долазиоонај
млади
Србин
на
ред
.
„
Дође
митрополит
у
својој
пуној
гали
.
Четири
коња
,
позлаћена
кола
,
кочијаш
,
ловац
,
хусар
у
највећој
паради
.
Са
митрополитом
дође
и
епископ
Будимски
Платон
.
На
другој
екипажи
довезли
су
се
прота
Витковић
и
парох
Марго
,
особе
врло
угледне
.
„
Управитељ
факултета
септемвир
Узовић
приреди
салу
и
дочек
сјајно
.
„
Публике
никад
толико
небијаше
.
„
Чин
се
спроведе
на
подпуно
задовољство
митрополита
,
факултета
и
публике
.
—
„
Станковић
служио
је
врло
радо
из
пунога
срдца
врло
умѣтно
.
„
Обишо
је
као
епископ
све
цркве
своих
дијецеза
,
а
као
митрополит
упознао
је
своим
каноничким
визитама
управо
срѣмске
сељане
са
митрополитом
.
„
Говорник
је
био
изредан
.
Говорио
је
у
цркви
и
на
државном
сабору
.
На
овом
се
одликовао
тако
,
да
су
га
магнати
својим
„
оратором
“
звали
.
Говор
његов
држан
на
сабору
,
кад
су
га
изабрали
,
славили
су
сви
као
изврстан
.
„
Цар
Франц
И
.
јако
га
је
бегенисао
.
„
Имао
је
довољно
и
политичке
куражи
.
„
Радо
се
састајао
са
вѣштим
људима
и
послушао
је
добре
савѣте
и
ваљане
предлоге
увѣк
и
са
захвалношћу
.
„
Осим
тога
имао
је
богата
изкуства
.
Он
је
био
епископом
у
Будиму
од
1829
г
.
у
Н
.
Саду
од
1833
.
„
На
кратко
,
имао
је
све
квалификације
за
доброг
управитеља
,
па
и
реформатора
.
„
Он
се
чисто
оправљао
за
велике
послове
.
„
У
оно
врѣме
био
је
на
Печујском
лицеју
врло
чувен
млад
Србин
Михаил
Груић
са
своих
особитих
духовних
дарова
.
И
овога
је
он
у
калуђере
довео
.
А
то
је
садањи
протосинђел
Никанор
Грујић
,
кога
славе
под
књижевним
именом
Срб-Милутина
;
снага
врло
одлична
.
„
Са
Тошом
Павловићем
,
уредником
србских
нар
.
Новина
,
кои
је
онда
знаменита
сила
био
,
стојао
је
у
врло
пријатељском
одношају
,
а
тако
исто
са
познатим
нашим
пѣсником
Исидором
Николићем
,
тајником
код
уг
.
кр
.
намѣстничког
вѣћа
у
Будиму
.
„
Са
неуморним
књижевним
радином
доктором
медицине
Пеичићем
био
је
у
непрекидном
додиру
;
овај
му
је
био
кућни
лѣчник
.
„
Сава
Текелија
нарочито
посрѣдовањем
Тоше
Павловића
био
му
је
искрено
наклоњен
.
„
Уз
народне
Новине
имао
је
укупне
наше
учене
млађе
силе
за
своје
савезнике
.
Сви
дакле
либерални
елементи
били
би
уз
њега
.
“
Овдѣ
мало
застане
архимандрит
,
а
о
.
Теофан
уздахне
,
погне
главу
и
упрѣ
очи
пред
себе
.
„
Боже
мој
!
Као
да
га
сад
,
гледим
,
“
проговори
архимандрит
.
„
Срѣдњи
узраст
,
—
црна
коса
и
брада
,
румени
образи
реко
би
сад
ће
крв
пробити
,
глас
топал
,
мало
потмуо
,
—
поглед
благост
—
увѣк
у
пуном
чину
,
дрвена
мантија
од
дамаске
.
—
—
„
Али
му
небијаше
суђено
дуго
митрополисати
,
“
настави
архимандрит
.
„
Он
је
умро
31
.
Јула
1842
и
тако
једва
пређе
четир
године
;
а
прве
су
године
обично
за
свакога
новога
частника
како
духовног
тако
и
грађанског
изгубљене
прѣким
ситним
пословима
и
потрѣбним
оријентирањем
.
„
То
је
дакле
врѣме
самим
тим
већ
за
регенерацију
манастира
и
калуђерства
било
као
за
усѣве
лѣто
без
кише
.
“
Овдѣ
ућути
архимандрит
и
хтѣде
да
сврши
приповѣдање
.
Али
се
о
.
Теофан
бијаше
разсанио
.
Њега
је
све
ово
особито
занимало
.
Молбеним
дакле
гласом
проговори
:
„
Докончајте
своју
повѣст
,
високопречестњејши
,
бити
ћу
вам
до
смрти
захвалан
.
Неможете
помислити
како
то
мене
занима
.
То
је
огледало
,
у
ком
се
види
жив
лик
нашег
црквеног
живота
.
“
Архимандрит
се
мало
подуже
промисли
.
„
Управо
неби
трѣбало
да
даље
говорим
,
јер
сад
долази
на
ред
митрополит
,
кои
јошт
живи
,
пак
нама
свима
заповѣда
.
Ту
је
сваки
мудар
,
кои
веже
језик
за
зубе
и
кад
је
сам
у
соби
.
—
Али
видим
да
си
избочио
очи
као
маче
у
свѣћу
,
па
ћу
ти
двѣ
три
и
о
њему
рећи
;
а
касније
ћеш
све
и
сам
из
властита
изкуства
познати
.
„
Године
1842
,
28
.
септембра
наступи
управа
митрополита
Рајачића
.
Ако
митрополит
Стратимировић
није
никаква
корака
учинио
,
да
се
инштитуција
манастира
и
калуђерства
регенерира
,
то
није
чудо
,
јер
се
у
оно
врѣме
потрѣба
тога
јоште
није
осѣћала
.
„
Ако
Станковић
није
такођер
ништа
ни
почео
,
може
се
узрок
барем
у
томе
наћи
,
што
је
кратко
врѣме
митрополисао
.
А
можда
се
није
ни
онда
јошт
права
потрѣба
изказала
.
„
Али
за
врѣме
досадање
управе
митрополита
Рајачића
показала
се
та
потрѣба
у
појавама
несумњивим
и
нуждама
неуклоњивим
.
Сами
његови
чини
доказали
су
му
ту
потрѣбу
необоривим
слѣдствима
.
Он
је
једном
од
своих
угодника
дао
управу
манастира
Јазка
а
другому
манастира
Раковца
.
„
Доживио
је
послѣ
нѣколико
година
,
да
је
злочестом
управом
онај
пао
под
конкурс
,
што
је
у
повѣстници
наших
манастира
дотлѣ
и
послѣ
тога
нечувено
;
а
овај
је
тако
изцѣђен
и
упропашћен
,
да
није
био
ни
зашто
.
„
За
то
врѣме
показали
су
се
сви
увѣти
,
кои
су
били
од
прѣке
потрѣбе
,
ако
смо
хтѣли
,
да
се
манастири
сачувају
и
калуђерство
духу
времена
суобразно
развије
.
„
Даље
ти
нећу
говорити
.
Изкусио
си
за
врѣме
твога
калуђеревања
сам
доста
,
а
изкусићеш
од
сада
јошт
више
и
боље
.
Лаку
моћ
!
„
Но
да
,
сад
се
сѣтих
.
„
Јошт
ћу
ти
једну
приповѣдити
о
Станковићу
,
која
ми
је
из
поузданих
уста
позната
а
по
свој
прилици
јој
је
при
постанку
намѣњено
да
вѣчитом
тајном
остане
.
„
Године
1834
или
1835
оде
покојни
владика
Мушицки
у
Беч
.
Њега
је
као
епископа
православне
цркве
јако
интересовало
стање
исте
цркве
,
како
се
у
Русији
находи
.
„
Мушицки
није
био
никада
човѣк
,
кои
би
најпрѣ
добро
промислио
,
шта
се
све
може
изсукати
из
онога
,
што
њему
наврије
да
учини
.
„
Он
је
дакле
тога
ради
чешће
походио
руског
посланика
,
па
и
свештеника
код
посланичке
капеле
.
„
Мушицки
је
био
врло
отворен
карактер
,
па
тако
није
ни
ове
своје
састанке
ни
од
кога
сакривао
.
„
То
се
недопадне
Бечкој
високој
влади
и
она
повуче
мрѣжу
своју
око
тога
ужаснога
човѣка
,
да
га
испије
као
паук
муву
.
„
Но
најпрѣ
да
ти
кажем
,
како
су
стајале
напрема
себи
особе
,
које
ће
у
овој
прилици
напрво
ступити
.
„
Митрополит
Стратимировић
није
био
најбољи
пријатељ
Мушицком
из
разлога
,
које
овдѣ
наводити
нити
ми
је
нужде
,
нити
имам
на
то
воље
.
„
Станковић
је
био
у
оно
врѣме
епископ
Бачки
,
и
бијаше
се
додворио
код
митрополита
тако
,
да
је
код
истог
све
важио
.
„
Митрополит
није
био
далеко
од
90
.
година
,
дакле
по
наравном
току
човѣчијега
вѣка
,
већ
близу
гроба
.
„
Столица
митрополитска
могла
се
дакле
тако
рећи
сваким
даном
упразнити
.
„
У
овом
случају
имао
је
Станковић
једног
јединог
такмаца
за
митрополитску
столицу
,
а
тај
је
баш
био
епископ
Мушицки
,
којега
је
име
било
од
дугог
времена
прѣко
свега
народу
мило
и
сјајно
.
„
И
сад
ће
мислим
све
што
долази
обасјати
права
свѣтлост
,
те
ћеш
и
ти
подпуно
схватити
моменат
онога
,
што
ћу
ти
даље
да
кажем
.
„
Бечка
влада
рада
је
била
по
што
по
то
уклонити
Мушицког
са
епископске
столице
,
на
којој
је
сѣдио
.
Разлог
тому
већ
сам
ти
изпричао
.
Али
се
није
усудила
то
сама
једнострано
извести
,
јер
је
имала
према
себи
Стратимировића
,
а
то
је
значило
много
.
„
При
том
је
знала
,
да
Стратимировић
није
баш
пуно
наклоњен
Мушицком
и
држала
је
да
се
неће
за
њега
из
петних
жила
заузимати
;
што
више
мислила
је
,
да
ће
му
угодно
бити
,
ако
му
пружи
разлог
и
прилику
,
да
се
неугодног
себи
епископа
тим
поводом
опрости
.
„
Наједаред
добије
митрополит
Стратимировић
из
Беча
президијал
,
у
ком
се
доказује
,
како
Горњо-Карловачки
православни
епископ
није
више
за
дијецезана
способан
и
како
је
та
црква
под
његовом
управом
полибељи
изложена
,
јер
има
разлога
узети
да
је
духом
оболѣо
.
„
То
да
се
њему
као
глави
православне
цркве
у
царевини
до
знања
доноси
у
ту
сврху
,
да
повѣрљиво
приобшти
своје
мњење
,
како
да
се
овој
невољи
доскочи
,
а
влада
ће
радо
одобрити
све
,
што
он
пронађе
да
лежи
у
интересу
цркве
,
чије
заслуге
за
престол
и
државу
влада
најбоље
знаде
и
уважава
.
„
Стратимировић
но
хтеде
ову
ствар
сам
рѣшити
,
већ
је
приобшти
епископу
Станковићу
и
позове
га
да
му
каже
,
шта
он
мисли
у
том
.
„
Лако
се
даје
увидити
,
да
је
судбина
Мушицкова
лежала
сада
у
усти
Станковићеви
.
„
Епископ
Станковић
обрати
позорност
своју
само
на
правду
и
интерес
цркве
и
хијерархије
,
те
заступи
топло
и
снажно
а
у
једнакој
мѣри
и
племенитодушно
свога
колегу
,
над
коим
бијаше
очевидно
горѣ
осуда
изречена
.
„
Стратимировић
прихвати
разлоге
и
назоре
свога
епископа-љубимца
,
и
Мушицки
буде
спасен
.
„
Стратимировић
изјави
влади
,
да
неможе
уважити
назора
високе
владе
,
јер
се
недаду
у
склад
довести
ни
са
његовим
бољим
знањем
ни
са
начелом
правде
и
интересом
православне
цркве
.
„
Глас
митрополита
Стратимировића
важио
је
у
Бечу
што
и
глас
србског
народа
;
влада
се
повуче
натраг
.
„
Опасни
облак
са
своим
смртоносним
муњама
и
громовима
пређе
без
слѣди
прѣко
главе
пѣсника
„
Шишатовачке
харфе
.
“
„
Незнам
је
ли
прошло
више
од
године
дана
,
Стратимировића
смѣсте
у
вѣчну
му
кућу
у
Карловачкој
саборној
цркви
.
Мушицки
се
набрзо
за
њим
спусти
у
крило
мајке
земље
на
Горње-Карловачком
гробљу
да
у
њему
вѣчни
санак
у
срѣди
народа
борави
.
„
Ово
је
била
његова
изрична
наредба
.
„
А
Станковић
сѣдне
три
мѣсеца
за
тим
са
поштеним
образом
и
чистом
душом
на
прѣстол
патријарха
Арсенија
.
“
„
Но
хвала
Богу
,
“
проговори
о
.
Теофан
;
„
чисто
долазим
к
себи
од
страха
.
Све
сам
се
бојао
да
не
буде
чега
да
се
стиде
и
поздни
праунуци
.
„
Слава
Стратимировићу
!
Слава
Мушицком
!
Слава
Станковићу
,
кои
бијаше
у
овом
случају
и
једном
и
другом
сушти
анђео
хранитељ
!
“
„
Е
,
кад
ти
дирну
у
ту
струну
,
“
рекне
архимандрит
,
кои
се
очевидно
том
из
срца
радовао
,
„
то
ћемо
наредити
другачије
.
„
Ти
ћеш
остати
код
мене
на
вечери
,
па
ћемо
уз
чашу
добра
вина
у
собама
,
у
коима
је
Мушицки
живио
и
пѣвао
,
пити
у
славу
ова
три
честита
србска
хијерарха
.
“
Тако
и
буде
.
19
.
Манастирска
слава
.
Прошла
је
зима
,
и
пролѣће
се
развило
у
велико
.
Виноград
,
кои
је
о
.
Теофан
био
засадио
,
примио
се
чудесно
.
Једва
је
било
наћи
чокота
,
ком
је
куњао
и
о
ком
се
сумњало
да
ће
се
одржати
.
И
воћњак
његов
напрѣдовао
је
исто
тако
весело
и
берићетно
.
Но
и
било
је
пролѣће
као
наручено
.
Један
дан
бијаше
архимандрит
отишо
у
Митровицу
и
дође
још
за
вида
кући
.
Одмах
пошље
по
о
.
Теофана
.
Кад
овај
дође
,
види
на
столу
једно
разпечаћено
писмо
,
једну
са
више
печата
затворену
кутију
,
и
један
повелики
пакет
.
Архимандрит
га
весело
дочека
и
запита
га
из
далека
:
„
Погоди
о
.
Теофане
,
одкуд
писмо
?
“
„
Да
није
из
Бечкерека
?
“
запита
овај
.
„
Погоди
.
Пише
ми
твоја
сестра
.
Она
је
била
дуго
болестна
;
опасно
болестна
;
но
сад
је
изван
опасности
,
и
опоравља
се
.
“
„
Хвала
Богу
,
“
проговори
о
.
Теофан
,
и
склопи
руке
побожно
.
„
Зато
недобисмо
од
ње
гласа
“
,
—
настави
архимандрит
.
„
Ево
шта
пише
:
„
Високопречестњејши
г
.
архимандрите
!
Ви
сте
нас
тако
човѣчно
примили
,
и
тако
пријатељски
кроз
она
два
манастира
провели
,
да
неби
било
право
,
да
Вам
се
незахвалимо
.
И
доиста
бих
то
одавно
учинила
,
али
ме
тешка
и
дуготрајна
болест
задржа
.
Сад
сам
,
хвала
Богу
,
и
молитвама
мога
брата
,
подобро
оздравила
,
али
сам
ипак
јошт
врло
слаба
.
Примите
нашу
захвалност
,
и
будите
увѣрени
,
да
ћемо
вас
се
навѣк
сѣћати
с
пуним
поштовањем
.
„
Овом
приликом
шиљемо
вам
по
пошти
слѣдеће
дарове
:
1
.
)
Један
везени
покров
за
кивот
св
.
Стефана
у
вашу
цркву
;
2
.
)
100
ц
.
дуката
,
прилога
на
ваш
честни
манастир
;
3
.
)
Један
везен
ручник
на
епископску
штаку
за
вашу
персону
,
јер
држимо
,
да
ће
вам
скоро
митра
главу
украсити
.
„
За
мога
брата
прилажемо
медалију
из
дрвета
од
честног
крста
умѣтно
изрезану
,
коју
смо
из
Св
.
Горе
добили
,
нека
ју
носи
на
прсима
.
Она
ће
га
сачувати
од
многе
напасти
,
на
које
човѣк
у
животу
наилази
.
Дошли
су
чак
до
нас
гласови
,
да
служи
дивно
,
и
да
га
народ
већ
почиње
у
своим
духовним
и
тѣлесним
невољама
,
да
тражи
.
Нека
само
иде
за
својом
узвишеном
цѣли
:
Бог
ће
га
у
тој
светој
намѣри
помоћи
,
а
ми
му
се
за
то
сваки
дан
из
чистога
срдца
молимо
.
На
лѣто
,
кад
сасвим
оздравим
,
желимо
вас
у
вашој
св
.
обитељи
походити
.
„
Примите
поздрав
и
од
моје
тетке
,
која
вас
са
свом
збиљом
својим
господином
архимандритом
зове
.
„
Препоручујемо
се
вашим
смиреним
молитвама
.
У
Бечкереку
...
...
Ленка
удова
Обрадовић
.
“
„
Дакле
ће
нас
ипак
посѣтити
“
,
рекне
на
ово
архимандрит
.
„
Но
баш
ће
ми
бити
мило
!
“
„
Хвала
Богу
,
само
кад
је
оздравила
!
“
изјави
о
.
Теофан
са
своје
стране
.
„
Хајдѣ
да
видимо
,
шта
су
нам
све
послали
“
,
проговори
архимандрит
.
„
Де
,
ти
си
млађи
;
разпечати
,
па
отвори
те
пакете
“
.
Овај
учини
.
Најпре
отворе
кутију
с
дукати
.
Нови
новцати
засјају
ови
пред
очима
калуђера
.
„
Дакле
ипак
много
више
,
него
што
су
она
обојица
добили
!
“
прошапуће
архимандрит
за
себе
.
„
Уписаћемо
је
у
ктиторке
,
“
рекне
гласно
.
„
Лѣп
дар
,
велики
дар
!
“
На
дну
кутије
лежала
је
медалија
увијена
.
Отворе
и
овај
увој
.
Дивна
медалија
из
златожутог
кедра
,
са
умѣтно
изрезаном
сликом
св
.
разпећа
с
једне
,
а
образом
св
.
краља
Симеуна
с
друге
стране
,
са
великим
бројем
других
побочних
фигура
побуди
пуну
позорност
обоице
.
Медалија
је
висила
о
бѣлој
пантљики
.
„
Ево
ти
је
,
с
мојим
благословом
!
па
је
обѣси
под
расу
на
прси
своје
.
Бог
свемилостиви
и
свемогући
нека
излије
своју
благодат
на
њу
,
и
нека
јој
подѣли
крѣпост
,
да
те
штити
и
одбрањује
од
сваке
напасти
нечастивог
анђела
и
његових
служитеља
,
и
његових
људи
.
Во
имја
отца
и
сина
и
св
.
духа
,
амин
!
“
На
то
благослови
медалију
.
О
.
Теофан
метанише
и
прими
клечећи
медалију
у
своје
руке
,
цѣлива
је
,
и
метне
је
у
нѣдра
.
Онда
пољуби
благосиљајућу
руку
архимандритову
,
метанише
на
ново
и
устане
.
Чудно
!
Осѣти
,
као
да
му
особита
снага
кроз
срдце
прође
.
На
то
отворе
већи
пакет
.
Ту
нађу
најпрѣ
покров
за
св
.
кивот
.
Развију
га
...
.
Немогоше
се
уздржати
да
неповичу
у
један
мах
:
„
Ала
је
то
дивота
!
“
Онда
га
држаше
напрема
свѣтлости
,
немогоше
се
доста
надивити
богатству
штофа
и
дивоти
веза
.
„
Ово
ће
бити
у
нас
и
више
нигдѣ
!
“
проговори
архимандрит
,
кад
су
подуго
уживали
оправдано
удовољство
духовно
у
изванредном
дару
.
„
Достојно
деспота
светитеља
!
“
примѣти
о
.
Теофан
.
„
Нека
је
заступи
силном
својом
молитвом
код
свеблагога
Господа
!
“
рекне
архимандрит
.
„
Записаћемо
је
у
прилежнице
и
то
златним
словима
.
“
Напослѣтку
разтвори
о
.
Теофан
и
послѣдњи
умотани
предмет
.
Ово
је
био
ручник
за
епископску
штаку
од
бѣле
свиле
богато
набран
,
и
богато
златом
извезен
са
више
серафимских
глава
из
сребра
и
злата
навезених
.
Ројте
су
биле
златне
,
дугачке
и
врло
честе
.
А
унаоколо
је
био
везом
и
изведен
надпис
:
„
Господину
епископу
Па
...
“
„
Немој
читати
,
“
рекне
архимандрит
,
кои
већ
бијаше
надпис
прочитао
.
„
То
јошт
лежи
у
Божијој
руци
.
Ко
зна
,
хоће
ли
тај
лѣпи
дар
и
видити
дана
,
да
се
у
св
.
цркви
пред
очима
пријатеља
засија
.
“
У
недѣљу
је
праздник
св
.
Константина
и
Јелене
...
Ха
,
баш
добро
,
баш
ко
да
смо
наручили
.
Данас
је
понедѣлник
.
Сутра
идем
у
Карловце
,
да
покажем
покров
Њ
.
Ексцеленцији
,
и
да
изиштем
благослов
,
да
га
смѣмо
осветити
и
на
св
.
кивот
стављати
.
У
четвртак
ћемо
служити
и
метнути
га
пред
образ
пречисте
Богородице
матере
.
У
петак
ћемо
држати
велико
бденије
.
А
у
„
недељу
ћемо
служити
соборно
,
осветићемо
тај
принос
,
и
поставити
га
на
кивот
светитељев
.
Огласићемо
то
свуда
по
нашој
околини
и
тако
ћемо
имати
дан
великог
торжества
.
А
онда
ћемо
уписати
име
смирене
прилежнице
у
читуљу
,
која
се
при
сваком
богослуженију
чита
!
Хоће
л
бити
тако
добро
,
о
.
Теофане
.
Шта
мислиш
?
“
„
Мени
се
чини
,
да
ће
бити
врло
добро
!
“
одговори
овај
смирено
.
„
Што
год
иде
на
увеличање
славе
Божије
и
његовог
угодника
,
којега
смртни
остатци
у
нашој
кући
почивају
,
то
се
мени
чини
,
да
је
наша
дужност
!
“
„
Е
,
дакле
наступајуће
дане
провешћемо
у
строгом
посту
и
молитви
;
а
у
недѣљу
даћемо
сјајан
обѣд
у
славу
нашег
светитеља
,
и
позваћемо
на
њега
како
госте
,
ако
нам
кои
дођу
,
тако
и
све
угледне
људе
из
прњавора
и
села
нашега
.
“
Тако
и
буде
.
Свѣта
стече
се
много
из
цѣле
околине
,
па
и
најдаљих
села
равнога
Срѣма
,
Подлужја
и
Посавине
.
На
праздник
св
.
Константина
и
Јелене
чинило
се
да
и
само
небо
славу
хоће
да
увелича
.
Небо
је
било
чисто
од
најранијег
јутра
,
и
изтрајало
је
читав
дан
без
најмањег
облачка
.
Тек
што
је
почела
зора
пуцати
,
али
стану
кола
врвити
све
једна
за
другима
на
стотине
.
Људи
и
жене
у
стајаћицама
и
новом
одѣлу
,
како
га
Срѣм
по
своим
покраинама
показује
.
Много
млађег
свѣта
.
Нарочито
чињаше
се
,
да
су
матере
мало
јачу
дѣцу
довеле
,
да
виде
ту
необичну
славу
,
премда
није
мало
било
ни
мале
дѣце
на
прсима
матере
.
Млога
лѣпа
лица
код
одрастлих
дѣвојака
било
је
видити
,
која
су
уздизале
свилене
мараме
око
врата
у
најразличнијим
живљим
бојама
.
А
нису
изостали
ни
гајдаши
са
накићеним
гајдама
,
ни
играчи
чисто
обучени
са
намазаном
косом
и
ременима
на
опанци
.
Старији
људи
и
жене
посѣдали
у
гомилама
по
свои
сели
око
цркве
у
порти
па
чекају
да
се
јутрење
започне
.
Многи
болници
били
су
за
ту
црквену
славу
доведени
.
Мѣсечина
је
сјала
цѣлу
ноћ
и
благи
вѣтрићи
су
проносили
већ
и
медени
мирис
раних
липа
,
коих
је
околна
Фрушка
гора
пуна
.
Дошли
бѣху
многи
настојатељи
манастирски
и
прости
калуђери
.
Да
и
сам
патријарх
на
пријаву
послао
бијаше
свога
заступника
у
лицу
једног
од
придворних
виших
калуђера
.
Наравно
да
ни
индустрија
није
пропустила
употрѣбити
ову
прилику
на
своју
корист
.
Читав
вашар
нађе
се
изненада
код
манастира
.
Лако
да
је
тај
дан
било
ту
до
пет
хиљада
људи
.
Говорило
се
да
никада
таквога
торжества
није
било
у
том
манастиру
од
како
је
св
.
тѣло
у
њега
довезено
.
Тај
се
дан
видило
,
шта
би
могли
бити
манастири
народу
у
многим
струкама
,
кад
би
се
знало
,
умѣло
а
и
хтѣло
чинити
што
у
круг
манастира
,
сферу
калуђерског
живота
и
домак
просвѣћене
побожности
пада
.
О
.
Теофан
био
је
од
раног
јутра
па
до
ноћи
заузет
побожницима
,
кои
су
нарочито
били
дошли
да
им
он
молитву
очита
и
утѣху
пружи
.
Чинодѣјствовању
при
служби
придруже
се
и
други
настојатељи
и
калуђери
,
кои
бијаху
дошли
,
те
се
ово
начини
изванредно
торжественим
.
Појали
су
најславнији
појци
Фрушке
Горе
.
О
.
Теофан
стајао
је
као
преображен
.
Он
је
читао
молитве
и
тѣшио
болнике
из
дубљине
срдца
и
душе
своје
.
Кад
је
подиго
очи
своје
к
небу
,
чинило
се
као
да
му
ове
рајском
свѣтлости
одсѣвају
.
У
гласу
му
се
таласао
одјек
срдачнога
сучуства
и
подпунога
уверења
о
помоћи
свише
.
А
кад
је
своим
епитрахиљем
закрилио
главу
болника
,
учинило
се
сваком
,
као
да
га
надсѣњавају
крила
самога
анђела
покровитеља
.
Око
њега
и
болника
,
ком
је
духовну
утѣху
пружао
,
стојали
су
здрави
гомилама
,
па
су
се
наслађивали
зором
свештеника
,
кои
свету
своју
дужност
из
свега
срдца
и
из
дубљине
чисте
душе
обављаше
.
Слика
његова
остала
је
на
сва
времена
у
памети
оних
који
су
га
видили
.
Осим
њега
читали
су
молитве
и
други
калуђери
.
Ови
сви
осѣте
као
да
су
измѣњени
.
Поглед
на
о
.
Теофана
и
на
утисак
његове
молитве
бијаше
и
њих
очистио
,
узвисио
и
просвѣтио
.
У
тај
мах
познаду
и
они
висину
о
.
Теофана
.
Предику
је
говорио
дворски
протосинђел
.
И
на
њега
је
ова
чудновата
слава
чудновато
утицала
.
Никад
није
говорио
лѣпше
;
никад
му
слово
није
било
боље
.
На
више
мѣста
мало
му
није
суза
глас
угушила
,
кад
је
видио
,
какав
живот
у
очима
народа
одсѣва
,
како
му
рѣчи
чудесно
протрѣсају
слушатеље
;
како
му
глас
влада
чуствима
,
мислима
и
осѣћајима
народа
као
палица
каквога
чудотворца
.
Освећени
покров
кивота
буде
изложен
у
цркви
угледу
народа
,
кои
је
исту
дубком
пунио
прѣко
цѣлог
осталога
дана
.
Неможе
се
рећи
,
чему
би
се
човѣк
имао
дивити
више
,
или
побожности
којом
је
народ
цѣливао
крст
и
еванђеље
,
што
се
находише
на
истом
покрову
,
или
узнешености
,
коју
је
умѣтност
тога
у
гледаоцима
будила
,
а
нарочито
код
женског
свѣта
.
Просте
везиље
,
које
знадоше
златом
везти
,
немогоше
се
доста
нагледати
веза
и
његове
красоте
.
Код
многих
се
видило
из
погледа
,
како
утискују
у
памет
слику
тога
веза
да
га
по
могућности
код
куће
репродукују
.
Чешћи
углед
оваквог
умѣтног
производа
био
би
подобан
на
естетичко
развијање
у
народу
чудесно
подѣловати
.
Слава
је
дакле
била
права
слава
.
Кад
су
се
гости
разишли
запита
архимандрит
о
.
Теофана
:
„
Шта
ти
се
чини
,
јесмо
ли
добро
ствар
наредили
?
“
„
Дѣло
је
било
славно
!
“
одговори
овај
.
„
Али
не
паметно
,
ни
од
мене
ни
од
тебе
!
“
,
одговори
архимандрит
.
„
Зашто
то
?
“
запита
онај
зачуђено
.
„
Нас
ће
на
скоро
разставити
!
“
одговори
архимандрит
с
пуним
увѣрењем
.
„
А
мени
ће
бити
тебе
жао
!
“
„
Мени
вас
још
већма
!
“
примѣти
о
.
Теофан
,
„
За
вас
неће
бити
штете
,
али
за
мене
читава
ће
бити
несрѣћа
.
“
Архимандрит
је
погодио
.
Наскоро
иза
ове
славе
стигне
наредба
од
митрополита
,
да
о
.
Теофан
оде
у
манастир
П
.
Г
.
и
предузме
тамо
као
намѣстник
управу
манастирску
.
20
.
Вѣчити
намѣстник
.
Ову
главу
наше
приповѣсти
преписали
смо
из
једног
дебелог
рукописа
манастирског
,
у
ком
се
налазе
мемоари
намѣстника
свију
манастира
.
Ваљда
је
сваки
намѣстник
—
а
можда
и
не
баш
оваки
—
писао
своје
мемоаре
за
себе
,
а
послѣ
је
нѣкаква
тајностна
рука
ове
поједине
мемоаре
покупила
и
у
један
дебео
,
али
баш
дебео
рукопис
сложила
.
Наравна
је
ствар
,
да
смо
се
ми
послужили
само
мемоарима
о
.
Теофана
,
а
ако
ком
устрѣбају
мемоари
ког
другог
намѣстника
,
стои
му
просто
ту
књигу
потражити
.
И
то
је
наравно
да
му
ми
нећемо
казати
мѣсто
,
гдѣ
се
тај
врло
важни
рукопис
находи
,
јер
тому
има
врло
много
узрока
.
Доста
би
било
да
само
један
кажемо
...
али
нећемо
казати
ни
тога
,
јер
има
људи
врло
великих
домишљана
,
пак
би
се
ипак
том
мѣсту
могли
досѣтити
.
А
знајући
да
ће
нас
многи
и
за
овај
мали
плагијат
то
хвалити
то
грдити
,
нећемо
јошт
и
то
на
себе
да
навучемо
,
да
нас
једни
благосиљају
а
други
проклињу
.
Свакој
хвали
и
свакој
грдњи
износимо
ми
на
супрот
овај
свети
шиболет
:
„
Не
нам
,
не
нам
,
но
имени
твојему
.
“
Дакле
к
дѣлу
.
Ови
мемоари
писани
су
црквено-славенским
слогом
,
но
ми
ћемо
их
дати
у
преводу
,
као
што
у
наше
време
ишту
нѣки
хрватски
чиновници
од
ћирилских
поднесака
да
се
на
хрватски
преведу
.
„
Ваше
Високопревосходителство
,
Милостивѣјши
Архипастиру
!
По
смислу
оном
,
...
кад
има
браће
у
великој
кући
,
онда
је
најстарији
над
осталима
први
,
и
он
начелствује
.
А
ако
тај
старѣшина
домашња
дѣла
небрежљиво
води
,
нити
се
са
браћом
споразумѣва
,
него
кући
прави
штету
,
а
браћу
као
скотове
држи
:
онда
се
браћа
обраћају
к
власти
и
ишту
мудријег
и
обазрителнијег
старѣшину
.
Господин
Гаврил
М
.
мало
пређе
у
одсутсву
настојатеља
манастира
Јазка
а
сад
опет
удову
манастиру
као
најстарији
начелствује
,
и
против
манастирских
правила
непрестано
са
мирским
људма
разкоштвује
тако
,
да
манастир
хоће
скоро
да
опусти
.
И
сами
становници
других
мѣста
чуде
се
,
како
грозно
сѣче
шуму
и
хоће
на
врат
на
нос
да
ју
изтрѣби
.
Воденице
је
скоро
све
већ
уништожио
.
Црквене
утвари
кваре
се
и
размећу
.
Манастирска
,
дѣла
ради
сам
а
браћу
и
непита
ни
у
чем
.
Нема
да
се
читају
правила
,
која
да
нас
калуђерском
животу
уче
.
У
цркву
иде
кад
му
на
ум
падне
,
и
тако
своим
примѣром
и
искушенике
и
ученике
одводи
од
цркве
.
Манастирске
слуге
неплаћа
уредно
.
Одтуда
стрепимо
од
палежа
.
Рачуне
неводи
точно
.
Браћи
псује
и
пред
простим
људима
оца
и
матер
и
прѣти
нам
да
Ће
нас
у
брашнару
затворати
,
а
они
онда
чине
то
исто
и
без
свакога
страха
и
стида
;
нити
нам
одају
пристојећу
нам
почаст
,
држећи
нас
,
не
да
смо
му
браћа
,
него
слуге
и
робови
.
Купује
за
дубове
и
друга
дрва
из
шуме
козлиће
и
друге
печенке
,
и
тамо
код
њих
коље
их
и
пече
,
па
се
с
њима
части
и
пои
.
Срѣде
и
петка
недржи
,
тако
исто
никојега
другог
поста
,
на
сабласт
и
велику
жалост
не
толико
нама
,
колико
мирском
свѣту
,
коима
ваља
давати
примѣр
и
утврђавати
их
у
вѣри
.
Ево
свему
томе
свѣдочбе
под
А
.
и
Б
.
Он
се
скита
непрестано
које
куда
на
страни
а
ми
остајемо
често
без
вечере
.
Манастир
нема
нуждних
дрва
за
гориво
;
кад
хоћемо
што
да
скувамо
,
морамо
да
кидамо
своје
плотове
.
У
ћелијама
гинемо
зими
неимајући
приправљеног
огрѣва
.
Све
се
кочи
тим
да
ће
постати
игумном
,
и
казује
како
је
на
то
већ
више
хиљада
фор
.
досада
раздао
.
Молим
Ваше
Превосходителство
са
најдубљим
синовним
страхопоштовањем
,
ако
је
да
он
и
даље
начелствује
,
благоволите
ми
премилостиво
издати
пасош
,
да
идем
и
тражим
настојатеља
човѣка
,
па
да
се
станим
тамо
,
гдѣ
такова
нађем
.
Овај
бо
прави
сучовѣка
нижим
од
скота
.
Овдѣ
нема
сугласна
,
кротка
,
и
како
трѣба
монашка
живота
,
него
робско
влада
огорчење
,
и
звѣрско
подло
живљење
.
И
тим
убѣђен
усуђујем
се
препокорно
молити
,
да
би
Ваша
Екселенција
сачувала
нам
манастир
од
пада
,
а
чин
од
обезчешћења
.
У
ман
.
Јазку
8
.
окт
.
1839
.
“
—
—
„
На
поднесену
тужбу
буде
администратор
уклоњен
,
и
за
администратора
манастирског
г
.
протосинђел
Андреј
Шагуна
постављен
.
Он
ограничи
пређашњег
намѣстника
и
администратора
због
раскошности
и
разпустног
живота
у
његовом
дѣлокругу
,
и
преда
по
свом
увѣрењу
нама
сва
добра
и
виктуале
на
разполагање
.
—
—
„
При
обичној
промѣни
год
.
1840
поставе
мене
за
намѣстника
.
Г
.
протосинђел
је
морао
као
професор
богословије
у
Карловци
бити
,
и
зато
ми
даде
подпуну
инштрукцију
шта
да
радим
за
његова
одсутства
.
Ја
сам
ову
свето
набљудавао
.
Радио
сам
све
савѣстно
и
са
најбољом
вољом
.
Ишло
је
добро
.
—
—
„
Ваљало
ми
је
ћелије
покрити
,
јер
им
је
кров
био
у
врло
лошем
стању
.
Одмах
1841
дадем
грађу
у
шуми
одсећи
,
још
те
зиме
скрбити
и
изтесати
.
На
тај
посао
био
сам
прошле
јесени
100
акова
шљивовице
спремио
.
—
—
„
Протосинђел
премѣсти
се
својом
вољом
у
манастир
Бешеново
.
На
његово
мѣсто
пошљу
у
мој
манастир
за
администратора
на
ново
онога
старога
,
кои
се
хвалио
,
да
је
нѣким
и
нѣким
својим
срѣдствима
успѣо
да
га
на
мѣсто
поврате
,
с
којега
бијаху
га
са
стидом
одтѣрали
.
—
„
При
концу
године
ступим
са
мајстором
из
Н
.
Сада
у
погодбу
,
да
за
30
хвати
крова
нужну
шиндру
набави
и
ћелије
одмах
покрије
,
а
ја
да
му
800
фор
.
платим
кад
шљивовицу
продам
.
—
—
„
За
год
.
1842
будем
по
дворској
комисији
опет
за
намѣстника
преко
воље
администраторове
потврђен
.
—
—
„
У
јануарију
продамо
шљивовицу
и
унесемо
новце
у
благајну
под
два
кључа
,
а
за
кратко
врѣме
изплатимо
мајстора
поштено
до
крајцаре
.
—
—
„
Год
.
1842
будем
по
својој
вољи
или
невољи
премѣштен
у
манастир
Шишатовац
.
Ту
сам
засадио
велики
шљивик
и
виноград
.
Успѣо
је
подпуно
.
—
—
„
Год
.
1847
по
закљученију
консисторијалном
будем
у
манастир
Прибину
Главу
за
намѣстника
и
управитеља
постављен
.
—
--
„
Ненађем
ништа
,
и
морам
све
силе
и
умне
и
тѣлесне
напети
,
да
би
мого
само
за
препитаније
дружине
довољно
хране
прибавити
.
—
—
„
Из
манастира
Шишатовца
узајмим
8
акова
кисела
купуса
,
те
једва
у
скупоћи
грдној
овога
времена
доплетем
до
јечмена
хлѣба
.
—
—
„
Интриге
братске
и
бившег
настојатеља
доведу
ме
до
очајања
.
Ужасно
је
то
,
хтѣти
добро
,
радити
цѣлисходно
,
успѣха
имати
,
пак
и
опет
сваки
дан
сваки
час
наилазити
на
запрѣке
,
интриге
,
подла
подметања
и
извртања
,
да
и
смртна
непријатељевања
.
—
—
„
Синоћ
ми
рече
бивши
настојатељ
,
да
се
озбиљно
бои
за
мој
живот
,
јер
му
је
један
човѣк
казао
,
да
ће
ме
убити
,
само
чим
ме
сама
у
шуми
нађе
.
А
зна
се
да
је
калуђера
већ
кадкад
помрчина
појела
,
па
ништа
.
—
—
„
Год
.
1849
поднесем
патријарху
молбеницу
,
да
ме
рѣши
овога
мѣста
,
јер
сам
слаба
здравља
и
да
ми
допусти
да
се
вратим
у
мој
постриг
.
Нисам
смѣо
праве
разлоге
навести
,
да
непријатеље
јошт
горе
нераздражим
.
—
—
„
Данас
добијем
решитбу
од
патријарха
ову
:
—
—
„
Проситељ
у
званију
својем
и
у
будуће
заостати
има
,
којег
ће
дужност
бити
за
њему
вручену
свету
обитељ
непресѣчно
старати
се
и
о
напредку
економичког
прихода
тог
манастира
са
свима
могућим
силама
бринути
се
У
Земуну
1
.
Јулија
1849
.
Патријарх
управитељ
народа
Јосиф
с
.
р
.
“
—
—
„
Одношаји
мои
постају
све
гори
.
—
—
„
Опет
дадох
преко
г
.
Епископа
Крагујевића
,
молбу
,
да
ме
одреше
од
тог
званија
,
јер
ћу
иначе
принуђен
бити
свући
се
и
у
свѣту
као
поштен
човѣк
начин
живота
потражити
,
—
—
„
Са
концем
године
премѣсте
ме
у
манастир
,
из
ког
сам
дошао
,
али
је
овај
био
међутим
изгорео
,
и
тако
ето
ме
у
нову
сиротињу
.
—
—
„
Предао
сам
управу
придворној
комисији
.
Био
сам
у
њој
двѣ
године
.
При
полазку
оставио
сам
хране
од
сваке
врсти
изобилно
.
Стоку
сам
сугубо
умножио
,
као
свиње
,
козе
,
говеда
.
Оваца
сам
оставио
100
комада
а
нисам
затекао
ни
једне
.
Готових
новаца
оставио
сам
у
каси
700
фор
.
к
.
м
.
Консисторијални
комесар
архимандрит
захвали
ми
у
сабору
пред
браћом
јавно
.
—
—
„
Управу
прима
стари
настојатељ
,
кои
је
пре
мене
исту
водио
.
—
—
„
Ево
ме
у
манастиру
Раковцу
опет
као
намѣстника
по
налогу
консисторијалном
.
Уведе
ме
г
.
архимандрит
...
изасланик
,
и
преда
ми
управу
манастира
,
одузевши
ју
досадањем
настојатељу
архимандриту
.
Изрично
ми
изјави
,
да
ћу
ја
само
од
св
.
патријарха
за
кућу
нуждна
упутства
примати
.
Стара
братија
буду
у
друге
манастире
попремѣштана
,
а
нова
два
доведена
из
других
.
—
—
„
Прегледах
кућу
.
О
чуда
!
Ничега
у
њој
небијаше
,
као
да
је
бујица
све
однѣла
!
Ни
хлѣба
,
ни
смока
,
варива
,
соли
,
ни
крајцаре
новаца
.
Трѣбало
ми
је
за
плате
слугу
,
кои
небијаху
плаћени
.
.
.
.
.
.
.
.
.
400
фор
.
Новосадском
једном
трговцу
дуг
175
фор
.
За
оправљање
воденице
погођено
а
неплаћено
.
.
.
.
.
.
.
.
.
90
фор
.
Арендатору
преко
контракта
примљену
своту
од
.
.
.
.
.
·
90
фор
.
За
преважање
премѣштених
јероманаха
.
.
.
.
.
.
.
.
.
40
фор
.
За
оправљање
куће
на
салашу
,
које
бијаше
наложено
а
неизвршено
.
100
фор
.
За
изнутарњу
оправу
манастирску
незнам
ни
сам
колико
.
—
—
„
У
гостинским
собама
ни
спаваћих
хаљина
нема
а
тако
исто
ни
у
собама
настојатељским
.
Астали
и
столице
поломљени
и
разбачени
ишту
велику
репарацију
.
Кров
зданија
западњег
у
врло
опасном
стању
;
штала
да
падне
.
За
храну
куће
нигдѣ
ништа
,
а
треба
ми
до
жетве
само
за
хлѣб
25
мерова
жита
.
Ни
једног
вола
,
ни
једних
кола
:
неможеш
се
наплаћати
за
подвоз
нуждног
горива
прњаворцима
.
За
будућу
потрѣбу
нема
ни
једне
цѣпанице
усѣчене
,
нити
се
има
чим
набавити
.
Виногради
од
3
године
запуштени
.
Дом
у
равном
стању
.
Каце
и
бурад
ради
небрежљивог
надзирања
попропадале
;
мањих
судова
никаквих
,
фртаља
ни
једног
.
Шума
у
најнеуреднијем
стању
,
сва
изсѣчена
најштетнијим
начином
.
Прошле
зиме
хватови
усѣчени
и
продани
за
800
ф
.
Башта
манастирска
нема
ниједног
проштца
,
и
што
има
гдѣгдѣ
то
огорѣли
.
У
подруму
мало
јаче
од
300
акова
лоша
вина
,
које
се
превратило
,
те
неможеш
за
њега
добити
купца
.
Од
свиња
само
5
маторих
и
15
јесењих
прасаца
.
Ни
крајцаре
у
каси
.
Шта
да
радим
!
...
Немогу
од
бриге
да
спавам
;
немам
мира
ни
часа
у
дану
.
—
—
„
Чекам
од
патријарха
да
ме
позове
,
и
да
ми
каже
,
шта
и
како
жели
,
да
се
ради
.
Нема
позива
.
—
—
„
Са
горњим
описом
одем
и
непозват
патријарху
,
и
то
заједно
са
архимандритом
настојатељем
.
Кад
патријарх
прочита
мој
опис
жалости
и
невоље
:
мало
га
неудари
капља
.
Рекне
ми
патријарх
:
„
Послаћу
ти
25
мерова
ране
у
Черевић
из
Даља
,
а
ево
ти
200
фор
.
,
па
изплати
и
растѣрај
слуге
,
кад
их
неможеш
употрѣбити
;
а
верујем
да
неможеш
,
јер
су
то
све
сами
ладолежи
и
пијандуре
.
“
--
—
„
Дошавши
кући
призовем
у
помоћ
јединога
мога
пријатеља
,
Бога
господа
,
и
размахнем
рукама
.
—
-—
„
Почнем
сѣћи
у
шуми
дрва
за
прошће
,
да
могу
заградити
башту
.
Овдѣ
се
теше
коље
а
тамо
се
ради
башта
,
јер
је
за
то
крајње
врѣме
:
ту
је
18
.
Март
.
Ово
сам
урадио
мобом
окрестних
сељана
.
Башту
даклем
урадим
,
засѣјем
и
оградим
.
Надам
се
имати
обилно
свега
у
њој
.
—
—
„
Кречану
дадох
спалити
.
—-
—
„
Зданије
репарирају
два
зидара
цѣло
лѣто
.
—
—
„
Два
пинтера
оправљају
и
удѣшавају
кроз
цѣло
лѣто
искварену
бурад
ни
каце
.
-—
—
„
Већ
сам
набавио
двоја
кола
са
4
вола
.
—
—
„
Шљивици
ме
подпомогну
.
Вуци
шљиве
у
Банат
,
те
продаи
за
жито
.
Тим
сам
сѣмена
за
њиве
прибавио
и
хране
за
кућу
спремио
.
—
—
„
Кукурузи
ме
прихватише
.
Набрао
сам
их
пун
таван
.
—
—
„
И
винограде
благослови
Бог
,
мој
помоћник
.
Од
десетка
добио
сам
1500
акова
вина
и
ставио
на
подваљак
.
—
—
„
Ево
и
с
друге
стране
срѣће
.
Које
шљивовице
које
комовице
напекао
сам
300
ак
.
—
—
„
Данас
сам
одахнуо
.
Чисто
ми
је
лакше
.
По
рачуну
састављеном
одплатио
сам
600
ф
.
од
дуга
.
Хвала
Богу
.
—
—
„
Јао
!
јао
!
нѣшто
ми
се
хрђаво
снѣва
.
Нѣка
велика
господа
долазе
у
манастир
,
разгледају
шта
се
ради
,
и
хвале
,
што
год
виде
.
Неће
добро
бити
!
—
—
„
Дође
и
архимандрит
настојатељ
у
манастир
.
Мои
хрђави
снови
учестају
.
—
—
„
Видим
шта
је
,
и
да
ће
најбоље
бити
,
да
се
сам
одпустим
.
—
—
„
У
децембру
поднесем
оставку
,
и
молим
да
ми
се
допусти
отићи
у
мој
постриг
.
—
—
„
Мора
да
су
пријатељи
добро
подупирали
,
јер
за
кратко
време
дође
рѣшење
,
да
се
селам
у
манастир
Раваницу
,
а
управа
се
даде
оном
истом
,
од
кога
бијаше
на
мене
прешла
.
—
—
„
Ево
ме
у
новом
манастиру
.
—
—
„
Настојатељ
мора
да
се
што
у
двору
замѣрио
,
јер
дворска
господа
,
која
на
промѣну
дођоше
поставе
мене
намѣстником
,
а
старога
оправе
у
манастир
Фенек
.
—
—
„
Двѣ
године
прођоше
.
Настојатељ
се
двору
покорио
.
—
—
„
Мене
пошљу
за
намѣстника
у
манастир
Фенек
,
а
старог
намѣстника
поврате
на
своје
старо
мѣсто
,
које
сам
ја
заузимао
.
—
—
„
Двѣ
године
нерада
и
непријатности
.
Лака
им
земља
!
—
—
„
Настојатељ
незна
ништа
од
економије
,
а
при
том
је
нехатан
и
немарљив
.
—
—
„
Наступи
нов
живот
у
манастиру
,
кои
је
смѣрао
да
се
манастирско
стање
поправи
.
—
—
„
Како
настојатељ
тако
и
братија
недају
се
лако
разставити
од
старога
благовања
и
аговања
.
—
—
„
Намучио
сам
се
с
њима
кроз
3
године
,
и
до
ситости
набочио
;
оставим
дакле
сам
намѣстништво
,
и
ево
ме
сада
—
еклисијархом
!
—
—
„
О
срѣће
,
о
блаженства
!
Сад
црква
живи
за
мене
а
ја
за
њу
.
Али
је
неизмолована
!
—
—
„
Узмем
пут
под
ноге
,
те
у
добре
људе
,
и
напросим
у
ту
сврху
колико
бијаше
доста
,
и
ево
моје
цркве
гдѣ
се
сија
ново
измолована
као
украшена
невѣста
.
—
—
„
Ево
опет
срѣће
изненада
.
Ту
ми
заслугу
призна
и
настојатељ
и
братија
јавно
на
братском
сабору
!
Нећу
дуго
живити
!
“
Из
ово
мало
црта
видиће
сваки
подпуну
слику
управе
,
коју
смо
хтѣли
њима
фотографисати
.
Фотографија
је
управо
вѣрна
...
особе
смо
заклонили
.
21
.
Крај
отца
Амфилохија
.
Но
да
се
вратимо
нашој
приповѣсти
.
Кроз
прошле
године
свога
намѣстниковања
,
доживио
је
о
.
Теофан
два
догађаја
,
кои
се
наших
познаника
тичу
,
које
дакле
морамо
и
нашим
читатељима
приобштити
.
Кад
је
дошо
у
манастир
—
—
,
и
примио
управитељске
кључеве
,
стане
обилазити
све
просторије
,
да
види
како
се
находе
и
споља
и
изнутра
,
јер
је
све
ваљало
оправљати
и
понављати
.
Идући
тако
са
једним
старијим
житељем
те
обитељи
дође
до
једне
ћелије
,
која
бијаше
затворена
.
„
А
шта
вам
је
ту
?
“
запита
пратиоца
.
„
Е
ту
нам
је
тај
несрѣтник
!
“
одговори
овај
сасвим
равнодушно
.
Наравно
је
било
,
да
је
нови
управитељ
запитао
:
„
Какав
несрѣтник
?
“
Стари
калуђер
као
да
се
овом
питању
зачуди
.
Пријашњи
управитељ
нити
је
кад
код
те
ћелије
био
,
нити
је
кад
за
њу
запитао
.
Њему
је
једно
вече
пре
више
месеци
дошло
писмо
,
уз
које
му
се
шиље
један
калуђер
с
тим
налогом
,
да
га
даде
добро
чувати
и
да
се
постара
на
сваки
начин
да
неутѣче
.
Калуђер
је
стојао
долѣ
са
своим
пратиоцима
,
а
управитељ
није
хтѣо
ни
да
га
види
.
Зазвони
и
манастирски
ђак
дође
.
„
Иди
,
зови
ми
отца
намѣстника
?
“
гласила
је
заповѣст
.
Намѣстник
дође
.
„
О
.
намѣстниче
!
“
проговори
му
управитељ
:
„
Ево
вам
шиљу
једног
вуцибатину
,
кои
хоће
да
бѣжи
.
Морамо
га
чувати
,
и
добро
пазити
,
да
се
из
манастира
неизтопи
.
Прими
га
дакле
и
учини
нуждне
наредбе
.
Предајем
ти
га
под
теретом
строге
одговорности
.
“
Намѣстник
прими
дошљака
,
кога
бијаху
два
шумара
на
таљигама
довели
и
одведе
га
у
ту
удаљенију
ћелију
на
којој
су
једини
прозор
јаки
гвоздени
штапови
ограђивали
.
Нареди
ђацима
да
му
се
даје
свако
јутро
и
вече
нѣшто
хране
и
воде
.
Закључа
с
поља
врата
,
узме
к
себи
кључеве
,
а
ђацима
,
њих
двоици
,
од
коих
је
један
свршен
човѣк
био
,
проговори
:
„
Ви
ћете
му
носити
јело
и
воду
,
и
почистити
ћелију
.
Али
добро
пазите
да
неутѣче
,
јер
тешко
вама
,
затворићу
вас
на
његово
мѣсто
,
па
нећете
на
скоро
видити
свѣта
!
“
Онај
старији
ђак
рекне
другу
:
„
Јес
’
чуо
,
како
овај
загуди
?
“
Ако
само
иоле
примѣтим
,
да
што
снује
,
волим
га
угушити
него
да
ја
страдам
!
Од
тог
доба
улазила
су
свако
до
подне
и
свако
послѣ
подне
ова
два
јака
ђака
са
нѣшто
јела
и
воде
у
ту
ћелију
и
више
нико
.
Ово
приповѣди
калуђер
,
кои
спровађаше
новога
управитеља
.
„
Отворите
врата
,
ућићемо
унутра
“
,
рекне
овај
.
Калуђер
оде
и
доведе
оне
ђаке
.
Врата
се
отворе
и
управитељ
уђе
.
Нетрѣба
ни
рѣчи
да
рекнемо
па
ипак
ће
сваки
знати
,
како
је
било
у
тој
малој
собици
,
на
којој
су
се
само
двапут
на
дан
врата
на
часак
отворила
,
те
се
оно
изнело
,
што
за
човѣчји
стан
најмање
приличи
,
и
нѣшто
мало
худна
зрака
у
њу
пустило
.
Управитељ
се
згрози
кад
уђе
у
собу
и
по
њој
прегледи
.
На
кревету
је
лежао
човѣк
—
да
је
човѣк
то
се
познало
по
строју
главе
,
мршавим
рукама
и
великој
просѣдој
забарушеној
бради
.
На
први
поглед
учини
се
управитељу
,
да
познаје
то
лице
.
Нарочито
га
је
нос
опомињао
на
старога
једнога
знанца
.
„
Изиђите
на
ходник
,
“
рекне
пратиоцима
,
и
остане
сам
у
ћелији
.
Гледао
је
подуже
житеља
тога
кавеза
,
пустио
је
мисли
по
прошлости
,
и
на
једаред
сѣти
се
,
приступи
ближе
постељи
,
и
повиче
:
„
Отче
Амфилохије
!
—
Јеси
л
’
ти
?
“
И
доиста
пред
њим
је
лежао
о
.
Амфилохије
,
кога
наша
приповѣтка
добро
познаје
,
у
стању
,
ком
се
свак
смиловати
мора
.
Овај
је
гледао
управитеља
укоченим
погледом
.
Нѣшто
је
протепао
,
али
га
није
било
разумѣти
.
Старији
ђак
гледао
је
са
ходника
у
ћелију
као
да
на
што
пази
.
Кад
се
управитељ
приближи
постељи
болестника
,
повиче
ђак
с
ходника
:
„
Неидите
близу
њега
,
хоће
вас
своим
панџама
или
за
косу
или
за
образ
!
“
А
кад
болестник
стане
мумлати
,
онда
уђе
брзо
ђак
у
собицу
,
повуче
управитеља
за
скут
у
натраг
,
и
повиче
јаче
:
„
Натраг
,
господине
,
сад
ће
га
снаћи
.
“
И
доиста
се
примѣтило
на
болестнику
,
да
се
справља
као
дивља
звѣр
,
кад
хоће
на
што
да
скочи
.
Али
како
опази
ђака
,
тргне
натраг
,
и
само
се
окрене
к
зиду
.
„
Шта
је
том
човѣку
?
“
запита
управитељ
ђака
,
видећи
да
овај
његово
стање
познаје
.
„
Шта
је
?
Помутило
му
се
овдѣ
!
“
рекне
ђак
,
и
стане
једним
прстом
по
челу
куцкати
.
„
Знате
,
он
је
мало
више
вуко
“
,
—
ту
учини
ђак
знамење
,
које
свак
разумѣ
—
„
па
је
онда
кадкад
и
лудовао
и
кад
није
ништа
повуко
;
—
најпослѣ
стане
људе
нападати
као
манит
,
и
онда
га
пошљу
овамо
.
Ми
смо
много
имали
невоље
док
га
нисмо
дотѣрали
,
да
буде
миран
,
ето
као
сад
.
О
!
ми
смо
добри
доктори
,
што
се
тога
тиче
.
С
нама
није
лако
изићи
на
крај
.
А
такови
господари
небоје
се
ни
бога
ни
закона
...
.
само
зазиру
од
овога
“
...
и
стане
пестницама
по
зраку
бубати
.
О
.
Теофан
уздахне
,
и
суза
му
удари
на
око
:
Несрѣћно
створење
!
Он
се
окрене
болестнику
и
проговори
му
меко
и
пријатељски
.
„
Лаку
ноћ
о
.
Амфилохије
!
видићемо
се
сутра
.
Увѣравам
вас
,
биће
боље
!
“
Онај
је
само
мумлао
.
Сутра
дан
најми
управитељ
два
човѣка
,
изведе
болестника
на
чист
зрак
,
даде
му
собу
очистити
,
и
добро
прозрачити
,
постељу
му
сасвим
новом
постељином
намѣсти
,
а
њега
даде
пресвући
и
очишћеном
премда
ветхом
мантијом
огрнути
.
Храну
му
даде
здраву
и
подпуну
.
Болестнику
је
очевидно
годило
.
Тако
је
двѣ
недѣље
трајало
из
дана
у
дан
.
Болестник
као
да
је
свога
добротвора
разликовао
од
других
.
Кад
му
се
овај
приближио
,
онда
је
и
сад
само
мумлао
,
али
су
тонови
тога
мумлања
били
сасвим
други
него
обично
.
Послѣ
двѣ
недѣље
добије
управитељ
велико
писмо
из
Карловаца
.
Нико
незнађаше
,
шта
се
у
том
писму
пише
.
Али
управитељ
даде
сутра
дан
дотѣрати
од
нѣкуда
кола
кожом
покривена
,
смѣсти
болестника
на
,
та
кола
,
и
она
два
чувара
одпрате
,
га
нѣкуда
.
У
манастиру
незнадоше
куда
,
али
су
други
људи
видили
.
Одвезу
га
у
Н
.
Сад
,
и
,
тамо
предаду
на
пароброд
.
Један
лѣчник
прими
га
ту
,
и
одпрати
та
у
Беч
у
ону
велику
кућу
...
.
.
Ту
је
био
болестник
у
сасвим
другој
,
прилици
.
Соба
велика
,
чиста
,
зрачна
.
Око
зграде
красан
велики
перивој
.
Нѣга
безпримѣрна
.
Подуго
је
врѣме
прошло
,
одкад
бијаше
тамо
доведен
,
кад
једно
јутро
,
проспававши
ноћ
добро
,
дигне
се
из
постеље
,
стане
на
све
стране
оком
изпитивати
,
па
онда
тихим
гласом
запита
свога
послужника
:
„
Гдѣ
сам
ја
?
Та
овдѣ
је
лѣпо
!
“
Ово
су
били
први
знаци
здравијег
чуства
,
први
гласови
човѣчјег
језика
.
О
.
Амфилохије
—
он
је
био
тај
нуждник
—
опорави
се
добрано
;
сасвим
се
немогаше
изцѣлити
.
Уживао
је
своје
дане
као
човѣк
.
Али
је
јако
тѣлом
опадао
.
„
Један
дан
,
као
да
је
о
себи
мислио
,
проговори
свом
дворнику
:
„
Али
ко
је
мене
овамо
довео
?
Ко
ме
је
овамо
послао
?
“
Сад
је
дошо
час
,
да
му
послужник
преда
писмо
,
које
бијаше
примио
,
кад
је
болестник
дошао
,
о
тим
налогом
,
да
му
га
преда
,
ако
толико
дође
к
себи
,
да
га
узмогне
читати
.
Болестник
отвори
писмо
,
прочита
јасно
:
„
отац
Теофан
!
“
,
падне
на
кољена
,
и
дигне
склопљене
руке
к
небу
.
Отац
Амфилохије
поврати
се
духом
,
али
подлегне
тѣлом
.
Послѣ
три
мѣсеца
премине
на
сушици
.
Послѣдње
су
му
рѣчи
биле
:
„
Теофане
,
нека
ти
бог
плати
!
“
22
.
Конац
о
.
Митрофана
.
О
.
Амфилохије
опомиње
нас
на
свога
друга
из
оне
балске
ноћи
,
и
сваки
ће
запитати
,
а
шта
је
са
о
.
Митрофаном
?
К
њему
баш
и
хоћемо
да
приступимо
.
Кад
је
о
.
Теофан
био
намѣстником
и
управитељем
манастира
—
—-
,
састане
се
тамо
са
о
.
Митрофаном
,
кога
бијаху
премѣстили
у
тај
манастир
.
Сад
је
био
о
.
Теофан
управитељ
,
и
о
.
Митрофан
бијаше
му
десна
рука
.
Он
се
био
научио
настојатељу
бити
покоран
и
послушан
,
па
по
том
није
могло
за
њега
другога
одношаја
бити
до
слушати
и
овога
,
као
што
је
слушао
и
друге
.
Посао
им
је
ишо
од
руке
,
па
су
били
весели
сви
.
Имајући
и
дању
и
ноћу
пуну
главу
бриге
и
послова
,
које
му
је
ваљало
свршити
,
није
о
.
Теофан
ни
мотрио
на
своје
калуђере
у
оно
доба
кад
су
били
остављени
да
за
себе
живе
.
О
.
Митрофан
бијаше
се
слабо
проминѣо
за
10
година
,
како
су
се
оном
приликом
разстали
.
Он
је
био
јошт
онај
лѣпи
црни
калуђер
с
поља
а
онај
раскалашни
млад
човѣк
изнутра
.
Једаред
дође
један
прњаворац
о
.
Теофану
,
молећи
га
,
да
забрани
о
.
Митрофану
,
да
му
у
кућу
недолази
јер
може
бити
зло
.
О
.
Теофан
објави
ово
свом
калуђеру
,
и
опомене
га
пријатељски
,
да
се
чува
,
јер
има
примѣра
,
гдѣ
се
таково
похађање
трагично
свршило
.
Шта
је
о
.
Митрофан
даље
радио
,
то
му
управитељу
није
било
познато
.
Али
по
свој
прилици
Митрофан
је
остао
Митрофаном
,
јер
иначе
тежко
да
би
слѣдовала
ужасна
ова
катастрофа
.
Ради
грађења
манастирских
зграда
имала
су
се
сѣћи
у
шуми
дрва
за
грађу
.
О
.
Теофан
бијаше
отишо
у
шуму
да
разгледа
и
избере
стромове
,
који
се
имају
сѣћи
,
а
о
.
Митрофана
бијаше
повео
,
да
му
их
покаже
и
означи
,
па
да
их
овај
послѣ
даде
посѣћи
и
израдити
.
Подне
је
већ
било
превалило
.
О
.
Митрофан
уморен
од
многога
хода
сѣдне
на
један
сув
храст
кои
је
поваљен
лежао
,
извади
крпицу
са
оно
мало
хлѣба
и
јела
,
што
га
бијаше
понео
,
да
глад
на
подне
завара
,
а
већ
у
вече
чекала
,
га
је
добра
вечера
у
ман
.
трапезарији
.
Извади
из
мантије
и
метне
на
храст
и
ону
тиквицу
с
вином
,
коју
бијаше
за
тај
ручак
понео
.
О
.
Теофан
хитио
је
да
буде
готов
,
и
зато
се
удали
,
да
изнађе
и
обиљежи
оно
нѣколико
стромова
што
му
је
јошт
трѣбало
.
Тражећи
способне
стромове
бијаше
се
удалио
од
друга
на
једно
100—200
корачаја
.
Наједаред
чује
да
пушка
пуче
и
човѣк
јаукну
.
Одмах
му
падне
на
памет
она
прѣтња
прњаворца
,
и
похита
ко
о
.
Митрофану
натраг
,
ускоривши
кораке
.
Кад
дође
к
том
мѣсту
има
што
и
видити
.
О
.
Митрофан
лежи
на
земљи
,
и
држи
руку
на
срдцу
.
Из
даље
види
о
.
Теофан
да
му
је
рука
крвава
.
Код
њега
је
стојао
онај
прњаворац
наслонивши
се
на
убијствено
оружје
.
Овај
је
морао
чути
,
да
се
ко
приближује
,
јер
је
старо
лишће
шуштало
а
ситно
грање
кршкало
појако
.
Но
то
прњаворац
није
ни
на
ум
узимао
.
Он
је
непрестано
у
жртву
своје
страсти
укоченим
очима
гледао
и
умирањем
противника
наслађавао
се
.
О
.
Теофан
изскочи
сад
на
празнину
тога
кобног
бухара
.
„
Шта
је
за
бога
,
о
.
Митрофане
,
“
повиче
кад
ближе
дође
,
и
увѣри
се
да
овај
доиста
рањен
на
земљи
лежи
.
“
„
Умирем
!
“
одговори
рањени
калуђер
.
„
Грбић
је
добро
згодио
—
—
баш
у
срдце
—
одмах
ће
бити
крај
!
Изповѣди
ме
и
причести
!
“
О
.
Теофан
клекне
,
и
приклони
ухо
к
устма
умирућега
.
Овај
је
говорио
с
прекидањем
и
врло
слабим
гласом
:
али
је
о
.
Теофан
ипак
све
разумѣо
.
Видило
му
се
на
лицу
,
да
су
ствари
биле
врло
озбиљне
,
које
му
је
умирући
казивао
.
Очита
му
за
тим
опростну
молитву
и
заложи
га
мрвом
хлѣба
и
две
три
капље
вина
које
је
у
тиквици
на
храсту
застао
.
Пак
онда
сѣдне
код
њега
и
стане
га
тѣшити
,
храбрити
и
за
смрт
приправљати
.
Ова
недаде
дуго
на
себе
чекати
.
Ледена
њена
рука
стегне
прострѣљено
срдце
,
а
дах
ноћи
угаси
пламен
ока
и
животни
жар
лица
.
О
.
Митрофан
пружи
се
у
грчу
.
Послѣдње
рѣчи
,
које
су
се
дале
разумѣти
,
бијаху
:
„
Хвала
ти
Теофане
!
умирем
мирно
.
“
Кад
о
.
Теофан
види
,
да
је
овај
сиромах
свршио
,
онда
се
дигне
од
њега
и
обрати
убијци
,
кои
је
једнако
ту
на
пушку
наслоњен
стојао
,
као
да
бијаше
фигура
од
камена
!
„
Грбићу
,
шта
учини
тужан
!
“
проговори
сад
њему
.
„
Ти
си
убио
и
њега
и
себе
!
“
Грбић
се
на
ове
рѣчи
узправи
.
Јошт
једанпут
погледи
на
о
.
Митрофана
и
запита
:
„
Је
ли
доиста
мртав
?
“
„
Мртав
да
како
!
Нема
ту
више
ни
сѣнке
од
наде
.
“
„
Сад
сам
дакле
сигуран
,
да
ми
неће
више
доћи
у
кућу
!
“
рекне
на
ово
Грбић
,
и
зграби
пушку
грчевитом
руком
.
О
.
Теофан
помисли
у
први
мах
,
да
ће
онај
и
њега
да
убије
да
га
неодда
,
и
тргне
и
нехотице
са
нѣколико
корачаја
унатраг
.
Но
Грбић
му
повиче
:
„
Небој
се
господине
намѣстниче
!
нећу
ја
теби
ништа
.
Ти
ми
ниси
ништа
скривио
.
А
ја
сам
знао
шта
ме
чека
,
кад
то
учиним
.
Сад
нек
буде
што
бити
има
.
Ти
иди
мирно
кући
па
се
постарај
за
овога
,
а
ја
идем
куд
ме
очи
воде
;
за
мене
ће
се
већ
постарати
суд
и
жандар
.
“
На
то
метне
пушку
на
раме
и
пође
хитрим
кораком
у
шуму
.
Но
напрасно
се
заустави
и
повиче
:
„
Ви
сте
поштен
калуђер
.
Ако
буде
могућно
дођите
да
и
мене
изповѣдите
и
причестите
,
кад
пођу
да
ме
обѣсе
!
“
На
то
се
нагло
удали
,
и
за
тили
час
изгуби
се
из
очију
о
.
Теофана
.
Тужан
и
жалостан
врати
се
о
.
Теофан
кући
,
и
пошље
људе
те
мртвог
калуђера
довезу
у
манастир
.
Већ
сутра
дан
дође
судбена
комесија
и
прегледи
мртво
дѣло
,
те
констатује
,
да
је
о
.
Митрофан
умро
од
пушке
,
која
му
је
зрном
плућа
пробила
и
срце
тако
озлѣдила
,
да
је
морала
,
нагла
смрт
неизоставно
слѣдовати
.
Изпитају
о
.
Теофана
,
и
све
друге
,
кои
су
убијенога
из
шуме
у
манастир
превезли
.
Оду
у
шуму
на
мѣсто
,
гдѣ
се
убијство
догодило
,
и
опишу
све
потанко
,
како
им
је
о
.
Теофан
показивао
.
Отац
Митрофан
нађе
вѣчна
мира
у
гробљу
манастира
,
у
ком
је
погинуо
.
Неће
ваљда
неугодно
бити
читатељима
,
да
им
кажемо
са
две
три
рѣчи
,
шта
се
са
Грбићем
догодило
.
Он
буде
ухићен
.
Призна
своје
злочинство
и
буде
осуђен
на
смрт
.
Пресуда
ова
буде
потврђена
од
свих
судова
,
и
цар
остави
правди
законити
течај
.
Сад
га
је
ваљало
сутра
дан
обѣсити
.
Но
сваки
час
очекивао
се
радостан
један
догађај
у
царској
породици
.
Предсѣдник
суда
незнађаше
шта
да
ради
,
пошто
бијаше
могуће
,
да
у
исти
пар
стану
топови
са
града
Варадина
пуцати
у
славу
радостног
за
сву
државу
догађаја
,
кад
стану
злочинца
изводити
да
га
обѣсе
.
Он
јави
то
министру
правде
.
Учини
се
у
Бечу
питање
:
и
дође
глас
да
се
убијци
живот
прашта
,
а
на
мѣсто
смртне
каштиге
робија
у
трајању
од
20
година
одређује
.
Грбићу
није
дакле
трѣбало
ни
изповѣдника
ни
причешћа
:
дакле
ни
о
.
Теофана
.
Знам
да
ће
кои
читатељ
ове
приповѣсти
на
овом
мѣсту
запитати
:
А
шта
је
било
са
господином
администратором
,
главним
парничаром
о
.
Теофана
?
Е
,
овај
господин
неимађаше
такођер
срѣће
у
даљем
свом
животу
.
Исте
године
,
кад
је
онај
бал
давао
у
манастиру
,
буде
епископ
Рајачић
изабран
за
митрополита
.
Рачуни
администраторови
буду
о
.
Теофану
као
бившем
намѣстнику
послани
,
да
их
подпише
.
Овај
изјави
,
да
их
неможе
подписати
и
поднесе
своје
примѣдбе
на
исте
.
Из
његових
приговора
покаже
се
да
рачуни
администраторови
нису
баш
најчистији
,
и
да
је
много
штошта
ушло
у
његов
џеп
мѣсте
у
рачуне
да
дође
.
Нови
митрополит
крене
услѣд
тога
стања
ствари
администратора
са
свога
управитељства
,
и
пошље
у
манастир
игумана
Константина
свога
старог
штићеника
.
Непрође
дуго
времена
за
тим
,
а
једно
јутро
огласе
манастирска
звона
о
.
Гаврила
бившег
манастирског
администратора
,
а
уједно
разнесе
се
глас
,
да
се
сам
отровао
.
23
.
Сестрина
тестамента
.
Овдѣ
ћемо
и
опет
да
се
састанемо
са
једним
старим
знанцем
,
пак
и
са
њим
на
смртној
постељи
:
али
јо
велика
разлика
између
живота
и
смрти
овога
дивнога
знанца
и
између
живота
и
смрти
оне
тројице
,
које
сахранисмо
.
Сваки
ће
се
читатељ
сѣтити
,
да
овдѣ
долазимо
племенитодушној
сестри
нашега
о
.
Теофана
,
госпођи
Ленки
.
С
њом
се
морамо
јошт
једаред
састати
,
јер
нам
неби
нико
опростио
,
да
тако
без
трага
изчезне
из
ове
приповѣсти
она
појава
,
која
је
у
њој
можда
најсјајнија
и
најузвишенија
;
а
и
иначе
имају
њени
послѣдњи
дани
одсудан
моменат
за
даљи
течај
ове
приповѣсти
.
Знамо
,
да
Ленка
свога
драгог
брата
није
могла
у
оном
манастиру
надгледати
,
у
кои
је
оне
лѣпе
прилоге
послала
.
Онда
је
била
болестна
.
Касније
буде
о
.
Теофан
у
други
манастир
премѣштен
.
Она
се
бијаше
доста
добро
опоравила
,
али
он
није
имао
воље
да
она
долази
у
манастир
,
него
јој
поручи
,
да
ће
он
к
њој
доћи
и
тамо
бити
дан
два
.
Ово
је
било
и
њој
много
повољније
.
Колико
се
трудила
да
заборави
на
ону
ужасну
сцену
,
кад
су
они
калуђери
у
ћелију
о
.
Теофана
хрупили
,
никада
јој
није
то
могло
поћи
за
руком
,
и
увѣк
се
жацала
кад
је
на
то
помислила
.
О
.
Теофан
је
дакле
послѣ
тога
сваке
године
на
њен
имендан
у
Бечкерек
долазио
,
тамо
код
једног
њеног
рођака
одсѣдао
,
а
у
њеној
кући
са
другим
гостима
тај
дан
прослављао
.
Тим
полажењем
развије
се
између
њега
и
Ленке
чисти
управо
братски
и
сестрински
одношај
.
Код
ње
је
пречистило
страст
и
ту
идеализовало
неослабљено
сѣћање
на
ону
незаборављиву
сцену
у
манастирској
ћелији
,
често
и
трајно
промишљање
о
себи
о
одношаима
спољским
,
и
дивна
слика
идеалне
узвишености
о
.
Теофана
,
која
јој
је
непрестанце
пред
очима
стојала
.
А
код
њега
су
људи
живота
пробудили
осѣћање
усамљености
,
те
је
осѣтио
потрѣбу
да
има
бар
једно
људско
створење
,
које
га
разумѣ
,
које
с
њим
једнако
осѣћа
,
које
га
из
чиста
срдца
љуби
,
из
некористољубива
увѣрења
цѣни
.
Он
је
на
тај
праздник
обично
у
великој
цркви
служио
,
и
служба
његова
имала
