Радована,
него
је
ту
„
мајсторију
“
—
„
расковнике
“
другима
продавао
.
Али
га
почеше
неки
сељаци
припитивати
,
где
дева
новац
из
те
његове
цркве
.
—-
„
Боже
сачувај
!
—
брани
се
он
,
—
не
би
ти
ја
ту
пару
узео
,
па
леба
да
немам
!
зар
ја
од
моје
Свете
Богородице
да
узмем
.
Недај
боже
!
.
.
И
колико
се
он
правдаше
и
увераваше
свакога
о
свом
поштењу
,
у
толико
више
растијаше
неповерење
у
селу
према
његовом
туторству
.
И
једнога
дана
позва
га
суд
да
му
саопшти
да
је
изабрао
друго
лице
за
тутора
.
—
Како
то
сме
да
буде
!
?
скамени
се
он
од
чуда
.
—
Тако
,
народ
је
захтевао
.
—
рече
председник
.
—
Одкуд
сте
ви
власни
да
предајете
моје
имање
другом
на
руковање
,
кад
имам
од
њега
тапију
?
—
Ти
си
сам
захтевао
да
се
оно
место
огласи
за
цркву
.
И
оно
је
оглашено
.
Капела
је
подигнута
,
па
шта
оћеш
сад
!
?
—
Знате
шта
,
—
окрену
Кузман
на
другу
руку
—
нити
је
на
оном
месту
била
црква
,
нити
га
ја
уступам
за
цркву
.
Оно
је
моја
њива
и
ништа
друго
.
—
Е
онда
ћеш
одговарати
кривично
за
тако
велику
обману
верску
.
—
рече
Мића
,
ћата
.
Председник
нареди
да
га
уапсе
.
—
Имаш
ли
ти
карактер
човечански
,
човече
,
зар
да
ме
тераш
у
апсу
за
моје
имање
?
—
одупре
се
Кузман
.
—
Одмах
ајде
тамо
лажове
један
!
—
подвикну
му
председник
и
угура
га
у
нужник
суднички
,
који
у
исто
време
служаше
за
апсу
.
ИИ
.
Поражени
сељани
тим
гласом
,
да
је
Кузман
вукао
за
нос
цело
село
са
измишљеном
црквом
,
дотрчаше
у
судницу
да
се
о
томе
увере
.
И
на
срећу
њихову
а
на
несрећу
Кузманову
то
беше
цела-целцета
истина
.
Дођоше
поп
и
учитељ
.
Скупи
се
цело
село
.
Кузман
стајаше
опкољен
народом
пред
судницом
,
као
неко
чудовиште
.
Ћути
,
упреда
бркове
и
погледа
десно
и
лево
као
звер
опкољен
ловцима
.
Јер
том
времену
,
кад
је
он
мислио
да
је
он
цео
свет
победио
,
искрсну
јама
,
коју
је
он
сам
себи
ископао
,
да
га
сахрани
.
Али
препреденом
човеку
,
као
што
је
он
,
није
било
тешко
наћи
одушку
за
онај
тренутак
пред
огорченим
народом
.
Кад
га
поп
укори
за
то
његово
безбожничко
дело
,
он
му
рече
:
—
Зар
кад
се
у
сну
човеку
нешто
јави
,
да
не
верује
?
—
Сан
је
лажа
а
Бог
је
истина
.
—
рече
поп
Јова
.
—
А
Фараонов
сан
кад
је
предсказао
седам
гладних
година
,
зар
је
то
лажан
сан
био
?
Може
бити
да
је
и
мени
Бог
одредио
то
исто
да
народу
пронађем
цркву
,
која
ће
му
боље
помагати
.
И
кад
ми
сад
општина
ту
цркву
отима
,
онда
,
треба
она
да
буде
кажњена
а
не
ја
.
Настаде
општи
смеј
.
Кузман
поче
очима
да
прети
неким
својим
дужницима
.
Али
му
они
отуда
показаше
друкчији
одзив
.
Настаде
једно
читаво
мимичко
изазивање
и
зачикивање
између
њега
и
народа
.
Народ
озлојеђен
,
хтеде
му
сам
пресудити
,
да
га
општинска
власт
не
спроведе
капетану
са
актом
о
верској
обмани
.
—
Цело
село
дахну
душом
кад
виде
у
кљуси
човека
,
који
га
толико
дави
.
Збор
се
растури
са
уверењем
да
се
Кузман
неће
отуда
лако
вратити
.
Али
тако
само
могу
мислити
људи
,
који
не
познају
све
боре
и
угнућа
на
телу
полицијских
исправности
.
Јер
те
ноћи
ни
један
у
селу
није
могао
мирно
спавати
од
Кузманове
дреке
и
вике
у
механи
.
Он
се
вратио
још
истога
вечера
из
среза
са
актом
капетановим
,
ове
садржине
:
„
Ја
не
знам
како
је
могао
суд
те
општине
и
за
овакву
ситницу
спроводити
на
кривично
ислеђење
једнога
од
најбољих
својих
грађана
.
“
па
упркос
селу
лумповао
је
и
драо
се
целе
ноћи
у
механи
са
Јанаћком
,
Вецом
и
Шиљом
.
Међутим
,
селу
је
тешко
било
док
му
је
објавило
рат
,
па
после
је
било
готово
на
све
сударе
с
њим
.
На
позив
општинске
власти
,
село
се
опет
скупи
,
да
само
пресуди
томе
Кузману
,
што
му
нема
ни
суда
ни
пута
.
У
овој
прилици
овај
други
збор
села
личио
је
на
онај
други
састанак
главара
јеврејских
,
који
су
имали
да
суде
Христу
,
с
том
разликом
,
што
је
овај
суд
имао
да
суди
једном
антихристу
.
Немогући
се
успротивити
капетанову
решење
о
Кузману
,
сељани
донеше
једногласно
решење
:
да
капелу
Кузманову
пониште
и
иконе
из
ње
пренесу
у
стару
цркву
.
Што
рекоше
то
и
учинише
.
За
два
сата
капела
је
била
разваљена
и
иконе
понешене
у
цркву
.
Али
нуто
јада
,
још
нису
ни
доспели
до
цркве
а
отуда
им
дође
глас
да
је
црква
похарана
!
Брже
похиташе
тамо
.
И
кад
стигоше
,
нађоше
пред
црквом
велики
ров
земље
и
дубоку
јаму
до
дна
зида
.
—
Ово
је
Кузманово
дело
.
—
рече
поп
Јова
.
—
Тражили
су
новац
.
Ево
за
доказ
пилећа
глава
.
—
Доиста
,
он
се
тим
стварима
бави
.
—
рече
Пера
.
-
Ето
,
зашто
нам
Бог
неда
кишу
.
—
рече
Дамљан
.
-
Бог
му
судио
дабогда
!
Ово
је
он
заинат
учинио
што
смо
му
одузели
туторсво
код
„
Каравуле
“
.
Ако
ли
је
други
ово
урадио
онда
је
сигурно
полудео
.
Где
то
још
има
да
се
црква
поткопава
!
—
Ајде
мо
те
у
цркву
да
се
најпре
помолимо
Богу
за
кишу
,
па
ће
мо
после
видети
шта
ћемо
после
радити
,
—
рече
поп
Јова
.
Сви
прескочише
ров
и
одоше
у
цркну
на
молебствије
.
Поп
Јова
одслужи
молебствије
,
па
се
попе
на
амвон
и
свечаним
гласом
отпоче
беседу
:
„
Прекрстите
се
и
спомените
име
божје
,
јер
је
Бог
благ
,
за
добре
људе
,
а
опак
за
рђаве
.
“
Људи
се
прекрстише
и
управише
поглед
у
поп
Јову
.
„
А
колико
је
бог
благ
према
добрим
људима
а
страшан
према
рђавим
,
показаће
ова
прича
:
“
И
исприча
како
је
пророк
Илија
молио
Бога
да
да
кишу
његовом
грешном
народу
,
после
четири
сушне
године
,
само
зарад
четири
хиљаде
праведних
људи
.
Бог
му
је
услишио
молитву
.
„
Грешних
је
људи
било
од
вајкада
,
настави
поп
Јова
али
је
правда
увек
побеђивала
.
И
Кузманова
слутљивост
била
је
привремена
.
Све
што
је
радио
није
му
било
дугога
века
.
Бог
не
остаје
дужан
грешним
људима
па
неће
ни
њега
оставити
без
казне
за
његова
дела
.
А
вас
нека
од
сад
умудри
да
умете
боље
распознавати
добро
од
зла
и
нека
вас
благослови
на
многаја
љета
,
амин
!
“
—
И
ти
да
си
жив
попе
!
прошапташе
људи
побожно
и
изађоше
из
цркве
задовољни
поповом
беседом
.
Затим
нагрнуше
ону
земљу
у
рупу
и
заравнише
,
па
се
упутише
под
оближње
дрво
да
се
склоне
од
кише
,
која
већ
беше
почела
да
прска
.
Убрзо
обори
пљусак
и
они
се
сви
брибраше
ближе
стаблу
.
Само
Живан
остаде
на
киши
да
се
расхлађује
.
—
Е
ова
ти
молитва
вреди
попе
,
—
хвалећи
Бога
што
је
добио
могућност
да
се
мало
раслади
.
—
Зар
ми
оне
пређашње
нису
вредиле
?
—
рече
поп
Јова
.
—
Вределе
су
,
али
где
смо
ми
могли
да
их
чујемо
из
мејане
.
А
ти
сматраш
за
понижење
с
нама
да
седиш
у
мејани
.
—
Епа
,
ми
не
можемо
да
радимо
оно
,
што
ви
радите
у
механи
,
—
рече
Пера
.
—
А
шта
радимо
ми
у
механи
?
—
Ево
шта
радите
!
—
извади
Пера
фотографску
слику
и
показа
је
Живану
.
Сви
нагрнуше
да
виде
слику
.
—
Шта
је
ово
,
неки
људи
овде
—
рече
Живан
загледајући
слику
.
—
Гле
,
ево
мене
!
дигао
сам
руку
.
Па
ево
и
Ненада
,
а
гле
и
Веца
како
је
зинуо
!
Ево
га
и
Шиља
,
Мића
!
Шта
је
ово
?
Где
је
ово
било
?
—
Сећај
се
...
—
рече
Пера
.
—
А
!
.
.
сад
се
сећам
.
Ово
је
било
у
мејани
.
—
Ето
видиш
,
шта
ви
радите
у
мејани
,
па
се
љутиш
што
нећемо
с
вама
да
седимо
и
пијемо
.
А
да
ли
би
то
доликовало
једном
попу
и
учитељу
да
седе
барабар
са
оваквим
људима
који
се
овако
бенаве
и
зевају
пијани
?
—
Не
би
никако
било
лепо
.
Али
и
ти
чини
ми
се
беше
онда
с
нама
?
—
Били
смо
и
ја
и
поп
,
али
кад
смо
видели
шта
ћете
ви
радити
,
ми
смо
се
удаљили
.
—
Море
,
да
си
видео
ти
шта
је
после
било
,
—
рече
Ненад
.
—
Само
смо
дошли
онда
да
вас
задовољимо
,
да
не
мислите
да
ми
вас
презиремо
и
избегавамо
.
Али
свугде
не
можемо
за
вама
да
идемо
где
нама
не
доликује
.
—
Ама
дали
смо
истина
овакви
изгледали
,
бићеш
ти
нас
ово
удесио
овакве
?
—
рече
Живан
загледајући
опет
слику
.
—
О
,
тачно
сте
били
такви
.
Јер
она
справа
не
уме
да
лаже
.
—
А
шта
ти
је
стало
било
до
тога
да
нас
сликујеш
.
—
Да
вам
покажем
какви
изгледате
кад
седите
у
механи
.
—
Е
ако
си
нам
показао
,
баш
си
нам
показао
!
И
имате
право
и
ти
и
поп
што
нас
избегавате
,
кад
смо
овакви
.
Али
ако
ме
видите
више
у
механи
слободно
ме
пљуните
!
Ово
је
дибидуз
грозно
,
кад
се
од
нас
красних
људи
овакве
несреће
начинило
у
пијанству
.
То
исто
повикаше
и
остали
и
зарекоше
се
да
неће
више
ићи
у
механу
.
Киша
престаде
и
они
се
вратише
кући
чисто
препорођени
поповим
и
учитељевим
причама
.
Тамо
сазнадоше
да
је
Стеван
био
тај
,
који
је
тражећи
благо
цара
Радована
,
поткопао
цркву
.
А
већ
зна
се
чијим
је
упуством
и
наговором
то
урадио
.
И
власт
га
одмах
уапси
и
спроведе
капетану
.
Сви
га
прогласише
за
лудога
,
са
таквога
преступа
његовога
.
ИИИ
.
Србија
је
изгубила
битку
на
,
али
је
после
тога
живела
још
педесет
—
шесет
година
,
имајући
још
своје
владаре
,
војске
,
земље
,
градове
господство
.
И
Кузман
је
изгубио
главну
битку
са
народом
,
кога
је
толико
година
побеђивао
и
држао
у
опсади
,
али
није
изгубио
моћ
своју
.
Народ
наш
радо
прашта
свачије
грешке
,
али
кад
му
се
дирне
у
светињу
,
цркву
,
у
божанство
,
не
попушта
лако
.
То
је
баш
и
заваравало
поп
-
Јову
и
учитељ
-
Перу
,
што
су
мислили
да
је
тим
фактом
,
што
је
Кузман
побеђен
морално
,
и
што
је
народ
дошао
к
себи
,
после
онога
молебствија
у
цркви
,
било
готово
земљиште
за
идеју
којој
они
траже
места
у
Ораовцу
.
Међутим
,
Кузман
је
још
имао
утицаја
на
људе
,
који
су
му
били
у
џепу
.
Јер
ако
су
се
већина
њих
ослободили
обмана
и
опсена
његових
,
нису
се
ослободили
оскудица
својих
.
Нису
се
могли
одужити
Кузману
чим
су
му
развалили
капелу
,
те
да
с
њим
прекину
свако
пријатељство
.
Него
се
облигације
њихове
још
налазе
у
Кузмановим
рукама
,
закон
му
је
на
средини
,
а
и
полиција
му
је
ту
!
Већ
су
му
се
морали
повињавати
бар
притворно
док
се
не
извуку
из
његових
канџи
.
И
то
није
могло
бити
без
утицаја
на
културни
точак
,
који
су
поп
и
учитељ
поодавно
покренули
у
том
селу
.
Кузман
је
и
даље
сузбијао
све
покушаје
попове
и
учитељеве
,
где
је
год
могао
.
Али
нису
ни
они
седели
скрштених
руку
.
Они
су
још
пре
наговештавали
појединим
бољим
људима
,
земљорадничку
задругу
као
спас
њиховом
злу
,
али
од
како
им
се
оно
код
цркве
људи
зарекоше
,
да
ће
их
боље
слушати
,
они
настадоше
да
о
тој
ствари
свакога
човека
у
селу
обавесте
,
за
кога
мисле
да
ће
имати
вредности
.
Требало
је
свакоме
објаснити
задатак
тих
установа
,
уверити
га
о
корисности
њиховој
и
убедити
га
о
неопходности
те
установе
за
њихово
садашње
стање
.
А
то
није
лак
ни
мали
посао
био
.
Па
ипак
поп
-
Јова
и
учитељ
-
Пера
су
постигли
то
за
кратко
време
.
Једне
је
обавештавао
поп
код
цркве
,
друге
,
учитељ
код
школе
,
или
на
путу
,
слави
,
свадби
,
где
год
улуче
прилику
.
И
тада
баш
кад
су
мислили
да
су
потпуно
готови
са
припремом
за
оснивање
земљорадничке
задруге
,
укопна
и
женидбена
друштва
,
која
одложише
то
питање
још
за
неко
време
!
Јер
обећања
тих
друштава
беху
много
примамљивија
од
земљорадничких
задруга
.
Сваки
је
радије
нагињао
онамо
где
се
обећавају
хиљаде
,
него
ли
у
земљорадничке
задруге
,
које
обећавају
помоћ
под
извесним
условима
.
Док
најзад
после
једне
године
дана
не
пуче
глас
по
целом
народу
да
су
укопна
и
женидбена
друштва
пропала
,
јер
не
могу
испунити
своје
услове
прописане
.
Поред
тога
,
за
кратко
време
измењаше
се
у
земљи
неколико
влада
и
дочекаше
разна
изненађења
.
И
није
никакво
чудо
што
је
у
том
комешању
,
дошао
ред
и
на
Вецу
да
буде
председник
општине
ораовачке
!
То
је
боље
људе
довело
до
читавога
огорчења
,
те
се
и
нехотице
прикупише
око
попа
и
учитеља
и
обузеше
оснивање
земљорадничке
задруге
.
Најпосле
освану
и
тај
дан
давно
очекиван
у
Ораовцу
,
дан
оснивања
земљорадничке
задруге
.
Била
је
недеља
.
Јутро
је
освануло
лепо
у
Бога
.
Поп
-
Јова
и
учитељ
-
Пера
пошто
су
спремили
све
што
треба
одоше
прво
у
цркву
на
службу
.
А
људи
се
у
селу
почеше
прибирати
где
два
,
где
три
да
се
још
посаветују
и
договоре
.
Полазе
школи
са
неком
зебњом
и
натегом
.
Још
им
све
није
јасно
.
А
Кузман
иде
на
све
стране
и
разбија
.
Само
Стеван
,
који
је
скоро
дошао
из
затвора
још
сеђаше
код
куће
и
сунчаше
се
са
Станојком
пред
кућом
.
Она
га
бишташе
по
глави
,
коју
он
беше
положио
на
њено
крило
,
па
тако
разговараху
брижно
и
сетно
.
-
Е
,
мој
Стеване
,
—
рећиће
Станојка
,
већ
су
те
беле
длаке
прошарале
,
а
ништа
још
ниси
скунаторио
ни
завезао
за
старост
.
Са
чим
ћемо
јадни
старост
дочекати
без
пара
и
без
имања
!
—
Таква
је
наша
судбина
да
пропаднемо
,
—
промумла
гордо
Стева
.
—
Судбина
ти
није
рекла
да
поклониш
Кузману
чаир
.
Дошло
ми
је
видиш
,
да
узмем
секиру
,
па
да
отидем
у
сред
дућана
да
убијем
тога
пса
,
што
ме
остави
да
сиротујем
док
сам
жива
животом
,
оставио
га
Бог
без
очију
!
Тек
он
ми
,
човек
,
није
крив
.
Нашао
будалу
и
преварио
,
што
да
не
!
—
А
,
ја
ћу
га
тужити
за
чаир
.
—
Не
помаже
ти
ако
си
му
пренео
тапију
,
ко
што
мени
ништа
не
помаже
што
сад
јадикујем
на
моју
срећу
.
Ја
ти
онда
лепо
говорих
да
не
полазим
за
тебе
зарад
твоје
браће
,
а
ти
ме
не
послуша
,
сад
си
се
уверио
да
сам
ја
знала
још
онда
шта
ће
бити
с
нама
.
Ето
,
доживели
смо
да
немамо
чим
благи
дан
да
дочекамо
:
—
И
две
јој
се
сузе
скотрљаше
низ
лице
и
кануше
на
његову
косу
.
—
Ја
ти
опет
кажем
да
је
то
све
судбина
.
Зар
нашем
царству
није
била
судбина
да
пропадне
на
Косову
.
Па
тако
и
ми
,
људи
,
сви
смо
под
Богом
,
сваки
има
своју
судбину
.
Зар
овим
нашим
људима
није
судбина
што
ће
ово
данас
да
раде
?
—
Шта
ће
да
раде
?
—
Оће
да
састављају
неко
друство
,
што
ће
да
им
купује
волове
,
краве
,
плугове
.
И
то
учитељ
и
поп
петљају
тамо
.
—
Па
то
је
добро
,
ми
смо
и
онако
без
волова
.
А
кад
су
ту
поп
и
учитељ
,
ја
рачунам
да
то
неће
рђаво
да
испадне
.
—
Кузман
каже
то
је
опасно
што
се
тамо
имање
залаже
.
—
Ама
зар
ти
још
слушаш
Кузмана
?
Зар
ти
је
мало
што
те
довео
до
амбиса
и
још
тражиш
од
њега
науке
!
Ја
ако
га
још
једанпут
видим
у
мојој
авлији
,
он
ће
грђе
да
прође
но
од
Невене
.
Слушај
ти
ове
људе
,
што
цео
свет
знају
научити
,
а
батали
Кузмана
,
није
он
дошао
за
наше
црне
очи
овде
,
већ
да
нам
огули
кожу
.
—
Шта
ми
вреди
да
их
слушам
кад
ме
они
не
сматрају
за
целога
човека
.
—
А
што
!
?
—
Тако
,
цело
ме
село
рачуна
за
лудога
човека
због
оне
рупе
код
цркве
.
—
И
треба
да
те
рачунају
тако
,
кад
си
ону
бруку
урадио
.
Ко
је
још
у
свету
растурао
цркву
ако
Бога
знаш
!
Стеван
сипну
да
плаче
као
мало
дете
.
У
овом
тренутку
Станојка
му
не
беше
жена
,
већ
његова
мајка
Јаглика
,
чијим
се
саветима
он
увек
опирао
,
па
је
сад
дошло
време
да
јој
све
своје
погрешке
мртвој
призна
и
да
јој
се
изјада
.
Паде
му
напамет
и
отац
Радич
и
његова
пуна
кеса
дуката
.
Изађе
му
пред
очи
цела
некадашња
Радичева
кућа
.
Станојка
га
ороси
својим
сузама
и
једва
изговори
,
крстећи
се
:
—
Боже
,
теби
се
молим
,
окрени
нас
на
неки
бољи
пут
,
јели
кидај
с
нама
,
што
пре
да
више
не
гледамо
овај
јад
и
чемер
.
Стеван
се
зајектао
па
не
мога
ништа
да
проговори
.
—
Иди
,
иди
код
попа
,
рече
му
Станојка
утешно
.
—
Нек
ти
каже
он
што
ти
каже
.
Човек
кад
умре
и
кад
се
роди
,
зову
попа
,
а
ко
погреши
,
и
он
иде
попу
,
па
иди
и
ти
.
Стеван
устаде
,
уми
се
,
мету
капу
на
главу
и
пође
.
—
Иди
,
па
ако
те
снађе
и
тамо
неко
зло
,
нећеш
бар
ни
жалити
,
с
паметним
си
људима
,
—
говори
му
Станојка
гледајући
за
њим
пуна
сете
и
туге
.
Стеван
лупи
капију
за
собом
и
упути
се
право
школи
.
ИВ
.
У
школу
не
беше
још
нико
дошао
,
сем
што
беше
Милена
Урошева
долазила
код
учитељке
и
обавестила
се
,
хоће
ли
сигурно
задруга
куповати
људима
волове
,
те
да
она
дозволи
њеном
Урошу
да
се
може
уписати
,
нашта
јој
је
учитељка
одговорила
повољно
и
окуражила
је
за
целу
ствар
.
Кад
дођоше
Јова
и
Пера
из
цркве
и
не
нађоше
никога
у
школи
,
не
беше
им
право
.
Јер
су
имали
већ
таквих
неколико
безуспешних
почетака
.
Те
овај
отишао
тамо
те
онај
онамо
,
те
овога
одазвали
власт
,
те
онога
снашла
сметња
.
А
то
се
све
мора
оставити
за
један
овакав
збор
,
заказан
у
школи
.
—
Још
их
нема
,
—
рече
поп
-
Јова
,
седајући
за
сто
,
који
стајаше
на
средини
учионице
.
—
Нема
их
дабоме
,
а
да
смо
изнели
чабар
ракије
,
одавно
би
дошли
,
—
рече
љутито
Пера
.
—
Ја
не
знам
да
ли
ћемо
и
данас
што
успети
,
кад
их
још
нема
.
Већ
смо
изгубили
сваку
наду
са
тим
узалудним
покушавањима
.
Ми
ништа
друго
и
не
радимо
,
него
само
покушавамо
и
не
успевамо
.
А
све
то
не
би
било
,
да
није
овога
несрећнога
Кузмана
.
Он
их
је
сигурно
разјурио
.
—
А
,
није
то
,
да
није
овога
Кузмана
био
би
ти
други
.
Јер
такав
је
живот
нашега
сељака
био
,
да
се
Кузман
морао
уздићи
поред
његовога
пропадања
.
Јер
кад
неко
пропада
други
се
уздиже
.
А
да
се
не
би
то
пропадање
продужило
,
земљорадничке
задруге
су
дошле
као
нужна
замена
породичним
задругама
,
које
су
некада
сељака
држале
у
добром
стању
.
Ми
имамо
само
да
помогнемо
народу
да
изврши
ту
замену
и
ништа
друго
.
Али
питање
је
сад
,
да
ли
ћемо
ми
успети
и
поред
овако
лепих
наших
намера
.
Јер
ти
знаш
да
су
Цар
Лазар
,
К
.
-Ђорђе
и
Милош
Обреновић
имали
истоветне
намере
,
али
је
Лазар
добио
улогу
да
закопа
српско
царство
на
Косову
,
а
ова
двојица
да
га
воскресну
.
—
Па
ипак
,
ми
сачињавамо
средину
,
која
треба
да
убрзава
то
препорођавање
народа
.
—
А
макар
и
непромишљено
?
—
Ми
смо
промислили
колико
смо
знали
и
умели
,
а
мислићемо
и
даље
.
—
Вараш
се
.
Зар
ти
мислиш
да
смо
ми
испекли
мисао
,
коју
смо
узели
на
се
за
пропаганду
?
Прво
и
прво
нисмо
правила
добро
проучили
.
Јер
у
њима
је
главно
тежиште
изабрати
људе
за
ту
установу
.
А
то
је
најтежа
ствар
.
—
Да
су
то
крушке
,
ми
би
их
лако
одабрали
,
него
су
људи
,
па
им
се
тешко
замерити
.
—
И
зато
треба
отворити
добро
очи
при
оснивању
установе
,
којој
треба
добар
темељ
поставити
.
—
Кад
би
то
могло
некако
„
политички
“
да
се
изведе
.
Замисли
се
поп
Јова
—
или
да
оставимо
случају
.
—
А
то
је
баш
најгоре
,
што
главну
ствар
остављамо
случају
:
Избор
људи
за
задругу
.
Него
да
је
бар
да
пречистимо
сами
са
собом
.
Јер
може
бити
да
се
и
у
нашој
исправности
може
наћи
која
мрља
.
—
То
ја
не
одобравам
!
—
заврте
главом
поп
-
Јова
,
—
нити
пристајем
да
се
за
љубав
задруге
ја
у
нечему
измењујем
,
кад
знам
да
стојим
на
достојној
висини
свога
положаја
.
—
Не
можемо
да
немамо
очи
,
лице
,
боју
коже
,
а
друго
можемо
.
—
Па
добро
у
чему
би
се
ми
требали
изменити
?
—
Хоћеш
да
почнемо
прво
од
тебе
?
—
Пристајем
.
—
Ако
си
напр
.
до
сад
наплаћивао
преко
тарифе
људима
,
то
да
не
чиниш
више
.
—
Ја
не
отимам
ни
од
кога
.
—
И
Кузман
не
отима
.
Људи
му
сами
дају
,
али
то
узимање
није
часно
.
Па
онда
ракију
мораш
да
напустиш
,
ако
хоћеш
да
служиш
селу
за
углед
.
—
За
ракију
,
одиста
,
не
би
требало
да
је
пијемо
,
али
кад
ми
зими
изнесу
грејаницу
,
не
могу
да
рекнем
нећу
,
па
не
знам
шта
да
буде
.
—
То
ти
је
прва
исповест
.
А
друга
?
—
Каква
исповест
!
Ти
треба
код
мене
да
се
исповедаш
,
а
не
ја
код
тебе
.
Ја
сам
твој
свештеник
.
—
Лепо
,
благослови
оче
!
Љубим
руку
.
Исповедај
ме
.
.
—
приклони
главу
Пера
пред
поп
-
Јовом
.
—
Бог
те
благословио
!
Казуј
своје
грехове
.
.
—
рече
поп
-
Јова
смејући
се
.
—
Али
овде
није
реч
о
причешћу
,
него
о
земљорадничкој
задрузи
—
насмеја
се
и
Пера
.
—
Не
,
ово
исповедње
није
рђава
ствар
.
Јер
и
Христос
је
казао
:
„
Врачу
исцјелисја
сам
“
.
—
Али
се
ми
нисмо
све
исповедили
један
другом
.
Шта
ћемо
за
укопна
и
женидбена
друштва
.
Шта
ћеш
одговорити
људима
кад
те
питају
за
онолике
бабе
што
си
уписао
по
селу
?
—
А
ти
бојаги
ниси
?
—
Ја
сам
уписао
био
само
моју
мајку
и
ташту
,
а
ти
нигде
бабу
ниси
оставио
,
коју
нису
уписао
.
—
Вама
,
кад
је
држава
могла
дозволити
та
друштва
и
кад
је
једном
таквом
друштву
честитао
славу
један
српски
митрополит
и
министар
,
шта
сам
ја
,
сеоски
попа
могао
да
мислим
друго
,
него
да
верујем
таквим
друштвима
.
Тако
ћу
се
и
људима
исповедити
.
Па
ипак
ће
ме
десеторица
сигурно
послушати
за
ову
ствар
.
—
И
мене
ће
десеторица
,
то
су
двадесет
људи
.
Више
нам
и
не
требају
у
почетку
.
—
И
сад
смо
готови
.
—
Нисмо
још
готови
.
Нисмо
свршили
треће
и
најважније
питање
.
Људи
,
које
уводимо
у
задругу
,
стоје
између
себе
као
рогови
у
врећи
.
Све
је
то
омражено
и
поцепане
,
да
нигде
два
не
иду
заједно
,
чак
ни
рођена
браћа
.
Све
то
треба
зближити
,
помирити
и
сродити
,
па
тек
онда
отпочети
рад
у
задрузи
.
Поп
-
Јова
изусти
да
рекне
нешто
,
али
га
пресече
појава
Стевина
на
вратима
.
—
Иди
до
врага
!
иди
,
иди
!
ти
си
луд
!
—
развика
се
Јова
.
—
Нисам
луд
,
—
рече
Стеван
скрушено
.
Други
су
ме
тако
разгласили
.
Молим
те
попе
опрости
ми
!
—
Не
могу
ти
лако
опростити
за
онолики
грех
.
Ако
си
паметан
ти
можеш
разумети
колики
је
то
грех
цркву
разорити
.
—
Потпуно
сам
паметан
и
потпуно
те
разумем
.
—
А
што
си
оно
урадио
болан
брате
!
?
Ти
,
син
Радичев
!
—
Наведе
ме
Кузман
зарад
некакога
блага
цара
Радована
.
А
знате
ли
ви
тога
цара
Лазара
?
—
Не
знамо
—
рекоше
једновремено
Јаван
и
Пера
.
—
Како
да
не
знате
ви
школовани
људи
цара
Радована
?
А
зна
га
Кузман
.
—
Ми
знамо
за
цара
Душана
,
Лазара
и
Краљевића
Марка
,
а
за
цара
Радована
зна
Кузман
и-његово
варалачко
друштво
.
—
А
знате
ли
за
овај
„
Расковник
“
?
—
Извади
Стеван
из
недара
коренчић
траве
и
пружи
га
поп
-
Јови
.
—
Чаир
ми
је
узео
за
то
коренче
траве
.
—
Па
ове
траве
има
колико
хоћеш
у
твом
чаиру
!
—
Е
то
не
ради
ни
разбојник
с
пушком
у
руци
,
ко
што
је
Кузман
с
овим
човеком
урадио
!
—
рече
Пера
.
Јова
и
Пера
су
знали
за
многе
преваре
Кузманове
,
ал
овакву
превару
нису
могли
ни
замислити
.
—
Одмах
да
идеш
да
га
тужиш
за
ову
ужасну
отмицу
!
—
рече
поп
-
Јова
.
—
Он
ти
је
продао
чаир
за
твоју
траву
!
Па
после
да
се
молиш
Богу
што
си
цркву
ископао
.
—
А
оћете
ли
да
ме
примите
у
то
друштво
?
—
Оћемо
,
ал
кад
се
поправиш
,
залутала
моја
овчице
!
—
Никад
више
нећу
грешити
,
ни
овога
ни
онога
свега
!
—
пољуби
им
руку
Стеван
и
оде
.
—
Затим
уђе
Шиља
и
донесе
писмо
ове
садржине
:
„
Драги
попе
и
учитељу
,
јављам
вам
да
је
капетан
стигао
и
да
ћемо
тамо
сад
доћи
да
образујемо
задругу
.
Веца
,
председник
“
.
Шиља
оде
.
А
Јован
и
Пера
остадоше
да
се
снебивају
,
шта
да
раде
,
кад
им
се
на
првом
кораку
највећа
пијаница
намеће
за
задругара
.
Али
у
интересу
почетка
,
морадоше
прећутати
.
У
том
дођоше
Ненад
и
Урош
.
—
Овамо
Кузман
раструбио
,
—
поче
Ненад
још
од
врата
—
да
ће
наше
имање
ту
да
се
пописује
,
па
смо
дошли
да
се
известимо
,
ако
може
да
нам
се
не
пописује
имање
,
а
онако
ма
пристајемо
на
све
.
—
А
да
ли
ви
мислите
да
ће
вам
неко
зајам
дати
на
ваше
црне
очи
!
—
подвикну
Пера
.
-—
Зар
ви
то
не
чините
и
у
грађанству
,
кад
залажете
овце
,
козе
,
свиње
,
за
дуг
,
па
вам
нико
ту
стоку
не
дира
,
ако
уредно
плаћате
дуг
.
—
Па
јес’-
.
.
-
—
Па
јес
дабоме
,
и
онда
докле
ћемо
да
вас
уверавамо
о
томе
.
—
Напатили
смо
се
господине
,
на
се
плашимо
и
од
своје
сенке
,
—
рече
Урош
.
—
Али
Живана
нећу
никако
у
задругу
!
Он
ми
је
одузео
имање
,
—
рече
Ненад
.
—
Тако
,
тако
ви
,
овај
неће
овога
,
онај
неће
онога
,
и
онда
ћемо
лепу
задругу
основати
!
—
рече
Јован
љутито
.
Ненад
и
Урош
изађоше
мало
постиђени
.
Најпосле
дође
Живан
.
—
Добро
,
те
сте
сами
.
.
—
рече
он
полушапатом
.
—
Хтео
сам
да
вам
кажем
да
Ненада
никако
не
примите
у
задругу
!
Ако
њега
примите
,
ја
ви
дајем
одма
оставке
још
ту
!
—
Зашто
?
—
Зато
што
је
гласао
за
Вецу
.
—
То
те
не
можемо
послушати
—
рече
Јова
.
—
Ми
знамо
да
је
он
погрешио
,
и
да
Веца
није
за
председника
,
али
то
нема
никакве
везе
са
нашим
послом
.
У
том
се
зачу
жагор
с
поља
.
В
.
На
врата
се
указаше
:
капетан
,
Мића
,
Веца
,
Дамњан
,
Ненад
,
Урош
,
Стеван
,
Кузман
и
још
двадесет
сељака
.
-
Добар
дан
!
—
узвикну
капетан
.
—
Добар
дан
!
одговорише
Јован
и
Петар
и
поздравише
се
с
њим
.
—
Извините
,
ми
смо
вас
замучили
,
—-
рече
Пера
.
—
А
,
не
,
то
је
моја
дужност
,
рече
капетан
.
—
Ја
јако
ценим
и
уважавам
те
установе
и
зато
сам
дошао
данас
да
вам
образујем
задругу
.
А
ви
браћо
да
слушате
ове
ваше
просветитеље
.
Пера
поднесе
списак
капетану
,
имајућих
бити
задругара
.
—
Нема
вам
овде
Веце
?
пита
капетан
.
—
Па
,
знате
,
он
је
часник
општински
.
.
—
збуни
се
Пера
.
—
Тим
пре
,
и
за
мене
је
већа
гаранција
,
кад
је
председник
ту
.
—
Али
ја
Живана
никако
нећу
у
задругу
!
—
дошаптава
Ненад
Пери
.
—
Само
Ненада
нећу
да
видим
овде
!
добацује
Живан
Јови
.
—
Али
ту
се
залаже
имање
!
објашњава
Кузман
свима
.
—
Овде
не
треба
примати
којекакве
људе
,
—
вели
Дамњан
.
—
Ако
ће
да
ми
купе
волове
,
ја
пристајем
,
додаје
Урош
.
—
А
зашто
да
се
не
сме
пити
ракија
?
—
пита
Веца
.
—
Шта
сад
чекамо
?
—
пита
капетан
.
—
Још
се
не
познајемо
,
—
рече
Пера
заједљиво
.
—
Зар
сви
мештани
одавде
,
па
се
не
познајете
!
?
—
Баш
зато
што
се
много
познајемо
,
не
можемо
да
се
одаберемо
.
.
—
Пазите
људи
,
—
рече
Пера
,
—
ја
ћу
прочитати
правила
и
по
њима
ће
се
видети
ко
може
бити
задругар
,
ко
не
.
Ови
поседаше
на
клупе
.
А
капетан
,
с
попом
,
учитељем
и
Мићом
окружише
ето
.
Поп
-
Јова
устаде
и
отпоче
.
—
Браћо
,
ја
и
учитељ
смо
вам
поодавно
говорили
да
живот
ваш
,
овакав
какав
је
данас
захтева
од
вас
да
се
удружите
,
јер
само
удружени
можете
помоћи
један
другог
и
одбити
ове
недаће
,
које
вас
толико
година
изнуравају
и
даве
.
Ви
сте
доста
грешили
,
лутали
и
снебивали
се
од
немила
до
недрага
,
само
зато
што
сте
изашли
из
породичних
задруга
неспремни
и
неуки
за
усамљен
живот
.
Сад
вам
се
указала
прилика
да
станете
на
прави
пут
којим
треба
да
идете
,
па
да
више
никад
не
страхујете
од
онога
,
од
чега
сте
до
сад
страховали
.
А
како
ћете
то
постићи
,
учитељ
ће
вам
,
ево
прочитати
.
Пера
отвори
правила
и
стаде
да
чита
:
„
Члан
први
.
Оснива
се
земљорадничка
задруга
у
Ораовцу
,
која
има
задатак
да
кредитира
задругаре
,
набавља
им
стоку
,
семе
,
справе
и
намирнице
и
да
их
морално
крепи
и
снажи
.
Члан
ове
установе
може
бити
сваки
пунолетан
старешина
куће
,
који
није
под
масом
и
дугом
и
који
је
поштенога
владања
.
Ораовачка
задруга
служиће
се
новцем
од
улога
и
зајма
.
Зајам
се
може
добити
на
солидарно
јемство
“
.
—
Ја
нећу
да
јемствујем
ни
за
кога
!
—
рече
Живан
.
„
Задруга
се
може
задужити
,
ако
то
три
четвртине
задругара
одобре
“
.
-
Никако
дуг
нећемо
!
Тешко
томе
,
кој
држави
дугује
!
—
узвикну
Ненад
.
„
Сваки
задругар
одговара
својим
покретним
и
непокретним
имањем
“
.
.
-
Нећемо
да
залажемо
имање
!
—
повикаше
сви
.
—
Рекох
ли
ја
!
ускликну
Кузман
.
-
Молим
вас
да
вам
објасним
овај
члан
,
ви
нисте
разумели
,
рече
Пера
:
„
Ко
се
год
задужи
,
биће
одговоран
за
свој
дуг
и
лично
и
имањем
“
.
-
Е
,
то
је
друга
ствар
,
то
се
разуме
,
то
може
бити
.
.
—
надовезоше
сви
.
—
Сад
сте
чули
правила
.
Ко
се
прима
нек
приђе
да
се
потпише
,
—
рече
Јова
.
-
Ја
ћу
да
се
потпишем
за
љубав
попа
и
учитеља
—
рече
Живан
и
закрсти
се
.
-
Ја
ћу
зарад
волова
,
ако
ми
купе
,
—
рече
Урош
.
-
Ја
ћу
зарад
мене
—
додаде
Дамњан
.
-
Куд
сви
Турци
ту
и
голи
Хасан
.
—
Насмеја
се
Мића
и
потписа
се
.
Потписаше
се
и
остали
.
Пера
изброја
двадесет
.
—
Много
је
званих
али
мало
изабраних
,
—
рече
Јова
.
-
А
колико
се
плаћа
интерес
на
те
паре
што
ћемо
их
добити
из
задруге
?
—
пита
Урош
.
—
Од
прилике
шест
на
сто
,
—
рече
Пера
.
—
А
колико
му
то
чини
на
банку
?
—
Марјаш
на
банку
месечно
.
-
Пхи
!
...
то
је
џабе
!
.
.
—
сви
гракнуше
.
—
Само
треба
да
се
трудите
,
па
да
на
време
враћате
,
—
рече
капетан
.
—
Ми
се
трудимо
господин
-
капетане
,
—
рече
Живан
,
али
смо
много
пострадали
од
оних
несрећних
укопних
друштава
.
Ту
ми
је
отишло
тридесет
банака
ко
у
мутну
воду
.
—
Ада
ми
смо
и
пре
њих
грешили
,
—
додаде
Дамњан
-
прва
нам
је
грешка
била
,
што
смо
се
изделили
и
осамили
,
друга
,
што
смо
свој
леб
јели
а
туђу
бригу
бринули
,
око
ових
несрећних
партија
.
—
Могао
си
ти
да
осиротиш
и
на
други
начин
—
прихвати
Ненад
.
-
Купи
кочије
и
коње
па
се
возај
докон
,
узми
пушку
и
керове
па
иди
у
лов
,
пиј
ракију
,
пуши
дуван
,
кметуј
две-три
године
,
па
ако
ти
остане
имање
у
целости
,
убиј
ме
!
Живан
саже
главу
на
ту
реч
Ненадову
.
—
Све
лепо
,
—
рече
капетан
вадећи
хартију
из
џепа
ал
овде
има
једна
тужба
против
учитеља
и
попа
,
што
држе
партијске
зборове
у
школи
,
од
стране
Кузманове
.
Шта
ћемо
с
њом
?
—
Ви
сте
се
данас
уверили
г
.
капетане
,
какве
ми
зборове
данас
држимо
у
школи
—
рече
учитељ
Пера
,
—
па
пошто
је
Кузман
данас
доказао
да
је
противан
оваквим
зборовима
за
народно
самопомагање
,
то
му
ми
радо
праштамо
за
такву
његову
нестрпљивост
,
само
нека
нас
од
сад
остави
на
миру
.
—
А
,
не
могу
да
вас
оставим
за
ово
што
сте
ми
данас
одузели
моју
сигурност
,
—
опучи
Кузман
.
—
Ови
су
људи
данас
заложили
имање
вама
,
а
мене
нису
ничим
осигурали
за
оно
што
су
ми
дужни
.
—
Колико
ти
дугују
?
пита
га
капетан
.
—
Двадесет
хиљада
динара
!
—
А
јеси
ли
платио
порез
на
ту
суму
?
—
Како
да
нисам
!
Двеста
динара
плаћам
пореза
—
ја
један
човек
!
Одраше
ме
порезници
ко
мачку
!
—
Знам
,
то
је
порез
на
радњу
,
али
на
двадесет
хиљада
динара
уинтересираног
новца
треба
ти
хиљаду
и
пет
стотина
динара
пореза
с
казном
што
ниси
пријавио
.
Кузман
потражи
врата
.
.
—
Стој
!
...
да
те
изведемо
на
прави
пут
ако
можемо
,
да
нас
више
не
гониш
као
зао
дух
,
—
викну
поп
-
Јова
.
Кузман
стаде
унезверено
.
—
Кажи
ти
мени
овде
пред
овим
људима
шта
је
тебе
руководило
да
ти
нама
чиниш
оволике
сметње
и
да
себе
истичеш
за
пречега
него
цело
село
?
—
Зато
што
и
ви
мени
сметате
,
долазите
у
мејану
чак
,
па
одбијате
народ
од
мене
.
А
ваше
место
није
мејана
,
већ
црква
и
школа
.
—
Наше
је
место
свуда
,
где
год
има
људи
,
а
нарочито
у
мејани
,
где
људи
пију
па
изгубе
памет
и
залутају
.
—
Зар
су
људи
у
кафани
залутали
!
?
—
Потпуно
!
кој
год
пије
и
карта
се
у
мејани
,
тај
је
залутао
.
И
ми
смо
дужни
да
га
изведемо
на
пут
.
—
Добро
,
ти
,
а
учитељ
,
шта
ће
по
мејани
да
учи
људе
,
кад
има
своју
школу
?
—
А
шта
ћеш
ти
у
школи
,
кад
имаш
твој
дућан
у
мејани
?
—
навеже
му
се
Пера
.
—
Дошао
сам
зарад
народа
.
—
И
ја
долазим
у
мејану
зарад
народа
.
А
ти
долазиш
у
кафану
и
дошао
си
у
школу
,
само
зарад
себе
.
И
дућан
држиш
зарад
себе
,
а
не
зарад
народа
.
Јер
кад
тај
народ
не
би
постојао
,
коме
би
ти
држао
дућан
?
—
Али
од
мене
живе
моји
повериоци
.
—
И
онда
излази
да
сви
ви
живите
од
народа
.
А
народ
вас
толики
број
не
може
издржати
.
Где
си
ти
видео
да
један
човек
може
носити
на
својим
леђима
тројицу
и
четворицу
?
—
А
како
је
пре
издржавао
?
—
Како
је
издржавао
,
тако
је
и
доспео
.
Ево
сад
ћу
ти
показати
како
је
издржавао
.
Рецимо
овај
Стеван
,
сељак
,
као
што
ти
од
њега
живиш
и
као
што
си
га
смакао
до
голе
душе
,
значи
да
он
тебе
носи
на
својим
леђима
,
а
ти
носиш
твога
повереника
,
твој
повереник
фабриканта
и
сви
сте
се
нагомилали
на
грбачу
једнога
потрошача
.
Да
видиш
сад
да
л
’
вас
може
издржати
он
.
Уседни
сад
на
леђа
Стеванова
.
Кузман
га
погледа
зачуђено
.
—
Уседни
кад
ти
кажем
!
Хоћу
да
те
уверим
!
Стеван
се
погну
и
Кузман
уседе
на
њ
.
Растеже
се
смеј
.
—
Сад
оди
ти
Живане
,
уседни
на
Кузмана
.
Ти
ћеш
представљати
његовога
повериоца
.
Живан
се
попе
на
Кузмана
смејући
се
и
претећи
му
у
шали
.
Наста
тајац
међу
људима
.
Стеван
поче
да
стење
.
—
Оди
ти
Мићо
да
будеш
фабрикант
из
Беча
.
Мића
се
насмеја
и
скочи
на
ону
тројицу
.
Гомила
се
сроза
и
сви
попадаше
на
под
,
уз
општи
и
буран
смеј
.
И
тиме
заврши
овај
први
састанак
ораовачке
земљорадничке
задруге
.
ВИ
.
„
На
ваше
писмо
од
25
.
септембра
т
.
г
.
јављамо
вам
де
нисте
примљени
у
коло
Савеза
Земљорадничких
Задруга
,
пошто
међу
својим
задругарима
имате
лица
,
која
не
одговарају
чл
.
5
.
правила
ваших
“
.
Овакав
је
одговор
добила
Ораовачка
Земљорадничка
Задруга
од
Савеза
,
кад
му
се
обратила
за
пријем
.
Већи
пораз
није
се
могао
ни
замислити
за
људе
,
који
су
тешком
муком
и
то
неколико
људи
прикупили
око
себе
,
ради
њиховог
економског
и
моралног
опорављења
.
Пера
је
још
разумео
умесност
тог
решења
,
али
се
Јова
није
могао
никако
да
помири
с
разлогом
Савезовим
.
—
Зар
због
једнога
и
они
остали
да
пропадају
!
И
место
да
нам
Савез
помаже
,
он
нам
смета
!
рече
он
гњевно
.
—
Он
нам
не
смета
,
него
помаже
.
Јер
зна
да
са
рђавим
људима
не
можемо
ништа
учинити
,
—
разлаже
Пера
.
—
Шта
нам
могу
сметати
један
и
два
човека
,
кад
је
већина
добра
?
—
А
шта
нам
је
могао
не
сметати
један
Кузман
,
те
због
њега
нисмо
могли
основати
за
читавих
неколико
година
задругу
?
—
Ми
немамо
Кузмана
у
задрузи
.
—
Али
имамо
Вецу
,
који
стоји
под
упливом
Кузмановим
.
То
је
исто
,
као
да
је
и
Кузман
с
нама
.
—
Ако
Вецу
искључимо
имаћемо
више
главобоље
,
него
да
га
трпимо
у
задрузи
.
—
Ако
га
оставимо
у
задрузи
,
онда
нећемо
имати
ни
задруге
.
Зато
је
боље
жртвовати
њега
,
него
задругу
.
Па
тако
и
учинише
.
—
Искључише
Вецу
,
известише
Савез
о
томе
и
Савез
их
по
том
прими
.
А
Веца
им
поднесе
овакву
молбу
за
надзорни
одбор
:
„
Ако
ме
надзорни
одбор
не
врати
у
задругу
,
ја
ћу
ту
задругу
да
растурим
,
јер
ја
сам
председник
општине
“
.
И
можда
би
нешто
и
нахудио
задрузи
да
је
остао
лојалан
према
задрузи
,
али
он
заокупи
кажњавати
и
гонити
поједине
задругаре
без
икаквог
смисла
и
разлога
,
све
у
име
власти
и
закона
!
Али
је
то
насртање
његово
лично
на
пљусак
кише
,
који
повије
траву
за
један
сахат
два
,
да
се
после
боље
озелени
и
заталаса
.
Јер
народ
има
особину
гвожђа
,
које
што
се
више
греје
и
кваси
,
то
се
боље
кали
!
Пребродивши
ту
спотакницу
,
задругари
ораовачки
дочекаше
и
тај
знаменити
дан
,
почетак
рада
задругинога
.
И
звекну
први
динар
на
столу
школе
ораовачке
,
тако
милозвучно
,
тако
надежно
,
да
га
они
,
који
су
тражили
такво
његово
прилагање
неће
никад
заборавити
!
Јер
тај
први
звекет
једнога
новчића
беше
поклич
и
трубни
знак
свима
осиротелим
и
клонулим
земљорадницима
у
Ораовцу
да
устају
и
да
протрљају
очи
,
и
прва
капљица
која
имађаше
да
произведе
животворни
извор
за
народно
кредитирање
.
Први
динар
баци
Пера
,
за
њим
поп
-
Јова
и
одједанпут
зазвекеташе
још
двадесет
динара
за
њима
.
Тако
уложише
другог
и
трећег
месеца
док
не
саставише
суму
,
колико
требаше
Урошу
да
купи
два
јунета
.
Кад
скупише
другу
суму
,
онда
купише
Живану
гвозден
плуг
.
Видећи
Савез
тако
ваљан
почетак
у
тој
задрузи
,
одобри
јој
позајмицу
од
1500
динара
за
куповину
стоке
и
справа
,
од
које
суме
десет
задругара
узеше
плугове
,
а
десеторица
приновише
по
које
говече
.
И
одмах
се
по
орању
могаде
познати
тај
приновак
у
плуговима
.
Јер
се
оно
викање
и
ударање
волова
при
орању
,
одједанпут
прекиде
,
чим
волови
забраздише
земљу
са
таквим
плуговима
,
који
крижају
земљу
као
сир
,
без
великог
запона
и
отпора
.
Једновремено
дахнуше
и
људи
и
волови
том
олакшицом
.
А
то
није
мали
успех
за
једно
село
,
које
је
толико
векова
натезало
са
дрвеним
плуговима
.
ВИИ
.
И
таман
„
Боже
помози
“
—
рекоше
Јова
и
Пера
,
и
оно
се
наметну
опет
један
белај
,
да
им
никад
није
без
бриге
и
главобоље
.
Јер
посао
,
који
су
они
започели
могао
би
да
тече
правилно
и
напредно
само
са
људима
зрелих
политичких
и
културних
појмова
.
А
људи
,
који
су
једновремено
пошли
и
политику
и
културу
да
разбистравају
,
морали
су
доћи
у
сукоб
још
на
првом
кораку
свом
и
застати
за
један
тренут
да
им
се
каже
:
да
култура
и
политика
нису
једно
исто
,
и
да
стоје
једна
према
другој
као
точкови
на
колима
,
који
не
могу
један
без
другога
ићи
,
али
не
могу
заједно
ни
једним
колосеком
газити
,
већ
сваки
својим
.
Живан
,
који
је
већи
део
свога
века
провео
у
кметовању
и
политици
,
није
могао
никако
да
разуме
ту
истакнуту
неутралност
у
задругарским
правилима
:
„
У
задрузи
се
не
могу
решавати
политичка
питања
“
,
већ
је
при
сваком
решавању
у
задрузи
истицао
партију
као
разлог
над
свима
грубим
разлозима
.
Јова
и
Пера
чинили
су
све
што
су
могли
да
одстране
политику
од
задруге
.
Али
заражене
људе
партизанством
тешко
је
било
уверити
о
потреби
неутралности
политичке
у
задрузи
.
И
то
је
ометало
њен
рад
за
целу
једну
годину
дана
.
Може
се
рећи
да
је
задруга
само
у
почетку
успела
у
напредовању
свом
,
оно
што
је
успела
била
,
а
све
остало
време
у
тој
години
морала
је
трошити
на
умиривање
партијских
духова
,
због
тога
су
одборске
и
скупштинске
седнице
држане
често
и
бурно
,
али
без
икаквих
корисних
решавања
.
Настало
је
једно
такво
међусобно
гоњење
,
искључивање
из
задруге
и
оптуживање
код
Савеза
,
да
је
због
тога
двапут
морао
долазити
ревизор
Савеза
,
да
их
ислеђује
и
мири
.
Јер
ни
Кузман
ни
Веца
нису
седели
скрштених
руку
.
И
то
је
трајало
све
дотле
,
док
не
испаде
прилика
да
се
задругари
ораовачки
увере
на
један
особити
начин
о
својој
погрешци
,
што
су
годину
дана
траћили
време
у
бесциљним
и
бескорисним
трзавицама
.
Беше
приређен
конгрес
земљорадничких
задруга
у
њиховој
окружној
вароши
,
те
им
испаде
могућност
да
без
мало
сви
оду
на
тај
конгрес
.
Ова
задружна
расправљања
су
их
интересовала
онолико
,
колико
су
их
разумевали
.
Али
кад
видеше
на
конгресу
људе
из
свију
партија
,
где
договорно
и
сложно
раде
на
задружном
послу
,
они
се
забезекнуше
!
Јер
нису
могли
ни
да
замисле
да
људи
разних
политичких
партија
могу
радити
неки
посао
заједнички
.
Тако
су
бар
васпитавани
на
својим
политичким
зборовима
!
У
том
смислу
председник
конгреса
завршаваше
свој
подужи
говор
овим
речима
:
„
Браћо
задругари
!
Ова
је
земља
свима
нама
подједнако
мила
и
драга
.
Без
обзира
на
наше
партијске
подвојености
,
ми
је
подједнако
морамо
љубити
и
заједнички
радити
на
њеном
добру
.
Овај
посао
,
који
нас
је
овде
довео
и
сложио
,
не
дозвољава
нам
,
да
друкчије
радимо
.
Стога
,
ако
желите
успеха
у
овом
раду
,
не
заборавите
да
он
очекује
слогу
,
љубав
,
оданост
и
усталаштво
свију
нас
.
Тако
су
радили
и
други
паметни
народи
,
па
тако
треба
и
ми
.
У
то
име
нек
вам
је
срећан
рад
!
“
Задругари
се
сви
погледаше
кротко
и
питомо
.
А
Ораовчани
се
и
насменуше
један
на
другог
,
у
знак
одобравања
и
расположења
.
Кад
се
сврши
конгрес
Ораовчани
се
вратише
кући
са
својим
учитељем
и
попом
у
журном
разговору
,
све
до
села
.
Шта
су
све
изговорили
за
време
тога
путовања
од
једнога
и
по
сата
,
о
ономе
шта
све
мисле
да
предузму
у
својој
задрузи
,
толико
нису
ни
за
целу
годину
пре
тога
имали
речи
о
унапређењу
своје
задруге
,
док
нису
дошли
на
конгрес
.
ВИИИ
.
Резултат
тога
плоднога
договора
био
је
овај
:
да
се
подигне
задружни
дом
,
у
који
ће
моћи
стати
и
потрошачки
одељак
,
према
решењу
скупштине
,
нарочито
држане
за
тај
циљ
.
А
кад
је
све
било
готово
и
кад
је
заведен
потрошачки
одељак
,
онда
је
задругина
канцеларијска
просторија
оваква
изгледала
:
На
једној
страни
је
каса
и
сто
за
рад
секретарски
,
на
другој
је
дугачак
сто
за
књиге
и
листове
,
а
на
трећој
је
страни
потрошачки
одељак
;
у
једном
углу
стоје
неке
ситније
справе
,
семење
,
плави
камен
и
рафија
,
а
у
дворишту
су
поређане
с
једне
стране
неколико
ђерзонака
пчела
,
а
с
друге
стране
вејалица
и
тријер
.
Ту
ћете
видети
сваке
недеље
дежурнога
члана
и
благајника
,
где
примају
новац
и
издају
зајмове
.
Други
задругари
чисте
жито
на
тријеру
,
трећи
седе
за
дугачким
столом
и
-
читају
листове
,
или
слушају
учитеља
и
попа
,
кад
им
по
нешто
читају
и
објашњавају
.
Или
се
седнице
држе
,
или
суд
добрих
људи
решава
о
неком
спору
задругара
.
Руковалац
намирница
,
Урош
Радичевић
мери
и
продаје
намирнице
женама
,
међ
којима
се
често
виђају
попадија
и
учитељка
,
где
задругаркама
нешто
показују
о
кувању
јела
,
сапуна
,
о
женским
радовима
,
држању
чистоте
,
чувању
здравља
и
т
.
д
.
Али
ништа
тако
није
згодило
посред
срца
Кузмана
,
као
потрошачки
одељак
задругин
!
Он
се
унеколико
био
смирио
према
кредитној
задрузи
,
али
кад
виде
како
задругари
вуку
на
својим
колима
канте
гаса
и
зејтина
и
крупице
соли
,
хтеде
да
изађе
из
коже
!
Све
му
се
чинило
да
је
то
сан
,
а
никако
јава
!
И
никако
није
могао
да
верује
да
је
то
законом
дозвољен
посао
задругама
!
Па
кад
је
обиграо
све
власти
у
земљи
и
уверио
се
да
је
„
задругин
дућан
“
на
закону
основан
,
реши
се
да
отидне
у
задругу
лично
и
ако
није
привирио
у
њу
,
од
њенога
оснивања
,
па
да
се
разрачуна
са
тим
задругарима
,
што
му
отимају
његов
леб
,
на
који
он
порез
плаћа
!
Стога
,
огрну
један
похабан
капут
,
узе
штап
у
руке
и
упаде
међ
задругаре
као
незван
гост
на
славу
.
Ту
беху
поп
-
Јова
и
учитељ
-
Пера
и
још
неколико
задругара
,
сви
у
послу
.
Јова
читаше
кроз
наочаре
„
Земљорадничку
Задругу
“
и
кад
виде
Кузмана
,
затури
се
на
наслоњачу
и
изненађен
повика
.
—
Откуд
ти
овде
сад
,
где
ти
није
место
!
?
—
Како
да
ми
није
место
,
кад
ми
је
све
ту
,
што
сам
год
имао
!
—
узвикну
Кузман
очајнички
.
—
Шта
има
овде
твоје
?
-
Сви
су
ови
људи
били
моји
,
па
сте
ми
их
ви
преотели
!
—
Па
добро
,
ми
да
ти
их
вратимо
,
ако
они
хоће
,
ал
они
,
видиш
,
беже
од
тебе
,
као
овце
од
вука
!
—
Не
би
они
бегали
да
нисте
вас
двојица
дошли
.
Јер
ја
сам
живео
од
њих
и
они
су
од
мене
живели
,
а
ви
мени
баш
не
дате
да
живим
!
—
Живи
брате
,
ко
ти
брани
,
—
рече
Пера
.
—
Како
да
живим
,
кад
сад
нема
онога
,
без
чега
ја
не
могу
живети
.
—
Чега
нема
?
—
Нема
сиротиње
,
а
ја
сам
од
ње
живео
.
Знаш
како
кажу
:
„
Сиромах
човек
две
куће
рани
.
“
—
Па
зар
је
боље
да
има
сиротиње
због
тебе
једнога
!
—
Боље
је
дабоме
!
Јер
кад
би
сви
људи
били
богати
,
не
би
знали
за
муку
и
невољу
.
—
И
ти
си
ваљда
због
те
муке
отворио
дућан
!
—
Ја
сам
отворио
дућан
због
народа
.
—
Па
кад
си
због
народа
отворио
дућан
,
што
не
би
сад
пристао
да
га
због
народа
затвориш
?
—
А
од
чега
ћу
да
живим
!
?
—
Да
нађеш
посао
,
који
ће
бити
кориснији
и
за
тебе
и
за
народ
.
—
И
само
зато
што
ти
оћеш
да
ми
преотмеш
занат
,
ја
да
тражим
други
занат
под
старост
!
—
Нећемо
брате
да
ти
отимамо
занат
—
рече
поп
-
Јова
,
скидајући
наочаре
с
носа
,
—
али
нећемо
да
дозволимо
ни
то
да
други
ради
за
тебе
,
него
да
радиш
и
ти
и
други
.
У
томе
се
састоји
сав
наш
препорођај
:
место
што
би
једни
седели
,
а
други
за
њих
радили
,
сад
морају
радити
сви
!
А
да
би
те
уверио
да
тога
има
и
код
животиња
оди
да
видиш
шта
пчеле
раде
.
—
И
одведе
га
код
једне
кошнице
.
—
Видиш
ове
крупне
пчеле
,
—
настави
поп
-
Јова
,
—
што
их
пчеле
избацују
напоље
,
то
су
њихови
нерадници
,
битанге
,
трутови
,
што
неће
да
раде
,
а
хоће
да
једу
,
то
су
њихови
готовани
!
Али
они
нису
ни
створени
да
могу
радити
,
па
их
ипак
пчеле
не
трпе
,
а
наши
нерадници
могу
да
раде
,
па
их
ми
трпимо
!
Зар
није
дошло
крајње
време
да
се
и
ми
угледамо
на
те
паметне
Божје
створове
!
Треба
да
стојиш
ту
цео
дан
и
да
видиш
њихов
ред
и
поредак
,
па
да
се
онда
увериш
,
зашто
ми
оно
све
радимо
.
Кузман
остаде
дуго
да
гледа
у
пчеле
и
да
размишља
о
ономе
што
му
рече
поп
-
Јова
.
Јер
је
дошло
време
,
и
дрво
које
дуго
није
дало
трави
око
себе
да
расте
,
поче
венути
кад
трава
око
њега
објача
,
закржљави
и
изгуби
се
у
њеној
бујини
.
ИX
.
Једне
недеље
имађаше
да
се
реши
спор
између
браће
Радичевића
,
који
се
вођаше
још
од
њихове
деобе
.
Суд
добрих
људи
сачињаваху
Јова
,
Пера
и
Дамњан
.
Али
,
пре
него
што
би
позвали
Радичевиће
да
им
саопште
решење
,
они
беху
позвали
и
остале
задругаре
,
ради
једнога
задругарскога
милосрђа
.
Тога
ради
Пера
прочита
задругарима
један
овакав
чланак
из
„
Земљорадничке
Задруге
“
:
-
„
У
једном
селу
близу
Велике
Мораве
умре
једном
задругару
жена
и
брат
за
недељу
дана
.
Остаде
он
сам
са
троје
деце
!
А
како
тада
беше
јек
највећега
рада
у
пољу
,
то
се
његови
задругари
скупише
једнога
дана
те
му
окопаше
сав
кукуруз
,
да
не
остане
без
летине
.
То
је
задругарски
и
хрићански
поступак
!
“
—
Чули
сте
браћо
,
како
су
добри
задругари
спасли
једнога
свога
задругара
од
пропасти
.
—
рече
поп
Јова
узвишеним
и
тронутим
гласом
—
А
вама
је
познато
да
је
нашем
задругару
Милосаву
угинула
крава
из
јарма
пре
неки
дан
.
Каква
је
то
штета
,
ви
као
земљорадници
можете
боље
од
нас
појмити
.
Па
да
не
би
човек
остао
без
годижбине
,
треба
да
му
притекнемо
у
помоћ
.
Стога
ћемо
сви
сутра
поћи
у
поље
да
му
изоремо
,
колико
му
треба
.
—
Оћемо
!
Оћемо
!
—
привикаше
сви
.
—
Треба
да
му
учинимо
!
То
је
наша
дужност
!
—
и
разиђоше
се
сви
задовољни
тим
удесом
што
им
се
указала
прилика
да
могу
учинити
једно
такво
племенито
дело
.
Радичевићи
уђоше
.
—
О
,
зар
сте
ви
заједно
!
—
рече
поп
-
Јова
насмејано
.
—
Па
кад
смо
у
овој
кући
,
морамо
бити
заједно
.
—
рече
Живан
,
смешећи
се
усиљено
.
—
Да
је
среће
да
се
нисмо
никад
ни
одвајали
.
—
Звали
смо
вас
да
вам
саопштимо
решење
,
о
оном
вашем
путу
.
Мораћете
попустити
,
иначе
нећете
бити
ни
један
на
овом
месту
где
сте
сада
.
—
Како
да
попустимо
?
—
пита
Живан
.
—
Ево
како
,
тај
пут
теби
не
треба
ни
Ненаду
,
онај
,
који
он
тражи
,
него
сте
ви
заинатили
,
па
не
попуштате
.
А
ви
знате
добро
да
инат
никоме
добра
није
донео
.
Стога
смо
решили
да
или
оба
пута
затворите
,
или
их
отворите
.
Који
не
пристане
на
ово
решење
биће
искључен
из
задруге
,
па
нек
иде
суду
.
Јер
ми
не
можемо
трпети
у
задрузи
парничаре
,
нарочито
рођену
браћу
.
Радичевићи
се
погледаше
.
—
А
на
основу
чега
ви
заснивате
права
на
те
путеве
?
—
пита
Пера
.
—
Ево
како
је
то
било
,
—
отпоче
Живан
,
—
кад
смо
се
делили
,
ми
смо
оставили
право
сваком
од
нас
на
те
путеве
за
прогон
стоке
и
пренос
берићета
.
Али
смо
после
измењали
земљу
са
суседима
,
где
смо
задобили
нове
и
ближе
путеве
.
Сад
нам
они
путеви
не
требају
,
али
наш
српски
инат
,
што
си
рекао
ти
,
попе
,
надуо
нас
па
их
не
уступамо
један
другом
за
живу
главу
!
—
То
вас
је
могло
довести
до
већега
зла
—
рече
Пера
.
—
Зато
треба
да
пристанете
на
ово
решење
,
које
,
нису
донели
ни
кмет
ни
судија
,
већ
задругарски
суд
,
који
вам
добра
жели
.
—
Ја
пристајем
да
се
оба
пута
затворе
,
—
рече
Живан
,
—
јер
не
могу
више
да
се
парничим
,
тај
ме
пут
кошта
десет
дуката
.
—
И
ја
пристајем
—
рече
Ненад
.
—
Али
с
тим
није
још
свршен
ваш
спор
,
—
рече
ова
.
—
Ви
мора
да
имате
још
нечега
међу
вама
,
те
се
тако
грозно
мрзите
.
—
Ти
знаш
попе
да
се
браћа
свуд
мрзе
због
имања
—
рече
Живан
.
Да
је
добро
имати
брата
и
Бог
би
га
имао
.
—
Па
,
лепо
,
поделили
сте
се
и
шта
имате
више
да
сметате
један
другом
!
—
Он
је
радио
мени
о
глави
,
кад
сам
ја
био
председник
,
па
зато
не
могу
никад
да
га
волим
!
—
Ко
ти
је
то
казао
!
?
—
узвикну
Ненад
и
крв
му
јурну
у
лице
.
—
Шиља
ми
је
казао
!
—
кресну
му
Живан
.
—
А
знаш
ли
шта
је
мени
казао
тај
исти
лажов
,
мени
је
казао
да
се
ти
спремаш
да
ми
преотмеш
цело
имање
.
А
ја
сам
се
бојао
,
право
да
ти
кажем
,
да
нећеш
то
као
кмет
истина
урадити
,
па
сам
зато
гласао
онда
за
Вецу
,
само
ти
да
не
будеш
.
—
О
!
О
!
О
!
—
крсти
се
Живан
.
—
Оди
брате
да
се
пољубимо
.
Нити
сам
ја
твоје
имање
желе
...
—
Нити
сам
ја
теби
радио
о
глави
...
—-
сусрете
га
Ненад
и
сузе
му
грунуше
на
очи
.
Пољубише
се
обадва
брата
први
пут
после
деобе
њихове
и
зајецаше
од
плача
,
као
мала
деца
...
X
.
Кад
се
кола
оправе
и
изведу
на
чистину
,
онда
је
лако
терати
их
којом
хоћемо
брзином
.
У
томе
се
огледа
успех
свакога
посла
.
Јер
кад
се
уклоне
препоне
,
које
ометају
неки
рад
,
у
успех
се
не
може
ни
сумњати
.
Ораовичка
Земљорадничка
Задруга
била
је
такве
среће
да
је
на
време
отклонила
све
сметње
,
које
су
је
подгризале
и
успоравале
у
раду
.
А
тиме
се
може
сматрати
да
је
свој
задатак
испунила
,
ради
кога
је
образована
.
Јер
су
јој
се
одмах
за
тим
успеси
,
без
икаквих
тешкоћа
,
почели
низати
као
ђердани
...
То
је
одушевило
Јову
и
Перу
да
прогласе
дан
задругиног
оснивања
за
свечан
.
Јер
кад
је
Кузман
после
дугога
праћакања
и
лудирања
пришао
задрузи
,
понудио
јој
своју
услугу
у
потрошачком
одељку
и
вратио
Стевану
чаир
по
решењу
задругарског
суда
,
кад
је
Веца
напустио
пијанчење
ради
пријема
у
задругу
и
најпосле
кад
су
сви
људи
у
селу
,
сем
Јанаћка
и
Шиље
,
који
се
апсолутно
није
могао
излечити
од
лажљивости
,
пришли
задрузи
;
а
што
је
најглавније
,
у
селу
више
није
било
човека
,
који
пијанчи
раднога
дана
,
који
оре
дрвењаком
и
који
дугује
Кузману
;
онда
је
право
било
да
се
такав
успех
крунише
једном
свечаношћу
,
која
ће
дати
одушке
одушевљењу
њених
сатрудника
.
Тога
ради
проглашена
је
задругарска
слава
,
једним
скупштинским
решењем
,
за
успомену
на
дан
задругинога
оснивања
.
Али
се
Јова
и
Пера
постараше
да
та
слава
не
буде
обична
пијанка
,
као
што
се
друге
славе
обављају
,
већ
да
то
буде
један
мали
јубилеј
,
на
коме
ће
се
видети
,
све
оно
што
је
ту
прославу
изазвало
.
Треба
прикупити
из
задругиног
живота
и
рада
и
изнети
свету
на
видик
све
оно
што
се
очима
може
видети
и
ушима
може
чути
,
и
што
задрузи
за
похвалу
,
а
околини
за
поуку
може
послужити
.
Зато
је
програм
за
ту
прву
задружну
славу
гласио
овако
:
1
.
Молитва
у
цркви
.
2
.
Задругарска
свечана
скупштина
.
3
.
Изложба
свих
справа
,
које
је
задруга
набавила
задругарима
.
4
.
Изложба
стоке
