јако
клонула
и
у
очајању
.
—
Како
сте
могли
једну
девојчуру
из
такога
завода
водити
у
поштену
кућу
?
исчуђавао
се
развратник
.
—
Није
она
девојчура
,
одговори
му
г
.
Мирка
,
него
једно
васпитано
,
нежно
и
честито
створење
,
које
су
зликовци
на
исти
начин
одвели
у
ону
пећину
,
као
и
сада
сестру
гђице
Маре
.
Зато
је
толико
пута
бегала
отуда
и
толико
се
напатила
због
мале
Линке
.
—
Молим
вас
,
Линку
нису
никакви
зликовци
А
...
да
,
...
збиља
,
зар
су
и
ту
девојку
одвели
код
Проке
?
—
Коју
?
—
Па
ту
вашу
Линку
.
—
Али
,
молим
вас
,
г
.
Мићо
,
умеша
се
мајстор
Јова
,
ми
нисмо
дошли
овамо
,
да
се
зановетамо
,
већ
да
тражимо
помоћи
.
Ако
не
дате
помоћи
,
ми
ћемо
дете
сами
тражити
и
наћи
.
Али
тешко
тада-
Проки
и
његовим
помагачима
!
—
Молим
,
молим
,
с
драге
воље
,
промуца
писар
,
седајући
за
сто
.
Одмах
ћу
наредити
,
да
се
трага
.
—
Да
ли
да
одемо
у
Главну
Полицију
?
упита
га
г
.
Мирко
.
—
Није
нужно
,
одговори
Мића
учтиво
.
Ја
ћу
с
места
тамо
јавити
,
као
и
у
остале
квартове
.
Ви
можете
слободно
ићи
кући
,
ослоните
се
само
на
мене
,
све
ће
бити
учињено
,
да
се
дете
пронађе
.
На
овако
свечане
речи
,
грађани
се
задовоље
и
врате
у
Фишеклију
.
Мајстор
Јова
се
пожури
,
да
извести
Мару
,
а
остали
се
разиђу
кућама
.
ЛXВИ
Мала
Линка
спавала
је
дуго
.
Око
четри
часа
по
подне
пробуди
се
,
али
ју
је
глава
још
заносила
,
па
је
само
ћутећи
око
себе
гледала
.
Кад
се
сасвим
прибрала
,
питала
је
обе
девојке
тетка
Митрине
,
где
се
сад
налази
,
па
,
видев
Персу
мало
боље
,
цикне
и
полети
на
врата
.
У
њој
беше
познала
ону
девојку
,
што
ју
је
први
пут
домамила
у
ову
кућу
,
одакле
потиче
њена
несрећа
.
И
тетка
Митра
и
обе
девојке
једва
су
успеле
да
је
задрже
,
тако
се
очајно
отимала
.
Најпосле
је
савладају
и
задрже
у
соби
.
У
том
дође
и
Прока
,
па
,
кад
је
чуо
,
како
је
Линка
хтела
да
побегне
,
опали
јој
неколико
шамара
,
да
је
све
посртала
.
Несрећно
дете
плакало
је
,
али
јој
то
није
ништа
помогло
,
трговац
с
девојкама
одавно
беше
огуглао
на
таке
сцене
,
да
никад
није
осећао
сажалење
према
невиним
жртвама
.
—
Пошто
се
понова
,
око
6
и
по
часова
,
вратио
од
Миће
писара
,
оде
с
тетка
Митром
у
кујну
,
где
још
једном
спреме
белу
кафу
с
прашком
за
спавање
.
Вилма
унесе
кафу
и
понуди
Линку
,
али
ова
не
хтеде
ни
окусити
.
Не
помогоше
никава
објашњења
,
ни
претње
,
да
ће
се
љутити
„
господар
“
,
она
не
хтеде
ни
да
погледа
.
Најзад
уђе
и
сам
Прока
,
па
јој
оштро
викне
,
да
одмах
попије
кафу
,
јер
ће
путовати
подаље
,
па
ће
огладнети
.
Несрећно
дете
већ
је
било
уверено
,
да
опет
хоће
да
је
успавају
,
па
не
хтеде
никако
пити
.
Прока
је
понова
ошамари
,
али
Линка
и
даље
остаде
стална
.
Он
скине
кајиш
,
па
је
неколико
пута
ошине
,
да
јој
је
пуцала
кожа
,
она
се
превијала
као
црв
,
плакала
,
молила
,
али
не
хтеде
пити
.
Најзад
нареди
,
те
је
тетка
Митра
и
обе
девојке
ухвате
за
руке
и
ноге
,
а
он
јој
стегне
обе
ноздрве
,
те
мораде
отворити
уста
да
дише
.
Прока
јој
сад
силом
почне
сипати
кафу
у
уста
,
и
дете
,
да
се
не
би
угушило
,
морало
је
гутати
.
Није
прошло
ни
пола
часа
,
а
њу
ухвати
јак
сан
,
да
је
изгледала
полумртва
.
Око
7
и
по
часова
дође
исти
фијакер
,
као
и
Кузман
жандар
,
који
унесе
Линку
у
кола
.
За
неколико
минута
били
су
на
станици
,
где
изваде
карте
друге
класе
.
За
то
време
Линку
је
,
успавану
,
држао
у
наручју
Кузман
,
а
Прока
беше
отишао
у
ресторацију
.
После
кратког
времена
зазвони
вратар
,
вичући
„
Ниш
,
Софија
,
Цариград
“
.
Прока
се
одмах
врати
,
зовне
жандарма
,
који
Линку
унесе
и
остави
у
засебан
мали
купе
,
који
кондуктер
,
за
добар
бакшиш
,
беше
за
Проку
отворио
.
Овај
сад
пружи
Кузману
једну
банку
,
затвори
купе
,
и
после
кратког
времена
,
чим
се
воз
кренуо
,
слатко
заспи
.
ЛXВИИ
Мајстор
Јова
уђе
пажљиво
у
Марин
стан
,
мислећи
,
да
је
,
можда
,
услед
умора
и
потреса
,
заспала
.
Али
она
сеђаше
на
малој
шамлици
,
а
Адела
на
столици
,
до
ње
,
држећи
на
крилу
главу
своје
пријатељице
,
која
је
горко
плакала
.
Адела
ју
је
непрестано
храбрила
,
да
не
малакше
,
Линка
се
мора
пронаћи
,
а
ако
Прока
баш
успе
,
да
је
силом
одведе
у
Цариград
,
онда
ће
се
и
њих
две
кренути
за
њима
,
па
ма
путем
и
гладовале
.
Кад
се
чује
,
због
чега
хоће
тамо
,
наћи
ће
се
добрих
душа
,
које
ће
их
помоћи
.
Осим
тога
,
Адела
је
имала
и
нешто
хаљина
код
Проке
,
па
би
могли
неки
од
оних
грађана
отићи
,
да
их
узму
,
те
да
их
прода
,
и
онда
ето
пара
за
пут
,
а
имала
је
и
један
златан
брош
и
минђуше
.
Мара
је
само
плакала
,
она
беше
као
убијена
,
расејана
,
те
није
ни
разумела
све
речи
Аделине
.
Та
она
би
,
с
драге
воље
,
продала
све
што
има
,
па
ма
боса
ишла
,
само
да
нађе
сестру
.
У
то
наиђе
и
мајстор
Јова
.
Чим
га
]
е
спазила
,
Адела
тргне
Мару
,
те
обе
устану
и
поздраве
овог
честитог
обућара
.
Мара
га
само
погледа
сузним
очима
,
питајући
га
немо
,
да
ли
су
нашли
Линку
.
Сиромах
мајстор
Јова
морао
је
да
увија
,
као
да
ће
је
извесно
наћи
,
јер
су
већ
ушли
у
траг
,
где
ју
је
Прока
сакрио
.
—
Али
он
њу
неће
држати
у
Београду
,
већ
хоће
да
је
прода
у
Цариград
,
примети
му
с
болом
несрећна
девојка
.
—
Неће
моћи
,
јер
нам
је
писар
обећао
,
да
ће
јавити
свима
квартовима
,
а
и
сам
наредити
јаку
потеру
...
—
Који
писар
?
уздркти
Мара
.
—
Па
из
нашега
кварта
.
—
Али
како
се
зове
?
—
Чини
ми
се
,
жандар
рече
Мића
.
—
Мића
!
цикне
девојка
и
посрне
.
—
Шта
вам
је
,
госпођице
,
не
бојте
се
,
он
је
мора
наћи
.
—
Та
тај
је
човек
и
упропастио
моју
сестру
,
гушила
се
девојка
,
бришући
сузе
.
Он
вас
је
обмануо
,
само
да
ви
не
трагате
.
—
Јес
,
чика
Јово
,
умеша
се
Адела
,
придржавајући
пријатељицу
,
тај
је
човек
,
канда
,
и
послао
Линку
са
жандармом
код
Проке
.
—
Али
,
шта
сад
да
радимо
?
обзирала
се
Мара
по
соби
,
бришући
сузе
,
је
ли
,
Адела
,
шта
да
радимо
,
тај
је
човек
преварио
ове
честите
грађане
,
он
их
је
заваравао
,
само
да
Прока
измакне
.
—
Да
идемо
одмах
на
железничку
станицу
,
одговори
ова
,
можда
ћемо
стићи
још
благовремено
,
па
ћемо
тамо
наћи
и
Проку
и
твоју
сестру
.
Мара
је
погледа
са
захвалношћу
.
У
очима
јој
се
понова
указа
зрачак
наде
.
—
Право
велиш
,
то
је
још
једини
спас
,
ако
не
буде
доцкан
.
Само
брзо
!
И
,
не
узимајући
шешир
,
девојке
полете
из
собе
и
за
тили
часак
биле
су
на
улици
.
За
њима
пође
и
мајстор
Јова
,
да
им
се
нађе
при
руди
,
а
нарочито
,
што
је
видео
,
да
је
Мара
много
ослабила
и
малаксала
.
ЛXВИИИ
Девојке
су
непрестано
трчале
,
тако
,
да
их
мајстор
Јова
није
могао
сустићи
.
Мара
беше
напрегла
сву
своју
снагу
,
да
само
што
пре
стигну
на
станицу
,
и
ако
ју
је
у
грудима
јако
заптивало
.
После
непуних
десет
минута
,
оне
стигну
пред
станицу
,
обе
мртве
уморне
.
Адела
придржи
Мару
,
да
мало
одане
,
јер
је
готово
посртала
.
Наједанпут
се
тргне
и
сва
претрне
.
—
Гле
,
узвикне
,
показујући
Мари
руком
на
једна
кола
,
ово
је
фијакер
,
на
коме
је
Прока
одвезао
Линку
.
Познала
сам
и
кочијаша
.
Хајд’мо
брже
,
они
су
,
можда
,
још
ту
.
Мари
се
осекоше
ноге
.
Срце
јој
се
још
више
стеже
,
она
пође
за
Аделом
,
али
готово
вукући
ноге
.
Једва
уђоше
у
фоаје
,
где
се
ваде
карте
.
Сада
пођу
ходником
и
уђу
у
чекаоницу
,
одакле
се
излази
на
перон
.
На
вратима
је
стајао
вратар
,
који
их
упита
,
да
и
оне
неће
брзим
возом
за
Ниш
.
—
Нећете
моћи
стићи
,
госпођице
,
рекне
им
затим
,
ено
воз
се
већ
креће
.
—
Нећемо
да
путујемо
,
већ
тражимо
моју
сестру
,
уздане
тужно
Мара
,
њу
су
украли
и
хоће
да
је
одведу
у
Цариград
и
продаду
.
Да
нисте
видели
какву
девојчицу
с
киме
?
—
Јес
,
Бога
ми
,
једну
прекрасну
девојчицу
донео
је
један
крупан
човек
,
ну
она
је
спавала
.
Али
сад
је
доцкан
,
ено
,
воз
се
креће
.
—
Ха
,
ено
оног
човека
,
што
је
јутрос
с
Проком
однео
Линку
,
викне
уплашено
Адела
.
Маро
брже
,
можемо
још
стићи
.
То
је
био
Кузман
,
онај
исти
преобучени
Мићин
жандар
,
који
је
Линку
донео
и
унео
у
купе
.
Он
се
баш
беше
поздравио
с
Проком
,
стрпао
банку
у
џеп
и
посматрао
,
како
се
воз
креће
.
Адела
пролети
поред
вратара
,
а
за
њом
се
вукла
и
Мара
,
која
је
једва
дисала
од
узбуђења
и
умора
.
И
,
не
слушајући
опомене
особља
,
Адела
претрчи
преко
шина
,
на
други
перон
,
дотрчи
до
жандарма
,
који
још
гледаше
за
возом
.
—
Ово
је
онај
зликовац
,
што
је
украо
Линку
,
викне
Мари
,
па
полети
за
возом
,
који
је
већ
мало
измакао
.
Можда
би
га
и
стигла
,
али
је
чиновници
ухвате
и
задрже
,
јер
је
забрањено
пењати
се
,
кад
се
воз
крене
.
Сирота
Мара
вукла
се
,
посрћући
и
гушећи
се
у
сузама
,
јер
сад
увиде
,
да
Линку
однеше
.
Дошав
до
жандарма
,
који
се
,
на
Аделин
узвик
,
био
окренуо
,
викне
му
изнемоглим
гласом
:
—
Где
ми
је
сестра
?
Дајте
ми
моју
Линку
,
зар
немате
ни
мало
срца
?
Кузман
се
збуни
,
окрећући
се
узверено
и
гледајући
забезекнуто
у
обе
девојке
—
Каква
сестра
,
обрецне
се
осорљиво
,
не
знам
ја
ни
за
какву
сестру
,
и
пође
излазу
.
Вратар
притрчи
Мари
и
шапне
јој
полако
:
—
Госпођице
,
тај
је
човек
донео
ону
лепу
девојчицу
и
унео
је
у
вагон
.
С
девојком
је
отишао
један
крупан
,
старији
човек
,
богато
одевен
.
Мара
врисне
,
пред
очима
јој
се
смрче
,
посрне
јако
и
би
пала
с
другог
перона
на
шине
,
али
је
придрже
Адела
и
вратар
.
Ова
одмах
отрчи
у
ресторацију
и
донесе
чашу
воде
,
којом
попрска
своју
пријатељицу
и
да
јој
мало
да
пије
,
те
се
брзо
поврати
.
Она
и
вратар
помогну
јој
,
да
дође
до
чекаонице
,
где
мало
прилегне
,
наслонивши
главу
на
Аделино
крило
.
Једно
створење
!
Како
јој
се
срећа
,
пре
неколико
месеци
смешила
,
а
како
се
сад
зла
коб
окомила
,
да
је
сасвим
уништи
!
Једно
даровито
и
пуно
идеала
створење
,
које
природа
беше
обдарила
чаробном
спољашноћу
и
ванредном
добротом
душе
и
срца
,
она
није
за
великим
тежила
,
била
је
задовољна
,
само
кад
је
за
најнужније
намирнице
могла
зарадити
,
а
нарочито
да
своју
сестру
васпитава
и
школује
.
Али
,
ето
,
и
тако
скроман
живот
не
беше
среће
бар
коју
годину
да
ужива
.
Каква
неправда
на
земљи
!
Како
често
падају
невине
жртве
,
а
нарочито
,
како
много
пате
баш
најидеалнија
створења
!
.
.
Мара
се
само
мало
одморила
,
па
одмах
пође
да
устане
,
али
је
Адела
задржи
,
бојећи
се
,
да
јој
напрезање
не
шкоди
.
У
том
се
на
вратима
указа
мајстор
Јова
,
задуван
,
тражећи
девојке
.
—
Шта
је
госпођици
Мари
?
упита
још
с
врата
и
брзо
им
приђе
.
Да
јој
није
што
позлило
?
Јесте
ли
што
сазнали
?
—
Е
,
чика
Јово
,
одговори
му
Адела
својим
мелодичним
гласом
,
наша
је
Мара
много
несрећна
.
Њој
сад
треба
много
пажње
и
неге
,
да
јој
од
бола
не
препукне
срце
,
а
и
онако
је
већ
ослабила
.
Она
му
сад
брзо
исприча
,
шта
се
све
десило
,
на
шта
јој
стари
обућар
одговори
,
да
је
реченог
жандарма
баш
мало
час
видео
,
како
седе
у
фијакер
и
оде
у
правцу
према
Врачарском
кварту
.
Сад
се
Мара
подигне
и
тужно
погледа
мајстор
Јову
.
Она
је
чула
њихов
разговор
,
али
јој
беше
тешко
да
говори
,
а
шта
би
,
јадница
,
знала
и
да
каже
,
та
ови
ужаси
,
који
се
један
за
другим
низаху
,
изгледали
су
јој
готово
невероватни
,
па
,
ипак
,
она
их
мораде
све
поднети
!
Она
пружи
своју
малаксалу
руку
честитом
обућару
,
захваљујући
му
се
,
што
се
тако
трудио
око
ње
,
али
не
беху
таке
среће
,
да
спасу
Линку
.
У
њеним
лепим
и
уморним
очима
огледало
се
крајње
очајање
,
а
сузе
јој
беху
већ
усахле
,
није
могла
више
да
плаче
,
а
канда
би
јој
то
мало
олакшало
рањеном
срцу
.
Затим
погледа
пријатељицу
,
казујући
јој
немо
,
да
је
све
изгубила
и
захваљујући
јој
на
пожртвовању
.
Само
јој
стиште
руку
,
а
тај
притисак
Аделу
трже
,
јер
показиваше
,
да
се
Марина
животна
снага
почела
гасити
.
Несрећна
пријатељица
такође
не
знаде
ништа
да
каже
,
тако
је
беше
потресао
Марин
очајни
поглед
,
већ
само
узе
њену
главу
,
наслони
је
на
своје
груди
и
притиште
јој
неколико
пољубаца
на
лепе
усне
и
образе
.
После
неколико
тренутака
,
изађу
сви
троје
из
чекаонице
,
па
,
кроз
ходник
и
фоаје
,
пред
станицу
,
где
мајстор
Јова
нађе
једна
затворена
кола
,
те
се
сви
одвезу
у
Фишеклију
.
ЛXИX
Демони
победише
!
Разорише
једно
огњиште
,
где
се
развијаху
чедна
створења
,
од
којих
би
временом
биле
честите
мајке
,
које
би
,
својим
подмлатком
,
више
користиле
овој
земљи
,
него
стотинама
Душанових
потомака
à
la
Мића
и
Лака
.
Боже
мој
,
како
је
неприродно
,
неправедно
и
скроз
труло
данашње
друштвено
уређење
!
Бива
често
,
да
најнеморалнији
људи
долазе
на
положаје
,
одакле
треба
да
се
брину
о
моралу
.
Непоштени
људи
,
да
се
брину
о
имовној
безбедности
,
а
прљави
од
главе
до
пете
,
да
чувају
туђу
част
.
Данас
је
сила
јача
од
права
,
насиље
се
врши
отворено
,
не
црвени
се
ни
пред
каквим
неморалним
делом
,
не
дркће
пред
злочином
.
Што
је
ко
неморалнији
,
то
боље
пролази
,
а
остали
му
ниткови
у
свему
помажу
.
Маса
,
пак
,
само
јури
,
не
обзирући
се
,
шта
раде
поједини
несавесни
људи
,
па
,
ако
се
кад
год
и
сети
какве
неправде
према
невиним
жртвама
,
то
очас
заборавља
,
и
опет
даље
јури
.
Најгоре
пролазе
невине
девојке
,
које
брутални
људи
немилице
газе
и
приносе
на
жртву
својим
похотљивим
прохтевима
.
Исто
тако
рђаво
пролазе
и
часни
борци
који
се
жртвују
за
своје
ближње
,
који
их
,
обично
,
у
отсудном
тренутку
,
остављају
,
да
их
упропасте
и
сможде
народни
непријатељи
и
противници
истине
.
Маса
,
обично
,
тражи
све
,
што
је
добро
и
корисно
,
али
само
готово
—
да
то
извојују
поједини
народни
пријатељи
.
Она
хоће
и
слободу
,
али
да
јој
је
поједини
борци
,
често
мученици
,
донесу
готову
на
тањиру
.
Ове
гоне
,
хапсе
,
киње
и
јавно
вређају
,
они
се
,
збиља
,
у
отсудном
часу
,
и
жртвују
,
али
обично
бива
,
да
маса
све
то
брзо
заборави
и
окреће
се
често
каквим
поквареним
људима
,
који
је
отворено
лажу
.
Горка
је
судбина
многих
поборника
истине
,
њихове
породице
немају
често
леба
да
једу
,
али
за
то
,
ипак
,
не
треба
клонути
духом
,
јер
свака
идеја
тражи
жртава
,
свака
неправда
осветнике
,
а
и
оваке
невине
жртве
,
као
нпр
.
Мара
и
Линка
,
па
и
Адела
,
захтевју
браниоце
и
осветнике
.
Али
људско
друштво
напредује
.
Развиће
његово
,
у
напреднијем
и
савршенијем
правцу
,
никакве
мере
на
свету
не
могу
спречити
.
Свакако
ће
доћи
време
,
када
ће
се
у
сваком
људском
бићу
гледати
човек
,
чија
ће
се
права
поштовати
,
а
не
,
као
до
сад
,
немилице
газити
.
Доћи
ће
време
опште
једнакости
,
какву
су
желели
и
данас
желе
најчаснији
борци
,
који
се
у
данашњем
друштву
тако
гоне
и
киње
.
Тада
ће
се
знати
не
само
свачија
права
,
него
и
дужности
.
Трутова
неће
бити
,
већ
само
корисних
,
умних
и
физичких
раденика
,
који
ће
сви
делати
на
опште
добро
човечанства
.
Њих
ће
везивати
узајамна
братска
љубав
,
јер
злато
тада
неће
играти
ову
паклену
улогу
,
коју
сада
игра
,
и
које
од
човека
често
прави
хијену
,
без
срца
и
без
осећања
.
Да
,
да
,
то
ће
време
доћи
,
оно
је
потребно
,
да
изнова
оживи
и
преобрази
данашње
труло
друштво
,
које
само
у
врло
мало
изузетака
заслужује
име
„
човечанско
“
...
Демони
су
,
дакле
,
за
навек
упропастили
малу
Линку
,
јер
је
одведоше
у
далеки
свет
,
одакле
се
ретко
која
жртва
враћа
.
Па
и
ако
се
врати
,
то
долази
смрвљена
,
пропала
,
често
без
и
једне
човечанске
црте
на
себи
.
А
Мара
?
Она
је
доведена
до
највећег
очајања
,
пред
њом
је
зијао
гроб
,
до
кога
су
је
дотерали
бездушни
и
неваљали
људи
.
Њен
је
живот
разорен
,
она
више
нема
наде
,
нема
радости
.
Све
што
ју
је
за
онај
свет
везивало
,
њој
је
отето
,
шта
још
има
да
чека
?
ЛXX
Дошав
пред
кућу
,
мајстор
Јова
и
Адела
морали
су
је
држати
,
да
не
падне
.
Једва
је
сишла
с
кола
.
Ови
последњи
потреси
беху
је
готово
сасвим
смрвили
.
Ноге
је
,
готово
,
вукла
,
ослоњена
на
њих
двоје
,
и
тако
се
довуче
до
своје
собе
.
Они
је
,
онако
обучену
,
положе
на
кревет
,
покривши
је
једним
шалом
,
па
,
пошто
је
мајстор
Јова
још
мало
храбрио
и
питао
,
да
ли
јој
још
треба
,
молећи
је
,
да
га
увек
зовне
,
ако
јој
устреба
,
опрости
се
и
оде
у
свој
стан
.
Адела
одмах
покваси
убрус
и
метне
јој
на
главу
,
опипа
јој
и
стопала
—
ладна
као
лед
.
Она
брзо
оде
у
кујну
,
изложи
ватру
и
метне
цреп
,
да
се
загреје
.
—
Хоћеш
,
да
ти
направим
једну
лимунаду
?
упита
је
затим
благо
,
она
разгаљује
и
крепи
човека
.
—
Па
,
ако
хоћеш
,
можеш
,
одговори
јој
Мара
слабим
гласом
.
Адела
брзо
отрчи
у
оближњу
бакалницу
,
купи
два
лимуна
,
ако
би
ноћас
устребали
,
и
направи
лимунаду
,
коју
Мара
попије
.
—
Баш
ти
хвала
,
рекне
јој
,
што
си
се
сетила
лимунаде
,
нешто
ми
је
горело
у
грудима
,
сад
ми
је
чисто
лакше
.
Адела
је
сад
упита
,
да
ли
би
хтела
чиме
да
се
прихвати
.
—
Не
могу
ништа
,
одговори
јој
Мара
,
да
ми
је
само
мало
да
се
одморим
.
Она
погледа
своју
пријатељицу
погледом
,
пуним
туге
,
па
је
замоли
,
да
седне
поред
ње
.
—
Сад
ћу
одмах
,
рекне
јој
,
само
док
згрејеш
ноге
.
Она
брзо
узме
цреп
,
завије
у
једну
крпу
и
метне
јој
на
табане
,
скинув
јој
прво
ципеле
.
Затим
седне
поред
ње
,
милујући
је
по
бујној
коси
.
Није
хтела
да
је
узнемирује
разним
питањима
,
одмах
је
увидела
,
да
јој
сад
највише
треба
,
да
је
мирна
,
а
нарочито
,
да
заспи
.
Само
јој
је
с
времена
на
време
мењала
ладну
крпу
и
врућ
цреп
,
ходајући
по
соби
на
прстима
,
те
тако
,
после
једног
часа
,
Мара
заспи
.
Хвала
Богу
,
прошапће
Адела
,
овај
је
сан
може
спасти
.
Још
је
неко
време
седела
поред
ње
,
посматрајући
њено
лепо
и
бледо
лице
,
и
слушајући
јој
дисање
,
па
,
кад
се
уверила
,
да
је
тврдо
заспала
,
свуче
само
ципеле
,
па
,
онако
обучена
,
легне
у
други
кревет
,
и
,
после
дужег
размишљања
о
својим
несрећним
пријатељицама
,
заспи
.
Није
прошло
ни
пола
часа
,
Мару
окупе
тешки
снови
.
Она
се
узнемири
и
почне
се
окретати
по
кревету
.
Адела
одмах
скочи
,
клекне
поред
њене
главе
,
да
види
,
шта
је
,
па
,
мислећи
,
да
је
само
ружан
сан
,
промени
јој
само
ладне
облоге
,
па
опет
легне
у
свој
кревет
.
Али
не
прође
дуго
,
она
се
понова
узнемири
,
јечући
при
томе
тешко
.
Адела
опет
устане
,
покрије
је
још
боље
и
остане
мало
поред
ње
,
посматрајући
је
с
пуно
бола
.
Мара
се
још
више
узнемири
,
скине
облог
с
чела
,
и
,
после
кратког
времена
,
пробуди
се
.
Адела
је
узме
за
руку
,
која
је
горела
,
па
је
упита
благо
:
—
Што
не
спаваш
,
Маро
,
да
ниси
што
рђаво
снила
?
Ова
је
погледа
изненађено
,
затим
јој
прелети
горак
осмејак
преко
бледог
лица
.
—
Ти
си
то
,
Адела
?
Зар
ти
не
спаваш
?
—
Па
спавала
сам
прилично
,
сад
сам
устала
,
да
ти
разладим
главу
.
Да
ти
није
што
тешко
?
Мара
уздане
дубоко
.
—
Тешко
ми
је
,
Адела
,
врло
тешко
.
Глава
ми
бучи
,
срце
ми
се
стегло
,
да
једва
дишем
.
Осећам
,
да
сам
све
изгубила
и
да
за
мене
нема
више
спаса
.
Досад
ме
је
одржавала
нека
нада
,
али
сад
је
све
исчезло
.
Ја
немам
више
ништа
на
овоме
свету
.
—
Али
,
Маро
,
ти
и
сувише
очајаваш
!
тешила
је
пријатељица
.
Ја
сам
ти
већ
рекла
,
да
ћемо
обе
за
Линком
.
Сутра
ћемо
се
договорити
,
шта
да
радимо
,
а
сад
гледај
да
заспиш
,
јер
ће
те
сан
окрепити
.
Ова
јој
стисне
нежно
руку
,
захваљујући
јој
на
пријатељству
и
пожртвовању
.
—
А
сад
буди
мирна
,
настави
Адела
,
и
гледај
да
заспиш
.
Сутра
ћемо
се
договорити
,
шта
да
радимо
.
При
тим
речима
устане
и
оде
на
свој
кревет
,
али
Мару
није
испуштала
из
очију
.
Ова
,
пак
,
ућути
се
и
,
после
кратког
времена
,
услед
умора
и
многих
напора
,
понова
заспи
.
Таман
и
Адела
беше
свела
очи
,
кад
опет
зачује
,
како
јој
пријатељица
јечи
и
окреће
се
по
кревету
.
Она
устане
и
посматраше
је
,
надајући
се
,
да
ће
опет
заспати
,
али
не
потраја
дуго
,
а
Мара
устане
с
кревета
и
пође
вратима
.
Адела
скочи
и
задржи
је
.
—
Куда
ћеш
,
Маро
?
упита
је
благо
.
Да
ниси
жедна
?
Хоћеш
воде
?
Несрећна
девојка
погледа
је
својим
уморним
очима
,
у
којима
се
огледала
велика
туга
.
Она
обавије
руке
око
Аделиног
врата
,
па
јој
притисне
дуг
пољубац
на
њена
лепа
уста
.
—
Ах
,
моја
мила
Адела
,
рећи
ће
тихо
,
да
знаш
,
како
сам
несрећна
!
Тешко
ми
је
,
врло
тешко
,
све
ме
боле
,
ломна
сам
,
срце
ми
је
крваво
,
глава
ме
готово
заноси
,
нема
ми
Линке
,
па
немам
ни
живота
.
Само
си
ми
још
ти
остала
,
ти
ме
храбриш
и
држиш
још
у
животу
.
Хвала
ти
.
Адела
је
привуче
себи
и
нежно
пољуби
,
молећи
је
,
да
се
сад
смири
,
па
ће
се
сутра
о
свему
разговарати
.
—
—
Ти
си
у
ватри
,
рекне
јој
,
хајде
да
ти
разладим
главу
,
па
ћеш
заспати
.
Мара
опет
легне
у
кревет
,
Адела
је
добро
покрије
,
метне
јој
ладан
убрус
на
главу
,
држећи
је
још
неко
време
за
руку
,
док
није
добро
заспала
.
ЛXXИ
Али
није
трајало
ни
четврт
часа
,
а
Мара
се
опет
пробуди
.
И
ако
је
била
мртва
уморна
,
опет
није
могла
добро
спавати
,
тешке
и
тужне
мисли
мориле
су
је
и
у
сну
,
јер
мозак
није
могао
да
мирује
,
та
она
је
изгубила
сестру
,
своје
једино
благо
,
своју
узданицу
,
своју
радост
.
Шта
ће
јој
сада
живот
?
За
кога
да
живи
,
о
коме
да
се
брине
?
Да
горке
судбине
,
што
је
по
неки
на
земљи
дочекају
!
Што
ли
се
зла
коб
на
њу
окомила
,
та
она
,
у
свом
кратком
животу
,
никада
није
учинила
какво
рђаво
дело
,
нити
коме
што
натрунила
!
Шта
сад
да
ради
,
коме
да
се
жали
?
Изгубила
је
веру
у
све
,
јер
на
сваком
кораку
наилазила
је
само
на
препоне
,
а
нарочито
прљаво
и
мучко
понашање
вајних
преставника
власти
,
тако
ју
је
озлоједило
,
да
је
осећала
грдну
рану
на
срцу
.
Премишљајући
тако
о
свом
и
Линкином
горком
животу
,
питала
се
поново
,
нашто
сад
да
живи
,
за
кога
да
се
бори
.
Глава
ју
је
јако
болела
,
притисак
крви
на
мозак
,
услед
толиких
потреса
,
био
је
велики
,
те
се
осећала
као
убијена
.
Сети
се
и
родитеља
,
који
су
је
тако
много
волели
,
па
је
оставили
тако
младу
,
без
игде
икога
,
да
,
са
малом
сестрицом
,
пада
у
чељусти
разним
несавесним
људима
,
које
је
сам
пакао
створио
.
Ах
,
да
јој
је
,
да
се
пожали
мајци
,
можда
би
јој
олакшало
,
можда
би
тада
за
њу
и
Линку
било
помоћи
,
а
овако
?
...
Да
горка
живота
!
.
.
Једино
створење
,
које
их
тако
много
воли
,
то
је
Адела
.
Али
и
она
је
немоћна
,
њу
гоне
као
дивљу
зверку
.
Линка
и
она
имале
су
у
њој
свога
доброг
анђела
,
који
се
тако
много
за
њих
жртвовао
,
али
подлост
неколико
џелата
била
је
јача
,
но
све
три
пријатељице
,
с
тога
су
се
тако
много
и
напатиле
.
Она
је
Аделу
много
волела
,
али
како
да
живи
без
једине
сестре
,
коју
је
сама
гајила
,
како
да
гледа
њене
вршњакиње
,
како
се
радосно
играју
и
веселе
?
!
Зар
до
века
да
носи
рану
на
срцу
,
зар
до
века
само
да
тугује
?
—
Ох
,
тешко
мени
!
уздане
дубоко
,
заборавив
,
да
није
сама
.
Устане
и
понова
пође
вратима
.
У
глави
јој
сену
ужасна
мисао
!
Паде
јој
на
памет
онај
моменат
,
када
је
с
Калимегдана
посматрала
Саву
и
Дунав
,
како
мирно
теку
,
носећи
,
можда
,
у
својој
утроби
многу
увређену
душу
,
која
на
земљи
није
имала
среће
.
Јест
,
то
је
још
једини
спас
за
увређене
душе
,
за
многе
невине
жртве
,
које
таворе
свој
горки
живот
са
раном
на
срцу
.
Смрт
!
...
.
Јест
.
Та
ужасна
смрт
,
које
се
свет
тако
много
боји
,
која
је
,
збиља
,
ужасна
за
свакога
,
па
био
богат
или
сиромах
,
она
је
често
једини
спас
за
напаћене
жртве
,
које
у
срцу
осећају
бескрајну
празнину
и
грдну
рану
,
коју
никаква
медицина
није
у
стању
да
излечи
!
Шта
више
да
чека
,
чему
још
да
се
нада
?
Она
брзо
отвори
врата
,
и
,
онако
боса
и
расплетена
,
излети
на
поље
.
—
У
Саву
,
у
Саву
,
то
је
једини
спас
,
говораше
јој
неки
унутарњи
глас
,
и
она
пође
право
Сави
.
ЛXXИИ
Адела
тек
што
беше
легла
,
ухвати
је
сан
,
јер
је
била
преко
мере
уморна
.
С
тога
није
чула
уздах
Марин
,
али
,
кад
је
ова
устала
и
отворила
врата
,
тргне
се
иза
сна
,
а
кад
је
чула
,
да
се
врата
залупише
,
скочи
с
кревета
,
па
,
видев
,
да
нема
Маре
,
полети
за
њом
у
авлију
.
—
Маро
,
Маро
!
викала
је
пријатељица
,
трчећи
за
њом
.
После
неколико
тренутака
стигне
је
код
капије
,
јер
ова
,
како
је
била
ослабила
и
клонула
,
није
трчала
,
већ
само
мало
брже
ишла
.
—
Шта
то
чиниш
,
за
Бога
,
упита
је
Адела
,
ухвативши
је
за
руку
,
зар
ти
хоћеш
сасвим
да
пропаднеш
?
—
Пусти
ме
,
Адела
,
да
идем
,
отимала
се
несрећна
девојка
,
не
могу
да
спавам
,
не
могу
да
живим
,
тешко
ми
је
!
Адела
уздркти
.
—
Маро
,
шта
ти
то
говориш
?
питала
је
у
страху
.
Зар
ми
ниси
обећала
бити
мирна
и
зар
нећемо
ићи
,
да
тражимо
нашу
Линку
?
—
Ах
,
моја
мила
Адела
,
уздане
Мара
горко
,
загрливши
пријатељицу
и
наслонивши
главу
на
њено
раме
.
Ја
не
верујем
више
у
живот
,
ја
немам
среће
,
она
ми
више
и
не
треба
,
кад
сам
све
изгубила
.
Мој
је
живот
разорен
,
све
наде
уништене
,
снага
ме
издала
,
здравље
оронуло
,
срце
празно
и
рањено
,
зашто
још
да
живим
!
?
...
Она
је
била
тако
бледа
и
тако
тужна
,
да
се
Адела
,
која
је
од
ње
крила
узбуђење
,
да
би
је
само
охрабрила
,
не
могаде
више
уздржати
,
него
,
од
жалости
,
бризне
у
плач
.
Тако
је
јецала
и
гушила
се
у
сузама
,
да
не
знађаше
,
шта
да
ради
,
нити
имаде
довољно
речи
,
да
теши
несрећну
пријатељицу
.
Она
је
само
привуче
себи
,
те
је
пољуби
неколико
пута
.
—
Ти
си
хтела
да
учиниш
крај
своме
животу
?
упита
је
,
затим
,
јецајући
.
Сети
се
,
Маро
,
да
би
Линка
пресвисла
за
тобом
,
ко
зна
,
можда
ће
се
моћи
и
сама
вратити
,
она
би
тада
остала
сасвим
саморана
,
сироче
без
игде
икога
.
—
А
зар
сад
није
?
упита
је
ова
горко
.
Зар
ниси
видела
,
да
јој
не
могосмо
помоћи
,
зар
ниси
видела
,
шта
од
нас
учинише
бездушни
људи
?
И
зар
није
већ
крајње
време
,
да
учиним
крај
овим
ужасним
патњама
?
.
Можда
живот
и
није
за
свакога
,
можда
ми
је
и
одређено
,
да
скончам
овако
млада
.
—
Али
,
немој
очајавати
!
тешила
је
понова
Адела
,
прибравши
се
.
Сети
се
,
да
те
ја
безгранично
волим
,
ја
немам
никога
више
на
свету
,
до
вас
две
!
Ви
сте
моје
пријатељице
,
моје
сестре
,
ја
ћу
и
сам
живот
за
вас
жртвовати
,
јер
и
мени
је
горак
живот
без
игде
икога
на
свету
.
Мара
је
погледа
у
очи
,
узме
за
њену
лепу
главу
и
притисне
јој
неколико
пољубаца
на
лепе
и
пуне
усне
.
—
Хвала
ти
,
Адела
,
рекне
јој
,
дубоко
узданувши
,
ти
ми
понова
улеваш
снаге
,
послушаћу
те
.
И
треба
за
љубав
Линкину
и
твоју
да
живим
.
Морамо
се
још
борити
,
да
је
спасемо
.
При
овим
речима
,
девојке
се
врате
у
стан
и
одмах
легну
да
спавају
,
јер
су
осећале
јаку
језу
.
ЛXXИИИ
Зла
коб
Марина
и
Линкина
није
ни
сада
мировала
.
Њихов
демон
,
Мића
писар
,
хтео
је
да
уништи
траг
своме
злочину
,
јер
се
ипак
бојао
јавнога
мнења
,
ако
не
власти
,
па
с
места
намисли
,
да
уклони
Аделу
од
Маре
.
Да
се
дању
не
би
правила
ларма
и
скупљао
се
свет
,
реши
се
,
да
то
изврши
ноћу
.
С
тога
то
вече
оде
до
тетка
Митре
,
где
се
с
њеним
девојкама
веселио
и
пио
,
наредивши
Кузману
жандарму
,
да
га
око
десет
часова
позове
у
кварт
.
И
ако
се
још
осећао
мамуран
и
ломан
,
ипак
се
,
у
друштву
тетка
Митриних
питомица
,
изврсно
веселио
,
певајући
фриволне
песме
,
којих
се
сваки
уљудан
човек
стиди
.
Око
десет
часова
дође
Кузман
.
Мића
и
њега
почасти
с
тетка
Митриним
вином
,
па
се
,
затим
,
с
њом
и
њеним
питомицама
опрости
,
рекавши
им
,
да
ће
,
можда
,
опет
доћи
,
чим
„
ону
бештију
“
врати
у
Прокин
завод
.
Он
се
врати
у
кварт
,
где
узме
још
два
жандарма
,
наредивши
им
,
шта
да
раде
,
ако
би
наишли
на
већи
отпор
.
С
њима
се
сад
упути
у
Фишеклију
,
у
Марин
стан
,
али
су
ишли
одвојено
,
да
коме
не
би
пали
у
очи
.
Кад
су
пажљиво
ушли
на
капију
,
која
је
била
увек
отворена
,
и
дошли
до
стана
наше
патнице
,
било
је
једанаест
часова
.
Мића
