МОЈ
КОЧИЈАШ
СЛИКЕ
1883
ГОДИНЕ
НАПИСАО
Л
.
КОМАРЧИЋ
БЕОГРАД
ШТАМПАРИЈА
НАПРЕДНЕ
СТРАНКЕ
(
Обилићев
венац
бр
.
1
.
)
1887
МОЈ
КОЧИЈАШ
И
Истина
,
ја
не
знам
,
којој
је
политичкој
боји
припадао
мој
кочијаш
,
што
ме
је
ту
неки
дан
одвезао
из
Б
...
...
.
у
В
...
.
.
,
али
сам
одмах
опазио
,
да
је
то
враг
човек
.
На
сахат
пре
,
но
што
ћемо
се
кренути
,
рећи
ће
ми
смешећи
се
:
—
Господине
,
ви
сте
ми
одобрили
да
могу
повести
још
једног
путника
...
.
—
Па
...
.
да
ниси
нашао
још
кога
?
—
Ако
твој
Чинош
и
Ђулаш
могу
вући
,
узми
још
ако
хоћеш
и
двојицу
.
Кочијаш
се
осмехну
.
—
Ја
то
нисам
хтео
рећи
,
господине
.
Има
и
међу
сиротињом
људи
од
речи
.
Ја
сам
нашао
још
једнога
путника
.
Плаћа
ми
да
не
може
боље
бити
.
У
колико
сам
могао
опазити
—
као
да
му
се
хити
.
Он
жели
да
се
за
сахат
кренемо
.
Сад
пред
изборе
они
су
се
по
свој
земљи
размилили
као
мрави
!
...
Из
очију
му
вири
радикалска
карта
...
.
—
Па
шта
се
то
све
мене
тиче
?
упитах
га
мало
оштрије
.
—
Бојим
се
,
господине
,
неће
вам
бити
по
вољи
...
.
Он
је
,
рекох
вам
,
радикалац
...
.
—
Тим
боље
.
Повези
га
.
Можемо
поћи
овога
часа
—
ако
му
се
баш
хита
...
.
А
што
се
ти
бојиш
што
је
он
радикалац
?
—
упитах
га
на
један
мах
,
и
не
знајући
за
што
.
—
Не
бојим
се
ја
,
господине
.
Нама
је
све
једно
.
Ми
смо
напредњаци
,
кад
возимо
напредњаке
,
либерали
,
кад
су
нам
они
на
колима
,
а
радикали
свуд
,
где
их
у
гомили
видимо
;
а
кад
,
на
колима
имамо
све
партије
редом
,
онда
припадамо
оној
,
која
за
нас
успут
плати
по
коју
напојницу
,
а
на
конаку
трошак
за
коње
и
за
нас
вечеру
.
Ми
кочијаши
не
знамо
за
друга
начела
.
Сиротиња
се
мора
довијати
свакоме
јаду
...
.
Но
ја
оно
упитах
вас
ради
.
Бојим
се
да
вама
не
буде
што
неугодно
...
.
Знате
какви
су
они
.
—
А
што
да
мени
буде
неугодно
?
...
.
Шта
те
је
нанело
на
ту
мисао
?
Може
бити
да
ја
баш
волем
да
се
са
радикалцима
„
возим
на
једним
колима
“
...
.
—
То
не
верујем
,
господине
...
.
Напредњак
и
—
радикалац
?
!
...
Ја
прснух
у
смех
.
—
Дакле
ти
мислиш
да
сам
ја
напредњак
?
Од
куд
ти
то
изводиш
?
—
Е
,
господине
—
то
се
одма
позна
.
Ја
се
у
томе
до
данас
нисам
преварио
...
.
—
И
ти
си
познао
да
сам
ја
напредњак
?
—
Те
још
какви
!
Ја
се
опет
насмејах
.
—
А
шта
ти
то
на
мени
виде
напредњачкога
?
—
упитах
га
теке
шале
ради
.
Он
окрете
главу
на
страну
и
стаде
се
злобно
церекати
...
.
—
Ако
ништа
друго
,
а
оно
ми
је
могла
казати
ваша
синоћња
препирка
за
вечером
,
кад
вас
оно
беху
напала
она
два
либерала
и
три
радикала
...
.
Вала
,
господине
,
баш
вам
вала
!
—
онако
је
и
требало
.
Они
нам
већ
пробише
главу
с
којекаквом
кукњавом
.
А
бога
ми
,
господине
,
ја
им
не
верујем
—
да
легну
у
ватру
,
па
да
се
живи
пеку
...
.
Чини
ми
се
,
нико
их
не
зна
као
ја
.
Ја
се
само
чудим
овоме
свету
,
што
је
узео
неки
ук
...
.
Дакле
,
велите
——
да
га
повезем
?
—
Слободно
,
одговорим
му
,
мени
је
баш
мило
,
што
ћу
имати
прилику
,
да
се
и
с
њим
мало
обавестим
.
—
Е
,
то
ли
ви
мислите
,
господине
?
—
Нисте
потревили
.
Онај
се
господин
пе
да
обавестити
.
Он
је
прави
—
ак
—
радикалац
.
У
њега
је
:
ко
нема
радикалске
карте
,
тај
није
човек
...
.
Видећете
само
...
.
Ја
би
волео
да
се
некако
прикријете
.
Реците
да
ви
не
припадате
ни
једној
партији
.
Одмах
ће
му
засветлити
очи
као
у
гладне
мачке
.
Све
ће
употребити
да
вам
ућушне
радикалску
карту
—
видећете
само
...
.
Чудна
је
то
сорта
људи
.
Њих
има
од
две
руке
.
Први
мрзе
на
либерале
као
на
ђаволе
.
Ови
се
боје
г
.
Р
...
...
као
живе
ватре
.
Другима
је
прва
реч
на
језику
,
да
су
напредњаци
сто
пута
гори
од
либерала
.
Ови
се
по
каткад
толико
забораве
,
да
,
кад
с
либералима
воде
разговор
,
како
би
се
напредњацима
могло
доакати
,
—
они
онда
не
праве
никакву
разлику
између
себе
и
либерала
...
.
Они
би
рекли
:
„
Ми
треба
тако
и
тако
да
радимо
...
.
Ми
смо
ту
и
ту
погрешили
...
.
Да
смо
онда
то
и
то
учинили
,
ми
би
их
већ
досле
оборили
и
—
данас
би
власт
била
у
нашим
рукама
!
...
.
“
—
А
овај
,
што
ће
с
нама
данас
путовати
,
у
коју
врсту
он
спада
—
у
прву
или
у
другу
?
—
У
прву
,
господине
.
—
А
где
је
он
;
хоће
ли
одма
доћи
?
...
.
Могли
би
се
овог
часа
кренути
,
додадох
моме
кочијашу
,
и
већ
ми
беше
од
некуд
мило
,
што
ћу
и
овом
приликом
да
измењам
мисли
са
једном
радикалском
тицом
.
—
Он
је
,
господине
,
на
стану
у
гостионици
код
„
Два
јаблана
“
.
Тамо
би
могли
стати
с
колима
,
успут
нам
је
.
Тако
је
и
било
.
Ми
путујемо
има
читав
један
сахат
.
С
мојим
непознатим
сапутником
још
нисам
ни
речи
прозборио
.
Он
ћути
,
ја
ћутим
—
прави
Енглези
.
Али
опет
овај
сахат
путовања
није
ми
па
џаба
прошао
.
Посматрао
сам
овога
радикалског
орлића
.
То
вам
је
некакав
дугајлија
.
Мршав
је
као
берлински
дијурниста
.
Гледао
је
непрестано
преда
се
—
као
да
се
од
некога
стидео
;
а
кад
би
се
мало
усправио
и
погледао
у
ме
,
и
то
је
чинио
као
крадом
.
—
Једном
уграбих
,
те
му
завирих
право
у
очи
.
Оне
су
се
светлиле
као
у
гладног
курјака
.
Изгледао
ми
је
сетан
;
па
и
опет
би
с
часа
на
час
севнуо
неком
неразговетном
срџбом
—
баш
као
да
му
се
у
души
кувала
некаква
луда
мисао
.
На
ме
је
погледао
с
неком
врстом
подозрења
...
.
С
времена
на
време
мој
би
кочијаш
стао
око
себе
некога
ђавола
намештати
,
и
том
би
приликом
уграбио
да
ме
погледа
.
Враг
!
...
Његово
би
лево
око
пакосно
креснуло
,
а
десни
би
му
се
брк
чисто
уздигнуо
.
Баш
као
да
ми
је
хтео
рећи
:
„
Је
сам
ли
вам
казао
,
да
је
ак
?
...
Видите
—
он
већ
на
вас
подозрева
.
Да
му
је
како
год
могуће
,
сад
би
вас
избацио
из
кола
...
.
Така
је
то
сорта
радикала
!
”
Ево
нас
близу
села
П
...
.
Крајње
куће
већ
су
се
могле
видети
—
а
и
она
три
јаблана
,
што
су
пред
сеоском
механом
.
Чинош
и
Ђулаш
беху
узели
јачи
кас
.
Знали
су
они
,
да
ће
ту
бити
колико
толико
одморка
.
—
Хоћемо
ли
мало
стати
овде
?
—
упитаће
Јоле
кочијаш
,
погледав
у
ме
,
па
опет
кресну
десним
брком
.
Шта
му
је
ово
значило
,
то
још
ни
данас
не
знам
.
—
Па
да
станемо
мало
,
одговорих
му
онако
на
сумце
,
ако
ни
за
што
друго
,
а
оно
да
се
исправе
леђа
.
Ово
је
три
добра
сахата
како
се
непрестано
каса
.
—
Ја
обично
стајем
овде
.
Механџија
је
добар
човек
...
.
Ово
је
село
сретно
с
њим
.
Оно
има
и
свога
учитеља
.
Што
ова
два
човека
рекну
,
ни
село
не
квари
.
Пре
је
њих
по
селу
мутила
власт
,
а
сад
?
—
Не
може
више
.
То
рече
Јоле
,
и
маши
се
руком
да
боље
намести
ћебе
на
коме
седи
,
па
у
том
погледа
у
ме
и
кресну
опет
својим
десним
брком
—
а
преко
усана
му
се
развуче
ђавољи
осмејак
:
а
за
тим
брзо
додаде
:
—
Ми
овде
имамо
и
наш
пододбор
.
Уча
нам
је
председник
.
Капетан
црче
тужећи
га
;
јес
,
али
учу
чува
село
.
Не
може
му
ништа
ни
министер
.
—
Тако
и
ваља
,
рекох
ја
Јолу
.
Мој
ме
друг
погледа
готово
изненађено
.
У
тај
баш
пар
кола
стадоше
.
Ми
смо
били
већ
пред
механом
.
Кад
смо
опет
у
кола
сели
и
кренули
се
—
ја
и
мој
друг
нисмо
били
више
Енглези
.
Један
од
другог
нисмо
могли
реда
да
добијемо
.
Ја
сам
морао
да
попустим
,
те
он
изнесе
своје
целокупно
политичко
гледиште
.
Он
започе
овако
:
—
Ова
земља
стење
под
теретима
државних
дација
.
Напредњаци
су
те
терете
умножили
.
За
то
треба
да
плате
.
Народ
им
мора
судити
.
Они
мисле
да
изврдају
.
Али
,
нека
знају
,
да
неће
.
Ова
је
мисао
пронета
кроз
сву
земљу
.
Народ
воле
да
неком
суди
.
Напредњаци
су
на
реду
.
После
има
још
нешто
.
Али
томе
није
време
...
.
Памтимо
ми
све
...
.
—
Ја
истина
не
припадам
ни
једној
партији
,
упадох
му
у
реч
,
али
мени
се
чини
,
да
народ
не
само
не
стоји
зло
,
но
да
нигда
није
био
новчанији
,
но
што
је
данас
—
и
то
почињући
од
надничара
,
па
до
највећег
газдаша
.
Нама
чаршинлијама
јест
мало
неправо
.
Ми
плаћамо
на
радње
,
плаћамо
на
дуван
,
на
пиће
и
многе
друге
потрошне
ствари
;
а
сељак
на
против
не
плаћа
.
Ови
што
су
сад
на
влади
веле
,
да
су
сељака
морали
заштитити
,
јер
је
он
једини
произвођач
сировина
,
коју
продајемо
на
страну
и
од
које
добијамо
ово
новаца
,
што
их
имамо
у
својим
кесама
...
.
Ја
мислим
да
су
се
ти
извори
морали
тражити
.
Ми
смо
после
рата
имали
много
дуга
,
и
то
на
више
места
.
Те
је
дугове
морала
држава
да
регулише
,
ако
је
хтела
земљи
да
поправи
изгубљени
кредит
баш
тиме
,
што
се
ни
дугови
ни
главнина
плаћали
нису
.
Ја
мислим
да
српскоме
народу
и
његовој
држави
није
могло
бити
у
интересу
,
да
се
огласе
као
рђаве
платише
.
То
је
ружно
и
за
појединце
,
а
то
ли
за
читав
народ
,
који
је
тек
на
своје
сопствене
ноге
стао
...
.
—
Море
ти
мени
овде
говориш
жешће
но
какви
напредњак
.
То
,
што
ми
ти
исприча
,
ја
сам
све
и
у
„
Виделу
"
читао
...
.
—
Не
,
озбиља
,
ја
тако
мислим
,
а
тврдо
сам
до
сад
веровао
,
да
тако
мора
мислити
сваки
,
који
зна
да
дужник
мора
из
ока
из
бока
наћи
да
свој
дуг
плати
,
ако
хоће
да
му
се
и
други
пут
верује
,
и
ако
у
опште
хоће
да
очува
своје
име
као
добар
платиша
.
Ако
је
ово
тврдило
и
„
Видело
“
,
онда
је
то
доказ
,
да
је
и
оно
делило
моје
мишљење
...
.
У
осталом
ја
слабо
читам
„
Видело
“
.
Ја
сам
вам
казао
да
не
припадам
ни
једној
партији
...
.
—
А
читаш
ли
бар
„
Самоуправу
?
“
—
И
њу
слабо
.
—
Штета
.
Ја
вам
јемчим
,
да
би
већ
до
сад
имали
у
џепу
нашу
карту
!
...
У
нас
је
све
чисто
и
отворено
.
Ми
смо
за
оно
што
је
народу
добро
;
а
ви
тако
желите
...
.
Напредњаке
треба
по
што
по
то
оборити
—
па
ма
се
и
с
врагом
здружили
...
.
—
Зар
и
с
либералима
?
—
0
,
не
,
ни
пошто
.
Они
„
наши
“
—
у
Б
...
петљају
неког
врага
с
тим
изанђалим
елементом
;
али
ми
—
или
бар
што
се
мене
тиче
—
не
би
никад
на
то
пристали
...
Ја
знам
има
их
који
и
хоће
;
али
ја
те
не
урачунавам
у
чисте
радикале
...
.
—
Шта
,
зар
ви
не
слушате
једни
другога
?
—
упитах
га
тоном
,
у
ком
је
било
мало
и
шале
и
збиље
.
Он
ме
погледа
озбиљно
.
У
мал
’
што
ми
овим
питањем
није
завирио
у
душу
.
Но
ја
сам
се
брзо
поправио
.
Јоле
ми
и
овде
притече
у
помоћ
.
А
да
то
не
учини
—
ми
би
опет
морали
заћутати
.
—
—
—
—
—
—
А
то
би
било
одиста
штета
.
И
озбиља
штета
би
била
да
смо
заћутали
.
Прво
и
прво
ја
већ
не
би
ово
писао
што
пишем
.
И
то
имам
да
благодарим
Јолу
кочијашу
.
Он
је
пред
мојим
очима
прави
јунак
;
а
хоће
ли
бити
и
јунак
ове
причице
—
идемо
да
видимо
.
С
оним
несмотреним
питањем
—
„
шта
зар
ви
не
слушате
један
другога
?
“
—
могао
сам
се
одати
;
али
Јоле
,
који
јо
у
тај
пар
резилио
свога
Чиноша
,
што
је
олабавио
штранке
и
пустио
свога
друга
Ђулаша
да
га
девет
знојева
пробије
,
—
морао
је
дати
уво
да
чује
мој
и
мога
сапутника
разговор
.
Он
је
чуо
и
оно
моје
питање
;
он
је
морао
чак
и
то
знати
,
да
би
то
питање
цео
наш
разговор
пореметило
...
.
С
тога
он
није
ни
дао
да
мој
радикалски
жољо
дође
до
речи
.
—
Шта
велите
,
господине
?
...
.
Зар
ви
мислите
да
је
наша
партија
„
аминашка
?
"
Ми
ником
не
дамо
да
сувише
узме
ђем
на
се
.
Ето
нека
вам
каже
тај
господин
—
да
се
ми
и
слушамо
,
ама
је
друкчије
наше
слушање
...
.
Нема
без
договора
ништа
...
.
Ми
хоћемо
сви
да
се
припитамо
...
.
Је
ли
тако
,
господине
Срејо
?
...
Ето
од
кад
су
напредњаци
на
влади
,
ни
нама
кочијашима
не
иде
како
треба
;
а
док
ова
проклета
железница
буде
готова
,
онда
слободно
можемо
оставити
наша
кола
,
да
се
на
њима
кокоши
легу
,
а
с
коња
скинути
уларе
,
па
их
пустити
у
сампас
...
.
Бог
с
вама
био
,
ко
би
нас
онда
и
поглед’о
...
.
Можемо
вући
ђубре
—
ако
и
њега
још
будемо
имали
...
.
Мени
је
један
господин
,
што
сам
га
ту
неки
дан
одвезао
из
В
...
.
у
Л
...
.
причао
да
и
Србији
иду
црни
дани
,
ако
се
злу
не
стане
што
пре
за
врат
...
.
То
је
био
неки
добар
господин
.
Није
хтео
проћи
механу
док
макар
мало
не
свратим
;
а
није
дао
нигде
да
гроша
платим
за
се
и
за
коње
...
.
Видео
сам
да
је
веома
учеван
.
Био
је
свуд
по
свету
,
каже
,
а
највише
по
Швајцарској
...
.
—
Знам
ко
је
то
,
—
упаде
му
у
реч
мој
друг
.
То
је
„
наш
човек
“
.
.
Он
нам
ваља
за
сто
других
.
—
Јес
,
јес
—
и
ја
би
то
рек’о
.
Кад
смо
дошли
у
Л
...
.
—
бога
ми
беше
подоцкан
—
тамо
су
га
дочекали
ко
мало
воде
на
длану
.
То
је
вече
толково
наш
програм
.
Е
,
да
вам
је
њега
чути
,
мој
господине
,
ја
би
се
опкладио
,
да
би
онога
часа
узео
нашу
карту
.
И
он
вели
да
нам
не
треба
оволика
војска
.
Причао
нам
је
да
се
тамо
негде
у
свету
саставило
једно
друштво
,
које
ради
на
томе
,
да
се
свуд
укину
војске
и
ратови
...
.
—
И
ми
смо
то
метнули
у
наш
програм
,
прихвати
мој
друг
у
колима
,
—
а
ту
смо
тачку
унели
и
у
наш
пројекат
устава
...
.
По
нашем
уставу
мобилизацију
војске
нико
не
може
пре
наредити
,
док
не
одобри
народна
скупштина
;
а
народ
ће
то
свагда
одобрити
,
кад
за
добро
нађе
.
Ваљда
народу
нико
други
не
може
више
добра
желети
но
он
сам
!
...
Ко
даде
право
нашим
власницима
да
буду
вечити
тутори
нашем
народу
...
.
Најпосле
ја
никад
нећу
дозволити
да
ми
мој
слуга
,
кога
ја
плаћам
—
заповеда
и
господари
чак
и
моме
животу
и
моме
имању
!
...
Док
је
ово
мој
друг
говорио
,
сипале
су
варнице
из
његових
очију
као
из
сеоскога
вигња
,
кад
га
ковачи
пред
зору
распале
...
.
Јоле
се
испод
мукла
смешио
.
Он
се
у
два
маха
окрете
и
погледа
у
ме
,
па
кресну
левим
оком
,
а
мрдну
десним
брком
—
као
да
је
хтео
рећи
:
„
Слушај
само
.
Сад
смо
га
дирнули
где
је
најтугаљивији
!
.
.
Ако
те
понуди
картом
—
не
шали
се
—
узми
је
.
Она
ти
неће
ваљда
очи
избити
.
Шта
је
то
по
динара
?
...
Такве
ствари
чути
,
вреди
више
...
.
Једном
се
Јоле
мало
прокашља
па
онда
рече
:
—
Господине
Срејо
,
а
што
не
кажеш
господину
што
и
о
нашој
народној
скупштини
?
...
По
нашем
уставу
нико
нема
права
ни
да
сазива
,
ни
да
распушта
народну
скупштину
.
Она
ће
се
сама
састајати
и
распуштати
.
—
Тако
је
;
добро
си
Јоле
упамтио
—
прихвати
мој
друг
и
чисто
се
подиже
са
места
,
на
коме
седи
.
Јест
,
народну
скупштину
нико
нема
права
ни
сазивати
ни
распуштати
сем
народа
.
Он
је
суверен
у
земљи
.
Све
друго
—
од
највећега
до
најмањега
—
има
се
њеним
одлукама
покоравати
...
.
Неће
ваљда
и
њене
слуге
бити
старије
од
свога
господара
,
од
народа
...
.
Али
наш
се
устав
не
задовољава
само
тиме
.
Он
нам
ујемчава
изборно
право
од
најмањега
до
највишега
слуге
народнога
...
.
Власт
и
сила
,
које
су
имале
до
сад
народне
слуге
—
чиновници
—
пренашају
се
у
народ
,
на
своје
природно
место
!
...
.
И
наш
програм
сугласан
је
с
нашим
уставом
.
Ова
маса
беспослених
чиновника
што
ждере
„
срж
“
народну
,
што
му
пије
најживотније
сокове
његове
,
мора
се
растерати
.
Господар
је
вазда
у
праву
да
отпусти
слуге
,
које
су
му
од
штете
,
или
које
му
не
требају
...
.
Пореза
се
мора
свести
на
најмању
меру
.
И
она
ће
се
уредити
на
основу
прогресивне
системе
.
Наша
ћивтарија
пролази
сана
џаба
.
Она
се
користи
и
трговином
и
производњом
—
она
бере
све
земаљске
приходе
.
Она
и
нека
плаћа
.
Сиротиња
се
не
може
користити
ни
самом
школом
,
и
ако
школу
плаћа
онако
исто
као
и
највећи
богаташ
...
.
Ко
ово
неће
,
то
није
поштен
човек
.
Ако
ви
,
господине
,
још
и
ово
не
можете
да
појмите
,
онда
никад
ништа
појмити
ни
разумети
не
можете
!
...
На
ове
речи
Јоле
се
окрете
и
кресну
левим
оком
,
а
десни
му
брк
мрдну
,
а
преко
усана
му
се
развуче
једна
од
оних
врста
осмејака
,
које
нам
више
и
разумљивије
казују
но
читаве
беседе
...
.
—
Нема
ту
друге
,
господине
,
—
но
узмите
нашу
карту
!
додаде
он
и
викну
:
—
Чинош
!
...
Видиш
ти
њега
...
.
Рђо
коњска
.
Зар
тако
—
је
ли
!
?
Ти
би
пустио
Ђулаша
да
на
нос
пада
,
а
ти
онако
еин-беин
...
.
теке
да
си
уз
руду
...
.
А
кад
зобнице
дођу
,
ти
први
станеш
рзати
и
ногама
копати
...
.
Тако
раде
и
они
,
који
о
народноме
зноју
живе
...
.
Чинош
!
Кад
смо
стигли
под
само
брдо
Г
.
...
.
морадосмо
сићи
и
ја
и
мој
друг
.
Сиђе
и
Јоле
кочијаш
.
—
Ви
ајте
туда
преко
,
рече
нам
он
,
па
ћете
много
пре
мене
изаћи
на
брдо
.
Мој
друг
онако
кракат
као
штрк
одгигеља
као
на
штулама
...
.
Сад
ми
тек
Јоле
приђе
и
стаде
се
злобно
церекати
.
—
Ето
,
господине
,
то
вам
је
она
прва
сорта
радикала
.
Ако
не
мислиш
како
она
мисли
,
ако
не
говориш
како
она
говори
,
ако
не
грдиш
кога
она
грди
,
ако
не
хвалиш
кога
она
хвали
—
онда
си
пропао
,
онда
си
власничка
пришипетља
,
онда
си
шпијун
;
—
онда
се
добро
ваља
обути
у
опанке
,
кад
те
год
пут
нанесе
,
где
су
се
они
намножили
.
Ето
,
ја
им
не
верујем
да
рекну
„
е
је
млијеко
бело
“
,
па
и
опет
сам
морао
узети
њихову
карту
...
.
У
нас
,
их
има
као
црва
у
рани
...
.
Па
опазе
ли
да
ниси
њихов
—
не
даду
ти
чаршијом
проћи
:
о
звижде
,
о
звоне
,
о
вичу
:
„
уштва
,
уштва
!
...
"
Каки
ово
белај
наиђе
на
ову
земљу
—
бог
ће
свети
знати
!
...
Још
да
ми
је
да
те
упознам
с
оном
другом
сортом
,
што
се
савија
око
каквог
истераног
начелника
—
исто
као
каква
ченгија
...
.
Кад
је
с
либералима
не
би
га
од
њих
разликовао
,
колико
јаје
од
јајета
;
а
кад
је
с
радикалима
,
онда
изгледа
као
паче
,
које
се
излегло
са
пилићима
под
једном
квочком
,
па
док
је
на
суву
,
оно
и
којекако
иде
с
њима
,
а
чим
каква
барица
,
а
оно
те
у
њу
...
.
Квочка
се
нађе
у
чуду
и
стане
звацати
и
чепркати
око
баре
,
гледајући
белај
што
и
по
води
плива
...
.
Још
вечерас
ћу
вам
показати
једну
таку
велу
...
Збиља
,
где
ћемо
довече
конаковати
?
...
—
Мени
је
све
једно
——
где
је
твоме
Чиношу
и
Ђулашу
најбоље
.
—
Код
мога
побратима
...
.
Нигде
није
боље
но
код
њега
.
Све
му
је
добро
,
а
опет
није
скуп
...
.
Ту
ћемо
наћи
и
књижара
Феђу
,
и
Секулу
Смуђа
,
и
Тому
Брицу
и
Белобрка
Мићу
...
.
То
су
вам
главе
тамошње
радикалије
.
Њима
свако
вече
долази
ђакон
Млађа
.
Ово
је
лисац
у
поповским
хаљинама
.
Он
је
као
лисиче
одрањен
на
чанку
врачарскога
свеца
;
а
сад
је
дошао
у
радикалски
кокошињак
.
Кад
га
нестане
—
тек
ће
онда
видети
,
колико
им
кокошију
и
пилића
нема
...
.
Волео
би
да
се
и
с
њим
упознате
.
Одма
би
видели
да
је
то
вук
у
овчијој
кожи
...
Кад
човек
с
'
ваком
сортом
људи
има
посла
—
треба
добро
да
чува
кожу
!
...
А
,
ене
нашег
радикалца
на
врх
брда
...
.
Опкладио
бих
се
,
да
сад
шапће
беседу
,
којом
ће
довече
негде
у
механској
соби
"
толковати
програм
радикалске
странке
"
.
ИИ
Ево
нас
на
конаку
—
код
Јолова
побратима
.
Ја
овим
путем
нисам
нигда
пролазио
.
У
свој
чаршици
нашао
сам
једног
познаника
;
па
и
он
—
кад
је
чуо
где
сам
одсео
—
не
смеде
ми
у
вече
доћи
.
И
томе
нико
други
није
крив
до
мој
кочијаш
.
Образитијем
путнику
данас
није
могуће
свратити
у
гостионицу
,
где
би
хтео
.
Тешко
гостионичарима
,
који
не
стоје
у
дослуку
с
кочијашима
—
с
Јолом
нарочито
.
Ево
ово
је
само
један
дан
,
како
ме
он
вози
и
већ
за
њим
идем
као
слепац
за
вођом
.
Па
није
ни
то
доста
.
Морам
се
дружити
с
друштвом
,
у
које
ме
он
као
рукавицу
баци
.
Али
ништа
за
то
.
Ја
се
на
крају
краја
не
кајем
,
јер
сам
добио
једно
искуство
.
Оно
ме
истина
у
мал
’
главе
не
стаде
,
али
за
то
ће
ми
баш
у
многим
приликама
ваљати
...
.
Историја
,
како
се
то
десило
,
за
ме
је
ипак
пријатна
успомена
.
А
хоће
ли
тако
бити
и
за
оне
,
што
су
били
узрок
свему
томе
,
то
ће
показати
будућност
.
Читаоци
ће
свакојако
бити
у
ћару
.
Они
ће
се
упознати
и
спобратимом
Јоловим
и
његовим
редовним
гостима
...
.
Сад
могу
бити
с
нама
и
на
вечери
.
Кад
стадосмо
с
колима
пред
гостионицу
Јолова
побратима
,
мој
друг
радикалац
први
скочи
с
кола
.
За
њим
пођох
и
ја
,
али
сам
морао
застати
пред
ђаволастим
лицем
мога
кочијаша
.
Он
беше
пришао
да
скида
штранке
.
Ваљало
ми
је
поред
њега
сићи
.
То
беше
једини
пут
.
Кола
су
нам
била
покривена
—
арњевима
.
Јоле
погледа
у
ме
.
Овај
поглед
имађаше
и
нешто
збиље
.
—-
Ово
је
гостионица
мога
побратима
Вула
,
рече
ми
он
и
опет
кресну
левим
оком
и
мрдну
десним
брком
.
Чудан
човек
.
Он
се
на
ме
неког
врага
отоврзао
овим
сатанским
намигивањем
,
да
ми
је
постало
већ
и
досадно
.
—
Знам
,
знам
,
рекнем
му
—
пусти
ме
да
сиђем
.
—
Пст
.
Не
знаш
—
све
.
Ова
се
гостионица
негда
звала
:
"
Код
три
славине
“
...
.
Данас
је
нико
више
тако
не
зове
.
Она
се
зове
—
гостионица
—
"
без
сведока
"
.
Ово
име
казује
много
;
али
оно
не
казује
ни
стотиниту
,
што
се
у
њој
збива
...
.
Пазите
добро
!
...
Где
вас
мој
побратим
намести
—
у
коју
собу
,
за
који
сто
—
будите
задовољни
.
Остало
је
моје
...
.
Ви
ћете
платити
зоб
Ђулашу
и
Чиношу
.
Добро
су
нас
послужили
.
Право
је
.
Јоле
је
ове
речи
пропраћао
чудним
тоном
,
а
још
необичнијом
збиљом
.
Од
то
доба
овога
човека
нисам
пуштао
из
очију
.
За
то
се
нисам
кајао
.
Кад
уђох
у
кафану
,
прво
што
ми
је
пало
у
очи
,
то
је
мој
сапутник
.
Он
је
већ
био
сео
за
један
сто
у
северо-западном
углу
кафане
.
За
тим
је
столом
седео
још
један
човек
—
сигурно
некакав
ондашњи
трговчић
.
Био
је
у
панталонама
и
ћурчету
.
На
ногама
је
имао
папуче
.
Био
је
босоног
—
без
чарапа
.
Гледајући
на
зелену
кецељу
,
одма
се
видло
,
да
је
бакалски
момак
или
какав
скорашњи
газдица
.
По
шапату
којим
су
ова
два
човека
један
другом
овако
на
брзо
нешто
говорили
,
по
цртама
па
лицу
,
које
су
се
сваки
час
мењале
—
час
у
намрштене
,
час
у
озбиљне
,
час
у
веселе
,
—
које
су
се
преливале
чак
до
осмејака
,
што
су
се
јављали
на
њиховим
уснама
,
—
одма
сам
закључио
,
да
је
мој
друг
овоме
чаршинлици
издавао
„
неке
поруке
.
“
За
другим
једним
столом
што
је
одма
до
келераја
,
седела
су
четворица
и
играли
„
Фарбуле
.
“
По
гомилицама
пара
што
су
пред
њима
стајале
,
могло
се
одма
познати
,
да
„
виза
није
могла
бити
већа
од
гроша
“
;
али
опет
за
то
сва
су
се
четворица
тако
удубила
у
„
густирање
“
,
као
да
од
тога
очекују
сву
своју
срећу
.
Само
ономе
,
што
је
седео
уз
дувар
,
и
то
тако
окренут
—
да
му
је
сва
кафана
била
на
прегледу
—
опазио
сам
,
како
му
се
преко
карата
отима
поглед
,
те
мери
мога
друга
и
онога
,
што
с
њим
неког
врага
мрмори
.
У
том
уђе
и
Јоле
кочијаш
.
Он
још
с
врата
повика
—
Побратиме
!
...
Јолу
се
нико
не
одазва
—
само
што
ће
му
рећи
онај
,
што
до
келераја
густира
најмање
трећу
седмицу
:
—
А
,
добро
дошо
,
Јоле
...
.
Твој
је
побро
још
јутрос
отишао
на
пушнице
.
Ето
видиш
да
је
механу
оставио
па
чивији
.
Да
није
газдарице
и
Васе
„
келера
”
—
могли
би
овде
и
курјаци
вити
,
па
их
нико
чуо
не
би
...
.
„
Форпас
“
!
викну
наједаред
,
а
очи
му
почеше
шетати
од
друга
до
друга
,
мерећи
:
да
ли
су
они
кога
ђавола
купили
.
—
Цупас
,
викну
и
онај
до
њега
...
.
—
Ево
и
ја
на
двајес
—
цупас
,
рећи
ће
онај
трећи
и
погледа
у
четвртог
—
баш
као
да
би
му
хтео
рећи
:
цупасуј
и
ти
—
зар
не
видиш
да
нас
Смуђ
мами
на
„
лајим
“
.
Ево
главе
ако
има
мање
од
„
кунста
.
“
Четврти
се
не
даде
наговорити
.
—
Пару
!
рече
он
,
и
не
скидаше
очију
с
онога
првог
.
—
Е
,
пару
.
Нема
од
паре
ништа
...
.
Мени
још
један
грош
.
—
Ти
само
плашиш
,
одговори
четврти
,
и
још
једном
погледа
у
своје
карте
...
.
Ајде
мени
још
два
!
...
—
О
,
хо
...
.
Зар
ти
и
то
умеш
...
.
Ајде
и
мени
још
четири
.
Мој
се
кочијаш
већ
био
примакао
.
Одма
се
видело
,
да
и
њега
ова
игра
боцка
.
—
Одмакни
од
мене
Јоле
!
Шта
си
ми
стао
иза
леђа
.
Ти
знаш
да
ја
то
не
трпим
.
Овде
се
не
игра
за
иверје
...
.
Шта
велиш
,
још
теби
четири
?
...
Шта
ти
то
можеш
имати
?
...
Моје
је
трипут
боље
од
твога
.
„
Андрашија
“
знам
немаш
.
За
кунст
није
ни
мислити
...
.
Ајде
и
мени
још
осам
!
...
,
Први
се
ко
мало
и
трже
.
Он
погледа
у
карте
оне
двојице
што
су
цупасовали
,
за
тим
у
онога
што
још
враћа
.
Промисли
се
мало
.
Диже
своје
две
карте
.
Погледа
их
.
—
А
,
онда
ту
већ
нема
шале
.
Сад
тек
видим
да
сам
ударио
на
белај
...
.
А
Јоле
—
шта
ти
велиш
;
да
л
’
да
му
платим
?
...
—
Ти
се
Јоле
не
мешај
.
Ти
си
видео
моје
карте
.
Велим
ти
да
се
одмакнеш
!
—
Море
не
забашуруј
ти
траг
!
Ја
знам
тебе
.
Ти
волиш
отерати
на
четири
боје
но
да
ти
ко
да
ову
кавану
дуката
...
.
Дед
и
мени
још
шеснаест
!
рече
онај
што
га
Смуђом
зову
,
и
начини
лице
као
да
и
он
уме
да
плаши
.
Четврти
се
забезекну
.
Не
умеде
ни
речи
да
рекне
...
.
После
дугог
размишљања
рече
:
—
Шта
имаш
!
.
.
—
Паре
!
додаде
онај
први
...
.
ваљда
овде
не
играмо
за
Јолова
Чиноша
?
!
...
—
Отвори
се
,
кад
ти
велим
!
Ја
дајем
што
иштеш
.
—
У
каквој
монети
,
молићемо
—
у
томе
диму
од
дувана
,
је
ли
?
...
Донеси
паре
!
Иначе
—
ја
вучем
шнур
.
—
Дај
ми
Јоле
четири
динара
,
вратићу
ти
,
бога
ми
,
док
одем
до
дућана
...
.
Не
бој
се
,
ја
имам
пара
и
код
куће
—
рече
четврти
и
изнесе
му
„
ајнц
“
у
пику
.
Доле
је
лежала
десетица
пик
и
седмица
ерц
.
Тим
је
хтео
рећи
да
је
сигуран
.
Пред
противником
беху
отворене
—
деветица
ерц
и
осмица
каро
...
.
—
Ја
немам
ни
десет
пара
,
одговори
Јоле
пакосно
.
Онај
сирома
погледа
у
ме
.
И
ако
сам
овога
човека
први
пут
у
животу
видео
,
опет
ми
га
беше
жао
.
Ја
извадим
четири
динара
и
дам
му
.
Он
ме
чудно
погледа
.
Да
сам
му
поклонио
кућу
—
његове
очи
не
би
показале
више
благодарности
.
—
Ево
плаћам
.
Ти
мислиш
да
си
нашао
кога
ћеш
поплашити
.
—
Шта
зар
нећеш
да
још
враћаш
,
рећи
ће
онај
први
,
затежући
се
да
каже
шта
има
.
—
Шта
имаш
,
кад
ти
велим
?
—
Је
ли
доста
три
пут
.
—
Кажи
шта
имаш
?
!
викну
овај
и
већ
поче
да
се
једи
.
—
Хоће
ли
бити
доста
тридесет
у
ерцу
?
—
Није
.
Ја
имам
„
Андрашија
“
,
повика
четврти
радосно
,
окренув
свој
ајнц
у
пику
и
пође
да
згрне
шнур
...
.
—
Полако
,
полако
,
шта
си
кидисао
?
!
...
—
Ето
,
ја
немам
више
од
три
деветице
...
Је
ли
вам
то
доста
?
—
рече
први
и
злобно
развуче
уста
.
—
Знао
сам
да
има
кунст
!
—промрмља
четврти
и
баци
карте
.
—
Да
си
знао
,
ти
не
би
платио
,
рече
му
Јоле
и
стаде
се
церекати
...
.
—
Одлази
од
мене
кад
ти
велим
!
Чим
ти
дође
и
стаде
ми
више
главе
,
већ
ме
поче
бити
„
малер
!
...
“
Јоле
ућута
.
Прође
мимо
ме
,
кресну
левим
оком
,
а
мрдну
десним
брком
...
—
Шта
зар
ваша
четира
динара
одоше
под
лед
?
рећи
ће
ми
пакосно
.
Ето
то
су
сва
четири
ак
радикала
.
Онај
онамо
што
се
разговара
с
вашим
другом
—
вођа
је
њихов
...
У
томе
се
отворише
она
кафанска
врата
из
авлије
.
У
кафану
уђе
један
дежмек
,
у
масном
ћурчету
и
чакширама
.
—
А
гле
мој
побратим
дошао
,
повика
он
нешто
промуклим
гласом
и
стаде
ме
мерити
од
главе
до
пете
.
За
тим
погледа
на
оне
што
играју
„
Фарбуле
“
и
викну
...
.
О
,
хо
,
„
Смуђо
!
...
То
је
богме
мастан
„
шнур
“
.
Је
ли
то
„
цупас
?
...
Баци
што
у
„
пикслу
“
,
баци
среће
ради
!
...
То
рече
,
па
се
окрете
по
кафани
.
Његови
се
погледи
зауставише
на
моме
другу
...
.
За
тим
погледа
у
Јола
.
Овај
му
приђе
.
Нешто
му
оде
полако
мрморити
.
Побратим
Јолов
слушаше
необичном
пажњом
—
као
да
се
сав
у
уво
претворио
.
Он
погледа
још
једном
у
ме
,
за
тим
повика
:
—
Јело
,
гледај
вечеру
!
...
За
оним
столом
где
су
мало
пре
играла
она
четворица
„
Фарбуле
“
,
сад
вечерају
кочијаши
.
Међ
њима
беше
и
мој
Јоле
.
Око
њихова
стола
беху
се
начетили
многи
гости
његова
побратима
.
Јоле
им
је
причао
„
како
је
расположење
по
народу
“
.
—
Ми
ћемо
победити
—
сигуран
сам
.
Да
скочи
сва
„
напредњачка
полиција
“
—
не
може
нам
ништа
.
Наши
су
се
расули
на
све
стране
.
Нема
ни
једног
села
,
које
нису
по
два
три
пут
кроз
своје
решето
просејали
.
Капетани
и
писари
прођу
по
једанпут
,
а
наши
за
њима
по
два
пут
.
Свуд
је
казато
да
се
гласа
за
„
народне
људе
“
.
Ко
не
послуша
тешко
њему
.
Где
се
год
може
на
лепо
—
лепо
;
а
где
се
не
може
,
ту
ће
се
богме
и
—
на
ружно
!
...
Ако
се
наша
ствар
упусти
сад
—
онда
смо
обрали
бостан
.
—
Ко
,
зар
ми
да
упустимо
?
повика
један
из
оне
гомиле
...
.
Већ
—
ако
сви
помремо
.
Зар
ћемо
ми
дозволити
да
ове
„
бирократе
“
с
нама
млатају
како
знају
;
зар
ће
народ
гледати
да
му
се
девет
кожа
гули
,
да
му
се
узима
и
црно
иза
нокта
.
Не
,
то
ми
вите
нећемо
дозволити
...
.
Доле
с
власничким
пришипетљама
!
Они
ову
земљу
продадоше
нашим
душманима
.
Ми
се
вијемо
као
црви
под
кором
—
како
ћемо
зарадити
кору
хлеба
;
како
ћемо
заранити
нашу
децу
једва
толико
,
да
не
скапљу
од
глади
,
—
а
они
се
тамо
по
Београду
размећу
по
свили
и
кадифи
...
.
Је
ли
тако
браћо
?
—
—
Тако
,
бог
те
живио
?
...
повикаше
сви
у
глас
.
Онај
,
који
се
онако
из
петних
жила
упео
,
да
курталише
народ
од
власника
,
не
беше
нико
други
,
до
онај
четврти
Фарблиста
,
што
му
ја
мало
пре
дадо
4
дин
.
да
плати
па
свога
„
Андрашија
“
шеснаест
гроша
...
То
беше
човек
који
изјављиваше
с
каком
муком
зарађује
грош
по
грош
,
да
своју
децу
зарани
,
а
господа
им
,
вели
,
не
дају
лепо
прогледати
!
...
Једва
и
ми
добисмо
реда
да
седнемо
за
вечеру
.
Нама
је
постављено
за
онај
исти
сто
,
где
се
мало
пре
разговарао
мој
сапутник
са
вођом
ондашњих
радикала
—
Мићом
Белобрком
...
.
Како
се
то
удесило
ни
сам
не
знам
.
За
наш
сто
поседаше
сва
четири
она
играча
.
У
горње
чело
седе
мој
друг
,
до
овога
Белобрк
,
а
до
Белобрка
ђакон
Млађа
,
до
овога
је
сео
књижар
Феђо
,
до
Феђе
Секула
Смуђ
,
до
Смуђа
Томо
брица
,
а
између
овога
и
мога
друга
сео
сам
ја
.
Мени
је
сам
угоститељ
показао
место
где
ћу
да
седнем
.
И
ја
сам
ту
сео
.
Тако
ми
је
казао
мој
кочијаш
.
Морао
сам
га
слушати
;
јер
по
свему
што
се
у
овој
гостионици
„
без
сведока
“
догађало
,
изгледало
ми
је
као
да
су
он
и
његов
побро
Вуле
господари
ситуације
.
Доцније
сам
на
несрећу
опазио
,
да
баш
и
није
тако
.
Од
свих
гостију
највише
је
у
очи
падао
ђакон
Млађо
.
Пошто
сам
се
доцније
о
овоме
божијем
слузи
известио
,
то
неће
бити
на
одмет
,
да
се
о
њему
нешто
више
зна
.
Тако
,
прво
и
прво
,
ваља
знати
,
да
је
он
питомац
врачарскога
свеца
.
Док
је
био
још
ђак
у
богословији
,
он
је
у
неку
руку
играо
улогу
преосвештеноме
као
нека
врста
„
камер
динера
.
“
Тако
је
постао
његов
љубимац
.
Из
ове
га
је
милости
истурила
некаква
калуђерско
дворска
тајна
.
Али
прича
се
,
да
се
преосвештени
и
после
старао
,
да
се
према
своме
љубимцу
покаже
„
благонаклон
“
.
Тако
га
је
најпре
и
најпре
сам
собом
зађаконио
,
и
послао
га
у
подручије
своме
присноме
пријатељу
,
оцу
протојереју
у
В
...
Ту
је
Млађо
дуго
учитељовао
и
ђаконовао
.
Па
кад
умре
намесник
у
Б
...
.
нашега
ђакона
Млађу
запопе
и
поставе
га
тамо
за
намесника
.
И
тако
се
и
овде
изврши
она
народна
пословица
—док
једноме
не
смркне
,
другоме
сванути
не
може
.
Како
је
ђакон
Млађо
дуго
ђаконовао
,
како
су
му
најпре
у
митрополији
почели
тепати
и
звати
га
ђаконом
Млађом
,
тако
му
то
име
и
остане
.
Он
је
истина
постао
и
поп
и
намесник
,
али
се
свет
од
тога
није
могао
одучити
.
Он
и
данас
оца
намесника
зове
:
ђакон
Млађо
.
У
осталом
ни
сам
се
Млађо
томе
не
противи
.
Некако
га
ово
име
подсећа
на
многе
пријатне
успомене
,
које
су
за
ово
име
везане
.
Међу
тим
њему
није
ништа
сметало
да
јавно
узме
радикалску
карту
,
и
да
у
исто
време
буде
главни
растурач
"
Гласа
Православља
.
“
Оно
је
прво
учинио
,
што
је
,
како
је
сам
уверавао
све
радикалце
редом
,
и
срцем
и
душом
одан
радикалској
идеји
;
а
ово
друго
,
што
му
је
у
дужности
,
да
шири
„
православље
“
!
...
Кад
је
говорио
о
политици
с
либералима
,
рекао
би
:
Прва
је
тачка
нашега
програма
,
да
се
његово
високопреосвештенство
поврати
на
архијепископску
столицу
;
а
кад
је
с
радикалима
,
он
би
узвикнуо
:
Наша
је
девиза
:
доле
с
напредњацима
!
...
Како
се
види
,
он
је
искрено
говорио
и
с
једнима
и
с
другима
!
Добро
је
оно
рекао
мој
кочијаш
Јоле
:
„
Ђакон
Млађо
—
прави
је
лисац
у
поповским
хаљинама
.
Он
је
као
лисиче
одрањен
на
чанку
врачарског
свеца
;
а
сад
је
тек
дошао
у
радикалски
кокошињак
...
.
Кад
га
нестане
,
тек
ће
онда
сиромаси
радикали
опазити
—
колико
им
кокошију
нема
...
.
“
Још
једну
ваља
рећи
о
Ђакону
Млађи
,
па
ћу
се
тек
после
вратити
дружини
,
с
којом
ми
је
у
део
пало
да
вечерам
.
Ми
смо
казали
да
је
Млађо
,
поред
свега
свога
искренога
радикалисања
,
ревносно
растурао
„
Глас
Православља
"
.
То
је
чинио
јавно
;
али
он
је
имао
обичај
да
онако
испод
руке
дотура
коме
и
самога
„
Брку
“
.
А
кад
би
га
на
томе
послу
опазио
какви
чистије
боје
радикалац
,
он
би
се
одма
умео
извући
којим
било
згодним
изговором
.
Тако
,
на
прилику
,
једноме
би
рекао
:
„
Ако
,
човече
,
и
„
Брка
“
је
у
опозицији
...
.
„
Кап
по
кап
—
камен
издуби
.
“
Нас
се
не
тиче
што
је
„
Брка
“
либералски
лист
,
доста
је
само
да
је
и
он
против
напредњака
.
У
другој
једној
прилици
,
бранио
се
пред
једним
радикалцем
овако
:
„
Ала
сте
ви
чудни
људи
!
...
Шта
су
вам
данас
криви
либерали
?
—
они
не
би
боље
нападали
на
напредњаке
—
да
им
плаћате
за
то
.
Зар
није
и
наша
и
њихна
девиза
:
—
„
Доле
с
напредњацима
!
...
.
“
Докле
год
они
то
желе
,
они
су
нам
природни
савезници
,
а
богме
и
ми
њима
.
Кад
постигнемо
нашу
заједничку
цел
,
онда
ви
на
једну
,
а
либерали
на
другу
страну
.
И
онда
—
богме
—
ко
коме
воле
!
...
Радикалац
се
овим
одговором
задовољио
.
Сирома
!
Он
није
опазио
да
је
Млађа
наговестио
,
да
ће
,
пошто
се
заједнички
оборе
напредњаци
,
кад
о
радикалцима
буде
реч
,
употребљавати
личну
заменицу
"
ви
"
,
а
не
„
ми
"
.
Једноме
своме
госту
из
Београда
,
рекао
је
при
чаши
вина
:
„
Море
ова
дерладија
,
ова
комунија
,
ови
,
како
„
Видело
"
каже
„
елементи
нереда
“
заошијаше
далеко
.
Ја
се
већ
бринем
.
Мислите
ли
ви
тамо
на
ћутуку
,
како
ћемо
их
се
отрести
?
...
Њих
сад
већ
не
може
нико
ни
вилати
ни
седлати
.
Кад
добију
већину
—
онда
ће
лепо
побеснити
.
Видиш
брате
—
све
што
ни
чакшира
нема
,
све
то
оде
у
радикалце
.
Овај
гладни
свет
нико
неће
моћи
зајазити
...
Побриндерте
се
ви
о
томе
мало
!
...
Ја
овде
чиним
колико
могу
.
Шта
ме
муке
стане
,
да
само
у
ме
што
не
посумњају
.
У
осталом
они
су
зевзеци
.
Ја
им
само
дајем
улоге
за
карте
,
и
они
јадници
држе
да
имају
једнога
радикалца
више
.
Али
,
дошло
је
доба
да
се
и
ми
њима
још
морамо
служити
.
Они
нам
у
овим
приликама
просто
чине
грдне
услуге
.
Ама
су
прави
безјаци
.
Они
су
увртили
у
главу
,
да
ће
бити
позвани
да
образују
кабинет
чим
добију
два
три
посланика
више
.
Помисли
само
,
ономад
су
се
неки
зарицали
да
неће
ући
у
кабинет
—
кад
већ
томе
дође
ора
—
ако
у
тај
кабинет
не
уђе
поп
Шувалић
и
Ђена
Брдарић
;
први
да
реформише
веру
,
а
други
друштво
—
обоје
по
калупу
Марксову
и
Бакуњинову
...
Боже
мој
и
они
још
сањају
о
своме
кабинету
!
...
Они
не
знају
,
да
се
с
њима
већ
и
кочијаши
спрдају
.
Ономад
ме
је
возио
наш
Јоле
.
Е
лепо
пуко
сам
од
смеха
...
.
Ето
и
он
им
је
бајаги
радикалац
.
И
он
има
њихову
карту
.
Шта
више
,
он
им
врбује
и
чланове
.
Ама
су
то
све
врбови
клини
.
Све
ће
то
с
њима
бити
,
док
се
не
оборе
ови
„
зликовци
“
.
А
после
ће
прнути
куд
које
...
.
.
Шта
ће
бити
на
крају
краја
с
радикалима
,
ваља
чути
само
Јола
.
Он
ми
оном
приликом
рече
:
—
„
Е
,
вала
,
оче
ђаконе
“
—
он
ме
увек
тако
зове
—
„
ја
би
те
нешто
упито
...
.
“
—
Па
де
питај
Јоле
,
рекох
му
ја
.
“
—
„
Шта
ће
ово
најпосле
бити
од
ових
ђавољих
радикала
?
“
—
„
Ја
га
погледах
“
,
а
он
кресну
оним
шејтанским
оком
,
а
мрдну
десним
брком
.
—
„
Како
то
кукавче
сињи
?
а
шта
ћеш
с
радикалном
картом
.
Он
се
стаде
церекати
као
каква
весела
будала
.
—
„
Продаћу
је
вама
,
оче
ђаконе
“
,
рече
угурсуз
тоном
пуним
руге
...
.
„
Ти
си
им
сигурно
тврђи
од
мене
...
.
“
То
рече
и
викну
по
своме
обичају
:
„
Чинош
,
рђо
коњска
!
...
видиш
ти
њега
!
...
Зар
ти
тако
мариш
за
твога
Ђулаша
?
!
...
Да
се
он
од
некуд
није
уписао
у
другу
партију
,
те
си
се
на
њ
расрдио
,
па
га
остављаш
да
сам
вуче
кола
...
.
Олабавио
си
штранке
,
као
да
ти
је
радикалска
карта
у
џепу
...
Хе
,
нуто
ти
њега
...
.
Чинош
!
!
.
.
“
Од
то
доба
не
скидам
очију
с
овога
угурсуза
.
Рекао
би
,
да
ми
је
у
душу
завирио
.
Ни
простијег
човека
,
ни
већег
врага
.
Чиј
је
не
знам
;
али
да
није
радикалац
—
дао
би
своју
главу
...
.
“
ИИИ
Док
смо
вечерали
слабо
је
било
говора
.
Белобрк
би
само
по
коју
проговорио
с
мојим
сапутником
,
и
он
би
бацио
сумњив
поглед
на
ме
.
Ја
сам
се
нешто
плашио
овога
друштва
.
Све
је
то
изгледало
с
коца
с
конопца
;
а
кад
би
се
сетио
да
се
и
сама
кафана
,
где
сам
запао
,
као
у
планинске
сметове
,
зове
—
"
кафана
без
сведока
"
,
—
онда
би
ме
чисто
мравци
подузели
.
На
вечеру
нисмо
се
могли
потужити
.
Имали
смо
најпре
чорбу
јагњећу
;
за
тим
нам
је
донет
јагњећи
паприкаш
,
а
најпосле
није
изостало
ни
јагњеће
печење
...
Види
се
,
да
се
Јолов
побратим
тога
дана
надао
гостима
,
те
је
с
тога
заклао
јагње
.
Он
истина
рече
,
да
је
сугаре
;
али
ја
нисам
тога
мишљења
...
Па
и
сам
би
се
Јоле
мени
придружио
;
јер
кад
му
је
донета
печена
глава
од
истога
јагњета
:
он
повика
:
„
Ова
је
глава
на
Златибору
расла
,
а
у
Посавини
пасла
!
...
А
ево
где
јој
суђено
би
,
да
јој
се
очи
ваде
...
.
Ето
судбине
једнога
безазленог
створа
,
што
ни
мајку
за
сису
ујео
није
...
.
Узмимо
се
на
ум
—
ми
смртници
!
—
Ја
само
ову
кафану
знам
без
сведока
...
.
Њени
су
само
језици
неком
чудном
силом
везани
...
.
Узмимо
се
на
ум
!
...
Има
прилика
,
—
да
се
у
свету
дешавало
,
да
су
и
мртви
проговорили
...
.
Неми
ће
проговорити
тим
пре
...
.
“
Ја
га
погледах
.
Он
као
крадом
превуче
очима
преко
све
наше
дружине
,
па
онда
на
ме
—
кресну
левим
оком
а
десним
брком
мрдну
—
баш
као
да
ми
је
рећи
хтео
:
—
Не
заборави
што
сам
ти
казао
!
...
.
Ово
је
кафана
без
сведока
...
.
Да
девет
глава
имаш
,
мош
лудо
сви
девет
изгубити
;
паметан
ће
сачувати
и
једну
!
—
Јоле
се
мало
ћевлеисао
,
приметиће
његов
побратим
,
кад
оно
Јоле
поче
подвикивати
печеној
јагњећој
глави
.
Сад
је
таман
уорио
,
да
би
све
напредњаке
,
да
се
у
један
залогај
претворе
,
прогутао
као
јагоду
.
Што
их
он
мрзи
,
то
још
нисам
видео
жива
човека
...
.
Ето
,
ако
вас
не
мрзи
,
да
га
мало
зачикамо
...
.
Нека
нам
прича
,
куд
је
прошао
,
шта
је
чуо
и
видео
...
.
Мисли
ли
он
да
ћемо
сад
о
изборима
победити
ми
или
напредњаци
—
рече
Јолов
побратим
.
—
Овај
нам
газда
Вуле
либерале
неће
ни
да
помене
—
као
да
нису
ни
живи
,
упашће
угоститељу
у
реч
Тома
Брица
...
.
—
Шта
се
ти
опет
закачујеш
увек
за
либерале
;
шта
ти
они
сад
раде
?
—
започеће
ђакон
Млађо
.
Ако
нам
они
не
помажу
,
бели
нам
не
одмажу
.
И
ово
што
смо
добили
,
што
смо
се
оснажили
,
по
већој
части
имамо
њима
да
благодаримо
.
Они
нам
бар
за
сад
нису
на
одмет
.
Знате
ли
ви
људи
,
да
је
главна
либералска
војска
у
истераним
чиновницима
?
А
ови
су
ти
готови
јуришати
на
напредњаке
као
гладни
вуци
...
.
Што
их
год
има
—
то
ти
ни
један
не
мирује
—
ни
дан
ни
ноћ
.
Они
познају
народ
,
а
народ
њих
.
Чудна
је
то
ствар
,
кад
један
истерани
начелник
,
или
капетан
,
или
,
најпосле
,
и
сам
какав
бивши
срески
писар
или
практикант
,
пође
по
своме
округу
,
срезу
—
где
су
тако
рећи
до
јуче
били
власт
,
делили
добро
и
зло
,
па
кад
они
стану
да
причају
,
како
су
ову
земљу
напредњаци
продали
Шваби
;
како
су
сазнали
,
да
су
народне
касе
празне
;
како
су
садањи
министри
задужили
народ
,
да
се
ни
наши
праунуци
не
могу
одужити
...
.
Е
,
кад
тако
каже
један
бивши
начелник
или
капетан
,
онда
се
то
друкчије
прима
,
но
кад
му
ми
говоримо
...
.
Остави
ти
човече
либерале
,
па
гледајмо
да
ову
земљу
спасавамо
од
пропасти
!
...
Право
каже
ђакон
Млађа
,
прихвати
ће
газда
Вуле
,
тоном
неке
тајанствене
руге
.
—
Ти
брицо
не
мош
да
живиш
док
не
нападнеш
те
људе
.
Шта
их
дираш
човече
?
!
Они
имају
у
неку
руку
и
право
.
Изгубили
су
болан
лебац
,
па
онда
госпоство
;
а
оно
је
пусто
слатко
.
Ја
мислим
да
би
се
наши
„
пензионаши
“
—
како
их
назива
"
Видело
,
“
данас
здружили
и
с
Турцима
,
а
некмоли
с
нама
,
само
да
доакају
садањим
министрима
...
.
Они
су
им
,
болан
,
одузели
и
лебац
и
госпоство
...
.
А
за
то
се
двоје
данас
коље
цео
свет
...
.
Ми
радикалци
већ
смо
друго
нешто
.
Либерали
су
увртили
у
главу
да
се
морамо
равнати
и
ми
,
и
српски
народ
и
унутрашњи
и
спољашњи
интереси
наше
земље
па
и
сама
Европа
као
да
мора
удешавати
своју
политику
према
томе
,
како
би
они
опет
дошли
до
свога
златнога
доба
!
...
Чак
би
се
могао
дозволити
и
какав
рат
,
који
би
наше
пензионаше
до
власти
довео
...
.
Па
ако
се
заручи
и
злоба
са
сатаном
—
и
на
томе
весељу
као
да
би
коловођа
требао
да
поведе
наше
књижевнике
на
крвави
пир
,
где
они
господују
,
а
земља
издише
под
тешким
ударцима
мучкога
непријатеља
...
.
—
Е
,
е
—
доста
,
доста
...
.
Знамо
шта
би
ти
с
тим
бенетањем
рекао
,
упашће
му
у
реч
Млађо
ђакон
...
Пазите
добро
,
да
не
дође
дан
,
кад
се
ми
сви
за
те
нападе
не
покајемо
...
.
Сад
си
развалио
вилице
те
једном
небо
параш
,
а
другом
земљу
ореш
...
.
Знам
ја
твоје
јунаштво
.
Док
је
ој
знаш
—
у
том
Млађа
развуче
своју
браду
—
дрмао
овом
земљом
,
ти
си
онда
био
мањи
од
маковог
зрна
;
а
сад
нам
изгледаш
као
да
су
узде
од
целога
света
у
твојим
рукама
.
Да
ти
није
њега
било
,
не
би
ни
механског
права
добио
.
Што
ти
је
свет
неблагодаран
...
Стани
мало
,
куд
си
се
затрчао
.
Ваља
скочити
,
па
рећи
хоп
.
Ласно
је
ђаволу
у
риту
свирати
...
.
Добар
брица
онда
добро
обрије
,
кад
не
окрвави
...
.
Механџија
опет
—
кад
му
је
сваки
гост
мио
...
.
Не
зна
се
шта
носи
дан
,
а
шта
ноћ
.
Куд
год
пролазиш
,
остављај
за
собом
по
једна
врата
да
се
можеш
вратити
.
Докле
су
либерали
долазили
,
„
ви
"
тамо
још
никад
били
нисте
!
.
.
Мој
се
сапутник
чисто
трже
на
оно
ђаконово
„
ви
"
!
Он
погледа
у
Белобрка
,
па
онда
у
Брицу
,
па
у
Феђу
,
па
Смуђа
,
па
у
ме
,
па
у
газда
Вула
...
.
Његове
доње
усне
чисто
задркташе
...
.
—
Ми
овде
имамо
и
издајника
!
...
Сва
дружина
погледа
—
мислите
у
ђакона
Млађу
,
боже
сачувај
.
Они
стадоше
мене
мерити
,
што
но
кажу
,
од
главе
до
пете
...
.
—
Зар
и
у
твојој
гостионици
газда
Вуле
може
да
буде
злих
духова
?
...
повика
Брица
и
стаде
левом
ногом
цупкати
,
а
прстима
по
столу
добовати
некакав
марш
...
.
—
Колико
ја
знам—нема
,
одговори
механџија
...
.
Мој
побро
Јоле
јемчи
за
свакога
госта
мог
...
.
Благо
би
било
радикалној
партији
,
да
су
јој
сви
чланови
као
мој
побро
...
Јоле
,
побро
—
шта
ти
велиш
?
—
—
—
Јоле
се
примаче
.
Овога
су
му
пута
летиле
очи
као
на
зејтину
.
Он
је
сваком
госту
запиљио
у
очи
,
па
онда
у
ђакона
Млађу
.
Из
очију
му
је
вирио
сам
шејтан
.
Сви
су
погледали
час
у
њ
,
а
час
у
ђакона
;
али
се
Јоле
од
свију
искраде
и
погледа
у
ме
.
Његово
лево
око
опет
кресну
,
а
десни
брк
мрдну
.
„
Они
на
тебе
сумњају
—
кукавче
мој
—
а
гују
у
недрима
хране
—
као
да
његова
уста
прошапташе
...
.
—
Ми
смо
сви
овде
наши
,
рече
он
и
ђаволасто
укопишти
очима
у
Млађу
ђакона
...
.
Оче
Млађо
,
како
ти
велиш
?
—
Млађо
зину
да
нешто
каже
,
али
се
у
тај
мах
нагло
отворише
кафанска
врата
,
и
на
њих
покуља
читава
гомила
људи
необична
изгледа
и
одела
...
.
Све
је
с
њих
говорило
,
као
да
су
мало
пре
извршили
какво
грозно
злочинство
.
Један
се
од
њих
издвоји
,
седе
за
онај
сто
што
је
на
сред
кафане
,
извади
једну
ножину
,
којом
се
најмање
волови
кољу
,
заману
њом
колико
игда
може
,
и
забоде
је
у
сто
,
па
повика
храпавим
и
пола
промуклим
гласом
:
—
Газда
Вуле
,
вина
вамо
дај
!
...
Доле
с
напредњацима
!
...
Тако
њима
треба
...
.
Ко
год
неће
нашу
карту
—
онако
мора
проћи
...
.
За
напредњаке
милости
нема
...
.
Газда
Вуле
,
вина
вамо
дај
!
!
.
.
Чело
Јолова
побратима
на
један
пут
се
стушти
.
Он
мрко
погледа
на
своје
нове
госте
.
Приђе
полако
ономе
што
је
забо
нож
у
сто
.
Пружи
руку
и
са
свим
мирно
ишчупа
нож
из
астала
.
Оштро
погледа
у
онога
што
је
за
сто
сео
и
повикао
:
„
Газда
Вуле
,
вина
вамо
дај
!
“
па
онда
поче
редом
мерити
од
главе
до
пете
целу
његову
дружину
.
—
Кога
ли
су
ови
ноћас
на
рачун
радикала
опљачкали
?
—
упита
угоститељ
тоном
пуном
руге
и
подсмеха
.
Ми
канда
не
живимо
више
у
Србији
.
Пре
би
се
рекло
,
да
смо
у
Романији
.
За
тим
се
опет
окрете
ономе
чији
је
нож
:
—
У
канију
нож
овај
положаро
једна
—
или
ћете
сад
један
преко
другога
испасти
на
калдрму
...
.
Шта
си
се
раздер’о
ту
,
као
да
си
дошо
на
свој
беглук
?
!
...
Ако
су
сви
радикалци
као
ти
и
ови
твоји
другови
,
онда
—
не
било
их
...
.
Нож
овај
у
канију
—
кад
ти
велим
!
...
У
први
мах
ја
помислих
:
шта
ће
бити
сад
ће
бити
.
Али
се
преварих
у
рачуну
.
Угоститељ
Вуле
беше
,
чини
ми
се
,
порастао
за
читав
педаљ
више
;
а
она
два
ока
,
што
се
над
њима
беху
накострошиле
густе
и
чекињасте
обрве
,
засветлише
као
два
луча
,
а
на
образима
беху
му
од
срџбе
искочила
два
мишића
,
као
два
гуштера
,
те
од
љутине
играху
,
е
би
рекао
—
нешто
се
живо
на
лицу
миче
...
.
А
његов
гост
?
—
Баш
као
кера
,
кад
газда
на
њ
штапом
замане
,
повуче
очима
као
да
је
полог
појео
.
Његова
се
рука
,
рекао
би
,
сама
послушно
диже
,
узе
од
газда
Вула
нож
и
метну
га
у
каније
...
.
И
његова
се
дружина
беше
узјазбила
.
Чињаше
се
као
да
премишља
—
хоће
ли
овде
остати
или
ће
час
пре
маглу
хватати
.
Ама
ја
и
не
опазих
кад
беше
Мићо
Белобрк
устао
иза
нашег
стола
и
пришао
Јолову
побратиму
.
—
Шта
је
то
газда
Вуде
,
уплешће
се
у
то
радикалски
поглавица
...
.
Шта
ти
раде
ти
људи
,
те
се
на
њих
набрецујеш
?
!
Ово
је
народна
кућа
.
Њихова
је
пара
—
свеједно
као
и
нечији
дукат
!
...
—
Шта
велиш
Мићо
?
!
окрете
се
газда
Вуле
,
као
да
га
неко
шаком
по
образу
удари
.
—
Ово
је
народна
кућа
,
је
ли
—
Мићо
!
!
!
Побратим
Јолов
при
узвику
„
Мићо
“
!
необично
развуче
гласом
,
у
коме
као
да
беше
неке
неразговетне
напомене
.
„
Зар
и
ти
смеш
да
проглавиш
бела
зуба
?
...
.
“
Мића
на
ово
ућута
,
као
да
му
неко
мараму
метну
на
уста
...
.
У
томе
келнер
донесе
трн
оканице
вина
и
неколико
чаша
...
.
Чим
оканице
падоше
на
сто
,
чим
се
чаше
напунише
вином
,
она
дружина
нагрну
столу
и
—
као
да
ништа
ни
било
није
—
стадоше
се
куцати
...
.
Њихов
старешина
први
подиже
чашу
и
викну
:
—
Да
живе
радикали
!
...
Доле
с
напредњацима
!
!
На
овај
узвик
јекну
сва
кафана
:
—
Да
живе
радикали
!
...
Доле
с
напредњацима
!
!
...
Јоле
погледа
у
ме
.
Његово
лево
око
опет
кресну
,
а
десни
брк
мрдну
,
—
па
онда
и
он
зачевиљи
—
колико
га
грло
доноси
:
—
Да
живе
радикали
!
...
Доле
с
напредњацима
!
!
...
Није
прошло
много
времена
,
од
како
је
ова
тамна
дружина
отпочела
да
празни
оканицу
за
оканицом
,
а
већ
се
поче
прикупљати
и
други
свет
.
Мало
по
мало
,
еле
се
заузеше
сви
астали
.
Кад
већ
није
било
ни
једног
места
,
где
би
се
могло
сести
,
онда
ће
рећи
Феђо
:
—
Газда
Вуле
,
нареди
нека
се
донесу
и
клупе
...
.
Ти
знаш
—
—
—
Донеше
се
и
клупе
.
Ко
доби
места
седе
,
а
ко
не
доби
,
он
се
сћућури
у
прикрајак
.
Не
може
бити
да
овај
свет
није
зват
.
То
се
могло
видети
и
по
томе
,
што
је
мало
њих
поискало
—
ја
кафу
,
ја
чашу
вина
,
ја
коју
ракију
или
пиво
.
Остали
су
само
гледали
и
чекали
као
на
какву
заповест
.
Тако
је
и
било
.
Мићо
Белобрк
уста
,
погледа
по
гостима
,
поћута
мало
,
па
онда
отпоче
:
—
Браћо
,
јесмо
ли
сви
наши
?
—
После
мале
паузе
одговорише
сви
у
глас
:
—
Сви
смо
наши
.
Мићо
продужи
:
—
Браћо
,
имам
да
вам
преставим
г
