једандан
за
уређење
и
мишлење
о
његовој
прексутрашњој
срећи
.
На
врат
,
на
нос
сутрадан
све
уреди
,
и
већ
прексутра
у
седам
сати
чека
свога
кума
и
сватове
да
иду
у
О
.
Као
обично
,
сватови
се
мало
задоцну
,
па
тек
се
у
једанаест
сати
могоше
кренути
.
Већ
је
пола
дванаест
било
кад
су
у
О
.
стигли
.
Ту
их
једва
дочекаше
.
Можете
мислити
како
је
било
Ханики
од
девет
до
пола
дванаест
сати
чекати
!
И
госпођа
Гривићка
се
била
већ
мало
узнемирила
.
Ханика
се
јако
зарадовала
,
кад
је
видила
Бранка
,
па
му
каже
да
се
врло
бојала
да
већ
неће
ни
доћи
,
па
да
су
већ
и
њене
другарице
шапутале
да
неће
доћи
.
Бранко
се
томе
јако
зачудио
,
па
јој
каже
како
је
она
могла
о
њему
тако
што
и
помислити
.
Ал
’
није
до
оклевања
,
већ
попа
зову
.
Сад
се
крену
.
Ханика
се
од
Гривића
и
Гривићке
прашта
.
Истина
,
готово
свака
девојка
се
мало
заплаче
,
кад
иде
на
венчање
,
ал
’
код
Ханике
је
сувише
било
.
Особито
кад
је
Гривићку
у
руку
пољубила
,
ту
није
било
јецању
краја
,
једва
се
од
ње
откинула
.
То
велико
јецање
Бранка
је
мало
дирнуло
;
волео
би
да
је
веселија
.
Оду
у
цркву
,
венчаду
се
,
па
чекају
ручак
.
Сватови
се
донде
забављају
.
Било
их
је
сијасет
:
две
велике
собе
као
набијене
.
Осим
тога
,
у
авлији
и
на
пољу
силан
народ
.
Дође
ручак
.
Заиста
,
све
је
баронски
ту
удешено
.
Међу
гостима
има
доста
знаменити
’
људи
;
почну
се
наздравице
;
народ
у
авлији
пије
и
игра
.
Све
је
весело
.
Госпођа
Гривићка
није
се
показала
ни
да
је
весела
,
ни
да
је
невесела
,
што
ми
се
чудно
видило
.
Бранко
је
радостан
,
Ханика
једнако
око
њега
облеће
.
Игра
се
,
свира
се
,
пева
се
до
јутра
,
па
онда
већ
се
спремају
кући
.
Доведосмо
Ханику
у
В
.
Сад
је
Бранко
ожењен
.
ИВ
Сад
оставимо
Бранка
,
нек
,
ужива
плод
своје
женидбе
.
Да
му
и
сам
не
сметам
,
предузмем
си
да
у
околини
пропутујем
.
Замолим
г
.
Десића
,
да
са
мном
пође
.
Он
је
то
с
највећом
радошћу
дочекао
,
јер
је
знао
да
са
мном
хрђаво
провести
неће
.
И
мени
је
мило
било
што
се
Десић
решио
на
пут
,
јер
је
био
човек
пун
фантазије
,
и
врло
досетљив
,
па
сам
знао
да
ће
бити
абентаера
.
Бранку
нисам
се
ни
јавио
,
већ
само
сам
му
писао
да
идем
на
неко
време
иа
страну
.
Нисам
га
рад
у
његовом
задовољству
реметити
.
Ја
и
Десић
кренемо
се
на
пут
.
Десић
је
свуд
познат
,
па
не
зна
куд
ћемо
пре
да
стигнемо
.
Сложимо
се
да
идемо
од
места
до
места
,
па
где
нам
се
боље
допадне
,
ту
ћемо
и
подуже
остати
.
Можемо
у
једно
место
на
ручак
стићи
,
у
друго
на
вечеру
.
На
путу
из
дугог
времена
свашта
се
разговарасмо
.
Десић
ми
каже
шта
о
мени
у
В
.
суде
.
У
почетку
,
вели
,
обожавали
су
ме
.
Пало
им
у
очи
моје
богатство
;
друге
су
казале
да
сам
леп
и
елегантан
;
опет
друге
да
сам
врло
воспитан
и
особито
велики
курмахер
;
ал
’
све
су
говориле
:
»
Срећна
која
за
њега
пође
!
«
Све
су
се
за
мене
отимале
.
Ал
’
све
бадава
,
кад
није
било
међу
њима
партије
за
мене
.
Кад
су
видле
да
нисам
на
женидбу
склоњен
,
почеше
бити
прама
мене
’
ладније
;
казаше
да
нисам
леп
,
да
нисам
ни
богат
,
да
се
разбацујем
,
само
да
се
у
какав
мираз
увалим
.
Кажем
Десићу
да
то
мене
ни
најмање
не
тушира
,
да
зато
опет
,
кад
би
’
хтео
,
пошла
би
за
мене
ма
која
.
Ал
’
зашто
да
узмем
коју
од
њи
’
?
Оне
траже
богатог
;
тражим
и
ја
богату
.
Ал
’
оне
нису
спрам
мене
богате
.
Шта
носи
на
годину
њи’ов
мираз
?
Од
тога
не
би
’
могао
печења
јести
.
А
колики
су
трошкови
са
таквом
једном
дамом
?
Ту
ти
треба
две-три
слушкиње
екстра
,
два-три
слуге
екстра
,
фризерка
екстра
,
вешерка
екстра
;
па
ти
ту
треба
екипаж
,
сваки
час
тешке
свилене
хаљине
,
па
ти
машамоде
праг
обијају
,
па
шта
кошта
на
годину
материјалиста
,
па
цукерпокер
,
па
ди
су
мирисаве
помаде
,
зејтини
,
сапуни
,
да
госпожи
кожа
и
коса
омекша
?
Па
онда
сваки
час
болести
,
јер
нежне
госпође
често
болују
,
па
онда
отварај
џеп
за
докторе
,
бабице
и
апотекаре
.
Па
ди
су
још
друге
кућевне
ситнарије
,
за
које
човек
и
не
зна
,
само
осећа
да
се
новац
измиче
?
Ил
’
,
ваљда
,
љубав
све
то
надокнади
?
Каква
је
то
љубав
,
кад
се
за
богатство
удаје
?
Каква
је
то
љубав
,
кад
госпођа
свету
више
угађа
,
нег
’
своме
супругу
?
На
част
им
такове
женидбе
!
Која
тражи
богатство
,
нека
донесе
богатство
.
Нека
ко
шта
хоће
мисли
,
ја
тако
мислим
;
варошки
је
живот
скуп
,
па
ту
и
треба
новаца
.
Тако
се
разговарасмо
,
док
не
стигосмо
у
село
Н
.
Како
уђемо
у
какво
село
,
одма
’
се
у
отменим
кућама
нешто
журе
.
Пасија
је
то
видити
!
Гледају
већ
издалека
кроз
пенџер
,
да
виде
какви
гости
долазе
.
Сви
мисле
,
ти
ће
к
нами
доћи
,
па
како
опазе
да
к
њима
иду
,
одма
’
посао
на
страну
,
па
се
фришко
облаче
.
Фрајле
и
младе
госпође
дођу
у
забуну
и
боје
се
да
не
би
гости
стигли
пре
нег
’
што
се
обуку
,
па
ту
тоалетирање
не
траје
дуго
;
за
неколико
минута
су
готове
.
Кад
уђеш
унутра
,
видиш
велику
авлију
,
пилића
и
друге
живине
сијасет
,
башту
,
гране
пуне
воћа
,
у
шталу
се
марва
утерива
,
слушкиња
вашку
тера
да
те
не
ује
.
Кад
уђеш
у
кујну
,
кујна
велика
,
пуна
бакарни
’
и
други
’
судова
;
све
око
тебе
чисто
.
Уведу
те
у
собу
.
Ту
ти
је
ред
и
највећа
чистота
.
Покућство
каткад
и
старо
,
али
убрисано
.
Препоручиш
се
домаћима
и
замолиш
да
се
можеш
опрашити
.
Одведу
те
у
другу
собу
.
Ту
је
већ
сапун
и
вода
,
па
четка
за
хаљине
.
У
обе
собе
видиш
иконе
и
стара
портрета
,
но
највише
деде
и
мајке
.
Кад
си
се
опрашио
,
а
домаћин
те
већ
у
другој
соби
чека
,
пита
те
јеси
л
’
рад
мало
вином
се
поткрепити
,
а
фрајла
већ
носи
на
тацли
вино
.
Бациш
поглед
на
пенџер
,
а
оно
видиш
како
слуга
јури
пиле
да
га
у’вати
,
а
слушкиња
већ
гуску
коље
.
Дође
л
’
ручак
ил
’
вечера
,
ту
се
без
женирања
једе
,
пије
,
пева
.
Већ
сутрадан
домаћин
мисли
се
,
кад
ти
воља
одлазити
дође
,
куда
ће
с
тобом
да
иде
,
да
те
добро
проведе
,
па
он
има
своје
колеге
у
другим
местима
,
па
идеш
с
њима
онамо
,
па
оданде
опет
онамо
,
па
све
тако
проводиш
.
Каткад
ручаш
овде
,
сутра
,
опет
,
даље
на
три
миље
,
вечераш
,
опет
,
на
две
миље
.
И
то
све
иде
по
неком
програму
.
Први
домаћин
већ
телеграфише
другом
кад
ћеш
доћи
,
други
трећем
,
па
кад
стигнеш
онамо
,
а
оно
је
већ
све
готово
,
већ
има
и
други
’
гостију
,
па
се
са
свима
упознаш
,
веселиш
,
а
ујутру
тешко
од
њи
’
растајеш
.
Леп
је
то
живот
.
Ал
’
и
видиш
здраве
,
окретне
женске
,
мушки
од
сунца
опаљени
,
здрави
,
набубрени
.
Тако
дођемо
у
место
Н
.
код
једног
доброг
домаћина
.
Фамилија
је
:
господин
,
госпођа
,
ситна
деца
и
госпођа
Јелка
,
шогорица
домаћина
,
господина
Рунића
.
Господин
Рунић
добро
живи
,
има
свашта
доста
,
па
му
је
мило
кад
добије
госте
.
Госпођа
Рунићка
била
је
врло
добра
госпођа
,
па
како
види
госте
,
она
зна
колико
је
сати
;
знала
је
нарав
мужевљеву
,
па
је
одма
’
нестане
,
те
једнако
кува
и
пече
.
Канда
је
рођена
за
Рунића
и
његове
госте
!
—
Госпођа
Јелка
била
је
сасвим
друкчије
нарави
.
Она
је
удовица
,
била
је
удата
за
једним
младим
трговцем
Свилокосићем
у
В
.
,
који
је
од
јектике
умро
,
па
је
извукла
своју
алатуру
пре
конкурса
мужевљевог
,
а
новце
је
дала
брату
на
дванаест
перцената
;
осим
тога
,
даје
јој
брат
и
кост
бадава
,
и
то
Рунића
ништа
не
кошта
,
јер
ди
у
кући
десеторо
могу
јести
,
ту
може
и
госпођа
Јелка
,
која
и
онако
мало
једе
,
а
ту
нема
цукерпокера
,
да
се
на
посластице
трошити
мора
.
Госпођа
Јелка
је
нешто
преко
двадесет
година
,
здраво
је
лепа
и
кокета
,
таман
за
какав
абентаер
.
Она
је
била
варошанка
,
па
није
баш
радо
у
кујну
ишла
;
увек
је
била
лепо
обучена
,
руке
беле
и
мекане
,
види
се
да
ништа
не
ради
.
Заповедати
си
не
да
од
никога
;
ал
’
нико
јој
и
не
заповеда
,
јер
је
Рунић
воле
што
зна
госте
забављати
,
а
има
ко
ће
радити
.
Госпођа
Јелка
не
чезне
баш
за
удадбом
,
ал
’
би
се
удала
да
је
какав
отмен
запроси
;
па
ако
тога
нема
,
а
она
се
воле
од
отменог
и
само
курисати
дати
,
него
за
ма
каквог
да
пође
.
Њу
су
већ
млоги
просили
.
Просио
је
један
бакал
у
вароши
,
истина
бакал
,
ал
’
му
јако
иде
дућан
;
она
неће
,
јер
је
већ
гросхендлерка
била
.
Просио
је
један
гросхендлер
,
ал
’
је
чула
да
му
вексле
јако
долазе
,
па
зашто
да
рескира
своји
’
три
хиљаде
форинти
у
сребру
.
Искали
су
је
и
сеоски
нотароши
,
ал
’
није
хтела
,
каже
:
»
Бар
да
је
варошки
нотарош
!
«
Тако
је
госпођа
Јелка
млогима
кошареве
давала
.
Кад
смо
у
кућу
ушли
,
ту
нас
домаћин
лепо
дочека
.
Са
мном
није
био
познат
,
ал
’
са
Десићем
био
је
»
пер
ту
«
.
Он
мене
претстави
као
земљедршца
,
а
домаћин
одговори
да
му
је
особито
мило
такове
госте
у
својој
кући
видити
.
Сад
уђе
у
собу
госпођа
Рунићка
и
госпођа
Јелка
.
Учтиво
нас
поздраве
.
Рунићка
намигне
на
Јелку
,
па
истрчи
напоље
,
у
кујну
,
а
Јелка
одма
’
се
пусти
у
разговор
.
»
Господин
Наранџић
,
земљедржац
,
управо
спаија
«
,
рече
Десић
.
»
Драго
нам
је
.
Извол’те
сести
.
«
Десић
повуче
на
страну
Рунића
,
па
му
шушне
—
ал
’
да
сам
и
ја
чути
могао
—
да
сам
спа’ија
,
богат
удовац
,
а
Рунић
се
опет
окрене
мени
и
са
етикецијом
разговара
се
.
»
Високородни
господине
,
то
је
ретка
срећа
,
баш
фала
г
.
Десићу
што
Вас
је
овамо
довео
!
«
»
О
,
молим
Вас
,
немојте
ме
јако
титулирати
,
јер
ја
,
макар
да
ми
то
и
компетира
,
опет
волем
да
се
без
политике
,
братски
разговарамо
.
Знате
,
ја
се
само
у
оваком
кругу
добро
осећам
,
верујте
ми
,
зато
и
бегам
из
вароши
,
да
се
мало
уклоним
од
комплимената
;
примите
искрено
моје
пријатељство
,
па
се
разговарајте
,
као
добар
домаћин
са
својим
добрим
гостом
.
«
»
Драго
ми
је
.
«
То
је
Рунићу
баш
мило
било
,
јер
он
етикеције
није
волео
,
па
се
поче
комотно
разговарати
,
баш
канда
је
са
мном
богзна
од
кад
познат
.
»
Молим
,
идем
само
мало
напоље
да
уредим
што
треба
.
«
Затим
изиђе
,
па
жени
каже
да
се
што
може
боље
преправи
.
Ал
’
Рунићку
није
било
нужно
опомињати
,
јер
се
већ
пилићи
и
патке
у
врелој
води
пуше
.
Сад
Рунић
обиђе
свуд
ди
треба
:
да
будне
све
у
реду
,
па
да
је
после
миран
,
јер
зна
да
после
са
гостима
мора
бити
.
Међутим
,
госпођа
Јелка
се
са
нами
занимала
.
Десић
започе
:
»
Милостива
,
како
се
овде
унтерхалтујете
?
Знам
да
Вам
је
дуго
време
.
«
»
Можете
мислити
како
ми
је
овде
,
кад
сам
пет
година
у
вароши
живила
;
нит
’
имам
друштва
,
нит
’
театра
,
ал
’
шта
ћу
да
радим
,
кад
сам
сама
,
па
за
љубав
сестре
овде
седим
.
«
»
То
сте
Ви
криви
што
сте
сами
;
колико
има
чезнући
’
срца
за
Вами
у
вароши
,
да
бисте
могли
проводити
по
задовољству
као
ниједна
.
«
»
Молим
,
господин
Десић
,
немојте
ми
тако
јако
шмајхловати
.
Ја
то
све
знам
,
ал
’
кад
човек
не
може
онако
како
хоће
.
«
Сад
ја
упаднем
:
»
Тако
љубве
достојна
госпожа
,
—
нећу
да
Вам
шмајхлујем
—
ал
’
мислим
да
би
сваки
на
то
тежио
,
да
Вашу
вољу
испуни
.
Господин
Десић
,
не
могу
Вам
довољно
благодарити
што
сте
ме
ове
куће
удостојили
.
Милостива
,
ја
Вам
искрено
кажем
да
ме
Ваше
мисли
и
Ваш
манир
јако
интересирају
,
и
сад
тек
видим
да
се
и
у
селу
на
тако
што
наићи
може
,
што
би
бадава
у
вароши
тражио
.
«
»
Ми
,
опет
,
ретко
на
такву
господу
наилазимо
,
која
су
тако
шармант
.
Код
нас
,
истина
,
увек
је
гостију
,
ал
’
понајвише
са
села
,
што
ме
мало
интересира
.
Откако
је
био
код
нас
спа’ија
М
.
,
солгабиров
Д
.
и
оберлајтнант
К
.
,
од
тог
доба
нисмо
имали
тако
ретке
госте
.
Ал
’
и
јесам
се
с
њима
добро
унтерхалтовала
;
никад
заборавити
нећу
!
«
»
Зар
се
Вами
не
допада
овдашњи
публикум
?
«
»
Сви
су
обични
људи
,
пријатељи
мога
шогора
,
нотароши
,
ожењени
адвокати
,
па
кад
се
са
мојим
шогором
састану
,
ту
нема
ни
краја
ни
конца
весељу
.
«
»
Па
зар
Ви
,
милостива
,
мрзите
увеселење
?
«
»
Не
мрзим
,
ал
’
,
знате
,
за
нас
женске
нема
у
таком
весељу
изгледа
.
«
После
ови
’
речи
насмеши
се
госпођа
Јелка
,
па
мало
спусти
очи
,
као
,
бајаги
,
из
стидљивости
,
што
је
тако
што
изрекла
,
»
Нами
је
,
додуше
,
увеселење
увек
добро
дошло
,
ал
’
и
сам
,
опет
,
искрено
казати
морам
,
да
нам
је
увеселење
са
једном
љубведостојном
дамом
увек
милије
.
Особито
као
што
сте
Ви
,
милостива
...
опростите
,
не
смем
да
се
сасвим
изразим
...
Кад
се
са
таквом
дамом
унтерхалтовати
могу
,
волијем
нег
’
сва
увеселења
са
људима
.
«
»
Господине
,
Ви
сте
велики
курмахер
.
Оваке
се
речи
ретко
у
нашем
селу
чују
.
«
»
Ја
мислим
да
је
то
дужност
прама
једне
тако
лепе
госпође
.
«
На
то
уђе
Рунић
.
»
Сад
сам
све
наредио
,
сад
ћемо
да
по
вољи
живимо
.
Само
,
молим
да
будете
комотни
као
код
своје
куће
,
јер
кад
се
гости
женирају
,
онда
се
и
домаћин
женира
.
«
»
Немај
бриге
,
ми
не
би
ни
дошли
к
теби
,
да
си
какав
педант
,
ил
’
дволичан
човек
,
већ
баш
зато
смо
и
дошли
к
теби
,
што
те
ја
као
искреног
угоститеља
познајем
,
«
рече
Десић
.
Уђе
Рунићка
и
зове
на
ручак
.
»
Ручак
је
готов
;
ако
изволите
.
«
»
Заповедајмо
у
другу
собу
,
онде
је
намештено
,
«
рече
Рунић
.
Сад
Рунић
отвори
врата
,
па
чека
да
ја
напред
идем
,
ал
’
ја
понудим
госпођу
Јелку
,
из
резона
.
Она
неће
док
ја
не
пођем
;
онда
опет
ја
нећу
;
и
већ
госпођа
Јелка
готово
је
пошла
,
ал
’
не
да
јој
Рунић
,
већ
увати
мене
за
руку
,
па
ме
вуче
напред
.
»
Та
немојмо
се
нудити
као
Грци
у
ариште
!
Ви
,
Јелка
,
Ви
сте
вицедомаћица
.
«
Сад
уђемо
у
собу
,
гди
је
већ
астал
намештен
,
а
супа
на
асталу
.
Нуде
ме
да
седнем
у
горње
чело
,
ја
нећу
,
већ
нудим
госпођу
Јелку
,
ал
’
Рунић
ме
мало
и
силом
у
горње
чело
привуче
,
да
сам
морао
сести
.
Госпођа
Јелка
,
као
да
мало
забашури
што
није
у
горње
чело
дошла
,
каже
да
данас
мора
она
служити
,
а
не
сестра
.
То
се
Рунићу
баш
и
допало
,
јер
он
не
воле
женске
разговоре
слушати
.
Али
опет
је
намолимо
,
да
бар
супу
с
нами
једе
и
да
после
опет
дође
.
Она
пристане
на
то
.
После
супе
госпођа
Јелка
одма
’
устане
,
па
изиђе
;
мењају
се
тањири
,
госпођа
Јелка
говеђину
носи
,
ја
и
Десић
при’ваћамо
.
»
Опростите
што
није
по
француски
гарнирано
.
«
Одговарамо
,
да
боље
бити
не
може
.
Госпођа
Јелка
опет
изиђе
,
а
Рунићка
опет
уђе
,
да
поједе
супу
,
која
се
већ
о’ладила
.
Сад
опет
госпођа
Јелка
уђе
,
а
Рупићка
изиђе
;
госпођа
Јелка
једе
говеђину
.
Тако
су
се
једнако
мењале
.
Госпођа
Јелка
,
кад
је
уносила
,
увек
је
са
неком
грацијом
јело
предавала
,
увек
је
са
три
прста
чанак
држала
,
а
мали
прст
,
од
други
’
одлучен
,
све
нам
је
пркосно
.
Тако
мало
по
мало
,
дођемо
и
до
краја
ручка
.
Пићу
,
наравно
,
још
није
било
краја
,
ал
’
сад
су
већ
обе
госпе
с
нами
седиле
.
Рунић
једнако
нуди
,
већ
се
мало
загрејао
;
ми
и
преко
воље
морамо
да
пијемо
,
да
певамо
,
ал
’
милије
би
нам
било
са
госпођом
у
нашој
форми
разговарати
се
.
Госпођа
Јелка
је
почесто
започињала
,
ал
’
Рунић
одма
’
у
наздравље
и
певање
,
па
све
поквари
.
Госпођа
Јелка
је
до
мене
седила
,
а
Рунићка
до
Десића
.
Сад
нас
Рунићка
избави
од
»
многаја
љета
«
.
»
Ето
и
мене
већ
код
вас
;
нисам
још
имала
срећу
с
Вами
разговарати
се
.
Шта
је
,
г
.
Десић
,
код
вас
ново
?
«
»
Баш
нема
ништа
тако
особито
.
«
»
Како
да
нема
,
кад
су
из
О
.
у
В
.
сад
недавно
фрајла-Ханику
одвели
!
«
»
Рихтиг
,
заборавила
сам
Вас
то
и
питати
.
Кажите
ма
какав
је
то
тај
г
.
Бранко
Орлић
што
је
фрајла-Ханику
узео
?
«
—
упадне
госпођа
Јелка
.
»
Фајн
човек
.
«
»
Ал
’
молим
Вас
,
јел
л
’
од
карактера
?
«
»
Јест
,
има
толико
диплома
,
да
би
се
пет
пута
благородним
назвати
могао
.
«
»
Кажу
да
је
и
велики
курмахер
?
«
»
Како
кад
.
«
»
Ал
’
је
враг
била
та
фрајла-Ханика
!
Све
је
кокетирала
,
док
си
није
једног
накокетирала
;
истина
,
није
била
ружна
,
ал
’
опет
што
се
билдунга
тиче
,
ту
не
знам
како
се
могла
за
таког
човека
удати
.
Како
није
видио
на
њој
да
она
није
за
варош
?
!
«
Сад
ја
упаднем
.
»
Молићу
,
зар
је
фрајла-Ханика
кокет
била
?
Ко
би
то
њој
рекао
!
Кад
се
човек
с
њом
разговарао
,
увек
је
поцрвенила
,
а
очи
доле
спустила
.
«
»
Кажу
,
испод
мире
три
ђавола
вире
.
Него
,
велики
је
ђаво
госпођа
Гривићка
!
Код
ње
је
у
доброј
школи
била
фрајла-Ханика
,
«
рече
Рунићка
.
»
Шта
,
зар
је
и
госпођа
Гривићка
кокета
?
«
»
Ха
,
ха
!
Зар
још
то
нисте
чули
?
Питајте
целу
околину
,
«
рече
са
смехом
госпођа
Јелка
.
»
Ако
је
тај
господин
,
«
вели
Рунићка
,
»
ваљан
,
то
јо
фрајла-Ханика
заиста
срећу
получила
,
каквој
се
никад
није
надала
.
Шта
мислите
:
грци
,
нотароши
и
писари
,
којима
су
је
нудили
,
нису
је
хтели
узети
.
«
»
Та
је
л
’
могуће
?
!
«
»
То
цела
околина
зна
.
«
»
И
то
све
због
курмахераја
?
«
»
Још
горе
.
«
»
Немојте
,
господине
,
све
женскима
веровати
;
оне
волу
једна
за
другом
говорити
.
Па
баш
и
да
јесте
што
у
ствари
,
сам
Гривић
је
млогоме
крив
.
Ал
’
манимо
се
,
него
хајд
’
да
пијемо
!
«
—
па
одма
’
мени
наздрави
,
па
удри
у
»
многаја
љета
«
.
Док
је
Рунић
са
Десићем
појао
,
донде
сам
се
мислио
шта
сам
од
њи
’
чуо
.
Жао
ми
је
Бранка
.
Ал
’
опет
нисам
веровао
,
јер
сам
држао
да
госпођа
Јелка
Ханики
злоби
,
јер
ретко
лепа
лепу
трпи
.
»
Живили
!
Оставимо
све
на
страну
!
Ако
је
тај
Орлић
с
њом
задовољан
,
шта
се
кога
шта
тиче
?
!
«
—
рече
Рунић
,
и
опет
почне
певати
.
Тако
смо
се
подуже
забављали
.
Наједаред
Рунићу
је
жао
што
је
мало
друштва
,
па
каже
да
има
још
нешто
да
изврши
,
а
да
ће
скоро
доћи
.
Извињава
се
и
препоручује
нас
жени
и
Јелки
,
да
се
с
нами
забављају
,
док
не
дође
.
Госпођи
Јелки
је
баш
по
вољи
било
.
Рунић
обуче
капут
,
узме
шешир
,
лулу
и
дуванкесу
,
рајпхелцле
је
увек
у
џепу
носио
,
па
одма
’
упрегне
коње
,
па
иде
у
прво
село
да
госте
,
љубезну
и
веселу
братију
довезе
.
Ми
остали
могли
смо
се
сад
по
вољи
разговарати
.
Сад
морамо
роле
поделити
,
један
с
једном
,
други
с
другом
.
Ја
би
’
волео
са
госпођом
Јелком
,
а
мислим
да
би
и
она
са
мном
волела
,
јер
Десић
јој
је
био
обичан
,
ал
’
се
Рунићка
мени
приљубила
,
видим
да
је
интересирам
;
нуди
нас
у
башту
;
ми
смо
готови
.
Ја
водим
Рунићку
,
а
Десић
госпођу
Јелку
.
Рунићка
ме
на
страну
вуче
,
па
ме
све
запиткује
познајем
ли
Бранка
;
чуди
му
се
како
је
могао
узети
Ханику
;
и
говорила
ми
је
свашта
о
њој
,
ал
’
ја
јој
нисам
млого
веровао
,
јер
ми
се
чинило
да
завист
из
ње
говори
.
Госпођа
Јелка
,
опет
,
једнако
се
к
нами
осврће
и
волела
би
са
мном
бити
.
То
је
њој
врло
лако
,
јер
се
сестре
не
женира
,
а
знам
да
ће
госпођа
Рунићка
и
онако
од
госпође
Јелке
лекцију
добити
што
ме
је
преотела
.
Десић
се
нешто
церека
.
»
Господин
Наранџић
,
да
видите
само
какав
је
страшан
курмахер
господин
Десић
,
не
знам
у
који
џеп
да
метнем
те
силне
комплименте
.
«
Дође
слушкиња
.
»
Госпођо
,
да
дођете
мало
,
неко
Вас
тражи
.
«
»
Молим
Вас
,
опростите
;
Јелка
,
ево
ти
предајем
господина
.
«
»
Молим
,
извол’те
само
.
«
Рунићка
оде
у
собу
;
дошла
је
госпођа
на
визиту
.
Чула
је
да
Рунић
има
новог
,
отменог
госта
,
па
је
копкало
,
није
могла
издржати
,
већ
морала
је
доћи
.
Сад
пређем
госпођи
Јелки
и
Десићу
.
Десић
је
био
од
оне
сорте
курмахера
који
су
са
млого
речи
мало
смешно
умели
казати
,
тако
да
даму
на
смеј
наведе
,
без
да
иста
зна
зашто
.
Све
је
то
Десић
у
великог
мери
умео
,
па
још
све
то
са
својим
страховитим
церекањем
потпомагао
.
»
Дакле
,
тако
Вам
се
допадају
моји
комплименти
,
милостива
?
«
»
Не
знам
куд
да
се
денем
од
њи
’
.
«
»
Ако
би
претпријатије
мога
срца
Вашој
благонаклоности
одговарати
могло
,
то
би
срца
мога
урођена
ми
љубав
прелила
се
у
Ваше
чувствително
срце
,
а
оданде
би
се
ехо
моме
срцу
одазвало
.
«
»
Ха
,
ха
!
Ви
лепо
говорите
,
ал
’
Вас
опет
не
разумем
.
«
»
Знате
,
милостива
,
господин
Десић
има
особити
дар
у
млогим
речма
мало
казати
,
а
то
је
тако
исто
леп
дар
,
као
год
са
малим
млого
казати
.
«
»
Зато
господин
Десић
и
прави
ероберунге
,
да
фрајле
све
бегају
за
њим
.
«
»
Молићу
,
милостива
,
не
за
мном
,
него
са
мном
,
и
то
само
једна
,
а
не
више
.
«
»
Ви
сте
врло
опасан
за
женске
,
кад
ентфирујете
.
«
»
Ха
,
ха
!
Допада
Вам
се
?
«
»
Допада
ми
се
;
ал
’
како
се
допало
оној
која
Вам
је
у
шаке
пала
?
«
»
То
све
од
љубави
зависи
;
за
љубав
једно
за
друго
све
ће
учинити
.
«
»
И
то
је
истина
.
«
Госпођа
Јелка
на
мене
поглед
баци
.
»
Ал
’
кажите
ми
право
,
да
Ви
кога
страшно
љубите
,
би
л
’
се
дали
ентфировати
?
Ха
,
ха
!
«
»
На
то
Вам
не
могу
ништа
одговорити
;
нисам
још
била
у
том
стању
.
«
Госпођа
Јелка
љубазан
поглед
на
мене
баци
.
»
Ја
,
опет
,
милостива
,
«
сад
ја
упаднем
,
»
кад
би
ме
каква
лепа
дама
волела
,
и
кад
би
ја
њу
волео
,
то
нема
што
не
би
’
за
њу
учинио
.
Моје
имање
што
би
за
њу
жртвовао
,
то
је
најмање
:
дао
би
се
сећи
,
пећи
,
убити
за
њу
.
«
»
Тако
и
треба
да
буде
ди
је
права
љубав
,
ал
’
та
је
ретка
,
«
рече
госпођа
Јелка
.
»
Истина
,
ретка
,
ал
’
опет
се
налази
;
само
,
то
је
малер
што
каткад
једно
за
другим
чезне
да
умре
,
па
опет
не
сме
да
се
изрази
,
и
ту
каткад
најблагороднија
љубав
пропадне
.
«
»
Ал
’
сте
млого
пробали
,
господине
!
Ал
’
сасвим
је
тако
.
«
»
Знате
,
милостива
,
млого
зависи
и
од
начина
с
којим
се
љубав
изјашњава
.
Каткад
није
добро
кад
се
дами
у
очи
слепимично
с
речма
љубав
изрази
,
јер
дама
дође
у
ферлегенхајт
,
па
ако
би
и
казала
да
хоће
,
не
зна
како
ће
.
Би
л
’
Ви
,
милостива
,
волели
да
Вам
онај
кога
волете
одма
’
у
очи
све
искаже
?
«
»
Баш
све
не
;
и
ја
би
’
дошла
у
ферлегенхајт
.
«
»
Ја
мислим
,
милостива
,
да
је
најбољи
начин
либзбриф
;
ту
човек
може
и
млого
и
мало
казати
,
без
да
дође
у
ферлегенхајт
.
Тако
исто
и
дама
.
А
не
са
речма
.
Кад
човек
са
речма
љубав
изјављује
,
ту
му
се
сва
чувства
збуне
,
памет
шепртљи
,
срце
прси
да
пробије
,
језик
запиње
,
вилице
се
стегну
,
руке
се
тресу
...
па
онда
ни
овамо
,
ни
онамо
.
«
»
Ала
,
господин
Наранџић
...
но
,
Ви
сте
...
ал
’
сасвим
сте
погодили
.
Ал
’
,
опет
,
либзбриф
хоће
мушки
да
показују
,
па
опет
малер
по
женску
.
«
»
Дама
ће
знати
с
ким
ће
започети
;
либзбриф
ће
показати
ђак
и
калфа
,
ал
’
не
човек
,
који
већ
у
свету
ролу
игра
.
«
»
И
то
је
истина
.
«
»
Видите
,
тако
је
исто
и
код
дама
.
Фрајлица
гдикоја
,
кад
из
школе
изиђе
,
па
добије
писмо
,
то
је
једнако
копка
док
не
покаже
...
у
тајности
...
својој
другарици
,
ова
опет
...
у
тајности
...
трећој
фрајли
,
која
на
прву
мрзи
,
и
тако
од
тајне
постане
јавно
.
Ал
’
дама
која
зна
како
свет
стоји
,
та
неће
своја
писма
ником
показивати
.
«
»
Ал
’
сасвим
право
имате
!
«
»
Такова
дама
кад
добије
писмо
,
па
јој
је
он
по
вољи
,
одма
’
ће
му
достојно
отписати
;
ако
јој
није
по
вољи
,
а
она
ће
писмо
спалити
,
а
не
да
се
с
њиме
фали
.
«
»
Сасвим
је
тако
.
«
»
Ја
,
опет
,
тај
малер
имам
,
да
моја
писма
даме
публицирају
,
па
онда
морам
и
ја
њина
,
«
рече
Десић
.
»
Но
,
то
су
већ
гемајн
женске
.
—
Јао
мени
,
ко
долази
!
Лозовић
,
Думић
и
Песковић
,
са
шогором
.
Ах
,
сад
ће
нам
цео
унтерхалтунг
покварити
!
«
»
Каква
су
то
господа
?
«
»
То
су
мог
шогора
пријатељи
,
сами
нотароши
;
Песковић
нежењен
;
добри
људи
,
ал
’
што
се
курмахераја
тиче
,
да
бог
сачува
!
«
Рунић
са
гостима
управо
у
башту
долази
.
Кад
сам
их
из
далека
видио
,
убезекнуо
сам
се
,
јер
су
јако
набубрени
,
па
ће
сваки
трипут
више
поднети
него
ја
.
»
Но
сад
ћемо
бити
у
пацу
,
«
рече
Десић
,
који
је
више
давао
на
курмахерај
,
нег
’
на
»
многаја
љета
«
.
Већ
су
у
башти
.
»
Добро
вече
,
господине
,
знам
да
се
хрђаво
занимате
откако
сам
отишао
.
Опростите
ми
,
знам
да
се
нећете
кајати
,
јер
сам
довео
ову
братију
.
Господин
Лозовић
,
Думић
и
Песковић
,
моји
присни
пријатељи
.
«
»
Драго
ми
је
особито
.
«
»
Благородни
господин
Милан
Наранџић
,
земљедржац
,
управо
спа’ија
,
мој
нови
пријатељ
,
само
немојте
се
од
њега
ништ
’
женирати
.
«
»
Драго
нам
је
;
но
извол’те
с
нами
,
господине
,
оставите
Десићу
курмахерај
;
он
то
најбоље
уме
,
«
рече
Лозовић
.
»
Извол’те
унутра
«
,
ослови
домаћинским
гласом
Рунић
.
Сви
се
кренемо
.
Напред
Рунић
,
за
њим
братија
,
за
овом
ја
и
госпођа
Јелка
,
а
за
нами
Десић
.
Кад
ми
у
собу
,
а
вино
опет
на
асталу
.
Сви
поседамо
,
осим
госпође
Јелке
,
која
је
на
мене
чувствителан
поглед
бацила
,
па
се
из
друштва
извукла
.
У
друштву
није
нико
био
ни
гладан
ни
жедан
,
најмање
жедан
,
то
се
видило
сваком
по
лицу
,
а
опет
сви
к
пуним
чашама
.
Нотароши
наздрављају
,
пију
.
»
Нотарош
на
селу
—
то
је
живот
!
Знате
ли
шта
је
нотарош
?
Да
Вам
кажем
.
Нотарош
бива
обично
од
онаког
човека
који
у
својим
младим
годинама
није
могао
школе
навршити
,
које
због
сиротиње
,
које
због
бранденбургства
.
Има
којима
је
само
један
цол
фалио
да
добију
диплому
,
па
да
постану
адвокати
,
па
нису
довршили
,
и
сад
су
нотароши
.
Има
који
су
пет-шест
школа
свршили
,
па
дигод
као
писари
практицирали
,
па
сад
су
нотароши
.
Има
ислужени
’
унтерофицира
,
који
чезну
за
беамтерством
,
па
нотароши
постадоше
.
Има
адвоката
којима
клиенти
нису
долазили
;
сад
су
нотароши
.
Све
отворени
,
разборити
људи
.
Можете
мислити
,
више
мање
учени
,
дошли
су
у
село
,
добро
се
упознали
са
народом
,
сваки
дан
има
посла
са
властима
,
са
солгабировима
,
судијама
,
адвокатима
,
солдатима
.
Нико
није
тако
познат
са
светом
као
нотарош
.
Он
познаје
сељака
са
његовим
лепим
и
слабим
странама
;
осим
свештеника
,
нико
нема
на
народ
такав
уплив
као
нотарош
.
Зато
може
доста
и
добра
и
зла
чинити
.
Судијама
и
адвокатима
зна
како
срце
лежи
.
Зна
и
солдатске
вицове
.
Има
цивилне
и
милитарне
,
веће
и
мање
,
господе
,
која
су
с
њим
»
пер
ту
«
.
Као
год
у
сваком
реду
,
и
ту
имаде
свакојаки
’
,
и
добри
’
и
хрђави
’
,
има
који
код
процеса
,
контракта
,
тестамената
,
регрутација
,
народу
крв
сисају
.
Они
су
препредени
,
рафинирати
,
прошли
су
кроз
сито
и
решето
.
Знаду
живити
паорски
,
господски
,
како
хоћеш
.
Кућа
им
је
увек
отворена
,
одвећ
су
гостољубиви
,
ал
’
онда
и
држ
’
се
,
ако
хоћеш
кредит
да
си
одржиш
.
Међу
собом
врло
добро
живе
;
ако
се
због
какви
’
мали
’
узрока
и
заваде
,
особито
због
женски
’
сплеткарија
,
они
се
опет
и
помире
,
и
то
приликом
какве
светковине
,
имендана
ил
’
женидбе
.
Женске
су
им
у
сваки
дан
праве
газдарице
,
радене
;
у
недељу
ил
’
светац
кад
је
,
увек
као
даме
.
Они
имају
увек
по
каквог
пријатеља
који
није
нотарош
,
ал
’
који
је
увек
код
њи
’
и
куван
и
печен
,
и
то
што
зна
друштво
унтерхалтовати
.
Ето
,
такви
су
ти
нотароши
.
Код
Рунића
,
у
читавој
околини
,
особито
је
био
познат
неки
»
Чика
«
.
При
свакој
трећој
наздравици
спомињали
су
Чику
.
Сваки
каже
:
»
Сад
да
нам
је
овде
Чика
!
«
Кад
ђавола
на
зид
малају
,
он
хоће
и
да
се
покаже
.
Чују
се
кола
.
Ови
повичу
:
»
То
ће
Чика
бити
!
«
И
нису
се
преварили
,
јер
док
си
длан
о
длан
ударио
,
ето
ти
Чике
у
соби
.
Један
омален
човек
,
нит
’
дебео
нит
’
мршав
около
шесет
година
,
образ
округао
,
бркови
подужи
и
седи
,
очи
црне
,
мале
,
обрве
црне
,
густе
,
нос
дебео
,
модар
,
расцветан
,
веселог
,
шаљивог
изгледа
;
не
можеш
ни
по
хаљинама
,
ни
по
изгледу
,
ни
по
речма
распознати
шта
је
.
Не
знаш
:
ил
’
је
бербер
,
ил
’
брандербургер
,
ил
’
адвокат
,
ил
’
пензионирати
беамтер
;
за
све
би
пасовао
.
Манири
су
му
фини
.
После
сам
сазнао
ко
је
Чика
,
и
хоћу
да
вам
одма
кажем
,
какав
је
то
човек
.
Чикино
детињство
нико
сасвим
не
познаје
.
Он
сам
слабо
о
њему
приповеда
;
само
толико
је
познато
,
да
је
имао
маћију
,
да
није
хтео
учити
,
да
се
лупао
овамо
и
онамо
,
док
није
оматорио
;
после
се
оженио
,
и
то
несретно
;
ил
’
је
он
жену
отерао
,
ил
’
га
је
она
оставила
.
Ал
’
то
је
сад
свеједно
,
доста
то
да
Чика
није
зато
дешперирао
,
већ
добре
је
воље
био
,
као
и
досад
.
Он
је
био
шаљив
,
весео
,
тражио
је
друштво
,
а
оно
њега
.
Кад
се
хоће
друштво
да
успава
,
Чика
га
са
својом
шалом
узбуди
,
кује
планове
како
би
се
могло
с
нова
проводити
,
било
то
при
чаши
,
ил
’
код
женски
’
.
Био
је
нестрпељив
;
ретко
да
је
могао
два
дана
у
једном
месту
живити
.
Није
радо
био
у
друштву
старији
’
људи
,
но
све
је
тражио
млого
млађе
од
себе
.
И
саме
женске
волеле
су
о
њим
бити
због
његове
шале
.
»
Живио
Чика
!
Откуд
ти
,
Чико
?
«
сви
повичу
.
»
Знате
да
не
могу
сам
бити
;
тражим
друштво
,
па
сам
намирисао
да
морате
овде
бити
.
Вива
компанија
!
Дајте
да
ми
пра
’
доле
сиђе
.
«
Чика
прими
пружену
му
чашу
и
попије
.
Сад
је
Чика
све
забунио
;
видио
сам
да
се
њему
највећма
радују
.
Домаћин
ми
претстави
Чику
.
Чика
се
величанствено
клања
.
Ја
му
руку
пружим
и
кажем
:
»
Драго
ми
је
!
«
Чика
је
имао
ту
нарав
,
да
је
волео
са
већом
господом
познат
бити
,
а
и
ова
су
га
радо
имала
.
Почео
је
талијанске
и
латинске
речи
мешати
;
нисам
сам
знао
на
чему
сам
и
с
ким
имам
посла
.
Ал
’
фришко
смо
се
упознали
;
видио
сам
да
је
светски
човек
,
с
ким
се
добро
проводити
може
.
За
један
сат
био
сам
с
њим
тако
познат
,
канда
смо
од
детињства
заједно
одрасли
.
Вечера
се
преправља
,
ал
’
већ
и
донде
ори
се
»
многаја
љета
«
.
Госпођа
Јелка
сад
улази
,
сад
излази
,
поглед
на
мене
баца
,
ал
’
и
Песковић
очима
на
њу
стреља
;
као
што
сам
начуо
,
рад
би
је
узети
,
—
није
шала
три
хиљаде
форинти
сребра
,
—
ал
’
госпођа
Јелка
не
да
се
ни
осолити
.
Кад
је
највећа
ларма
била
,
извучем
се
ја
мало
напоље
,
па
у
авлију
,
а
онде
се
госпођа
Јелка
шета
.
Пређем
к
њој
љубазно
.
»
Милостива
,
знам
да
Вам
је
дуго
време
.
«
»
Не
би
ми
дуго
време
било
,
ал
’
,
знате
,
мрзи
ме
што
је
ту
тај
Песковић
.
Баш
искрено
да
Вам
кажем
,
он
ме
је
већ
просио
,
па
дала
сам
му
кошар
,
ал
’
опет
неће
да
ме
се
окане
,
нег
’
све
на
мене
гледи
,
па
очи
изврће
,
а
ја
не
могу
очима
да
га
гледим
,
а
морам
да
будем
и
прама
њега
учтива
.
«
»
Ја
би
’
најволео
с
Вами
,
милостива
,
време
проводити
,
ал
’
од
ти
’
ђавола
не
могу
никуда
.
«
»
И
мени
је
жао
.
«
»
А
познајете
Чику
?
«
»
Како
га
не
би
’
познавала
?
!
Фајн
старац
!
С
њим
се
човек
може
и
унтерхалтовати
.
«
»
Имате
ли
га
у
вољи
?
«
»
Не
онако
,
он
је
добар
човек
;
ако
и
зна
за
какову
женску
тајну
,
може
му
се
човек
поверити
.
«
»
Дакле
је
поуздан
?
«
»
Јесте
.
«
»
Господине
Наранџићу
,
изволите
унутра
,
«
вичу
братија
из
собе
.
»
Сад
морам
унутра
.
«
Морам
наздравицу
да
напијем
,
и
то
новодошавшем
Чики
,
о
коме
сам
толико
добра
слушао
.
Чику
је
то
мило
дирнуло
.
Све
се
већма
мени
приближава
.
Ја
се
с
њим
по
соби
шетам
.
Искусим
да
је
поуздан
човек
.
Позовем
га
на
једну
реч
напоље
.
Братија
донде
певају
.
Напољу
насамо
га
ословим
.
»
Опростите
,
и
дозволите
ми
,
што
ћу
Вас
Чиком
назвати
.
«
»
О
,
то
ми
је
баш
мило
,
изволите
само
са
мном
заповедати
.
«
»
Здраво
је
лепа
женска
та
госпођа
Јелка
!
Ја
видим
да
сте
Ви
од
света
човек
.
Јел’-те
,
баш
је
скројена
за
курмахерај
!
«
»
Те
како
.
Особито
кад
види
отменог
и
воспитаног
човека
.
Гранде
фантазија
!
«
—
намигне
Чика
.
»
Разумем
Вас
.
Но
тешко
је
с
њом
разговарати
се
због
те
господе
.
«
»
То
је
истина
,
ал
’
ако
хоћете
да
јој
ближе
к
срцу
дођете
,
то
се
само
на
мене
ослоните
;
ја
сам
код
ње
у
добром
кредиту
,
све
ми
верује
.
«
»
То
ми
је
баш
мило
.
Чули
сте
ко
сам
ја
?
«
»
Чуо
сам
:
спа’ија
.
Такве
она
и
тражи
.
А
видио
сам
већ
како
на
Вас
очи
баца
.
Нећу
ништа
више
да
Вам
говорим
:
diktum
faktum
.
«
»
То
ми
је
баш
мило
.
«
»
Чико
,
Чико
!
Господин
Наранџић
!
«
Опет
морамо
унутра
.
Фала
богу
,
ево
и
вечере
,
сад
ћемо
мало
ода’нути
.
Госпођа
Јелка
доникле
служи
,
па
онда
остане
код
нас
,
и
то
седне
између
мене
и
Чике
.
Кад
на
страну
гледим
,
а
Чика
јој
све
нешто
шушка
,
сигурно
о
мени
,
јер
кадикад
госпођа
Јелка
умиљат
поглед
на
мене
баца
.
Већ
сам
сигуран
био
о
мојој
победи
,
само
да
ствар
започнем
.
Вечера
се
сврши
,
опет
наздравице
и
певања
.
Домаћица
пева
;
замолимо
и
госпођу
Јелку
,
па
и
она
пева
.
И
то
је
било
мени
за
љубав
,
јер
ми
је
Чика
шушнуо
,
да
њу
није
лако
на
певање
узбудити
.
Све
добри
знаци
по
мене
.
Малочас
,
а
госпођа
Јелка
се
умилно
смеши
.
Она
се
уклони
,
а
Чика
опет
поред
мене
па
ми
шушне
:
»
Добро
је
!
«
Госпођа
Јелка
опет
седне
до
мене
и
сасвим
је
задовољна
била
.
Ал
’
наједанпут
устане
Песковић
,
па
јој
се
нагне
с
леђа
на
столицу
и
почне
јој
се
исповедати
,
ал
’
госпођа
Јелка
окреће
главу
од
њега
,
ништ
’
не
говори
,
већ
се
само
смеје
;
напослетку
морала
је
побећи
са
столице
,
што
ми
је
врло
жао
било
.
Поред
свег
тога
,
још
смо
дуго
проводили
,
док
не
дође
дубока
ноћ
,
ил
’
управо
,
јутро
,
јер
су
већ
петлови
увелико
кукурикали
.
Ја
с
моје
стране
изјавим
,
да
сам
рад
лећи
.
Домаћин
ми
допусти
под
тим
условљем
,
ако
још
и
сутра
код
њега
останем
.
Ја
саизволим
.
Госпођа
Јелка
већ
се
пре
тога
препоручила
.
Нисам
имао
на
шта
чекати
,
па
се
и
ја
препоручим
и
са
Десићем
одем
спавати
,
.
Још
доникле
чуло
се
певање
и
лупање
чаша
,
а
кад
после
све
мања
и
мања
ларма
;
напослетку
све
се
утиша
,
а
ја
заспим
.
Сутрадан
са
нотарошима
и
госпођом
Јелком
фруштукујемо
.
Нотароши
се
опросте
и
оду
;
ја
,
Десић
и
Чика
останемо
.
Сад
Рунић
и
Рунићка
гледају
свој
посао
,
а
ми
се
опет
са
госпођом
Јелком
занимамо
.
Десић
је
видио
колико
је
сати
,
да
поред
мене
са
госпођом
Јелком
не
може
на
крај
изићи
,
и
видио
сам
да
му
је
жао
,
ал
’
шта
ће
кад
је
већ
тако
,
па
је
готов
,
мене
ради
,
и
какав
абентаер
потпомоћи
.
Чика
се
са
Десићем
већ
одавна
познавао
;
ту
није
било
нужно
препоручивати
га
.
Начиним
један
план
,
саопштим
га
Десићу
,
он
уз
то
пристаје
;
саопштим
Чики
,
и
он
пристаје
.
Какав
је
,
сад
,
тај
план
?
Чики
сам
казао
да
каже
госпођи
Јелки
,
да
сам
страшно
у
њу
заљубљен
.
Чика
јој
то
насамо
каже
,
а
она
то
љубазно
прима
и
поручи
ми
,
да
је
моја
личност
њено
срце
дирнула
.
Више
ми
и
не
треба
.
Сад
у
памети
скувам
да
јој
напишем
један
либзбриф
;
видио
сам
већ
из
њени
’
речи
,
да
она
на
то
млого
даје
.
Ал
’
опет
се
предомислим
:
мислим
неће
то
добро
бити
,
но
да
ја
диктирам
Десићу
,
а
по
Чики
да
га
пошљем
;
јер
ако
га
ја
успишем
,
ђаво
не
спава
,
па
од
шале
може
бити
истина
,
па
ћу
на
себе
какав
белај
навући
.
Саопштим
Десићу
,
он
се
смеје
,
па
каже
да
је
он
на
то
готов
.
О
Чики
није
ни
сумње
да
писмо
неће
предати
.
Замолим
Чику
да
мало
госпођу
Јелку
забавља
,
док
писмо
напишем
.
Чика
нам
је
већ
перо
и
папир
у
соби
преправио
.
Ја
и
Десић
вратимо
се
у
собу
.
Почнем
Десићу
писмо
диктирати
.
„
Сладчајша
Госпице
!
Моје
перо
није
у
стању
све
оно
што
Вас
дичи
описати
.
Дозволите
ми
само
ијавлење
примити
,
да
сам
ја
доста
света
прошао
,
ал
’
још
нисам
нашао
такову
даму
,
која
ми
је
због
своје
лепоте
и
билдунга
тако
јако
срце
коснула
.
Ја
сам
од
Вас
Аморовом
стрелом
рањен
.
Није
ми
доста
што
би
ми
онај
дан
,
који
сам
с
Вами
у
друштву
провео
,
незаборављен
остао
,
но
мог
је
срца
жеља
и
за
даље
моје
срце
с
Вашим
срцем
свезати
.
Ја
сам
готов
за
Вас
ма
каквој
се
опасности
изложити
,
а
уверен
сам
и
с
Ваше
стране
,
да
поред
Ваше
лепоте
и
толико
куража
имате
,
да
се
нећете
љубови
ради
никакве
незгоде
плашити
,
него
да
ћете
оно
чинити
,
што
Вам
срце
диктира
.
Зато
молим
Вас
,
за
одговор
,
и
немојте
ме
са
неизвесношћу
мучити
,
но
искрено
ми
чуство
Ваше
исповедите
,
да
знам
хоћу
ли
срећан
или
несрећан
бити
.
Опростите
ми
да
смем
казати
,
да
Вас
милион
пути
љ
...
,
ах
не
могу
,
не
смем
написати
,
перо
мм
у
руци
дркће
...
Ваш
роб
...
М
.
Н
.
“
Чика
писмо
однесе
.
Госпођа
Јелка
утрчи
у
башту
и
чита
.
Чика
нас
зове
да
се
идемо
мало
по
селу
проћи
,
да
госпођу
Јелку
на
очиглед
не
женирамо
.
За
један
сат
вратимо
се
.
У
башти
нема
никога
,
идемо
у
башту
.
Госпођа
Јелка
је
већ
сигурно
прочитала
писмо
,
само
хоћу
л
’
одговор
добити
?
Није
познавала
ни
моју
ни
Десићеву
руку
,
па
о
каквој
хунцвутарији
ни
мислити
није
могла
.
»
Чико
,
слатки
Чико
,
’
одите
на
једну
реч
,
«
виче
госпођа
Јелка
са
кујнски
’
врати
.
Чика
оде
онамо
.
Одведе
га
у
предњу
собу
.
Малочас
дође
Чика
натраг
.
»
Добро
је
.
Ево
сам
донео
писмо
.
Јелка
у
радости
плива
.
Ајд’мо
мало
даље
у
заклон
,
да
нас
ко
не
види
.
«
Мало
у
густину
заиђемо
,
па
ми
Чика
одма
’
писмо
преда
,
ал
’
уједно
рече
Десићу
,
да
њи
’
двојица
одма
’
,
ал
’
одма
’
у
авлију
оду
,
да
не
би
Јелка
приметила
да
смо
у
договору
.
Види
се
да
је
Чика
практичан
човек
,
да
му
такова
ствар
није
првина
.
Они
оду
;
ја
отворим
писмо
и
читам
.
„
Драги
Господине
!
Опростите
што
Вас
тако
титулирам
,
јер
кад
је
ко
коме
драг
,
престају
светске
титуле
.
Ваше
писмо
ако
ме
је
и
иберашовало
,
опет
ми
је
мило
дошло
.
Ви
изјављујете
Вашу
љубов
прама
мене
;
ја
ју
искрено
примам
,
јер
знам
да
је
онај
од
кога
ју
примам
достојан
мога
срца
.
Како
сам
Вас
видила
,
у
оном
истом
магновењу
срце
ми
је
немирно
постало
,
и
тек
Ваше
писмо
га
је
умирило
.
Целог
мог
живота
на
то
сам
ишла
,
да
једног
тако
нобл
,
шланг
и
гебилдет
човека
срцу
задобијем
...
Ја
...
Вас
...
љубим
...
и
готова
сам
за
Вас
изложити
се
ма
каквом
малеру
.
Је
л
’
Вам
доста
?
...
За
Вами
...
умирућа
Јелка
Свилокосић
,
рождена
Паунчич
(
с
.
р
.
)
Заборавила
сам
још
нешто
.
Што
год
желите
,
по
Чики
мм
поручујте
.
“
Кад
сам
прочитао
,
видио
сам
да
је
госпођа
Јелка
практична
у
либзбрифима
.
Мило
ми
је
било
,
што
сам
наједаред
такав
ероберунг
начинио
,
ал
’
би
’
опет
,
волео
,
да
је
мање
фантазије
у
писму
,
јер
нећу
се
моћи
опет
,
кад
устреба
,
тако
лако
љубави
курталисати
.
Ал
’
било
како
му
драго
,
засад
сам
задовољан
.
Одем
у
авлију
и
прешапћем
да
је
добро
.
Ал
’
већ
је
опет
на
врати
госпођа
Јелка
и
зове
нас
у
собу
.
Сад
је
било
пасија
видити
нас
:
њој
се
очи
светле
,
а
сигурно
и
мени
;
Чика
се
разузурио
,
радостан
је
,
чини
му
се
канда
је
он
све
то
концу
привео
;
Десић
,
пак
,
једнако
се
шали
и
церека
,
а
госпођа
Јелка
помаже
му
,
да
га
,
као
бајаги
,
збуни
;
и
тако
су
у
мисли
све
једно
друго
варали
.
Ја
сам
мислио
да
сам
најбоље
прошао
,
јер
сам
у
срцу
госпође
Јелке
,
ал
’
нећу
да
кажем
:
»
Госпође
Јелке
«
,
—
већ
само
:
Јелке
.
Чика
је
мислио
да
је
мајстерштук
неки
међу
нами
начинио
,
па
ће
отсад
текар
бити
у
грацији
код
Јелке
.
Десић
се
,
опет
,
радује
што
је
либзбриф
својом
руком
писао
,
па
,
као
што
је
абентајрер
,
знаће
он
то
у
своју
корист
употребити
.
Доста
да
смо
сви
били
задовољни
.
Чика
намигне
крадом
Десићу
да
иду
напоље
.
Десић
се
сети
,
па
устане
,
мало
се
са
Чиком
по
соби
шета
,
па
га
Чика
обухвати
,
канда
има
нешто
особито
да
каже
,
а
овамо
само
да
га
напоље
извуче
.
Чика
је
био
паметан
човек
,
па
је
хтео
да
мало
насамо
останем
са
Јелком
.
И
онако
досад
једва
сам
се
могао
с
њом
нешто
насамо
разговарати
.
Ту
сад
по
теми
наши
’
писама
разведемо
разговор
,
исповедимо
си
срце
боље
и
постанемо
сасвим
интим
.
Она
ме
моли
да
што
пре
опет
к
њима
дођем
,
јер
ако
не
дођем
,
пашће
у
дешперат
,
па
ће
донде
венути
,
док
је
’
ладни
гроб
не
покрије
.
Ја
јој
све
обречем
.
Уђе
Чика
и
Десић
,
кажу
да
Рунић
долази
.
Мени
и
Јелки
је
и
само
Чикино
и
Десићево
присуство
несносно
било
.
Видили
су
како
њена
рука
у
мојој
умилно
почива
.
Дође
Рунић
.
Он
нас
опет
са
својим
обичним
простодушијем
предусретава
.
Он
започе
разговор
како
је
јуче
добро
провео
,
како
ће
до
који
дан
Лозовићу
ићи
,
па
се
мора
мало
одморити
.
Зове
и
мене
,
ал
’
не
могу
му
учинити
,
јер
,
велим
,
имам
пред
очима
пређе
опредељен
циљ
.
Мало
помало
и
подне
се
приближава
.
После
подне
морамо
одлазити
.
Рунић
не
да
до
сутра
,
ал
’
опет
га
намолим
,
да
ме
пред
вече
пусти
.
Он
ми
допусти
.
Донесе
се
ракија
,
а
за
њом
супа
.
За
ручком
није
се
ништа
интересантно
збило
,
осим
што
је
Јелка
на
мене
меланколичне
погледе
бацала
.
Дође
крај
и
ручку
.
После
ручка
Јелка
нам
пева
.
Све
лепше
и
лепше
песме
извија
.
Ми
јој
помажемо
.
Два-три
сата
нам
прође
не
знамо
ни
како
,
и
то
од
пријатности
Јелкине
.
Рунић
све
већу
и
већу
вољу
добија
.
Уплашим
се
да
не
падне
у
веће
одушевљење
,
па
нас
опет
неће
пустити
.
Зато
шапнем
Чики
да
се
побрине
за
кола
.
Чика
изиђе
напоље
,
па
инкогнито
реч
учини
да
су
кола
готова
.
Кад
дознам
да
је
све
у
реду
,
устанем
,
напијем
домаћину
,
домаћици
и
Јелки
наздравицу
:
изразим
се
како
ми
је
мило
,
што
сам
познао
тако
честиту
и
гостољубиву
кућу
;
препоручим
се
даљој
наклоности
и
дигнем
се
да
идем
.
Рунић
ме
опет
задржава
,
ал
’
ја
му
кажем
да
морам
одлазити
и
обећам
му
се
опет
скоро
доћи
.
Сад
је
био
задовољан
.
Опраштам
се
од
Рунића
и
Рунићке
;
ал
’
најважнији
је
био
опроштај
са
Јелком
;
ту
су
само
очи
и
руке
говориле
.
Са
уздисајом
смо
се
растали
.
Идемо
колима
.
Рунић
зауставља
Чику
;
овај
му
најпре
обећа
да
ће
остати
,
ал
’
кад
смо
већ
на
коли
били
,
пита
нас
Чика
куд
идемо
,
а
ми
му
кажемо
на
лустрајзе
.
Кад
је
Чика
чуо
да
не
идемо
послом
,
него
ради
унтерхалтунга
,
каже
да
га
поведемо
;
ми
смо
готови
,
а
Чика
,
колико
је
стар
,
скочи
на
кола
.
Рунић
га
увати
у
коли
,
хоће
да
га
из
кола
извуче
,
Чика
се
не
да
,
а
већ
је
и
доцне
било
,
јер
кочијаш
је
ошинуо
коње
,
па
се
Чика
од
Рунића
сретно
откине
.
Осврнем
се
:
»
Збогом
,
збогом
!
«
—
а
Рунић
Чики
прстом
прети
.
Сад
смо
опет
на
путу
.
Чика
ме
пита
куда
ћемо
.
Кажем
му
у
О
.
Код
Гривића
.
Каже
да
није
згорег
онамо
ићи
,
јер
је
Гривић
,
вели
,
ваљан
,
а
Гривићка
шармант
.
Чика
је
и
о
њима
познат
;
тако
исто
и
Десић
.
Идемо
као
у
своју
кућу
.
Стигнемо
у
О
.
Гривић
и
Гривићка
лепо
нас
дочекају
.
Видим
превелику
учтивост
и
етикецију
,
ал
’
не
примећавам
оно
сродно
пријатељство
,
које
би
од
њи
’
,
као
Бранков
пријатељ
,
очекивати
имао
.
Питају
ме
шта
ради
Бранко
и
Ханика
,
ал
’
и
то
сасвим
’
ладним
тоном
.
Ја
сам
баш
њи
’
хтео
да
питам
.
Кажем
им
да
од
венчања
нисам
с
њима
био
;
то
исто
и
они
за
себе
кажу
.
Чудим
се
како
они
да
нису
с
Бранком
били
.
Извињавају
се
да
од
венчања
нису
још
у
реду
,
млого
је
било
сватова
и
доста
калабалука
,
па
једва
чекају
да
се
мало
одморе
.
Почнем
се
мислити
,
па
сад
ми
паде
на
памет
шта
сам
код
Рунићеви
чуо
,
па
ми
је
сад
црв
у
глави
шта
то
може
бити
.
Изиђем
мало
напоље
,
па
опет
унутра
,
у
другу
собу
,
шетам
се
горе
доле
,
и
све
се
мислим
.
Примети
Гривићка
да
сам
у
другој
соби
,
па
и
она
овамо
дође
.
»
Шта
Ви
сами
,
без
друштва
,
господин
Наранџић
?
«
»
Ето
,
шетам
се
мало
.
Дакле
,
нисте
ни
били
са
Бранком
и
госпођом
Хаником
?
«
»
Нисам
.
Знате
,
радујем
се
кад
се
само
одморити
могу
.
Можете
мислити
,
није
то
шала
толики
сватови
,
па
толики
трошкови
,
ал
’
нека
је
просто
Ханики
,
само
кад
је
добила
честитог
човека
!
«
»
Госпођа
Ханика
држи
Вас
као
рођену
матер
.
«
»
Има
она
своју
рођену
матер
.
Истина
да
мене
воле
већма
нег
’
своју
рођену
матер
,
јер
ја
сам
је
одранила
.
Премда
волем
нашу
Ханику
,
опет
не
би
’
више
волела
ситну
,
особито
женску
,
одрањивати
.
Трошак
је
то
,
мој
господине
,
и
секатура
.
Фала
богу
,
само
кад
је
на
доброг
наишла
!
Јел
’
те
,
господине
,
Бранко
је
добар
,
само
да
није
тако
расут
,
забринут
;
јер
,
знате
,
женске
су
ђаволи
.
«
»
Ваљда
тек
госпођа
Ханика
неће
бити
ђаво
?
«
»
Знате
,
од
женске
свашта
може
бити
;
само
нек
’
је
Бранко
добро
чува
;
млада
је
.
«
»
Ту
се
већ
,
милостива
,
не
могу
сложити
с
Вами
.
Зашто
Бранко
да
чува
госпођу
Ханику
?
Та
госпођа
Ханика
није
била
варошка
фрајла
!
У
послу
и
простим
обичајима
је
одрасла
,
Ви
сте
је
сами
увек
фалили
,
није
на
силу
за
Бранка
пошла
,
нит
’
се
Бранко
наметнуо
,
но
вид’ли
сте
шта
је
девојка
за
Бранка
радила
.
«
»
То
је
све
истина
,
само
да
буде
постојано
и
од
Бранка
.
Ал
’
,
знате
,
искрено
да
Вам
кажем
,
ал
’
међу
нами
нек
остане
,
и
о
Бранку
се
свашта
којешта
говори
.
«
»
Верујте
,
све
су
то
кукавице
.
Бранко
је
човек
на
свом
месту
,
а
што
има
доста
душмана
,
то
значи
да
нешто
и
важи
.
Гром
у
коприву
и
не
удара
.
«
»
Нисам
тако
разумела
,
молићу
,
извините
ме
.
Знате
,
то
се
говори
о
Бранку
,
да
је
бајаги
с
девојком
и
новаца
тражио
,
а
ја
мислим
да
је
од
нас
доста
лепо
кад
смо
сироту
девојку
и
тако
оправили
.
«
»
Верујте
да
Бранко
није
за
новцем
ишао
.
Да
је
то
хтео
,
имао
је
више
прилика
нег
’
ја
и
млоги
други
:
ако
је
незадовољан
,
мора
други
какви
узрок
бити
.
«
»
Молићу
,
ја
не
кажем
да
је
незадовољан
,
но
само
нагађам
узрок
шта
то
може
бити
,
што
нас
до
данас
није
ни
посетио
,
ни
поздравио
;
ја
мислим
да
сам
то
заслужила
,
јер
сам
била
Ханики
као
мати
.
«
Гривићка
се
мало
забунила
,
и
баш
је
добро
дошао
Гривић
,
да
је
из
незгоде
ослободи
.
»
Господин
Наранџић
,
извол’те
с
нами
у
друштво
.
«
»
Ево
ме
.
Опростите
!
«
Ја
одо
’
међ
’
друштво
,
а
Гривићка
покуњена
оде
,
опет
некуд
.
Пиће
ми
није
пријало
.
Гривић
је
у
разговору
био
врло
сувопаран
;
кад
говори
,
мисли
су
му
биле
заплетене
,
рекао
би
да
је
шлоговат
,
ал
’
није
;
претвара
се
,
па
му
језик
заплеће
.
Десић
све
разглеђује
откуд
ће
Гривићка
доћи
да
мало
кокетира
,
ал
’
Гривићка
данас
није
до
курмахераја
.
Једини
Чика
ме
је
са
своји
вицеви
одржао
,
да
не
покажем
да
сам
смутан
.
О
Бранку
више
ни
спомена
нема
.
На
срећу
,
дођу
нови
гости
.
Опет
журба
.
Слабо
су
ме
интересирали
.
Тек
што
смо
се
претставили
,
заборавио
сам
им
одма
’
и
имена
.
На
срећу
,
није
дуго
трајало
,
дође
и
вечера
.
Госпођа
особито
се
учтиво
прама
мени
показује
,
једнако
ме
нуди
,
види
се
канда
ми
хоће
да
ласка
.
Гривић
није
међу
нами
никакве
разлике
правио
.
Почну
се
мало
и
веселити
,
ал
’
ја
никакве
воље
не
показујем
.
Један
од
гостију
понуди
да
се
играмо
фарбла
.
Сви
су
карташи
,
а
сам
Гривић
од
први
’
.
Кажем
да
се
никад
не
картам
,
а
није
било
истина
,
јер
још
кад
сам
пединтер
био
,
знао
сам
све
игре
у
прсте
,
ал
’
није
ми
било
мило
дуго
овде
бити
,
једва
чекам
да
се
опростим
,
па
да
легнем
.
Ал
’
ни
друштво
није
млого
за
мене
марило
;
сви
су
били
нешто
гордељиви
људи
,
имају
нешто
богзна
како
стеченог
имања
,
а
ја
би
’
сваког
од
њи
’
са
половином
мог
годишњег
прихода
исплатити
могао
.
Почну
се
картати
;
ја
устанем
и
кажем
:
»
Добру
ноћ
!
«
—
па
одем
у
трећу
собу
,
гди
је
за
мене
намештено
било
.
Десић
и
Чика
остали
су
у
друштву
.
Десић
се
карта
,
а
Чика
гледи
;
он
је
задовољан
само
кад
је
у
друштву
.
Легнем
у
кревет
,
мислим
се
,
не
могу
одма
’
да
заспим
.
Чинило
ми
се
канда
Гривић
не
брани
млого
за
мене
.
Гривићка
ми
се
учинила
канда
је
рада
са
мном
у
дубљи
разговор
упустити
се
,
канда
је
рада
Бранка
нешто
мало
и
оцрнити
.
Но
ја
мал
’
нисам
из
флегме
изишао
,
и
она
је
то
приметила
,
па
је
окренула
други
лист
.
Види
се
да
је
врло
рафинирата
,
по
свој
прилици
и
интриганка
.
Премда
прилично
и
интелигентног
изгледа
,
а
опет
кад
се
смеши
,
очи
су
јој
змијске
.
Из
свег
тог
што
сам
и
овде
чуо
о
Бранку
,
не
могу
на
чисто
да
дођем
.
Како
су
Бранку
ласкали
,
како
су
му
девојку
наметали
,
па
после
венчања
толико
време
прође
,
а
још
нису
код
њега
били
,
нит
’
је
он
код
њи
’
био
,
нит
’
га
Гривић
млого
спомиње
,
па
Гривићка
још
сумнително
о
њему
говори
;
не
знам
шта
да
мислим
,
је
л
’
Бранко
задовољан
ил
’
није
.
