сутебе
гонили
,
а
сутра
мене
;
данас
ћу
ја
изгубити
службу
,
а
сутра
ћеш
ти
;
и
то
ће
тако
редом
ићи
...
Једног
учитеља
ће
прогонити
кметови
,
другог
попови
,
а
трећи
ће
страдати
од
господе
школских
ревизора
,
—
како
ком
у
део
падне
...
Отуда
је
било
тога
вечера
сила
разговора
;
мало
је
ко
од
скупљених
гостију
својим
стањем
био
задовољан
,
а
нарочито
ова
последња
секретарова
похода
учинила
је
на
све
њих
јак
утисак
.
—
Молим
вас
,
господо
!
—
узе
реч
учитељ
трећег
разреда
.
—
Та
ви
сви
знате
,
колико
сам
се
око
те
несрећне
деце
трудио
,
и
мени
јектичави
Швабић
да
у
протоколу
само
толико
—
ка
од
беде
—
забележи
:
„
Успех
добар
...
“
Та
ако
је
ико
у
целој
Србији
од
учитеља
заслужио
,
да
му
се
каже
превасходан
,
то
сам
ја
,
драга
браћо
!
—
А
знате
ли
ви
,
да
ја
у
Бајковцу
нисам
могао
ни
25
ђака
скупити
,
и
то
све
због
небрежења
капетанова
и
ћатина
;
па
кад
је
г
.
ревизор
дошао
,
нашао
је
празну
школу
:
у
свакој
скамији
седе
по
двоје
или
по
један
;
из
земљописа
,
истина
,
мало
су
храмали
,
али
читанку
и
прва
знања
знали
су
ама
као
вода
!
А
у
протоколу
стоји
забележено
:
„
Успех
незадовољавајући
“
!
Није
ли
то
Богу
плакати
?
...
—
А
како
се
,
опет
,
код
мене
понашао
!
—
рече
,
заруменевши
се
,
млада
васпитатељка
из
Трновника
.
—
Чисто
се
стидим
казати
:
хтео
ме
је
пољубити
!
Наравно
,
да
му
то
нисам
допустити
могла
.
А
он
ми
је
,
поред
свега
тога
,
забележио
:
„
Успех
ученица
средњи
,
а
владање
саме
васпитатељке
—
неморално
“
!
...
Ја
,
да
умем
и
да
знам
,
како
и
коме
,
ја
бих
се
тужила
.
Е
,
баш
ми
утуче
срећу
,
Бог
га
убио
!
—
И
заиста
,
сирота
девојка
изгледаше
бледа
,
скрушена
;
а
и
не
беше
јој
лако
сносити
толику
несрећу
,
а
то
је
била
за
њу
права
несрећа
,
морални
гроб
,
који
је
целу
њену
будућност
сахранио
.
Она
би
,
сирота
,
можда
срећнија
била
,
да
су
је
из
службе
истерали
;
можда
би
се
удала
,
удомила
;
ал
’
,
овако
,
ко
ће
узети
обележену
„
неморалну
“
девојку
?
...
—
То
је
,
видите
—
рече
Гркиња
,
—
све
она
матора
вештица
крива
!
...
Чула
сам
ја
,
и
о
мени
му
је
говорила
,
да
сам
неморална
;
а
неће
да
гледа
себе
и
своју
кућу
—
срам
га
било
!
—
него
слуша
,
шта
му
којекакве
бабе
трабуњају
...
Тек
кад
је
она
својим
оштрим
гласом
проговорила
,
онда
се
кир
-
Никола
трже
и
стаде
се
гласно
смејати
,
а
чича-
Тима
,
као
електрисан
,
скочи
и
стаде
на
сав
глас
говорити
:
—
Ја
,
касти
,
служим
већ
дваест
и
три
године
као
учитељ
.
Истина
,
касти
,
нисам
учио
велике
науке
,
али
азбуку
знао
сам
напамет
,
молитве
такође
,
е
,
а
граматика
шта
ми
и
треба
у
другом
разреду
?
Са
децом
сам
поступао
,
не
може
лепше
бити
.
У
мом
разреду
ретко
да
је
које
дете
и
умрло
,
само
је
једно
једино
добило
фрас
,
а
друго
једно
је
оћелавело
.
Па
,
касти
,
има
л
’
ту
моје
кривице
?
Могло
је
дете
и
водену
болест
добити
,
па
зар
учитељ
да
изгуби
две
класе
?
—
Баш
ми
изиђоше
на
врх
главе
те
ваше
две
класе
—
рече
учитељ
ИВ
разреда
,
који
је
мало
уфитиљио
.
—-
Ђаво
нек
носи
и
бабу
и
секретара
!
Њој
,
дабогда
,
пресело
моје
вино
,
а
њему
спанаћ
и
шунка
!
Здрав
си
,
кир
-
Никола
!
Здраво
,
Чича-
Тимо
!
А
да
Бог
поживи
цео
учитељски
еснаф
!
...
Бабу
ослон’те
на
мене
,
знам
ја
,
како
ћу
се
њојзи
осветити
!
А
и
ревизора
гледаћемо
да
понудимо
неким
шмрком
чемерике
;
да
види
и
господин
,
како
се
кија
!
Чаше
звекнуше
,
а
,
као
крупан
одјек
тим
тананим
стакленим
звуцима
,
заорило
се
једно
велико
„
многаја
љета
“
,
које
само
учитељи
,
кад
су
у
добром
расположењу
,
умеју
онако
свечано
отпевати
...
И
на
томе
се
та
вечера
сврши
.
Сви
одоше
весели
и
расположени
кући
,
само
чича-
Тима
не
беше
задовољан
,
а
још
мање
весео
;
та
цело
је
вече
протекло
,
а
он
није
добио
прилике
да
своју
обожавану
Гркињу
загрли
.
Два-три
љубавна
погледа
,
то
је
било
све
,
што
је
целог
вечера
могао
од
ње
измамити
.
Тек
кад
су
у
авлију
у
помрчину
изишли
,
некако
му
испаде
за
руком
да
је
загрли
и
пољуби
и
да
јој
пришапне
:
—
Лаку
ноћ
,
моје
суво
злато
!
Неће
ни
добро
сванути
сутра
,
а
ја
ћу
се
већ
доселити
,
па
онда
нек
’
прсну
сви
од
једа
!
Она
му
притиште
руку
.
И
остали
се
руковаше
,
па
одоше
.
В
.
Сутрадан
је
сав
Перковац
знао
за
ту
Гркову
част
.
Знали
су
и
то
,
откуда
Гркињи
виново
лишће
,
иако
га
у
то
доба
свака
кућа
у
Перковцу
на
товаре
имати
може
;
чули
су
и
за
кајсије
и
за
вино
;
знали
су
,
и
каквих
и
колико
је
фела
разног
јестива
било
,
па
још
и
да
се
учитељ
четвртог
разреда
први
опио
;
и
то
су
дочули
,
па
и
то
,
како
се
ујутру
зором
чича-
Тима
преселио
са
станом
код
кир
-
Николе
.
То
је
,
наравно
,
и
стара
госпођа
дознала
,
али
сад
је
то
није
више
нимало
вређало
ни
једило
;
она
га
је
омрзла
и
презрела
.
Једно
је
само
мучило
,
—
што
се
мора
с
њим
,
као
с
колегом
,
у
једној
згради
састајати
,
па
,
наравно
,
из
уљудности
и
поздрављати
га
.
—
И
тај
господин
Швабић
—
говорила
је
стара
госпођа
,
—
или
је
малодушан
,
те
из
сажаљења
не
хте
,
или
баш
код
самог
министра
није
могао
успети
да
ове
чергаре
растера
!
Али
,
свакако
,
гледаћу
да
осети
;
познаће
и
он
,
ко
је
стара
госпођа
фон
Копривић
!
...
Ових
дана
сам
намерна
у
Београд
ићи
.
Наравно
,
да
ћу
прво
моју
госпа
-
Јустину
походити
;
више
му
не
треба
,
него
да
њојзи
приповедим
,
како
је
њен
Швабић
у
Трновнику
хтео
да
пољуби
васпитатељку
;
а
ако
и
то
буде
мало
да
је
противу
мужа
расположи
,
—
приповедићу
јој
,
како
му
је
попадија
из
Мартиновца
варјачом
сав
нос
изразбијала
.
Цео
свет
зна
већ
,
зашто
!
...
Онда
,
богами
,
нек
се
он
сели
у
Хомоље
или
некуд
на
другу
страну
,
—
Београд
ће
му
бити
тесан
,
то
знам
напред
!
...
А
,
после
,
кад
од
ње
дознам
за
расположење
г
.
начелника
и
његове
госпође
,
гледаћу
да
продрем
и
,
ако
не
за
ову
годину
,
а
оно
за
догодине
,
да
им
осигурам
премештај
;
тек
,
свакако
,
ако
ја
уживим
,
неће
се
та
шкорава
Гркиња
дуго
по
Перковцу
ширити
!
...
Кад
је
то
изговорила
,
она
ућута
;
наочаре
,
који
јој
обично
на
носу
беху
,
скинула
је
и
,
метнувши
их
на
сто
,
наслонила
је
главу
на
руку
.
Из
свега
се
видело
да
о
нечем
премишља
,
а
после
кратке
почивке
диже
се
са
свога
места
и
,
весело
ходајући
по
соби
,
продужаваше
своје
смишљене
планове
полугласно
исказивати
:
—
За
начелника
имам
сасвим
други
план
.
Он
је
човек
који
се
више
политиком
бави
,
него
школом
и
просветом
.
Просвета
га
се
утолико
тиче
,
уколико
му
понеку
,
с
руског
преведену
а
у
читанци
отштампану
,
причицу
позамашно
награђује
;
а
учитељи
,
опет
,
утолико
,
уколико
се
од
њих
његова
кућа
користи
,
т
.
ј
.
ако
је
неко
учитељ
у
Крајини
,
па
заборави
о
Светом
Николи
,
или
најдаље
о
новој
години
,
донети
бар
једну
петачку
балуце
(
најбоље
крајинско
вино
)
;
а
ако
је
учитељ
у
Шумадији
,
па
не
дотера
бар
једног
угојеног
вепра
,
—
тај
,
богами
,
нека
се
не
нада
класи
!
.
.
А
то
су
моје
перковачке
колеге
ово
неколико
година
заборавиле
.
Мимо
то
ћу
му
казати
,
да
не
иду
редовно
у
цркву
,
да
се
исмевају
министарским
расписима
,
које
,
наравно
,
начелник
све
сам
концептира
;
а
за
четврти
разред
додаћу
само
то
,
да
се
једанпут
пијан
у
механи
изразио
да
попови
нису
христијани
...
То
ће
им
доста
бити
,
па
да
их
по
целоме
свету
растури
!
...
Стара
госпођа
није
лудо
комбиновала
,
само
ако
узима
куражи
,
—
а
старе
су
бабе
у
томе
и
од
лава
куражније
,
—
дакле
,
ако
узима
толико
смелости
да
му
све
што
је
замислила
отворено
искаже
,
онда
ће
данашња
српска
кнежевина
за
сироте
учитеље
бити
тесна
...
Међутим
,
код
кир
-
Николе
,
откако
им
се
чича-
Тима
доселио
,
све
се
набоље
окренуло
:
деца
му
више
нису
ишла
боса
и
издрпана
,
а
и
сам
Никола
променио
је
свој
отрцани
сламњи
шешир
с
новим
вуненим
,
а
у
лепу
Гркињу
ниси
смео
ни
погледати
:
ту
су
ти
шешири
са
великим
перушкама
,
ту
кринолини
,
карнери
,
тунике
и
што
се
већ
у
оно
време
највише
носило
,
и
све
то
од
скупих
материја
,
а
празником
се
виђала
на
њој
и
свила
!
...
Ту
је
,
наравно
,
морало
бити
и
оговарања
.
Паланке
су
у
Србији
,
као
и
у
осталом
свету
,
мале
,
у
њима
свако
свакога
познаје
,
—-
па
је
ли
чудо
што
су
се
жене
питале
:
откуд
Гркињи
свила
,
и
ко
је
она
и
шта
је
она
,
да
се
и
од
саме
окружне
начелниковице
шареније
носи
?
Та
муж
јој
нема
ни
толико
плате
,
да
јој
и
белила
задоста
купи
,
а
толи
друго
којешта
!
—
После
су
ишле
разне
комбинације
:
свилену
хаљину
јој
је
купио
чика-
Паја
член
,
грчки
мајорен
;
бронерске
ципеле
и
шешир
са
перјаницом
чича-
Тима
учитељ
;
а
ону
хаљину
од
пикета
добила
је
од
неког
болтаџије
,
што
му
је
дете
код
кир
-
Николе
учило
школу
и
положило
испит
са
петицом
,
а
на
Петровдан
—
као
имендан
свога
оца
—
читало
у
цркви
апостол
...
То
је
,
наравно
,
све
госпође
,
а
,
богме
,
и
постарије
госпођице
,
у
целоме
Перковцу
морало
до
срца
дирнути
;
а
кад
су
још
дошле
и
месојеђе
,
па
кад
се
на
Гркињине
вечерње
забаве
свако
друго-треће
вече
стадоше
скупљати
застареле
младожење
,
отрцани
удовци
,
извикане
фрајле
и
удовице
,
—
ту
не
беше
краја
оговарању
.
Али
све
то
као
да
се
лепе
Гркиње
ништа
није
ни
тицало
.
Она
је
познавала
своје
интересе
,
па
од
њих
није
хтела
никако
ни
у
драм
одступати
:
чича-
Тими
је
непрестано
ласкала
,
као
да
је
баш
збиља
у
њега
и
заљубљена
,
а
и
чика-
Пају
је
радо
предусретала
,
нарочито
ако
се
десило
да
чича-
Тиме
није
код
куће
било
,
е
,
онда
га
је
пред
чика-
Пајом
и
кудила
,
како
је
незграпан
,
неваспитан
,
тврдица
,
па
,
онда
,
још
и
ружан
и
матор
;
а
кад
би
,
опет
,
чича-
Тима
за
чика-Пајину
походу
дознао
,
онда
би
она
то
исто
и
о
чика-
Паји
опетовала
,
и
тиме
је
,
наравно
,
обојицу
задовољавала
...
—
Ми
,
видите
,
Тимо
,
немамо
никога
свога
у
овоме
несрећном
Перковцу
;
ја
сам
,
као
што
знате
,
из
Новог
Сада
,
премда
сам
и
ја
пореклом
Гркиња
.
—
И
,
уздигнувши
мало
навише
своје
наврањене
обрве
,
додавала
би
хвалисаво
:
—
Да
сам
родом
Јелинка
,
то
се
,
уосталом
,
и
на
мојој
спољашности
даје
приметити
;
а
мој
дебели
даскало
,
он
је
прави
Атињанин
;
онде
је
и
науке
свршио
.
А
ви
сте
,
слатки
Тимо
,
Сремац
!
...
—
Јест
,
касти
,
и
покојна
ми
мати
беше
Сремица
.
—
То
је
,
видите
,
што
све
нас
везује
.
—
И
она
га
погледа
најљубазнијим
погледом
.
—
Па
кад
се
не
бисмо
ми
слагали
,
кад
ми
не
бисмо
једно
другом
на
руци
били
,
да
ко
би
други
?
...
Ја
,
видите
,
у
колико
вас
волим
,
у
толико
и
вашу
Милку
;
управо
рећи
,
ја
сам
њена
друга
мати
.
—
Оно
,
касти
,
тако
је
;
ви
је
,
касти
,
петком
умијете
,
недељом
очешљате
,
а
у
среду
дате
јој
и
чисту
кошуљу
;
касти
,
она
,
се
у
Перковцу
чистије
носи
и
од
саме
госпа
-
начелниковице
.
—
Па
се
ја
и
за
њену
срећу
старам
.
—
Оно
јест
,
касти
,
ви
је
учите
,
како
треба
да
држи
кашику
,
кад
руча
,
како
треба
на
сокаку
да
ходи
,
да
гледа
,
на
који
начин
да
се
поздравља
.
Па
,
касти
,
она
се
,
откако
амо
дођосмо
,
лепо
и
поучила
;
сад
већ
и
не
уме
да
гледа
онако
безобразно
сељачки
,
право
у
очи
,
но
некако
све
испод
трепавица
;
а
и
ход
јој
није
више
прост
,
него
некако
по
новосадски
извијен
,
искривљен
,
—
милина
ти
је
погледати
!
Ја
кад
је
видим
,
касти
,
не
могу
чисто
да
је
познам
,
као
да
је
из
Париза
...
Једно
ми
се
само
не
допада
,
што
је
,
кад
сања
,
вишепути
чујем
,
где
плаче
...
—
Дете
је
размажено
,
напуштено
,
па
није
научило
на
ред
...
А
,
управо
рећи
,
да
се
нисте
к
нама
доселили
,
не
би
никад
ни
знала
за
уредност
,
—-
па
ко
би
је
онаку
и
узео
?
...
А
,
овако
,
све
се
отимају
за
њу
.
Чича-
Тима
је
погледа
зачуђено
.
—
Јест
,
тако
је
,
драги
Тимо
!
И
ви
је
морате
што
скорије
,
још
ових
месојеђа
,
удати
,
ако
не
желите
да
сама
отиде
...
Чича-
Тима
је
једнако
зачуђено
у
њу
гледао
.
Али
тај
његов
поглед
није
њу
ни
најмање
узнемирио
.
—
Дете
је
већ
приспело
за
удају
...
И
ја
сам
још
нашла
младожењу
.
—
Та
,
касти
,
она
је
још
дете
.
Како
се
може
дете
удавати
?
—
Дете
?
...
Ама
да
видите
,
како
умилно
погледа
у
ове
практиканте
,
што
од
неког
доба
крстаре
по
нашем
сокачету
,
ви
не
бисте
рекли
,
да
је
то
дете
...
Чича-
Тима
је
оборио
очи
и
ћути
замишено
.
Тада
је
првипут
осетио
да
га
Гркиња
вара
и
лаже
,
али
није
имао
толико
храбрости
,
да
јој
то
примети
,
него
је
само
ћутао
и
није
се
више
усудио
подићи
очију
,
да
мери
лажљиво
лице
лепе
Гркиње
.
—
Честит
младић
тај
Папраг
—
продужаваше
бездушна
Гркиња
;
—
ваљан
,
па
,
веле
,
и
да
је
научен
!
...
У
Београду
је
учио
богословију
,
старином
је
,
истина
,
Цинцарин
,
али
се
родио
у
Будиму
.
Млад
,
пун
учтивости
,
милина
ти
је
с
њим
говорити
!
Ја
кад
га
видим
,
све
ми
се
чини
да
сам
још
девојка
,
па
да
сам
у
Новом
Саду
!
И
синоћ
је
долазио
,
ви
бесте
у
винограду
;
па
да
знате
,
како
је
погледао
у
Милку
!
Као
дете
што
погледа
у
шећер
.
Па
вели
:
„
Ох
,
да
ми
је
хоће
учитељ
Тима
дати
,
одмах
би
се
женио
!
“
...
Гркиња
ућута
,
видело
се
да
чека
чича-Тимин
одговор
.
Али
чича
је
једнако
ћутао
оборених
очију
,
а
на
лицу
си
му
видео
зловољност
и
забринутост
.
—
Дакле
,
Тимо
,
—
продужаваше
безобразна
жена
,
—
да
га
доведем
,
да
се
најпре
упознате
,
па
после
,
наравно
,
да
се
прстенује
.
Он
је
,
истина
,
за
данас
само
учитељ
,
а
кад
се
ожени
,
од
воље
му
је
,
—
може
се
и
запопити
.
Чича-
Тима
слеже
раменима
,
за
знак
да
не
зна
ни
сам
,
шта
ће
на
све
то
да
одговори
.
Он
би
,
истина
,
знао
,
али
где
је
срца
,
да
се
свом
идолу
противи
...
После
се
,
онако
збуњен
,
накашља
,
узе
шешир
и
оде
некуд
у
чаршију
;
онде
се
навртатио
на
две-три
бакалнице
и
у
свакој
је
попио
по
две-три
грке
ракије
.
То
му
је
тако
у
нарави
било
:
кад
се
нешто
наљути
,
кад
би
га
неко
увредио
,
или
кад
је
у
некаквој
бризи
,
—
не
би
се
могао
смирити
,
све
док
се
поштено
не
накреше
;
онда
заборави
на
све
терете
који
га
муче
,
па
често
и
пева
,
али
само
црквене
песме
.
Ако
је
,
н
.
пр
.
,
зимње
време
,
он
удари
у
„
Во
Јордање
“
,
а
лети
,
опет
,
отпева
„
воскресе
“
.
Некад
,
опет
,
узме
,
па
сам
са
собом
говори
;
ко
га
не
види
,
а
чује
,
рекао
би
,
да
их
има
тројица
,
што
с
њиме
диване
.
На
тај
начин
је
и
лепа
Гркиња
вишепута
прислушкивала
на
вратима
и
на
тај
начин
његове
најдубље
тајне
дознавала
.
Тако
је
то
и
данас
било
;
само
што
данас
није
била
Гркиња
та
,
која
је
на
вратима
прислушкивала
,
него
његова
кћи
Милка
.
Она
,
кад
је
видела
,
у
каквом
јој
се
расположењу
отац
из
чаршије
вратио
,
а
она
се
уплашено
сакрила
иза
фуруне
и
оданде
страшљиво
погледаше
у
пијанога
оца
...
Он
је
најпре
сео
за
сто
,
па
онде
,
са
искревељеним
цртама
на
лицу
,
стаде
певукати
своје
зимско
„
Во
Јордање
,
“
али
се
уједанпут
трже
,
лице
му
доби
израз
зле
воље
,
и
он
устаде
са
свога
места
и
поче
тешким
корацима
ходати
горе
и
доле
по
соби
...
ВИ
.
А
после
се
уједанпут
осмехну
:
—
Што
јест
,
јест
,
касти
,
она
ме
воли
и
заљубљена
је
у
мене
.
А
оно
,
касти
,
има
у
кога
!
Истина
,
сам
мало
ушао
,
касти
,
и
у
године
;
зар
је
краљ
баварски
,
опет
,
био
млађи
од
мене
?
Па
како
га
је
Пепита
волела
?
Кажу
,
да
се
једанпут
из
превелике
љубави
хтела
и
удавити
,
само
што
у
Монакову
не
беше
дубоке
воде
;
заронила
се
,
касти
,
чак
до
кукова
.
Дете
,
које
је
сав
тај
разговор
с
напрегнутошћу
слушало
,
не
разумеваше
,
истина
,
од
целога
разговора
баш
ништа
,
али
је
толико
схватило
:
да
то
,
што
јој
отац
у
пићу
сам
говори
,
не
може
ништа
добро
бити
,
и
она
,
скоро
не
дишући
,
слушаше
и
даље
бенетање
свога
занетог
оца
:
—
Она
ме
љуби
,
па
,
касти
,
чак
се
и
за
моје
дете
стара
!
...
Учи
га
,
чешља
га
,
храни
га
и
васпитава
,
и
то
,
касти
,
све
из
љубави
према
чича-
Тими
!
Е
,
па
где
су
данас
младићи
,
у
које
ће
се
младе
жене
и
девојке
толико
заљубити
,
као
у
мене
старца
...
Хе
,
хе
!
Старац
,
па
старац
!
...
Та
да
ми
је
баш
и
венчана
жена
,
не
би
се
више
за
мене
старала
,
него
ова
лепа
туђинка
!
Ето
,
нашла
је
за
дете
и
младожењу
:
леп
младић
,
научен
младић
,
богослов
младић
!
Само
,
касти
,
име
не
умем
да
му
погодим
,
све
ми
се
чини
да
рече
Шапраг
,
Акмак
или
...
Ха
,
сад
сам
погодио
:
Папраг
!
...
Папраг
!
Папраг
!
И
име
му
је
некако
господски
!
Лепо
!
Отмено
!
...
Али
све
бадава
,
дете
је
сувише
младо
,
како
ћу
да
га
удам
?
...
Ал
’
,
ето
,
она
је
навалила
,
да
је
удам
,
и
ја
је
морам
удати
.
Чича-
Тима
се
наново
намрштио
и
сео
на
своје
првашње
место
;
а
дете
,
кад
је
чуло
последње
речи
свога
оца
,
оно
покри
лице
рукама
,
а
низ
образе
му
текоше
крупне
сузе
...
Утоме
куцну
неко
на
врати
,
а
чича-
Тима
се
својим
храпавим
гласом
одазва
:
„
Херајн
!
“
У
собу
уђе
лепа
Гркиња
,
за
њоме
један
младић
.
Раста
је
био
средњег
,
лица
доста
правилног
,
али
на
такоме
младоме
лицу
беше
и
сувише
ситних
бора
,
те
да
би
се
могло
лепим
или
бар
пријатним
назвати
.
Уста
му
беху
свакипут
на
смеј
развучена
,
очи
загасито
пепељаве
,
али
свагда
сјајне
,
а
оне
танке
борице
око
њих
даваху
им
израз
ласкавости
;
коса
му
беше
плава
и
,
по
богословски
,
низ
рамена
пуштена
,
на
њему
црна
душанка
и
црне
панталоне
.
—
Добар
дан
желим
,
господине
Тимо
!
—
рече
Гркиња
,
рукујући
се
с
њиме
.
—
Имам
част
представити
вам
нашег
новог
пријатеља
и
познаника
г
.
Папрага
,
учитеља
из
Лешњика
.
Младић
се
приближи
учитељ
-
Тими
,
рукова
се
и
са
најумиљатијим
смешењем
одступи
један
корак
натраг
.
—
Слуга
сам
покоран
,
драги
г
.
колега
!
—
рече
младић
,
коме
се
на
сваком
покрету
видела
она
варошка
препреденост
.
—
Драго
ми
је
,
колега
,
што
сам
тако
срећан
,
да
вас
могу
познати
!
...
И
чича-
Тима
хтеде
,
у
име
отпоздрава
,
нешто
проговорити
,
али
које
ракија
,
а
које
његова
природна
неспретност
,
не
дадоше
му
;
тек
он
,
сиромах
,
поче
нешто
замуцкивати
,
а
после
се
ућута
баш
као
риба
и
не
проговори
ни
речице
.
Затим
хтеде
нешто
и
Гркиња
да
изусти
,
али
у
тај
мах
шушну
сирота
Милка
из
свога
ћошета
,
откуда
је
чула
говор
свога
оца
,
а
после
видела
и
лице
свога
младожење
,
кога
је
Гркиња
у
тој
намери
довела
,
да
је
усрећи
.
—
А
гле
Милчице
!
—
рече
,
изненађена
,
Гркиња
.
Али
кад
јој
је
видела
очи
,
како
су
црвене
и
исплакане
,
она
се
трже
и
ућута
,
све
док
Милка
није
изишла
напоље
;
после
је
тек
продужила
својим
окретним
језиком
даље
га
упознавати
са
новим
пријатељем
:
—
Дакле
,
драги
г
.
Тимо
,
ово
је
тај
младић
,
о
коме
смо
јутрос
онако
много
разговарали
.
Уосталом
,
мислим
да
против
оваке
прилике
не
можете
ништа
имати
;
а
и
млади
господин
Папраг
тешко
да
ће
и
он
наћи
млађу
и
васпитанију
женску
,
него
што
је
наша
Милка
...
Папраг
се
клањаше
на
најучтивији
начин
,
а
чича-
Тима
,
у
ономе
расположењу
,
шта
је
могао
друго
чинити
,
него
на
свашта
пристајати
?
Нарочито
,
што
је
то
Гркиња
захтевала
,
а
и
сам
он
је
увиђао
да
би
у
својој
ватреној
љубави
много
срећнији
био
,
да
Милку
скине
с
врата
.
—
Да
,
да
,
оно
,
касти
,
тако
је
!
...
Само
,
касти
,
још
је
дете
.
Али
кад
је
баш
тако
суђено
...
е
,
па
оно
...
—
И
он
опет
ућута
,
несигурним
погледом
мерећи
свога
будућег
зета
.
—
Па
на
тај
начин
може
још
то
довече
бити
и
прстен
—
рече
брзо
Гркиња
,
којој
је
много
до
тога
стало
,
да
јој
се
како
планови
не
покваре
.
-—
Милка
је
видела
г
.
Папрага
,
а
господин
је
видео
њу
,
и
тим
је
свршено
:
довече
прстен
!
...
—
Та
оно
,
касти
,
не
би
требало
ни
хитати
,
али
кад
ви
баш
хоћете
,
оно
нека
буде
!
Касти
,
требало
би
да
пишем
Милкиним
старијим
сестрама
у
Левач
и
у
Стиг
,
па
да
и
оне
знају
.
Ал
’
кад
ви
друкче
хоћете
,
оно
,
касти
,
нека
буде
по
вашој
,
госпођо
Јоханидо
...
Тако
је
то
било
.
Сирото
дете
,
хтело
не
хтело
,
морало
се
још
истога
вечера
прстеновати
.
О
самоме
прстену
шта
вам
могу
приповедати
?
Чича-
Тима
је
,
као
обично
,
био
збуњен
,
пазио
је
на
сваки
миг
своје
обожаване
Гркиње
,
да
какогод
у
чему
не
погреши
;
али
поред
свега
тога
опет
није
могао
а
да
истога
вечера
не
покаже
пред
својим
препреденим
зетом
,
да
је
доста
замашна
будала
и
да
је
,
као
такав
,
до
ушију
заљубљен
у
своју
набељену
Гркињу
.
То
препреденом
богословцу
није
ни
било
тешко
опазити
;
прво
,
што
је
био
доста
хитар
,
да
на
свашта
пази
,
а
,
друго
,
што
се
чича-
Тима
није
умео
као
што
треба
причувати
,
него
се
,
као
човек
,
да
тугу
свога
родитељског
срца
ублажи
,
поштено
напио
.
А
као
напит
,
прво
се
наљутио
на
своју
Милку
,
што
је
целог
вечера
невесело
ћутала
и
што
је
,
вели
,
напућила
те
своје
усне
.
И
он
је
због
тога
толико
грдио
,
да
је
сирото
дете
,
застиђено
,
почело
плакати
.
После
,
опет
,
кад
је
Милка
,
онако
ожалошћена
,
отишла
,
да
се
у
неком
усамљеном
ћошету
куће
сита
наплаче
,
и
кад
је
лепа
Гркиња
поред
њега
с
прекорним
погледом
прошла
,
он
,
да
би
је
унеколико
одобровољио
,
уштинуо
је
тако
незграпно
,
и
то
баш
испод
мишке
,
где
је
лепа
Гркиња
најтугаљивија
,
да
умал
’
,
сирота
,
није
служавник
испустила
с
донесеном
црном
кавом
.
А
добри
гости
,
да
би
све
те
учињене
гиксове
забашурили
,
куцали
су
се
чашама
,
здрављали
су
младенцима
и
певали
:
„
многаја
љета
!
“
У
целој
тој
ларми
само
је
Папраг
замишљено
ћутао
;
не
што
није
доста
пио
и
што
није
био
весељак
,
јок
!
Та
он
се
у
богословији
са
свог
раскалашног
живота
и
прославио
!
Та
зар
је
једанпут
са
својим
једномишљеницима
кришом
из
семинарије
утекао
,
да
обиђе
у
оно
време
јако
и
лепо
осветљену
„
Црвену
Лампу
“
,
па
и
„
Лепу
Пастирку
“
и
друга
занимљива
места
по
Дорћолу
и
садашњој
Скадарској
улици
?
...
Он
је
и
тога
вечера
добро
потегао
тако
,
да
и
он
умало
што
није
уштинуо
своју
проводаџику
,
али
се
опет
трже
;
а
,
после
,
и
као
добар
богословац
,
није
се
могао
отрести
од
силно
нагомиланих
мисли
,
које
у
таким
тренуцима
на
човека
,
а
нарочито
на
богословца
,
навалити
морају
.
—
Ја
видим
—
говорио
је
сам
у
себи
,
—
да
је
ова
стара
будала
заљубљена
у
ову
уштиркану
лутку
,
и
да
та
лукава
Гркиња
,
колико
његовим
недотупавним
мозгом
,
толико
и
његовом
кесом
влада
.
Она
ми
је
,
истина
,
обећала
да
ће
се
код
свога
маторог
обожатеља
за
мене
заузети
,
да
што
више
у
готову
новцу
уз
девојку
добијем
,
а
,
после
,
вели
,
кретно
и
некретно
његово
имање
мора
мени
припасти
.
Али
не
превари
,
стара
намигушо
!
Уме
се
Папраг
и
сам
за
себе
старати
!
И
тако
ћу
гледати
да
се
,
колико
сутра
,
са
њиме
насамо
разговарим
,
па
ако
може
што
бити
—
лепо
!
А
не
хтедне
ли
барем
сто
жућака
уз
његову
Милку
дати
,
на
част
му
девојка
!
Мени
требају
новци
,
хе
!
Нећу
ја
довека
да
учитељујем
,
не
!
Хоћу
да
се
запопим
,
да
добијем
ваљану
парохију
,
а
ту
је
нуждан
новац
!
Треба
ту
давати
!
Од
митрополитова
ђакона
,
хеј
,
па
навише
!
Бо’ме
ће
ту
и
сто
дуката
мало
бити
|
...
—
Тако
је
Папраг
комбиново
,
докле
су
гости
чаше
празнили
;
а
кир
-
Никола
,
кад
се
добро
најео
и
напио
,
и
не
сећајући
се
своје
месечне
плате
,
једнако
се
церекао
баш
као
намолован
пајацо
...
—
Благо
њима
—
говорио
је
кроза
смеј
,
—
обадвоје
млади
,
лепи
,
васпитани
!
Хе
,
хе
,
хе
!
Она
се
васпитала
код
моје
Јохиниде
,
а
он
у
Будиму
...
Ја
сам
у
Атини
учио
школу
,
ал
’
оно
,
што
он
зна
,
никад
нећу
знати
!
...
Гледај
га
само
,
како
се
клања
,
памет
да
ти
стане
...
Зна
немачки
,
зна
маџарски
—
као
вода
!
Ха
,
ха
,
ха
!
Утоме
се
гости
већ
почеше
разилазити
.
И
младожења
се
диже
,
па
иако
је
помало
климао
ногама
,
то
му
није
сметало
да
се
пред
чича-
Тимом
не
само
по
обичају
поклони
,
него
да
двапут
већи
комплименат
направи
тако
,
да
се
чича-
Тима
побојао
,
да
му
како
зет
не
разбије
нос
.
Он
се
рукова
са
чича-
Тимом
и
не
упита
га
за
испрошену
ћерку
,
а
после
се
окрете
лепој
Гркињи
и
,
сасвим
умиљато
осмејкујући
се
,
пољуби
је
у
њену
мршаву
руку
.
—
Драго
ми
је
—
рече
,
—
и
захваљујем
вам
по
стопута
!
...
Заиста
,
морам
признати
,
да
ми
ни
рођена
сестра
не
би
толико
чинила
,
колико
ви
,
лепа
и
млада
госпођо
!
...
Лепа
Гркиња
,
са
пуно
поноса
,
окрете
се
чича-
Тими
,
па
му
бајаги
пришану
,
ал
’
тако
,
како
ће
и
Папраг
чути
:
„
Диван
младић
!
Научен
младић
!
Васпитан
младић
!
...
Е
,
бадава
,
види
се
човек
,
који
је
у
Пешти
васпитан
!
...
“
А
после
гласно
додаде
:
—
Господин
Папраг
,
сутра
имамо
у
Перковцу
беседу
,
ја
се
надам
,
да
ћете
нас
својим
присуством
усрећити
.
Папраг
застаде
мало
,
као
да
се
премишља
.
—
Милостива
,
то
вам
не
могу
обећати
,
треба
да
сам
на
дужности
;
а
,
друго
,
ви
и
сами
знате
,
да
се
у
овим
околностима
морам
и
спремати
—
дакле
...
—
Али
—
прекиде
му
реч
Гркиња
,
—
кад
чујете
,
да
ћу
на
беседи
и
ја
декламовати
...
Онда
?
—
Онда
,
наравно
,
да
ћу
остати
...
—
доврши
препредени
богословац
,
рукова
се
још
једанпут
и
оде
...
ВИИ
.
Сутрадан
се
у
Перковцу
ни
о
чем
није
говорило
,
већ
о
синоћном
прстену
и
о
беседи
,
која
ће
се
тога
вечера
држати
.
Душа
ваља
,
Перковчани
су
доживели
много
којешта
:
медведа
већ
виђају
скоро
сваки
дан
,
како
га
хомољски
Цигани
кроз
варош
проводе
;
стари
људи
приповедају
,
да
су
једном
,
баш
некако
четресосме
године
,
видели
,
како
Талијани
кроз
Перковац
проводе
мајмуна
и
псето
—
обоје
у
неке
шарене
хаљине
обучени
,
а
на
мајмуну
и
црвена
капа
;
а
лане
о
вашару
беше
и
једна
комедијашка
шатра
:
пијацо
,
један
обучен
коњ
и
човек
,
што
по
конопцу
скаче
!
...
Све
су
,
дакле
,
видели
,
само
беседу
нису
!
А
и
њу
,
можда
,
не
би
угледали
,
да
случајно
не
дође
за
практиканта
у
суд
перковачки
неки
правник
из
Београда
,
по
имену
Живко
Пацић
.
Тај
Живко
беше
јако
образован
човек
.
Жену
је
узео
из
Мехадије
,
нека
блиска
рођака
Наполеона
Трећег
!
У
кући
му
је
клавир
,
ћемане
,
трумбета
и
други
сваковрсни
инструменти
,
у
којима
се
,
опет
по
казивању
перковачких
грађана
,
потпуно
разумевао
.
Он
је
,
дакле
,
био
тај
,
што
је
својим
огромним
духом
задахнуо
перковачку
омладину
,
да
се
међу
остале
онамошње
забаве
уврсти
и
словенска
беседа
...
У
Перковцу
људи
устију
,
чим
сване
,
па
они
,
који
имају
посла
у
пољу
,
попију
код
куће
по
две-три
чаше
ракије
,
па
иду
на
посао
;
мајстори
се
сврате
још
пре
сванућа
у
кавану
,
па
се
онде
почасте
понеком
кавом
и
одлазе
у
своје
радионице
;
само
трговци
и
господа
долазе
,
кад
се
већ
лепо
раздани
;
онде
заседну
,
претресу
сва
могућа
јевропска
питања
,
па
онда
пређу
на
месне
новости
.
Таку
једну
господско-трговачку
кавану
држао
је
у
Перковцу
неки
деда-
Спира
.
У
његову
кавану
ретко
да
је
кадгод
,
и
то
сигурно
послом
,
завирио
какав
мајстор
:
све
сама
гола
господа
,
трговци
,
адвокати
и
учитељи
.
Ал
’
учитељи
као
да
су
били
у
својим
посетама
најтачнији
.
Чим
оду
мајстори
,
одмах
за
њима
дођу
учитељи
;
а
ако
се
деси
у
вароши
и
неки
учитељ
из
села
,
па
се
случајно
жели
још
и
с
колегама
састати
,
наравно
,
да
ће
доћи
у
деда-
Спирину
кавану
.
Тако
је
и
господин
Папраг
чинио
:
није
се
још
ни
разданило
,
а
он
је
већ
испио
ракију
и
сркаше
задовољно
своју
црну
каву
.
Али
није
дуго
седео
сам
,
наскоро
за
њим
дође
и
учитељ
четвртог
разреда
,
онај
што
се
на
Гркињиној
части
први
опио
.
Кад
је
видео
учитеља
богословца
,
а
свога
колегу
,
он
се
рукова
с
њим
и
честиташе
му
весело
прошевину
и
прстен
.
–
Срећно
,
господин
Папраг
!
—-
рече
,
безбрижно
смешећи
се
,
—
Ја
вам
честитам
.
Истина
,
чича-Тимина
Милка
још
је
млада
,
али
то
има
и
своје
добре
стране
:
моћи
ћете
од
ње
као
у
воску
направити
што
хоћете
,
добру
или
злу
домаћицу
,
жену
или
госпођу
,
већ
како
ви
хтеднете
.
Па
хоћете
ли
се
још
који
дан
у
Перковцу
бавити
?
Али
што
и
питам
,
кад
знам
напред
,
да
ћете
то
учинити
?
Ако
ни
за
шта
друго
,
а
оно
да
се
нагледате
оног
лепог
детињег
лица
.
—
Напротив
,
господине
,
ја
сам
био
намеран
да
још
данас
отпутујем
у
Лешњик
.
Знате
,
послови
су
.
А
,
после
,
дужност
.
Али
ме
задржа
госпођа
Јоханида
;
она
ме
је
,
као
чланица
овдашње
омладине
,
задржала
на
беседу
.
Ха
,
ха
!
—
смејао
се
учитељ
четвртог
разреда
.
—
Дакле
,
одиста
намеравају
беседу
давати
?
Е
,
баш
сам
радознао
,
како
ће
испасти
!
Шта
ће
и
ко
ће
што
на
беседи
говорити
?
—
Цео
вам
програм
не
могу
казати
,
али
једно
знам
,
а
то
је
,
да
ће
госпођа
Јоханида
осим
певања
и
—
декламовати
.
Учитељ
четвртог
разреда
није
могао
да
се
не
насмеје
.
—
Уосталом
—
рече
он
,
—
што
се
мене
лично
тиче
,
признајем
,
да
сам
у
свом
веку
два-три
пута
и
ја
био
гост
на
њима
;
али
за
шта
су
те
беседе
и
од
какве
су
користи
оваке
,
какве
су
...
бо’ме
,
да
цедите
восак
из
мене
,
ја
вам
не
бих
умео
казати
.
Био
сам
на
њима
и
у
Новом
Саду
.
Варош
презадужена
;
народ
од
туђинаца
знањем
,
индустријом
,
науком
,
па
и
самом
туђинском
владом
,
скоро
потлачен
;
а
омладина
,
накићена
и
накинђурена
,
скупи
се
у
богато
,
венцима
,
сликама
,
танким
и
дебелим
завесама
накићену
,
дворану
богатијег
хотела
и
—
онде
даје
беседе
!
—
Дакле
,
ви
сте
противник
тих
чисто
словенских
забава
?
Е
,
господине
,
томе
се
нисам
надао
,
нарочито
од
вас
,
који
сте
такође
из
прека
родом
...
—
Ви
ме
нисте
разумели
.
Што
се
те
сорте
забава
тиче
,
признајем
,
да
за
њих
слабо
марим
.
—
Ви
,
сигурно
—
рече
са
неком
иронијом
господин
богословац
,
—
на
сваки
начин
,
да
ви
морате
више
уживања
налазити
онако
с
братијом
,
знате
,
поред
добре
чаше
...
Е
,
јесам
ли
погодио
?
—
Да
,
да
,
–—-
тврђаше
равнодушно
учитељ
четвртог
разреда
,
—
ви
имате
пуно
право
!
Ја
више
уживам
у
вину
,
него
у
њином
мажењу
и
кривљењу
.
Ја
бар
,
кад
пијем
,
имам
некакве
цели
;
хоћу
нешто
да
пребринем
;
хоћу
некаких
мисли
,
које
ме
,
може
бити
,
море
,
да
се
отресем
;
хоћу
,
као
што
је
пре
мени
неко
казао
,
да
заборавим
,
да
ми
је
отаџбина
несрећна
...
Али
какву
они
имају
цел
са
беседама
?
Докле
се
сиротиња
из
ајмашког
краја
,
принуђена
невољом
и
глађу
,
договара
,
шта
ће
и
кога
ће
те
ноћи
похарати
,
да
своју
гладну
децу
захрани
,
—
донде
у
Ајглерову
хотелу
свира
банда
,
младићи
у
финим
чојаним
хаљинама
,
госпе
и
госпођице
у
тешкој
свили
и
кадифи
тоциљају
се
по
глатким
паркетима
големе
дворане
;
а
кад
музика
стане
,
и
све
се
ућути
,
онда
ће
на
средину
ступити
,
у
белим
рукавицама
и
црном
салонском
капуту
,
нека
надувена
стеница
,
па
ће
какав
неспретан
превод
из
некакве
немачке
купусаре
на
сав
глас
с
највећим
патосом
читати
,
н
.
пр
.
,
о
створењу
света
,
па
ће
са
свом
ватром
,
која
је
будали
свакад
на
расположењу
,
доказивати
,
да
први
људи
нису
јели
гвозденом
виљушком
печење
,
него
сопственим
прстима
.
Е
,
кад
се
тај
од
силног
млатања
и
викања
уморио
,
доказујући
по
читав
сат
оно
,
што
је
и
моја
стрина
знала
,
ил
’
ако
није
знала
,
тим
је
била
од
њега
паметнија
,
онда
изиђе
нека
стара
уседелица
,
која
до
своје
четрдесет
пете
године
није
могла
себи
повољног
и
честитог
мужа
наћи
.
Та
ће
,
наравно
,
говорити
о
моралу
!
Кад
се
и
та
наситила
говора
,
изиђе
неко
мало
дете
,
коме
мати
још
и
није
смела
поверити
виљушку
у
руку
,
и
то
ће
дете
својим
врапчјим
гласом
да
декламује
неку
убојну
песму
,
пуну
копаља
,
сабаља
,
пушака
и
топова
.
За
њим
ће
доћи
,
као
зачин
беседе
,
певачка
дружина
,
па
ће
у
кору
да
отпева
чувену
убојну
песму
:
„
Тај
гуњац
изадрт
...
“
—
А
после
тога
долази
онај
други
део
:
„
Госпођице
,
смем
ли
молити
?
“
„
Господине
,
жао
ме
је
,
али
ја
сам
већ
ангажована
!
“
„
Дакле
корпу
?
“
„
Молим
!
Молим
|
...
Али
за
љубав
моје
мајке
!
“
„
Па
,
госпођице
,
где
ћемо
се
моћи
видети
?
Али
само
,
са
многих
разлога
,
насамо
?
“
„
У
Марцибановој
башти
...
“
—
И
т
.
д
.
и
т
.
д
.
Па
бар
да
не
кажу
:
„
У
корист
страдајуће
браће
!
“
„
У
корист
болнице
!
“
„
У
„
корист
овдашње
сиротиње
!
“
„
У
корист
сиромашних
ђака
!
“
...
Само
то
да
не
кажу
,
могао
би
им
човек
и
опростити
.
Али
кад
они
пију
шампањера
,
играју
валцера
,
мазе
се
с
девојкама
,
троше
и
своје
и
туђе
паре
,
а
хоће
да
им
силом
верујемо
,
да
они
раде
све
то
у
корист
народа
...
е
,
онда
...
Учитељ
четвртога
разреда
ућута
,
а
богословац
,
који
га
је
дотле
пажљиво
гледао
,
а
који
је
,
међутим
,
на
друго
што
,
на
добру
парохију
и
на
женидбени
мираз
,
мислио
,
тек
се
онда
тргао
,
кад
је
учитељ
престао
говорити
.
—
Дакле
,
колега
,
—
рече
,
—
ви
као
да
не
мислите
доћи
на
беседу
?
—
Ја
јок
!
—
А
шта
мислите
,
хоће
ли
учитељ
Тима
доћи
овамо
на
каву
?
—
Ја
се
чудим
—
рече
,
—
где
се
и
досад
бави
.
Ако
га
није
што
његова
обожавана
Гркиња
задржала
—
додаде
,
смејући
се
,
учитељ
.
—
Али
будите
уверени
да
ће
доћи
.
—
Јесте
ли
ви
баш
сигурни
?
—
Све
доклегод
у
деда-
Спире
траје
горке
ракије
,
ја
сам
сигуран
да
ће
и
чича-
Тима
овамо
долазити
.
Затим
се
учитељ
окрете
деда-
Спири
:
—
Дајдер
ми
,
деда
,
још
једну
грку
,
па
да
се
вучем
у
ту
дерну
школу
!
Е
,
јес
’
чуо
,
деда-
Спиро
,
баш
ти
завидим
на
тим
твојим
полићима
.
Здравља
ми
,
Спиро
,
боље
ти
се
и
с
овом
мученицом
гушити
и
давити
,
но
с
туђом
децом
свађати
се
и
гутати
ону
школску
прашину
.
Кад
је
учитељ
попио
своју
грку
,
он
се
препоручи
и
оде
у
своју
школу
.
Није
се
још
ни
три
корака
од
Спирине
каване
одмакао
,
а
,
ево
,
дође
и
чича-
Тима
.
Био
је
доста
чисто
обучен
и
очешљан
,
само
што
му
очи
беху
крмељиве
и
помало
крваве
.
Кад
је
видео
Папрага
,
он
се
збунио
и
само
зато
,
што
није
умео
на
све
Папрагове
комплименте
одговарати
;
али
није
имао
куд
,
морао
је
мало
сести
,
и
то
баш
до
њега
;
то
је
захтевала
од
њега
учтивост
...
Чим
га
је
Папраг
приметио
,
он
скочи
са
свога
места
и
после
неколико
дубоких
поклона
и
поклончића
приђе
му
ближе
и
пољуби
га
у
руку
.
Стари
деда-
Спира
,
који
је
ту
параду
из
прикрајка
гледао
,
накашља
се
зловољно
и
прогунђа
у
себи
:
„
Но
,
и
то
мора
да
је
неки
Шваба
!
Шерет
!
...
Млеко
ли
му
швапско
!
“
После
тих
поклона
седоше
оба
,
и
старац
и
зет
,
један
до
другога
.
Међутим
је
каваница
све
више
пунија
бивала
.
Чиновници
и
трговци
долажаху
,
шапутаху
полако
и
разговараху
гласно
,
како
је
коме
воља
била
;
а
дотле
је
чича-
Тима
са
својим
зетом
слистио
неколико
чашица
пеленаша
и
већ
се
поче
мало
живље
кретати
.
—Све
ће
то
својим
редом
ићи
—
рече
Папрагу
.
—
Све
сам
ја
то
удесио
и
уредио
,
само
,
наравно
,
ти
ћеш
,
синко
,
о
целом
нашем
разговору
ћутати
,
нарочито
пред
Гркињом
.
—
Молим
,
молим
,
слатки
господине
Тимо
!
Ћутаћу
као
риба
.
А
,
верујте
,
што
се
мене
тиче
,
не
бих
вам
ни
пребијене
парице
тражио
;
али
баш
и
сама
њена
будућност
зависиће
од
тога
.
—
Добро
,
добро
,
на
дан
свадбе
добићеш
сто
дуката
.
Један
је
чича-
Тима
у
Перковцу
!
Само
гледај
да
о
томе
Гркиња
што
не
дозна
!
—
Чича-
Тима
испи
већ
и
пету
,
па
и
шесту
чашу
ракије
и
спремаше
се
да
одлази
.
—
Дакле
баш
одлазите
?
Е
,
то
ми
је
,
заиста
,
жао
!
Али
на
беседи
,
ту
ћемо
се
на
сваки
начин
још
вечерас
видети
?
После
тога
се
руковаше
и
одоше
сваки
својим
путем
;
а
гости
,
који
су
још
у
кавани
остали
,
гледаху
за
њима
,
говораху
о
прстену
тако
младе
девојке
,
па
се
и
они
разиђоше
;
остаде
само
смрад
од
дувана
и
кужна
задаја
од
просуте
и
попијене
ракије
.
Вече
је
.
Пред
Грковом
каваном
у
Перковцу
стоје
њих
четири
Циганина
,
а
око
њих
се
скупили
абаџијски
,
терзијски
,
шустерски
,
опанчарски
—
и
већ
свију
могућих
заната
шегрти
,
па
блену
у
гарава
лица
јевропских
номада
.
Један
од
њих
четворице
држи
грдан
бубањ
пред
собом
,
од
прилике
као
нека
петачка
,
а
у
десну
је
узео
неку
дрвену
маљицу
,
—
ни
буздован
Краљевића
Марка
није
изгледао
страшнији
;
остала
тројица
искрљештили
очи
,
па
,
што
их
џигерица
служи
,
дувају
у
зурле
тако
,
да
су
им
од
напрезања
на
челу
и
на
врату
све
жиле
с
прста
поискакале
.
—
Шта
је
кларинета
,
пикула
,
трумбета
и
други
подобни
инштрументи
?
Све
је
то
према
зурлама
лук
и
вода
!
Ја
мислим
да
у
Венецији
њих
тројица
засвирају
,
да
би
и
само
звоно
Светога
Марка
својом
писком
надгласили
...
Зато
је
изабрала
перковачка
омладина
баш
та
три
најчувенија
зурлаша
,
да
јаве
отменијем
перковачком
свету
,
да
ће
се
у
Грковој
кавани
тога
вечера
држати
беседа
.
Тако
то
бива
,
и
кад
неко
позоришно
друштво
,
измучено
глађу
,
залута
случајно
и
у
Перковац
.
Ти
Цигани
су
њихов
плакат
,
њихова
позоришна
цедуља
.
И
заиста
,
публика
се
,
жељна
мало
отменије
,
образованије
,
београдско
-
новосадске
,
забаве
,
поче
својски
одазивати
:
прво
уђе
у
дворану
,
једном
мили-и
са
три
лојане
свеће
осветљену
,
газда
Миладин
свињарски
трговац
,
са
својом
супругом
,
са
синовима
и
са
снахама
у
чисто
српском
богатом
оделу
.
Он
је
корачао
сасвим
озбиљно
,
поштапајући
се
,
напред
,
а
за
њим
остала
фамилија
по
реду
и
по
старешинству
.
После
њега
дође
мајстор
Глиша
ковач
.
Он
је
био
у
немачком
капуту
и
панталонама
,
само
је
на
глави
имао
алев
фес
.
За
њим
уђе
мајсторица
:
она
беше
у
српским
хаљинама
,
само
што
је
носила
,
колико
да
се
зна
да
отменијој
перковачкој
класи
припада
,
доста
огроман
кринолин
.
Наскоро
затим
дође
са
својом
скоро
доведеном
младом
неки
Гаја
берберин
.
Њих
двоје
беху
сасвим
по
европски
дотерани
:
он
у
цилиндру
,
црном
капуту
,
намазан
и
нафризиран
,
а
она
није
се
скоро
ни
видела
од
силних
шепутла
.
Он
се
клања
на
једну
,
а
она
на
другу
страну
.
Кад
се
дворана
напунила
гостију
,
на
најсвечанији
начин
ступи
на
узвишено
место
сам
г
.
Живко
Пацић
.
Једним
високоумним
погледом
прегледа
целу
дворану
,
па
,
кад
је
видео
,
да
је
дупке
пуна
,
да
сви
ћуте
и
да
су
упрли
очи
у
њега
,
он
се
још
мало
издиже
и
узвишеним
гласом
поче
говорити
:
—
Браћо
!
Ово
је
прва
беседа
,
коју
ће
историја
вароши
Перковца
крупним
словима
у
своје
сјајне
листове
забележити
.
Па
кад
сви
знамо
и
видимо
,
како
је
ово
свечан
тренутак
у
нашем
животу
,
у
животу
овдашњег
грађанства
,
онда
може
ли
ми
ко
замерити
,
што
сам
изабрао
темат
за
моју
беседу
који
ће
бити
раван
овој
нашој
светковини
?
...
Беседник
се
накашља
,
малко
се
протегли
,
уздахну
,
па
истим
патосом
и
са
још
већим
ударом
гласа
продужаваше
свој
говор
:
—
Ја
хоћу
да
вам
још
овог
вечера
докажем
,
да
су
Југ-
Богдан
и
његових
девет
Југовића
били
музикални
...
Сакупљени
гости
се
згледаху
зачуђено
,
али
нико
га
не
хте
узнемиривати
у
говору
,
само
његов
један
друг
из
неког
буџака
што
је
почео
,
одобравајући
,
да
тапка
.
—
Јест
,
браћо
и
господо
!
Они
су
били
музикални
.
Могуће
да
Југ-Богдан
није
свирао
у
гласовир
,
а
Бошко
да
није
био
виолиниста
,
то
је
све
могуће
;
али
да
му
је
кћи
,
што
је
била
за
Страхинића
бана
удата
,
да
је
она
умела
у
трумбету
свирати
,
то
вам
могу
историјским
фактима
доказати
;
а
ту
ми
је
сведок
и
силан
Влах
Алија
.
Та
зар
би
се
он
заљубио
у
њу
,
да
није
била
музикална
?
...
Људи
су
га
слушали
,
па
су
ћутали
;
а
он
је
,
сиромах
,
једнако
млатио
рукама
,
једнако
је
говорио
и
доказивао
,
у
доказивању
је
тако
далеко
отишао
,
да
је
и
то
хтео
фактима
доказати
:
да
човек
који
не
свира
ма
у
који
инструменат
није
у
стању
за
свој
народ
погинути
...
Људи
су
ћутали
,
само
њих
два
практиканта
и
Гаја
берберин
,
који
је
био
музикалан
,
т
.
ј
.
свирао
је
у
тамбуру
,
они
су
му
пљескали
,
а
он
им
се
за
то
најграциозније
поклонио
...
За
њиме
ступи
на
средину
други
један
беседник
,
професор
некаквог
завода
.
Он
је
доказивао
,
да
ми
без
ваздуха
не
бисмо
могли
живети
и
да
ми
само
зато
дишемо
,
што
још
на
свету
има
ваздуха
;
а
после
је
цифрама
доказао
,
да
ће
после
пет
стотина
милиона
година
нестати
ваздуха
,
и
ми
ћемо
се
—
угушити
.
Људи
су
и
њега
слушали
...
А
кад
је
он
свршио
,
изиђе
на
среду
и
лепа
Гркиња
.
Стара
госпођа
гросмутерка
,
која
није
знала
,
да
ће
и
Гркиња
на
тој
беседи
суделовати
,
није
се
могла
уздржати
,
а
да
се
не
пљесне
рукама
.
Кад
је
то
учинила
,
она
се
гласно
насмеја
тако
,
да
су
сви
гости
у
њу
погледали
,
а
лепа
се
Гркиња
са
неким
поносом
окрете
од
ње
.
—
Но
—
рече
гросмутерка
гласно
,
—
шта
ли
ће
ова
вештица
да
говори
?
Но
,
красна
беседа
!
И
на
њој
се
имамо
захвалити
једино
полицији
!
Уместо
да
оваку
фландру
протера
,
она
је
пушта
на
беседу
!
Лепо
!
Прекрасно
!
Гркиња
уздиже
обрве
високо
,
своју
суву
руку
у
белим
рукавицама
узвиси
скоро
до
прсију
,
па
кроз
оборене
трепавице
погледа
још
једанпут
по
гомили
,
која
је
једнако
нешто
шапутала
,
па
високим
гласом
поче
своју
декламацију
:
АМОР
.
ЉУБАВНА
ПЕСМА
,
сачинио
Никола
Грчић
.
Гросмутерка
се
опет
пљесну
рукама
,
а
Гркиња
,
после
подуже
почивке
,
продужаваше
научену
песму
:
Амор
иде
,
амор
лети
,
У
рукама
стрелу
држи
...
Сад
помисли
,
слушаоче
,
Ко
је
лакши
,
ко
ли
бржи
:
Стрела
лети
,
стрела
ј
’
лака
,
Амор
муња
из
облака
;
А
обоје
к
мени
жури
,
Та
чисто
би
врхом
стреле
Кроз
сред
мене
да
пројури
...
Понда
пружа
руке
беле
,
По
недри
ми
нешто
тражи
,
Та
чисто
би
груди
вреле
Са
пољупцем
да
разблажи
...
Лепа
Гркиња
хтеде
и
даље
продужити
,
али
кад
је
последње
речи
изустила
,
стара
госпођа
врисну
,
као
да
је
неко
усијаним
клештима
уштинуо
.
—
Но
,
ово
је
безобразлук
!
Ово
је
инпертиненција
!
...
—
викала
је
раздражена
гросмутерка
.
—
Та
и
ја
сам
била
једанпут
баш
у
Иригу
на
беседи
,
ал
’
ово
чудо
!
Но
,
то
ни
у
Турској
нема
!
Чича-
Тима
,
који
је
баш
за
гросмутеркини
леђи
седео
са
својим
зетом
,
није
могао
а
да
на
толику
њену
ларму
не
плане
:
—-
Само
се
ви
покријте
ушима
—
рече
,
љутито
окренув
се
госпи
;
—
само
ви
ћутите
,
ви
,
који
сте
још
и
тамо
преко
држали
актерке
у
квартиру
!
Само
ви
немојте
ваш
прчасти
нос
свугде
забадати
!
Ви
,
ислужена
бабицо
са
отрцаном
дипломом
!
Касти
...
Ви
!
...
—
Хтеде
увређени
старац
и
даље
псовати
,
али
га
задржа
будући
зет
...
Стара
госпођа
сва
поцрвене
као
обарен
рак
,
само
,
севајући
очима
,
што
још
учитељ
-
Тими
рече
:
„
Матора
будало
!
“
Осталим
гостима
није
ни
„
Лаку
ноћ
!
“
рекла
,
него
се
као
фурија
удалила
из
дворане
.
Изгледало
је
као
да
је
тиме
већ
покварена
беседа
,
али
Гаја
берберин
са
мајсторицом
и
са
још
седам-осам
практиканата
употребили
су
сву
своју
речитост
и
оштроумље
,
да
се
беседа
,
ако
је
икако
могуће
,
на
највеселији
начин
бар
до
ујутру
продужи
,
те
су
због
тога
позвали
Цигане
у
дворану
,
да
ону
другу
половину
ноћи
поред
умилне
музике
у
игри
и
весељу
проведу
.
Кад
су
Цигани
дунули
у
зурле
,
могло
је
седам
баталијуна
пиљарица
,
алваџија
и
бозаџија
из
турског
и
немачког
царства
домарширати
,
и
не
би
им
се
гласа
чуло
.
А
кад
је
већ
зора
свитала
,
и
гости
се
,
мало
накресани
,
стадоше
један
за
другим
разилазити
,
онда
је
још
једанпут
диже
Живко
Пацић
:
—
Господо
!
—
викну
,
што
га
грло
доноси
,
тако
,
да
су
се
и
гости
са
сокака
на
ту
ларму
почели
враћати
.
—
Господо
и
браћо
!
Ја
сам
се
са
свога
места
,
с
чашом
у
руци
,
дигао
,
да
вам
у
име
уједињене
перковачке
омладине
на
вашем
братском
саучешћу
благодарим
!
Не
треба
да
вам
кажем
,
—
сами
сте
видели
,
какву
моћ
има
реч
у
своје
време
изговорена
!
Говорио
сам
вам
о
музици
;
али
не
треба
то
;
та
,
ево
,
последњи
тренуци
ове
значајне
беседе
посведочили
су
вам
,
какву
божанствену
силу
имају
сиренски
гласи
јединствене
музике
на
дух
човечји
;
сами
сте
видели
,
да
само
њојзи
имамо
благодарити
,
што
су
у
погдекојим
грудима
узбуркане
страсти
утишане
.
Живели
,
господо
,
и
до
виђења
!
Газда
Миладин
није
могао
,
а
да
не
примети
:
—
Да
не
да
Бог
!
Утоме
се
и
лепа
Гркиња
приближи
Папрагу
:
—
Но
,
како
вам
се
допада
?
—
Неописано
!
—
Само
она
матора
вештица
!
.
.
—
Али
сам
јој
и
очитао
—
рече
чича-
Тима
.
—
Неће
јој
,
касти
,
падати
на
ум
да
некога
грди
,
матора
вештица
!
...
У
томе
и
таком
разговору
сви
се
разиђоше
.
ВИИИ
.
У
то
време
беше
у
Перковцу
начелник
неки
Букван
Суругџић
.
Откуд
њему
тако
име
и
презиме
,
да
ли
му
је
то
тако
од
старина
остало
,
или
су
га
људи
од
милости
тако
прозвали
,
то
вам
нико
не
би
умео
казати
.
Али
да
је
био
прост
као
секира
,
о
томе
би
вас
најмање
перковачко
дете
могло
уверити
.
Растом
је
био
осредњи
,
а
у
ширину
је
много
боље
напредовао
:
два
добра
човека
тешко
да
би
га
могла
обухватити
.
Родом
је
био
однекуд
из
ужичког
округа
,
то
се
,
уосталом
,
видело
и
по
његову
јужном
наречју
.
Некако
наскоро
пре
те
перковачке
беседе
обудовео
је
,
те
због
те
своје
жалости
није
могао
синоћног
вечера
сам
лично
на
беседу
доћи
,
него
је
послао
варошког
полицаја
,
да
он
његово
место
заступи
и
да
му
ујутру
рапортира
,
шта
се
све
на
томе
детињем
вашару
говорило
и
радило
.
Полицајац
је
,
опет
,
са
своје
стране
савесно
извршио
налог
свога
претпостављеног
,
преџоњао
је
у
омладинској
дворани
сву
ноћ
,
пио
је
с
њима
,
здравио
се
;
а
ујутру
је
отишао
,
да
све
рапортира
,
колико
је
и
шта
је
од
целе
те
комендије
упамтио
.
Таман
је
полицајац
из
начелникове
собе
изишао
,
а
уђе
гросмутерка
у
својој
обичној
црној
хаљини
;
проседу
своју
косу
склонила
је
вешто
под
црну
капу
,
само
је
један
смеђ
прамичак
,
који
још
није
избелео
,
пустила
низ
зелене
очи
;
у
лицу
је
и
по
себи
била
бела
,
али
да
би
добила
и
ону
здраву
румену
боју
,
узела
је
још
код
куће
парче
храпава
сукна
,
па
се
њиме
трљала
по
лицу
,
све
док
није
природна
румен
дошла
.
Кад
је
стара
госпођа
видела
господина
начелника
да
је
још
у
неглижеу
,
она
се
хтеде
удалити
,
али
он
викну
,
јутрењом
походом
пријатно
изненађен
:
—
А
камо
наже
,
госпођо
?
Не
каза
ми
ни
„
Добро
ти
јутро
,
враже
,
ја
чоече
!
“
и
већ
ужди
ка
и
метиљава
овца
,
те
настрану
,
у
бијег
!
—
Он
приђе
к
њојзи
и
хтеде
се
с
њом
руковати
,
а
стара
се
госпођа
стаде
бојажљиво
измицати
пред
њиме
.
Њему
је
то
било
смешно
,
те
се
,
старац
,
грохотом
насмеја
:
—
’
Ма
,
кумим
те
Богом
,
госпођо
учитељице
,
шта
је
теби
?
И
не
сједе
,
а
већ
се
спремаш
одлазити
!
—
И
он
је
узе
незграпно
за
руку
,
па
је
посади
на
миндерлук
,
па
,
онако
у
кошуљи
,
неочешљан
,
само
што
је
обукао
своје
плаве
панталоне
,
посади
се
и
он
до
ње
:
—
Српске
ми
вјере
,
рећ
’
ти
морам
,
е
ми
је
баш
драго
што
си
ме
тако
сабахиле
походила
,
госпо
!
Чини
ми
се
е
ћу
баш
са
тебе
вас
дан
данашњи
имати
среће
.
И
он
је
помилова
по
њеним
старачким
,
али
доста
пуначким
,
образима
.
—
Па
де
,
кажи
,
дијете
,
каквим
ли
се
послом
до
мене
,
сиромака
удовца
,
закани
?
Стара
госпођа
беше
се
у
лицу
још
већма
запурила
,
те
,
онако
збуњена
,
није
,
сирота
,
знала
,
никако
да
искаже
,
због
чега
је
до
њега
дошла
.
–
Дошла
сам
,
знате
,
што
’
но
реч
...
А
,
управо
,
да
вам
кажем
:
била
сам
на
синоћној
беседи
...
—
На
бесједи
?
—
повтораваше
начелник
.
—
Е
,
гле
ти
бруке
!
Дакле
и
ви
сте
били
?
Ви
!
Па
да
то
мени
онај
грбави
полицајац
не
јави
!
А
бих
,
вјере
ми
,
само
вас
ради
дошао
.
Е
,
е
!
...
—
Нисте
ништа
штетовали
,
господине
,
—
рече
гросмутерка
,
спремајући
се
да
што
жешћом
ватром
нападне
на
несрећну
Гркињу
.
—
Ви
бисте
се
,
као
власт
,
само
компромитовали
,
да
сте
се
ма
и
показали
у
онакоме
друштву
...
О
,
господине
!
Ви
немате
појма
на
ком
је
степену
покварености
данашња
младеж
!
Начелник
се
примаче
ближе
њој
,
па
онако
намигујући
,
као
што
само
Ере
знају
,
поглади
је
по
запуреном
образу
:
—
Оно
,
знади
,
учитељице
,
да
и
сам
вјерујем
е
је
за
наше
младости
и
љепоте
и
сунце
љепше
сјало
!
Ма
све
ка
вељу
,
да
се
и
нама
старцима
још
пођешто
мили
.
Наједем
ти
се
,
пусто
,
неке
добре
јаловице
,
а
залијем
црним
крајинскијем
,
па
,
вјера
и
Бог
,
госпођо
,
три
срца
у
мени
заиграју
!
А
,
Бог
зна
,
по
лицу
ти
судећи
,
рекао
бих
да
и
теби
није
лоше
?
Стара
госпођа
,
баш
као
неко
невинашце
,
обори
очи
и
гледаше
преда
се
;
а
кад
ју
је
начелник
загрлио
,
она
га
је
отискивала
,
али
пажљиво
,
да
га
не
повреди
,
не
—
увреди
.
—
Друго
смо
ми
,
господине
,
—
рече
тихим
гласом
,
—
а
друго
су
они
!
Ми
,
иако
имамо
неких
намера
,
жеља
,
страсти
,
а
ми
имамо
и
начина
и
искуства
,
да
то
пред
осталим
светом
прикријемо
или
забашуримо
.
И
то
је
оно
,
што
се
зове
цивилизација
,
образовање
!
—
Бог
и
вјера
,
учитељице
,
—
смејао
се
начелник
,
—
ја
ти
о
томе
ништа
не
знам
,
до
,
ево
,
данас
у
ови
час
.
Сад
видим
да
су
моје
Ере
најцивиластије
у
свијету
:
не
мореш
га
ни
за
реп
ни
за
ухо
,
—
ка
чик
је
гладак
,
ка
жива
хитар
.
Стара
учитељка
обори
опет
очи
,
а
после
мале
почивке
поче
наново
разговор
о
беседи
:
—
Дакле
,
ви
нисте
чули
,
шта
је
синоћ
било
?
Та
то
вам
је
,
господине
,
читава
ребелија
!
—
Шта
,
шта
,
ребелија
?
—-
питаше
начелник
,
као
да
га
је
учитељка
хладном
водом
полила
.
—
Противу
државе
,
реда
,
владе
?
...
И
онај
грбави
,
глупави
полицајац
ништа
да
ми
о
томе
не
јави
!
—
Дакле
,
он
вам
није
доставио
?
Но
,
лепо
,
прекрасно
,
кад
и
сама
власт
гледа
кроз
прсте
бунтовницима
и
рушитељима
поретка
!
А
знате
ли
ви
,
о
чему
је
говорио
онај
Живко
Пацић
?
Онај
пропагандиста
,
републиканац
,
комунац
?
—
Не
знам
,
вјере
ми
,
учитељице
!
Тако
ми
тепелука
моје
покојне
