некебабе
,
како
је
тамо
заспала
,
а
после
овамо
насилно
донета
.
Девојке
се
почеше
церекати
,
а
то
Линки
беше
тако
одвратно
,
да
окрете
главу
,
не
могаше
их
гледати
.
—
Па
то
није
ништа
,
рећи
ће
старија
,
Роза
,
смејући
се
,
то
је
обична
историја
свију
нас
.
Само
у
Мађарској
ипак
мало
друкчије
поступају
,
а
не
тако
грубијански
.
—
Је
л
,
’
ти
ћеш
остати
овде
,
код
нас
?
упита
је
млађа
,
Матилда
.
Овде
је
врло
лепо
.
Бићеш
,
као
и
ми
,
лепо
одевена
,
нећеш
морати
ништа
радити
,
већ
с
нама
певати
и
играти
.
Овде
имамо
и
клавир
,
па
и
клавирмајстора
,
који
нам
свира
,
те
се
сите
наиграмо
.
Линка
је
опет
ћутала
,
али
се
показивала
,
да
се
не
љути
.
—
Тебе
ћемо
лепо
оденути
,
настави
сад
старија
,
па
ћеш
се
овде
проводити
.
Нама
долазе
отмени
гости
,
ту
се
с
њима
веселимо
,
па
ћемо
и
тебе
с
њима
упознати
.
При
овим
речима
,
Роза
је
ухвати
за
руке
и
хтеде
пољубити
,
али
се
Линка
отргне
,
јер
јој
то
беше
тако
одвратно
.
Оне
су
се
још
дуго
око
ње
бактале
,
али
девојчица
остаде
равнодушна
,
већином
је
ћутала
,
јер
јој
чак
и
њихов
глас
беше
одвратан
.
Било
се
већ
и
смркло
,
те
донеше
лампу
,
и
тек
тада
Роза
и
Матилда
изађоше
.
XXXИИИ
.
Мара
је
у
својој
соби
дуго
плакала
,
лежећи
на
кревету
,
јер
је
била
јако
изнемогла
.
Кад
је
подигла
главу
,
почео
се
и
сутон
хватати
.
Шта
да
ради
?
Беше
јој
тешко
,
врло
тешко
око
срца
.
Почела
је
сасвим
губити
наду
,
да
ће
сестрицу
икад
наћи
,
мислила
је
,
да
јој
се
каква
несрећа
догодила
,
премда
је
и
на
злочин
помишљала
.
—
Морам
ићи
,
да
је
тражим
,
говораше
готово
нечујно
сама
са
собом
,
што
се
често
дешава
код
свију
увређених
и
напаћених
људи
.
Шта
ће
ми
,
најзад
,
живот
без
ње
?
Није
знала
,
где
да
је
тражи
,
али
ју
је
љубав
према
сестри
гонила
,
да
иде
,
па
ма
и
главу
изгубила
.
Није
ни
помишљала
,
да
јави
полицији
,
ње
се
она
грозила
,
за
њих
тамо
није
било
заштите
,
а
доктора
Жарка
не
хте
узнемиривати
,
бојала
се
,
да
му
не
би
била
на
досади
.
Зато
поново
пође
у
варош
.
Ишла
је
полако
,
јер
ју
је
у
грудима
заптивало
.
Кад
је
била
код
телалница
,
готово
механички
сврне
у
оно
сокаче
,
па
опет
на
старо
гробље
.
Лутала
је
дуго
између
старих
гробова
,
загледајући
у
оне
ограде
,
и
кад
би
кроз
таму
видела
коју
слику
на
камену
,
застала
би
и
дубоко
узданула
.
—
Благо
овима
,
говорила
би
полако
,
како
се
одмарају
!
Како
их
нико
не
узнемирује
,
они
више
не
осећају
никакав
бол
у
срцу
,
не
знају
више
,
шта
је
туга
,
шта
је
празнина
у
срцу
.
Да
ли
су
однели
рану
на
срцу
,
или
су
,
на
последњем
часу
,
своје
миле
видели
здраве
и
збринуте
?
Тада
би
ишла
даље
,
често
држећи
се
за
ограду
од
гробница
или
који
го
камен
,
јер
путање
беху
кривудаве
и
неравне
.
Тако
је
дуго
лутала
по
гробљу
,
поново
прегледала
цео
Ташмајдан
,
и
,
онда
,
изашла
с
ниже
ове
пећине
.
Кад
је
сишла
у
Таковску
улицу
,
пође
наниже
и
дође
до
палилулске
пијаце
.
Одатле
удари
лево
и
дође
до
Велике
Болнице
.
Она
је
често
слушала
,
кад
се
неко
удави
у
Сави
или
Дунаву
,
кад
се
убије
,
или
му
се
деси
каква
несрећа
да
га
донесу
у
болницу
,
те
да
се
изврши
секција
.
Одмах
јој
сене
кроз
главу
мисао
,
да
Линка
,
можда
,
није
мртва
,
па
донета
у
болницу
.
Срце
јој
се
стеже
,
она
врисну
,
па
се
брзо
окрете
,
да
је
ко
не
чује
,
бојала
се
,
да
још
ко
не
сазна
њен
ужасни
бол
.
Код
врата
је
стајао
један
чувар
.
—
Да
ли
сад
могу
ући
у
болницу
?
упита
га
бојажљиво
.
—
Шта
желите
?
упита
је
овај
равнодушно
.
Сви
су
се
разишли
,
сад
се
не
примају
посете
.
—
Нећу
ја
никога
да
посећујем
,
већ
сам
хтела
да
упитам
,
да
данас
није
донета
каква
девојчица
,
која
се
удавила
или
је
ко
убио
.
—
Е
,
то
не
знам
,
ево
овде
у
кући
можете
питати
каквог
болничара
.
Мара
уђе
у
авлију
,
закуца
на
оближњим
вратима
,
одакле
изађе
један
болничар
,
који
је
,
на
њено
питање
,
извести
,
да
тога
дана
никаква
девојка
није
донета
у
болницу
,
ни
убијена
,
ни
удављена
,
нити
је
он
чуо
,
да
се
тако
што
истога
дана
у
Београду
десило
.
Мара
му
се
захвали
,
изађе
на
улицу
и
пође
даље
.
Сад
јој
беше
чисто
лакше
,
у
њој
поново
оживи
нада
,
да
ће
наћи
сестру
.
XXXИВ
.
Идући
мало
даље
,
наиђе
на
једну
клупу
,
на
коју
седне
,
да
се
одмори
.
То
је
било
пред
једном
малом
бакалницом
,
на
раскрсници
Милетине
и
Видинске
улице
.
Није
дуго
трајало
,
из
Милетине
улице
наиђе
једна
група
младих
људи
,
који
су
тако
дисхармонично
певали
,
да
је
личило
више
на
какву
дерњаву
.
Већина
њих
посртали
су
,
држећи
се
загрљени
.
Кад
дођоше
до
ћошка
,
сврнуше
лево
,
у
Видинску
улицу
,
поводећи
се
десно
,
лево
.
Ту
,
близу
,
наиђу
на
једну
девојку
,
па
навале
на
њу
,
да
је
грле
и
љубе
,
а
она
се
отимала
и
молила
,
да
је
оставе
на
миру
.
Кад
је
ови
притераше
уз
дувар
и
почеше
дрпати
,
она
почне
врискати
,
најзад
се
отме
и
измакне
из
гомиле
.
Неки
појуре
за
њом
,
али
она
претрчи
брзо
преко
улице
,
пролети
поред
Маре
и
изгуби
се
у
једној
авлији
.
Ова
је
све
то
гледала
,
па
се
чудила
,
да
има
тако
неучтивих
и
грубих
људи
.
Одмах
јој
паде
на
памет
њена
несрећна
сестрица
.
Да
и
њу
нису
напали
таки
људи
,
те
је
,
можда
,
куда
одвели
?
Она
уздане
дубоко
,
а
низ
лице
скотрљаше
се
неколико
суза
,
као
одјек
тешкога
бола
.
Не
потраја
дуго
,
младићи
одоше
на
ниже
и
скрхаше
се
сви
у
једну
капију
,
на
којој
су
пре
тога
јако
лупали
и
псовали
газду
,
што
им
не
отвара
.
После
неколико
тренутака
она
девојка
извири
иза
капије
и
пажљиво
посматраше
,
да
ли
су
отишли
они
нападачи
.
Кад
је
видела
,
да
је
улица
празна
,
она
изађе
,
па
,
кад
беше
према
Мари
,
застане
,
па
је
упита
:
—
Молим
вас
,
госпођице
,
да
ли
сте
видели
,
куда
одоше
они
људи
?
—
Уђоше
у
једну
авлију
,
тамо
ниже
,
одговори
јој
Мара
,
показујући
руком
на
кућу
.
Ова
јој
се
захвали
учтиво
и
пође
даље
.
—
А
познајете
ли
ви
оне
људе
?
упита
је
Мара
,
устајући
с
клупе
.
—
Не
познајем
,
одговори
девојка
.
—
Ала
је
то
ружно
,
некога
,
ни
крива
ни
дужна
,
напасти
,
примети
Мара
с
уздахом
.
—
Шта
је
вама
госпођице
?
упита
је
девојка
љубазно
,
ви
сте
болесни
?
—
Нисам
баш
тако
много
болесна
,
одговори
Мара
тужно
,
али
ми
је
онако
тешко
,
јако
сам
уморна
.
—
Па
од
куда
овако
доцкан
у
овом
крају
?
упита
је
ова
даље
с
великим
саучешћем
,
—
Ја
сам
вам
врло
несрећна
,
госпођице
,
рећиће
Мара
с
уздахом
,
а
у
очима
јој
засијаше
сузе
.
Изгубила
сам
сестру
,
па
је
тражим
.
—
Сестру
?
тргне
се
девојка
и
чисто
престрави
.
Сестру
,
велите
?
упита
је
још
једном
брзо
,
ухвативши
је
за
обе
руке
и
погледавши
јој
право
у
очи
.
Мара
опет
уздане
дубоко
.
—
Јесте
,
моју
млађу
сестру
,
одговори
јој
кроз
сузе
.
—
Колика
је
и
како
изгледа
?
упита
је
девојка
брзо
.
—
Има
јој
11
година
.
Доста
крепка
за
своје
године
,
црномањаста
и
има
граорасте
,
крупне
очи
.
—
Како
јој
име
?
упита
ова
опет
брзо
,
готово
нестрпљиво
.
—
Линка
.
Девојка
пребледи
,
сва
уздркти
и
мало
посрне
.
—
Ах
,
Боже
!
узвикне
уздркталим
гласом
.
Па
ви
сте
сигурно
госпођица
Мара
,
сестра
Линкина
?
Ова
беше
такође
узбуђена
,
па
,
готово
уплашено
,
посматраше
непознату
девојку
.
—
Да
,
можда
,
не
познајете
моју
сестру
?
упита
је
тужно
и
брзо
.
Да
је
,
можда
,
нисте
видели
,
да
ли
је
жива
и
где
је
?
-
Познајем
,
познајем
,
госпођице
,
одговори
јој
девојка
с
пуно
саучешћа
.
Линка
је
жива
,
ја
сам
је
видела
.
—
Кад
,
где
?
упита
је
Мара
нервозно
,
пришав
још
ближе
девојци
и
обавив
је
својим
малаксалим
рукама
око
паса
.
Говорите
,
госпођице
,
видите
,
да
ме
прождире
бол
за
сестром
!
—
Ах
,
драго
дете
,
умириваше
је
ова
,
не
бојте
се
!
Линка
је
,
као
што
рекох
,
жива
и
здрава
,
ви
ћете
је
брзо
видети
.
—
Па
где
је
?
—
Ходите
овде
на
клупу
,
рећи
ће
благо
непозната
девојка
,
пошав
с
њом
клупи
,
ви
сте
изнемогли
,
па
ће
вам
позлити
.
Седите
овде
,
па
ћу
вам
ја
све
објаснити
.
Оне
седоше
.
Непозната
девојка
ухвати
Мару
својом
десном
за
њену
леву
руку
,
а
својом
левом
придржаваше
је
,
да
не
би
пала
,
јер
беше
јако
изнемогла
.
—
Као
да
вас
је
провиђење
овамо
послало
,
настави
девојка
благо
,
те
да
сазнате
,
где
вам
је
сестра
.
Ја
сам
с
Линком
баш
пре
два
часа
разговарала
и
нарочито
сам
изашла
на
улицу
,
да
вама
јавим
,
шта
је
с
њом
.
—
Да
ми
јавите
?
чудила
се
Мара
.
Како
,
је
ли
вас
,
можда
,
Линка
молила
,
и
од
куд
сте
сазнали
за
ме
?
—
Јест
,
она
ме
је
молила
,
ја
сам
јој
то
и
без
молбе
обећала
,
чим
сам
сазнала
за
ваше
име
.
—
Па
где
је
моја
сестра
?
упита
је
Мара
у
страху
.
—
Умирите
се
,
госпођице
,
све
ћете
сазнати
.
Видите
,
ово
писмо
,
мало
час
сам
га
довршила
.
Оно
је
,
као
што
видите
,
на
вас
адресовано
,
и
у
њему
је
све
објашњено
,
где
је
Линка
,
од
куда
тамо
,
ко
сам
ја
и
како
сам
се
с
њоме
упознала
.
Да
вам
не
бих
дуже
објашњавала
,
то
да
вам
прочитам
само
писмо
.
XXXВ
Да
би
боље
виделе
,
девојке
пређу
на
првашњу
клупу
,
испред
мале
бакалнице
,
у
чијем
је
излогу
чкиљила
лампа
.
Девојка
отвори
коверт
и
почне
читати
.
Писмо
је
гласило
:
„
Драга
госпођице
,
Ви
ћете
се
,
извесно
,
зачудити
,
да
вам
ја
,
као
потпуно
непозната
,
пишем
ово
писмо
.
Али
ствар
се
тиче
вас
и
ваше
сестре
,
коју
ви
,
можда
,
тражите
по
Београду
.
Ја
се
зовем
Адела
Фишерова
,
из
Беча
,
кћи
сам
добрих
родитеља
,
који
су
ме
брижљиво
васпитавали
,
али
неморална
рука
једне
покварене
жене
,
преварила
ме
је
и
бацила
у
чељусти
једном
деморалисаном
бонвивану
,
који
ме
је
упропастио
,
а
бејах
тада
још
дете
.
Нисам
смела
одмах
на
очи
родитељима
,
и
тако
ме
докопа
један
несавесан
човек
,
трговац
с
девојкама
,
те
,
под
разним
изговорима
,
прода
у
Темишвар
,
одатле
ме
продаду
у
Загреб
,
а
из
Загреба
у
Београд
.
Ја
се
налазим
у
гробу
,
жива
закопана
,
тај
се
општи
гроб
несрећних
жртава
зове
к—ај
,
а
ту
се
сад
налази
и
ваша
сестра
...
“
При
овим
речима
Мара
уздркти
и
врисне
.
-
Шта
,
моја
Линка
у
таком
гробу
?
викне
узбуђено
.
Сузе
је
облише
,
она
посрне
,
али
је
Адела
држаше
левом
руком
,
да
не
падне
.
—
Умирите
се
,
госпођице
,
тешила
је
девојка
,
још
није
све
пропало
,
још
има
спаса
.
Саслушајте
само
до
краја
,
па
ћемо
се
договорити
,
како
да
спасемо
вашу
сестру
.
Она
настави
писмо
:
„
Ја
сам
бескрајно
несрећно
створење
,
више
пута
помишљала
сам
на
самоубиство
,
али
нада
,
да
ћу
се
,
ипак
,
ослободити
овога
гроба
,
одржавала
ме
у
животу
.
Кад
сам
данас
видела
још
једну
жртву
људске
покварености
,
то
јест
вашу
малу
сестру
,
мени
срце
поче
лупати
од
узбуђења
,
осетила
сам
поново
бескрајну
мржњу
према
овим
ужасним
људима
,
те
се
решим
,
да
,
по
што
по
то
,
спасем
невину
жртву
,
и
ако
се
тиме
излажем
великој
опасности
.
Ваша
је
сестра
донета
насилно
,
на
једном
фијакеру
,
у
Прокин
завод
.
Била
је
полумртва
,
са
марамом
у
устима
,
да
се
управо
гушила
.
Кад
се
у
соби
,
после
дужег
труда
,
повратила
,
ја
сам
улучила
прилику
и
сама
с
њоме
говорила
,
где
сам
све
сазнала
,
шта
је
с
њоме
било
.
Њу
је
,
као
и
мене
,
једна
непоштена
жентурина
домамила
у
свој
стан
,
па
је
,
затим
,
овамо
продала
.
За
ноћас
ће
је
поштедити
,
док
се
опорави
,
али
сутра
у
вече
њу
ће
Прока
принети
на
жртву
,
или
ће
бити
сва
испребијана
,
да
ће
довека
од
тога
патити
.
После
неког
времена
,
кад
на
њој
од
богатијих
гостију
добро
заради
,
продаће
је
далеко
од
Београда
,
и
ви
вашу
сестру
,
можда
,
никад
више
нећете
видети
.
С
тога
,
чим
ово
писмо
примите
,
одмах
идите
у
кварт
и
јавите
,
где
вам
је
сестра
,
па
дођите
у
Прокину
кућу
,
да
је
ослободите
.
Немојте
никоме
казивати
,
ко
вам
је
ово
јавио
,
јер
сам
иначе
пропала
.
Сад
примите
искрени
поздрав
од
једне
несрећне
девојке
,
која
вам
жели
сваку
срећу
.
Адела
Фишерова
.
Видинска
улица
,
Београд
.
XXXВИ
—
Ах
,
госпођице
,
ви
сте
тако
добри
!
рекне
јој
Мара
,
пошто
је
пажљиво
саслушала
писмо
.
Како
да
вам
захвалим
?
Та
ви
сте
себе
изложили
великој
опасности
за
љубав
моје
сестре
,
ја
то
нећу
никад
заборавити
,
бићу
вам
до
гроба
захвална
.
При
овим
речима
Мара
обавије
своје
малаксале
руке
око
Аделиног
врата
,
па
јој
притисне
неколико
топлих
пољубаца
на
њене
лепе
образе
и
уста
.
Адели
се
скотрљаше
неколико
суза
низ
образе
,
сад
још
више
осети
,
како
је
бескрајно
несрећна
.
Њу
Марини
пољупци
до
срца
дирнуше
,
јер
беху
искрени
,
она
се
наже
према
њој
,
притиште
је
на
своје
свеже
груди
,
па
јој
врати
неколико
срдачних
,
врелих
пољубаца
.
—
Сад
вас
морам
оставити
,
госпођице
,
рећи
ће
затим
,
устајући
,
јер
ћу
зло
проћи
,
ако
примете
,
да
сам
дуго
изостала
.
После
мога
разговора
са
вашом
сестром
,
отишла
сам
у
моју
собицу
,
где
сам
написала
ово
писмо
,
али
га
не
бих
могла
предати
ни
на
пошту
,
нити
га
сад
вама
показати
,
већ
сам
написала
још
једно
писмо
једној
мојој
школској
другарици
у
Бечу
,
које
сам
прочитала
г-ђи
Прокиници
,
те
ме
је
пустила
,
да
га
метнем
у
сандуче
.
Ово
писмо
сакрила
сам
у
недра
,
а
оно
,
мојој
другарици
,
издерала
сам
,
чим
сам
изашла
на
улицу
.
Таман
сам
хтела
да
бацим
писмо
у
оно
сандуче
на
ћошку
,
а
наиђоше
они
пијани
људи
,
који
ме
опколише
и
почеше
грлити
и
љубити
,
те
се
једва
отех
и
утекох
овамо
у
авлију
.
—
Па
шта
сад
да
радим
?
упита
је
Мара
,
гледајући
јој
с
пуно
пријатељске
захвалности
у
очи
.
Да
ли
да
уђем
сама
у
кућу
и
тражим
моју
сестру
или
да
зовем
још
кога
у
помоћ
?
Ја
не
смем
чекати
до
сутра
,
бојим
се
,
изгубићу
је
сасвим
,
најбоље
да
сад
одмах
уђем
у
кућу
,
па
ма
и
главу
изгубила
.
—
Будите
пажљиви
,
госпођице
,
примети
јој
Адела
благо
.
Ви
у
кућу
не
можете
ући
,
јер
је
велика
капија
закључана
.
Па
,
и
да
уђете
,
не
би
могли
видети
сестру
,
јер
је
тамо
пуно
соба
,
а
они
вас
не
би
к
њој
ни
пустили
.
Сем
тога
,
чим
би
видели
какву
опасност
,
њу
би
одмах
пребацили
преко
зида
,
у
другу
авлију
,
а
одатле
би
је
однели
у
другу
какву
кућу
,
код
јатака
Прокиних
,
и
ви
сестру
вашу
никад
више
не
би
видели
.
—
Па
шта
да
радим
?
—
Идите
у
кварт
и
јавите
полицији
,
па
с
њом
,
или
сад
одмах
,
а
најбоље
сутра
рано
дођите
.
Полицији
се
мора
отворити
цела
кућа
,
и
само
се
тако
Линка
може
спасти
...
Мара
уздркта
.
Крв
јој
појури
у
главу
,
да
се
мораде
ухватити
руком
за
чело
.
—
Каква
полиција
!
оте
јој
се
јак
узвик
.
Та
тамо
нису
људи
,
тамо
су
џелати
.
Они
немају
ни
срца
ни
душе
,
тешко
ономе
,
ко
тамо
тражи
заштите
!
...
.
У
том
се
отворише
велика
врата
на
Прокиној
кући
,
која
је
била
преко
пута
,
мало
ниже
,
онде
,
где
су
мало
пре
ушли
они
пијани
младићи
.
На
вратима
се
помоли
момак
и
звераше
тамо
амо
.
Тражио
је
Аделу
.
Прокиница
је
прва
приметила
,
да
је
дуго
изостала
,
па
наредила
момку
,
да
је
одмах
зовне
.
Овај
,
видећи
,
да
није
код
поштанског
сандучета
,
пође
је
тражити
,
па
,
кад
је
био
према
Адели
и
Мари
,
удари
преко
улице
.
—
Адела
!
викне
још
с
пола
улице
.
Јесте
ви
то
?
—
Ух
,
већ
ме
траже
,
рећи
ће
ова
љутито
,
видев
момка
,
где
долази
.
Молим
вас
,
госпођице
,
настави
затим
брзо
,
радите
врло
обазриво
,
јер
ћете
иначе
изгубити
сестру
.
Ја
ћу
над
њом
бдити
и
тешити
је
.
Рећи
ћу
јој
,
да
сам
с
вама
говорила
и
да
ће
бити
брзо
спасена
.
Тада
је
ухвати
за
руку
и
,
стиснув
је
нежно
,
дода
:
—
Вама
бих
световала
,
да
се
чувате
,
јер
сте
болесни
,
па
можете
пропасти
.
Кад
сестру
спасете
и
оздравите
,
сетите
ме
се
по
каткад
,
да
имате
у
мени
одану
пријатељицу
,
која
вас
обе
од
срца
воли
.
Ако
ускоро
улучим
прилику
,
ја
ћу
вас
посетити
,
те
да
се
с
вама
договорим
,
да
л
’
се
код
какве
породице
могу
склонити
,
где
ме
газда
Прока
не
би
могао
пронаћи
,
па
да
утекнем
одавде
и
вратим
се
породици
.
А
сад
збогом
.
—-
Хвала
вам
,
госпођице
,
рекне
јој
Мара
узбуђено
,
увек
ћу
на
вас
мислити
.
Поздрав’те
ми
сестру
и
рачунајте
увек
на
моју
захвалност
и
пријатељство
!
Девојке
се
загрле
и
срдачно
изљубе
,
а
у
том
и
момак
стигне
до
њих
.
—
Брже
,
Адела
,
госпођа
се
страшно
развикала
,
викне
јој
,
тргнувши
је
за
рукав
.
Девојке
се
још
једном
рукују
,
рекав
збогом
,
те
Адела
одскакуће
брзо
Прокиној
кући
,
а
Мара
остане
још
неколико
тренутака
,
гледајући
тужно
за
њом
.
Мало
подаље
Адела
застане
,
маши
се
у
џеп
и
даде
нешто
момку
,
рекав
му
:
—
Ево
ти
мало
бакшиша
,
Павле
,
да
ником
не
кажеш
,
с
ким
сам
разговарала
,
а
мало
после
добићеш
још
.
Момак
климне
главом
,
стрпа
новац
у
џеп
и
оде
полако
за
њом
.
Кад
се
врата
затворише
,
Мара
уздане
,
рекав
полугласно
:
—
Да
горка
живота
,
до
чега
је
овако
дивна
и
нежна
девојка
доспела
!
Затим
пређе
преко
улице
.
Дође
до
саме
капије
Прокине
,
погледа
број
куће
,
те
полако
пође
кући
.
Очи
јој
беху
пуне
суза
,
јер
ту
,
ни
крива
ни
дужна
,
беше
затворена
мала
Линка
,
њена
једина
радост
и
нада
.
Уз
пут
се
морала
често
одмарати
,
а
кад
је
стигла
кући
,
и
поноћ
већ
беше
превалила
.
Била
је
тако
уморна
,
да
је
само
скинула
горњи
капут
,
па
,
онако
обучена
,
легла
и
одмах
заспала
.
XXXВИИ
Мића
писар
био
је
особито
задовољан
,
чак
је
био
горд
,
што
му
је
дело
тако
лепо
испало
за
руком
.
—
Сад
,
вала
,
мишљаше
Мића
,
трљајући
задовољно
руке
,
нека
дође
и
Свети
Петар
,
па
ми
оно
пиленце
неће
отети
из
руку
.
Ала
ћу
да
уживам
!
Умекшаће
њу
ћир
Прока
,
те
неће
бити
онако
дивља
и
опора
.
Он
је
осећао
као
неку
потребу
,
да
се
коме
похвали
на
свом
лову
.
То
је
,
као
год
оно
,
што
неко
осећа
потребу
,
да
примљену
новост
даље
саопшти
јер
,
му
стоји
на
врх
језика
,
тако
и
Мића
премишљаше
,
с
киме
да
се
провесели
код
газда
Проке
.
На
једанпут
се
удари
дланом
по
челу
.
Паде
му
срећна
мисао
на
памет
.
—
Ха
,
кликне
радосно
,
сад
знам
с
ким
ћу
отићи
!
—
Шта
вам
је
,
г
Мићо
?
зачуди
се
стари
практикант
,
који
је
прегледао
нека
акта
.
Да
се
,
можда
,
не
жените
,
те
сте
тако
весели
?
Мића
се
тргне
.
—
Ништа
,
ништа
,
одговори
му
збуњено
и
отежући
,
сетио
...
сам
се
...
једнога
вица
,
.
.
па
ми
је
...
смешно
.
Практикант
га
погледа
сумњиво
испод
ока
,
па
настави
даље
рад
,
а
Мића
настави
своје
мисли
у
себи
.
Врло
добро
,
мишљаше
даље
,
идем
још
вечерас
код
Лаке
,
он
је
стари
лисац
,
и
он
воли
младе
пилиће
,
а
,
ко
зна
,
може
ми
и
чему
требати
,
ако
,
нпр
.
,
буде
какве
потере
од
Линкине
родбине
.
С
њиме
ћу
лепо
код
Проке
,
па
да
се
распиштољимо
и
да
му
покажем
,
шта
сам
уловио
.
Сад
се
присети
,
погледа
у
сат
и
одмах
устане
.
Било
је
око
4
и
по
часа
по
подне
,
па
је
хтео
да
нађе
г
.
Лаку
у
канцеларији
,
јер
се
бојао
,
ако
му
оде
кући
,
посумњаће
што
његова
жена
.
Ја
идем
у
варош
,
да
учиним
један
извиђај
,
окрене
се
сада
старом
практиканту
,
држећи
се
за
браву
.
Реците
тако
члану
,
ако
ме
устражи
,
јер
се
вечерас
нећу
више
враћати
.
Практикант
кликне
главом
,
па
настави
свој
рад
,
а
Мића
изађе
на
поље
,
звиждућући
неку
сокачку
арију
.
Он
се
упути
право
у
Лакин
кварт
,
где
га
нађе
,
како
пије
кафу
и
пуши
скупоцен
дуван
.
—
Здраво
,
Лако
,
викне
му
још
с
врата
.
Ала
ти
уживаш
,
не
видиш
се
у
соби
од
дима
,
тако
си
задиманио
!
—
О
,
сервус
,
Мићо
,
одговори
му
Лака
весело
,
седи
,
хоћеш
кафу
?
Момче
дед
’
још
једну
кафу
за
г
.
Мићу
!
Овај
се
одмах
раскомоти
,
седне
до
Лаке
,
извади
фину
,
емаљирану
кутију
дуванску
,
„
поклон
“
једнога
порезника
из
Видинске
улице
,
запали
цигарету
и
посматраше
пријатеља
,
смешећи
се
задовољно
.
XXXВИИИ
Лака
писар
оженио
се
тек
пре
годину
дана
.
Узео
је
жену
из
добре
и
имућне
породице
,
а
,
што
је
главно
,
и
доста
лепу
,
младу
и
интелигентну
.
Умео
је
вешто
око
ње
да
се
увија
,
пратио
је
узастопце
,
на
баловима
непрестано
с
њоме
играо
,
обећавао
златна
брда
,
заклињао
се
,
да
је
до
лудила
воли
,
девојка
,
најзад
,
свему
томе
поверовала
и
пошла
за
њ
’
,
и
ако
су
је
родитељи
дуго
одвраћали
.
Она
га
је
,
јадница
,
искрено
волела
,
поштовала
свекрву
и
две
заове
,
с
којима
је
у
истој
кући
становала
и
за
истим
столом
ручавала
,
била
вредна
и
,
у
сваком
погледу
,
беспрекорна
,
али
је
Лака
у
толикој
мери
навикао
био
на
раскалашан
живот
,
тако
био
блазиран
,
да
ју
је
већ
,
после
кратког
времена
,
почео
пренебрегавати
,
живећи
и
даље
својим
пређашњим
животом
.
С
тога
дочека
Мићу
радосно
,
јер
је
с
њиме
и
сада
често
лумповао
.
—
Ти
ми
данас
изгледаш
некако
свечано
,
почеће
Лака
,
узимајући
цигарету
из
Мићине
кутије
.
Да
ниси
добио
какво
наслеђе
,
или
се
,
можда
,
жениш
?
—
Не
,
одговори
Мића
смешећи
се
и
даље
задовољно
.
—
Да
ниси
освојио
срце
какве
девојке
,
па
,
ваљда
,
имаш
вечерас
састанак
?
.
—
Тако
нешто
,
само
мало
боље
.
—
Онда
ти
честитам
,
кликне
Лака
весело
,
пружајући
му
руку
.
Па
могу
ли
знати
ту
тајну
?
—
Зато
сам
и
дошао
,
да
ти
је
кажем
.
Мића
му
сад
исприча
,
наравно
у
поверењу
,
као
пријатељу
,
како
је
укебао
малу
Линку
,
даље
,
како
ју
је
после
домамила
тетка
Митра
и
,
најзад
,
како
је
послала
ћир
Проки
.
—
Тако
...
дакле
?
...
отегне
Лака
.
Зато
ми
Прока
јавља
по
момку
,
како
је
добио
некакво
пиленце
,
и
зове
ме
вечерас
,
да
га
прикољемо
.
Е
,
па
нека
ти
је
срећно
,
ама
ја
се
мало
прибојавам
,
да
,
можда
,
ниси
био
довољно
обазрив
,
те
ће
се
из
тога
излећи
велики
скандал
,
нарочито
,
ако
дете
има
родбине
.
—
Не
бој
се
,
има
само
старију
сестру
,
али
лепу
и
дражесну
,
као
Венеру
.
И
њу
у
мало
нисам
укебао
,
али
снажна
,
па
ми
измаче
.
—
А
где
станује
?
упита
Лака
радознало
.
—
У
Фишеклији
.
—
Онда
да
гледамо
,
те
да
и
њу
где
год
домамимо
.
—
Добро
,
добро
,
него
да
идемо
вечерас
код
Проке
,
па
да
се
с
малом
Линком
онако
својски
проведемо
.
Гледај
ти
лупежа
једног
,
он
прво
зове
тебе
,
па
тек
онда
мене
!
—
Све
једно
,
Бога
ти
,
та
ми
смо
стари
пријатељи
.
—
Дакле
да
идемо
?
упита
Мића
,
пуштајући
густе
колутове
дима
и
пијући
кафу
,
коју
жандарм
мало
час
донесе
.
—
Пристајем
,
одговори
му
Лака
весело
,
али
прво
да
одем
до
куће
,
имам
данас
дивну
вечеру
и
неке
госте
,
па
ће
ме
жена
дуго
чекати
.
Због
ње
бих
лако
изостао
,
али
,
знаш
,
због
гостију
.
—
Па
где
да
се
нађемо
?
—
Ја
мислим
код
„
Седам
Шваба
“
,
та
нам
је
кафана
и
онако
обојици
близу
,
а
ти
знаш
,
да
ту
има
добра
кафа
и
ракија
,
јер
код
Проке
ћемо
после
вино
у
флашама
,
та
предао
си
му
извесно
јак
магнет
.
—
Е
,
нема
ништа
џабе
,
одмане
Мића
руком
.
Не
само
да
се
почастимо
и
с
Линком
проведемо
,
већ
и
да
ми
плати
.
Та
он
ће
на
њој
силан
новац
зарадити
,
па
је
,
опет
,
по
скупе
паре
у
Цариград
или
Букурешт
продати
.
—
И
то
најмање
300
динара
,
климне
главом
Лака
.
Ја
сам
од
једнога
за
старију
девојку
добио
350
.
—
Море
,
ја
ћу
да
га
цепнем
жестоко
,
испод
500
ни
паре
,
и
опет
сав
његов
трошак
око
весеља
.
—
Па
већ
ово
се
и
без
тога
разуме
.
Ну
,
сад
хајдмо
кући
,
рећиће
затим
Лака
,
устајући
и
узимајући
капу
.
Обојица
изађу
,
те
Лака
у
Македонску
,
а
Мића
у
Светогорску
улицу
.
XXXИX
.
Око
10
часова
пријатељи
се
,
као
што
су
уговорили
,
састану
у
кафани
„
Код
Седам
Шваба
“
,
у
Палилули
.
Прво
је
дошао
Мића
,
а
брзо
,
затим
,
и
Лака
.
Кафана
је
мала
и
ниска
,
али
је
у
њој
врло
пријатно
,
као
што
је
,
у
опште
,
у
свима
старим
београдским
кафанама
било
.
Све
је
у
њој
чисто
и
на
своме
месту
,
а
не
,
као
у
новијим
кафанама
,
које
су
без
укуса
озидане
,
са
стотину
разних
врата
и
прозора
,
да
свуд
озебете
,
где
год
седнете
.
Осим
тога
,
и
пиће
је
у
старим
и
малим
кафанама
много
боље
и
јевтиније
,
но
у
великим
и
новим
,
где
,
по
скупе
паре
,
продају
,
често
,
прави
бућкуриш
.
Мића
и
Лака
свраћали
су
чешће
„
Код
Седам
Шваба
“
,
нарочито
због
добре
ракије
и
кафе
,
па
и
сад
попију
по
неколико
љутих
ракија
,
да
подкрепе
стомаке
,
те
да
код
Проке
,
уз
добро
мезе
,
узмогну
попити
што
више
вина
у
флашама
.
—
Е
,
сад
смо
се
поткрепили
са
стомаклијом
,
рећи
ће
Лака
,
устајући
,
хоћемо
ли
код
нашега
Проке
?
—
Хајд’мо
!
одговори
Мића
,
вадећи
паре
из
новчаника
да
плати
.
Обојица
су
били
врло
расположени
и
непрестано
говорили
о
лову
Мићином
.
У
том
разговору
стигну
пред
Прокин
завод
,
зазвоне
,
те
им
вратар
одмах
отвори
.
Сви
се
у
заводу
ужурбаше
,
настаде
читава
трка
келнерки
и
осталих
девојака
.
Пред
њих
изађе
и
сам
Прока
,
поздравивши
их
врло
понизно
.
Он
их
уведе
у
нарочиту
собу
,
где
долазе
само
најотменији
гости
,
који
желе
,
да
се
не
зна
,
да
су
ту
били
.
Али
Мића
уђе
и
у
велики
салон
,
да
види
,
ко
је
тамо
,
јер
се
он
није
никога
женирао
.
Ту
беху
сви
они
младићи
,
што
су
то
вече
дирали
Аделу
на
улици
.
Пред
њима
беху
многе
флаше
пива
и
вина
,
које
је
келнерка
непрестано
мењала
,
доносећи
пуне
,
а
односећи
празне
.
-
Сви
су
били
пијани
.
Поред
свакога
седеле
су
по
једна
или
две
девојке
,
пијући
вино
или
пиво
,
као
сунђери
.
Оне
морају
да
пију
,
и
кад
им
се
не
пије
,
непрестано
мољакајући
госте
,
да
још
поручују
,
а
старије
,
дрскије
,
и
саме
поручују
.
Која
се
тако
не
влада
,
њу
Прока
после
добро
измаже
жилом
,
да
буде
модра
као
чивит
.
Какви
се
папрени
рачуни
праве
при
оваким
пијанкама
,
то
најбоље
знају
разне
приватне
и
државне
дефицитлије
,
кад
се
отрезне
,
па
,
после
,
морају
или
да
украду
или
на
меницу
да
излажу
.
Младићи
су
се
веселили
,
певали
с
девојкама
,
како
је
ко
знао
и
могао
,
да
је
све
то
више
личило
на
урлање
,
но
на
певање
.
Неки
су
,
уз
звуке
клавира
,
играли
полку
,
падајући
овда
онда
на
околна
канабета
.
Неке
девојке
,
у
својим
деколтованим
ампирима
,
играле
су
и
саме
полке
и
валцере
,
дерући
се
,
мртве
пијане
,
неке
српски
и
немачки
,
а
највише
мађарски
.
Само
једна
међу
њима
беше
мирна
,
и
готово
,
тужна
.
Она
се
правила
,
као
да
и
она
участвује
у
овој
пијанци
,
али
беше
расејана
,
готово
брижна
,
посматрајући
пажљиво
Проку
и
његову
жену
,
кад
су
улазили
у
салон
.
То
беше
Адела
.
Чим
угледа
Мићу
писара
она
сва
претрну
.
Она
га
је
још
поодавно
познавала
и
грозила
га
се
,
јер
свака
његова
посета
била
је
право
разбојништво
каквога
ординарног
хајдука
.
Псовати
свима
оца
и
матер
,
називати
их
најпогрднијим
речима
,
то
је
код
њега
била
обична
ствар
.
Никакав
кочијаш
,
ни
дивљак
не
би
се
тако
понашао
,
као
он
,
нарочито
кад
дође
накресан
,
или
се
напије
Прокиног
скупоценог
вина
,
које
,
наравно
,
пије
бадава
,
а
које
Прока
иначе
само
највећим
газдама
износи
.
Она
још
није
знала
,
да
ли
овај
човек
стоји
у
каквој
вези
са
злочином
,
над
њеном
малом
пријатељицом
,
али
је
одмах
помислила
,
да
је
због
ње
дошао
.
Можда
је
сам
Прока
за
њу
јавио
,
или
је
ма
на
који
начин
осетио
,
да
је
ухваћена
нова
жртва
.
Мића
зађе
по
салону
,
гледајући
дрско
у
очи
девојкама
,
штипнувши
по
коју
,
затим
дође
до
стола
пијаних
гостију
,
погледа
их
грубо
и
врати
се
натраг
,
јер
га
је
с
врата
викао
Лака
.
Адела
устане
и
брзо
оде
,
да
види
,
куда
ће
Мића
.
Чим
је
видела
,
да
је
ушао
у
засебну
собу
,
оде
пажљиво
до
Линкине
собе
,
прислушне
,
има
ли
кога
,
па
полако
отвори
врата
и
уђе
унутра
.
Линка
је
седела
за
једним
столом
,
наслонивши
главу
на
десну
руку
,
а
очи
јој
беху
пуне
суза
.
Чим
угледа
Аделу
,
скочи
са
столице
и
полети
јој
у
наручја
.
Ова
је
притисне
на
груди
,
а
њине
вреле
усне
приљубише
се
неколико
пута
,
исказујући
пријатељство
,
које
се
никад
не
заборавља
,
—
Где
сте
ви
тако
дуго
?
упита
је
с
уздахом
несрећно
девојче
,
гледајући
јој
с
пуно
поверења
и
милине
у
очи
.
Ја
се
тако
плашим
сама
,
а
кад
уђе
когод
,
сва
уздрктим
.
Адела
је
опет
притисне
на
груди
и
пољуби
бујну
косу
.
—
Нисам
могла
раније
,
одговори
јој
,
канда
сви
на
мене
мотре
.
Него
сад
ти
се
већ
спрема
опасност
,
зато
мораш
бити
опрезна
.
Пази
,
Линка
,
што
ћу
ти
сад
рећи
,
јер
одмах
морам
натраг
,
да
ме
не
би
овде
застали
,
па
смо
,
онда
,
обе
пропале
.
Линка
је
погледа
зачуђено
,
бришући
очи
и
лице
од
суза
.
Девојке
се
сада
уклоне
од
врата
,
Линка
седне
на
столицу
,
а
Адела
је
загрли
око
паса
,
привуче
себи
и
почне
јој
брзо
говорити
.
—
Овде
су
дошли
два
полициска
писара
,
Мића
и
Лака
,
рећи
ће
јој
.
Линка
пребледи
и
сва
уздркти
.
—
Мића
!
цикне
дете
.
XЛ
Адела
је
погледа
зачуђено
.
—
Шта
ти
је
,
Линка
?
упита
је
,
загледајући
јој
још
боље
у
очи
.
Зар
ти
тога
човека
познајеш
,
да
ти
није
учинио
што
на
жао
?
Линку
облију
сузе
.
Она
се
још
више
приљуби
уз
Аделу
,
љубећи
је
и
молећи
,
да
је
не
да
,
јер
ће
је
тај
човек
упропастити
.
На
наваљивање
,
да
јој
у
кратко
каже
,
зашто
га
се
боји
,
Линка
јој
једва
,
у
неколико
речи
,
наговести
,
да
је
тај
човек
њу
готово
заклао
,
и
она
мисли
,
да
је
он
и
у
ово
насиље
умешан
,
јер
ју
је
онај
исти
жандар
овамо
силом
довукао
,
који
ју
је
и
први
пут
ухватио
на
улици
и
довукао
пред
Мићу
...
—
Ах
,
чедо
моје
,
љубила
ју
је
Адела
,
и
ако
ово
нисам
знала
,
опет
сам
задрктала
,
чим
сам
тога
нечовека
видела
.
—
Него
,
сад
не
смемо
дангубити
,
настави
брзо
,
већ
да
ти
укратко
кажем
,
шта
да
радиш
и
како
да
се
управљаш
.
Госпођа
Прокиница
зваће
те
,
извесно
,
да
изађеш
пред
Мићу
и
Лаку
,
где
би
те
они
миловали
и
љубили
,
обећавајући
ти
златна
брда
.
Могуће
је
,
да
би
још
вечерас
и
што
горе
с
тобом
учинили
,
али
ти
буди
пажљива
и
одважна
,
па
немој
послушати
ту
жену
,
макар
те
и
тукла
.
Ако
те
и
сам
газда
Прока
буде
тукао
,
ти
не
попуштај
,
а
сутра
ће
те
сестра
спасти
,
јер
сам
с
њоме
говорила
и
све
јој
о
теби
испричала
,
предавши
јој
и
једно
опширно
писмо
.
—
Зар
сте
видели
моју
Мару
?
викне
дете
радосно
.
-
Јесам
,
и
то
мало
час
.
Она
те
тражи
,
не
бој
се
,
спашће
те
.
Него
,
имаш
ли
џепну
мараму
?
упита
је
затим
!
—
Имам
.
—
Дај
овамо
.
Ево
,
видиш
,
сад
ћу
ти
везати
главу
,
па
одмах
лези
у
кревет
,
превијај
се
и
јечи
,
чим
неко
уђе
.
Моли
,
нека
ти
донесу
воде
,
јер
,
реци
,
изгоре
од
жеђи
.
Кад
те
буду
питали
,
шта
ти
је
,
а
ти
реци
,
да
имаш
ужасне
грчеве
у
стомаку
,
па
те
због
тога
глава
тако
заноси
,
да
готово
ништа
не
видиш
.
Осим
тога
,
трљај
очи
,
те
да
буду
црвене
.
Ако
би
те
питали
,
настави
Адела
даље
,
бацив
поглед
на
врата
,
од
кад
го
имаш
,
ти
реци
,
од
кад
те
је
г
.
Мића
писар
злостављао
.
А
ако
би
те
,
и
поред
тога
,
довукли
пред
њих
,
или
они
дошли
код
тебе
,
ти
вришти
и
чупај
косу
,
ни
пошто
да
им
се
подаш
.
Је
си
ли
све
разумела
,
што
сам
ти
рекла
?
—
Јесам
,
одговори
јој
Линка
тужно
,
махајући
главом
.
Све
ћу
вас
послушати
,
ах
,
ви
сте
тако
добри
,
и
ја
и
моја
Мара
бићемо
вам
до
века
захвални
.
А
сад
збогом
,
морам
да
се
уклоним
,
те
да
ме
не
примете
,
да
сам
била
овде
.
При
овим
речима
још
једном
нежно
загрли
и
пољуби
несрећно
дете
,
па
пажљиво
,
али
брзо
,
излети
у
ходник
.
XЛИ
Адела
се
није
вратила
у
салон
,
него
се
непрестано
врзла
по
ходнику
,
око
келнерки
,
којима
је
,
ђоја
,
помагала
,
да
однесу
вино
гостима
.
Хтела
је
да
буде
у
близини
своје
штићенице
,
страховала
је
,
да
се
над
њом
не
изврши
насиље
.
Била
је
,
чак
,
решена
,
да
јој
,
у
крајњој
нужди
,
притекне
у
помоћ
,
па
макар
је
Прока
са
момцима
и
премлатио
.
Мића
и
Лака
беху
се
раскомотили
и
,
за
кратко
време
,
скупоцено
вино
Прокино
чинило
је
своје
.
Они
се
беху
„
распиштољили
“
,
па
су
већ
били
почели
да
певају
дисхармонично
и
лупају
флашама
о
сто
.
Не
потраја
дуго
,
и
саме
флаше
почеше
летети
по
соби
.
Прока
се
само
смешкао
,
правећи
се
расположен
,
а
често
му
је
долазило
,
да
незване
госте
дочепа
с
момцима
за
рамена
и
избаци
напоље
.
Е
,
али
после
оде
цела
радња
бестрага
,
јер
би
летеле
казна
за
казном
.
—
Камо
оно
пиле
?
продере
се
од
једном
Мића
,
лупнувши
флашом
о
сто
.
Дај
га
овамо
,
да
га
мало
по
нашки
помилујемо
!
—
Одмах
ћу
је
довести
,
смешио
се
збуњено
Прока
,
бам
ми
каже
жена
,
да
је
боле
глава
,
знате
,
дете
се
уплашило
.
—
Ха
,
шта
уплашило
,
опет
ће
Мића
бесно
,
сипајући
вино
себи
и
Лаки
.
Умемо
ми
да
припитомимо
дивљаче
,
само
овамо
с
њом
!
—
Одмах
ће
доћи
,
одмах
,
трљао
је
Прока
руке
,
само
мало
стрпљења
,
док
јој
доведемо
мало
хаљине
у
ред
,
јер
су
јако
изгужване
и
искаљане
,
како
се
отимала
.
—
Ха
,
шта
велиш
,
Лако
,
церекао
се
Мића
,
колико
да
цепнемо
ћир
Проку
?
Дао
сам
му
пиле
,
које
ће
бити
прави
магнет
и
за
највеће
пробираче
.
Ја
мислим
,
да
неће
бити
много
600
динара
.
—
Нека
ти
да
400
,
одговори
му
овај
искапљујући
чашу
,
наш
]
е
човек
.
—
Па
кад
тако
вели
мој
Лака
,
ја
пристајем
.
Бљуј
сада
,
оца
ти
куплерског
!
викне
Мића
Проки
,
заплећући
језиком
и
пруживши
руку
.
—
Немој
,
господине
Мићо
,
много
је
то
,
увијао
се
овај
.
—
Шта
,
много
,
битанго
једна
,
ти
ћеш
на
њој
за
месец
дана
зарадити
600
динара
.
—
Оно
...
знаш
...
дете
је
врло
лепо
,
ама
је
младо
,
не
уме
око
гостију
,
па
је
морам
и
оденути
...
.
—
Шта
,
бре
,
младо
,
ти
ћеш
је
бајаги
штедити
?
ругао
му
се
Мића
.
Та
има
тело
,
као
вила
,
па
дивну
косу
,
ватрене
очи
,
па
мале
,
лепе
груди
,
као
да
има
14
година
,
а
тек
јој
је
једанаест
!
Зар
се
и
за
тако
пиленце
погађаш
?
Е
,
баш
си
прави
магарац
!
Знаш
ли
,
да
ћу
је
одмах
дати
ономе
твоме
конкуренту
,
преко
пута
,
он
ће
ми
дати
и
700
динара
!
Него
,
бљуј
одмах
паре
,
док
није
било
већег
вашара
!
—
Па
,
добро
,
добро
,
господин
Мићо
,
правдао
се
овај
,
нећемо
се
завадити
око
неколико
динара
.
Прока
оде
брзо
,
те
донесе
саме
наполеоне
.
Мића
их
преброји
,
гурне
пет
своме
пријатељу
,
остале
стрпа
у
џеп
,
затим
загрли
Лаку
,
па
,
што
их
,
грло
доноси
,
почну
певати
:
„
Девојка
се
у
Дреновцу
купа
...
“
XЛИИ
—
Та
,
шта
чекаш
с
тим
пилетом
?
раздере
се
Мића
,
после
неколико
тренутака
,
лупивши
флашом
о
врата
,
да
се
цела
пространа
кућа
разлегала
.
Адела
сва
претрну
.
Она
приђе
ближе
вратима
,
да
би
још
боље
чула
,
шта
се
у
соби
ради
,
али
,
да
је
не
би
видели
,
стане
иза
других
врата
,
која
су
водила
у
авлију
.
—
Ах
,
Боже
,
да
рђавих
људи
!
уздане
дубоко
.
Шта
ће
бити
с
мојом
Линком
,
ако
је
докопају
,
како
да
јој
помогнем
?
Прока
и
Прокиница
одмах
улете
код
Миће
и
Лаке
,
молећи
их
,
да
се
стишају
,
сад
ће
им
довести
дете
.
—
Одмах
,
одмах
,
дерао
се
Мића
,
да
му
набрекоше
вратне
жиле
,
иначе
биће
лома
!
Прока
мане
жени
,
да
оде
по
дете
,
а
он
остане
код
гостију
,
да
их
умирује
.
—
Чим
је
угледала
,
да
Прокиница
уђе
у
Линкину
собу
,
Адела
притисне
руку
на
срце
,
чисто
се
бојала
,
да
јој
се
не
чује
силно
куцање
.
Она
пажљиво
изађе
иза
свог
заклона
,
па
,
на
прстима
,
дође
до
самих
врата
.
—
Хајд
’
,
устани
!
викне
Линки
Прокиница
,
видећи
је
,
где
,
повезане
главе
,
лежи
у
кревету
.
Девојче
устане
полако
,
држећи
се
за
главу
.
—
Хајд
’
,
одмах
,
зачешљај
косу
,
рекне
јој
госпођа
опоро
,
уми
се
,
доведи
мало
хаљине
у
ред
,
па
да
те
изведем
пред
два
господина
.
—
Али
мене
боле
јако
глава
,
одговори
јој
ова
,
још
непрестано
држећи
се
за
чело
.
Тако
ме
јако
заноси
,
да
се
једва
држим
на
ногама
.
—
Каква
глава
,
обрецне
се
Прокиница
,
проћи
ће
то
,
чим
попијеш
коју
чашу
вина
и
попеваш
с
гостима
.
—
Молим
вас
,
госпођо
,
пустите
ме
,
да
се
вечерас
одморим
,
сва
сам
изломљена
.
Ја
не
пијем
вина
,
па
ћу
се
још
више
разболети
.
—
Брже
,
брже
,
док
нисам
почела
друкчије
!
Сад
ћу
ти
послати
коју
девојку
,
да
ти
обрише
ципеле
и
очисти
мало
хаљине
,
па
ћу
се
и
ја
брзо
вратити
.
—
Чим
је
ово
чула
,
Адела
одлети
брзо
мало
даље
,
па
се
опет
врати
,
као
да
иде
из
салона
.
—
Адела
,
викне
је
госпођа
,
видев
је
у
ходнику
,
узми
мокру
крпу
,
па
избриши
ципеле
и
очисти
хаљине
овом
дериштету
,
ваља
да
изађе
пред
писаре
,
а
ја
ћу
се
одмах
вратити
,
да
је
одведем
.
Адела
отрчи
у
кујну
,
покваси
крпу
и
узме
четку
,
па
се
брзо
врати
у
Линкину
собу
.
Чим
је
угледала
Аделу
,
она
јој
одмах
потрчи
у
наручја
.
Девојка
је
загрли
и
стане
љубити
.
—
Не
дајте
ме
,
госпођице
,
врискало
је
несрећно
дете
,
дршћући
,
не
дајте
ме
,
ова
жена
хоће
да
ме
води
неким
људима
.
—
Умири
се
,
чедо
моје
,
љубила
је
Адела
и
миловала
по
прекрасној
коси
,
ја
ћу
учинити
,
што
год
узмогнем
,
да
те
спасем
.
Само
ноћас
треба
да
смо
на
опрезу
,
а
сутра
ће
г-ца
Мара
доћи
,
да
те
ослободи
.
Она
подиже
своју
лепу
главу
,
а
крупне
сузе
котрљаху
се
низ
њено
отмено
и
сампатично
лице
.
Беше
јој
тешко
око
срца
,
да
јој
чисто
не
достајаху
речи
,
којима
би
могла
охрабрити
несрећну
девојчицу
.
—
Ова
жена
рекла
је
одмах
доћи
,
да
ме
води
,
плакала
је
Линка
,
приљубљујући
се
све
више
уз
Аделу
.
Шта
ћу
да
радим
?
Спасите
ме
,
госпођице
!
Адела
је
брисала
сузе
,
не
знаде
,
шта
да
јој
каже
,
већ
се
поново
наже
,
па
јој
притиште
неколико
врелих
пољубаца
на
лепе
образе
.
—
Не
бој
се
,
Линка
,
промуца
,
најзад
,
кроз
плач
,
ја
ћу
се
налазити
,
око
врата
,
па
,
ако
ти
буде
нужда
,
доћићу
,
да
ти
помогнем
,
па
макар
ме
пребили
.
Само
сад
не
попуштај
,
него
се
отимај
и
плачи
,
па
макар
те
и
тукли
.
Не
иди
оном
поквареном
човеку
у
чељусти
,
јер
они
хоће
да
те
одведу
Мићи
писару
.
—
Мићи
!
...
врисне
Линка
још
јаче
,
приљубљујући
се
све
више
уз
Аделу
,
шта
ћу
да
радим
,
пресвиснућу
,
ако
ме
пред
тога
човека
изведу
!
—
Отимај
се
,
чедо
моје
,
тешила
је
пријатељица
,
пази
,
копрцај
се
,
нека
се
узбуни
сва
кућа
,
а
и
ја
ћу
ти
прискочити
у
помоћ
,
само
не
иди
њима
.
Него
сад
да
ти
обришем
мало
ципеле
,
јер
ће
приметити
ова
ужасна
жена
,
да
сам
те
чему
учила
,
па
смо
обе
пропале
.
Линка
седне
,
а
Адела
јој
брзо
обрише
ципеле
и
мало
доведе
хаљине
у
ред
,
затим
је
још
једном
загрли
и
пољуби
,
храбрећи
је
,
да
никако
не
малакше
,
па
ма
шта
се
догодило
.
При
овим
речима
изађе
на
поље
,
остави
крпу
у
кујни
,
па
се
поново
склони
иза
оних
врата
,
што
воде
у
авлију
.
Не
потраја
неколико
тренутака
,
г-ђа
Прокиница
врати
се
из
салона
,
где
је
келнерки
и
двема
најстаријим
девојкама
наредила
,
а
ове
и
осталима
да
кажу
,
да
сад
још
више
певају
и
играју
,
те
да
се
не
чује
вриска
„
оног
дериштета
,
“
кад
је
буде
водила
г
.
г
.
Мићи
и
Лаки
.
XЛИИИ
—
Јеси
готова
?
продере
се
Прокиница
,
чим
је
ушла
у
Линкину
собу
.
Она
је
седела
за
столом
,
повезане
главе
,
поднимив
се
руком
.
—
Али
мене
ужесно
боле
глава
,
правдала
се
несрећна
девојчица
.
Молим
вас
,
госпођо
,
да
се
само
ноћас
одморим
,
немојте
ме
сада
никуда
водити
.
—
Бре
,
ако
те
почнем
мазати
,
викне
јој
грубо
Прокиница
,
нећеш
ми
се
ту
превијати
!
Одмах
овамо
!
При
овим
речима
докопа
је
за
руке
и
повуче
на
поље
.
Линка
врисне
и
стане
се
отимати
,
молећи
је
,
да
је
сада
не
дира
,
али
бездушна
газдарица
не
хте
ни
да
чује
.
—
Нисам
ја
за
тебе
џабе
платила
400
динара
,
дерала
се
,
вукући
дете
,
које
паде
на
земљу
,
отимљући
се
,
да
је
не
одведе
пред
њенога
џелата
.
—
Молим
вас
покорно
,
госпођо
!
врискало
је
и
даље
несрећно
дете
,
али
то
све
беше
узалуд
.
Прокиница
ју
је
и
даље
вукла
.
—
Гле
ти
ње
,
како
је
безобразна
дерала
се
ова
жена
,
зар
ти
мислиш
,
да
код
Проке
олако
прођеш
?
Она
је
подигне
са
земље
и
почне
шамарати
.
Дете
је
врискало
,
да
се
сва
кућа
разлегала
,
али
свирање
и
певање
у
салону
загушивало
је
ову
вриску
,
да
они
пијани
гости
нису
могли
ништа
чути
.
Адели
удари
крв
у
главу
.
Дрктала
је
као
прут
.
Шта
да
ради
,
како
да
помогне
својој
малој
пријатељици
?
Прокиница
излети
из
собе
сва
јаросна
,
грдећи
дете
,
да
ће
сад
сазнати
,
ко
је
Прока
Костић
.
Она
улети
у
Мићину
и
Лакину
собу
,
где
јој
беше
и
муж
,
па
га
позове
,
да
сам
доведе
„
оно
дериште
“
,
јер
се
дере
и
отима
се
,
па
,
како
је
јако
и
жилаво
,
она
га
сама
не
може
довући
.
—
Гледај
ти
дивљакуше
!
викне
Мића
љутито
,
заплећући
језиком
.
Дајте
...
ви
њу
само
мени
ја
.
.
ћу
.
.
је
.
.
одмах
.
.
научити
памети
!
—
Се’те
ви
само
,
умиривао
га
је
Прока
,
сад
ће
она
бити
овде
.
Обоје
изиђу
у
ходник
,
па
одмах
код
Линке
.
—
Шта
си
се
ту
прућила
?
викне
јој
Прока
осорљиво
,
видећи
је
,
где
клечи
,
са
поднимљеном
главом
на
патосу
.
Линка
подигне
главу
и
пружи
према
њему
ручице
,
молећи
га
,
да
је
не
бије
,
јер
је
и
иначе
јако
малаксала
и
слаба
.
—
Шта
ми
се
ту
правдаш
?
продере
се
овај
још
јаче
,
лупив
је
по
прстима
и
скидајући
кајиш
од
панталона
.
Одмах
да
устанеш
,
јер
ћу
сав
овај
кајиш
о
тебе
искидати
!
Дете
устане
,
па
наново
скрсти
руке
,
молећи
Проку
,
да
је
не
бије
и
не
води
пред
онога
ужасног
човека
,
али
је
овај
опет
лупи
по
прстима
,
псујући
јој
Бога
.
Он
је
ухвати
испод
мишке
и
повуче
на
поље
,
али
се
Линка
опет
сроза
,
отимљући
се
и
молећи
,
да
је
не
води
,
јер
јој
прште
глава
.
Прока
савије
кајиш
,
па
је
,
онако
двоструким
,
опали
преко
леђа
,
и
то
тако
јако
,
да
јој
одмах
прсне
кожа
.
Линка
је
плакала
и
превијала
се
,
али
овај
не
хте
ни
за
шта
да
чује
,
већ
поново
завитла
кајиш
и
удари
је
по
глави
.
—
И
ударе
и
вриску
детињу
чула
је
добро
Адела
,
па
,
у
узбуђењу
и
страху
,
поче
да
дркти
.
Жао
јој
беше
несрећне
девојчице
,
срце
јој
се
стеже
,
да
се
,
чисто
,
гушила
,
и
тек
сад
осети
,
да
је
неће
моћи
спасти
,
јер
је
била
немоћна
према
овим
џелатима
.
Али
,
ипак
,
чим
је
чула
други
ударац
Прокин
и
писку
детињу
,
њој
се
готово
смрче
пред
очима
,
па
улети
у
собу
.
Линка
је
била
на
патосу
,
где
се
превијала
од
болова
,
вриштећи
и
бранећи
се
ручицама
,
а
Прока
више
ње
,
са
разјареним
погледом
и
завитланим
кајишем
у
руци
,
псујући
је
најпогрднијим
речима
.
Прокиница
,
с
подбоченим
рукама
о
гломазне
кукове
,
стајала
је
с
леве
стране
и
сиктала
на
несрећну
девојчицу
,
како
сме
да
се
опире
у
њиховој
рођеној
кући
!
Чим
је
улетела
у
собу
,
Адела
се
баци
на
Линку
,
да
је
заштити
од
даљих
удараца
.
—
Немојте
,
за
Бога
,
више
,
молила
их
је
,
зар
вам
није
грехота
невино
дете
тако
ужасно
тући
?
И
Прока
и
жена
стукнуше
изненађени
,
чисто
не
вероваху
очима
,
да
се
њихова
девојка
смела
усудити
некога
да
брани
.
Ово
их
тако
разјари
,
да
је
и
Прока
и
жена
му
докопају
за
руке
и
косу
и
стану
је
немилосрдно
бити
.
И
кајишем
,
и
шамарима
,
и
ногама
,
тукли
су
јадну
Аделу
,
да
ју
је
одмах
крв
облила
.
Она
ее
плакала
и
отимала
се
,
не
пуштајући
Линку
из
руку
и
заклањајући
је
непрестано
својим
телом
.
Ова
вриска
и
ларма
допре
и
до
Мићине
собе
,
јер
баш
тада
једна
келнерка
отвори
врата
и
унесе
пуне
флаше
вина
и
више
хладних
јела
.
Оба
пријатеља
устану
,
па
,
онако
посрћући
,
изађу
у
ходник
и
уђу
у
собу
,
одакле
се
чула
вриска
.
XЛИВ
—
Шта
је
то
,
каква
је
то
битка
и
ларма
?
упитају
оба
писара
,
држећи
се
за
руке
,
да
не
падну
.
—
Ето
,
ова
мала
бештија
,
јогунаста
,
па
неће
да
дође
вама
,
одговори
Прока
,
држећи
још
завитлан
кајиш
,
а
ова
друга
дроца
дошла
да
је
брани
.
—
Шта
,
оца
им
к—ног
,
продере
се
Мића
,
посрћући
,
удри
их
,
нека
знају
,
ко
је
Мића
писар
.
—
Јест
,
удри
их
!
одобравао
је
Лака
,
држећи
Мићу
.
Обојица
докопају
Аделу
за
руке
,
да
је
откаче
од
Линке
и
почну
је
немилосрдно
шамарати
,
а
Прока
настави
шибати
Линку
.
Обе
девојке
превијаху
се
од
болова
и
отимаху
се
,
молећи
их
,
да
их
више
не
бију
,
али
ови
не
хтедоше
ни
да
чују
,
већ
су
их
и
даље
шамарали
и
шибали
.
Адела
напрегне
сад
сву
своју
снагу
,
подигне
се
брзо
,
гурнув
Мићу
и
Лаку
,
који
су
је
држали
и
шамарали
,
те
ови
посрну
и
претуре
умиваоник
са
лавором
,
бокалом
и
флашом
.
Направи
се
ужасна
ларма
и
пометња
.
Овим
се
користи
Адела
,
те
,
онако
расчупана
и
крвава
,
улети
у
салон
,
где
су
они
младићи
још
пили
и
певали
,
и
почне
викати
:
„
у
помоћ
,
у
помоћ
!
“
Ови
скоче
,
притрче
јој
,
и
,
како
је
који
од
пића
умео
говорити
,
питаху
је
,
шта
се
десило
?
—
Убише
и
мене
и
једну
невину
девојчицу
,
одговори
им
Адела
,
једва
дишући
од
умора
и
бришући
крв
с
лица
,
хај’те
брже
,
премлатиће
је
!
И
,
не
гледајући
,
да
ли
ће
ко
за
њом
поћи
,
одмах
се
врати
,
да
спасава
малу
пријатељицу
.
Гости
полете
сви
за
њом
,
одгурну
врата
и
уђу
у
Линкину
собу
.
Она
је
била
крвава
и
по
лицу
и
рукама
,
сва
расчупана
и
подерана
.
Мића
и
Лака
беху
је
ухватили
за
руке
,
вукући
је
у
своју
собу
,
а
Прока
и
жена
му
и
даље
су
је
шамарали
и
грдили
.
Адела
се
поново
баци
на
Линку
,
заклањајући
је
својим
телом
од
удараца
и
отимљући
је
од
Миће
и
Лаке
.
Они
,
пак
,
младићи
,
и
ако
су
већина
били
мртви
пијани
,
одмах
увидеше
ужасну
неправду
над
несрећним
жртвама
.
Неки
од
њих
гурнуше
Проку
,
Мићу
и
Лаку
и
беху
готови
на
битку
,
али
један
,
који
је
мало
пио
и
иначе
био
најинтелигентнији
,
истакне
се
и
викне
:
—
Натраг
,
другови
,
да
видимо
,
у
чему
је
ствар
!
Затим
заклони
Линку
и
Аделу
и
викне
оштро
,
окренув
се
Проки
:
—
Зашто
бијете
тако
ове
девојке
?
Шта
су
скривиле
?
—
Шта
се
то
вас
тиче
?
одговори
му
овај
дрско
.
Гледајте
ви
ваша
посла
!
—
Ми
имамо
права
да
заштитимо
слабијега
,
одсече
се
младић
.
Затим
се
окрене
писарима
:
—
А
и
ви
сте
дошли
,
да
помажете
Проки
,
викне
,
те
да
боље
премлатите
ове
жртве
!
—
Марш
на
поље
!
викне
му
Мића
,
заплећући
језиком
.
—
Шта
се
то
вас
тиче
?
потврди
Лака
,
држећи
пријатеља
,
да
не
посрће
.
Милош
Којић
,
—
овако
се
звао
речени
младић
—
задркти
од
узбуђења
.
Није
се
надао
оваком
одговору
,
те
се
мало
збуни
,
али
се
брзо
прибере
.
—
Дакле
ми
дрски
,
што
хоћемо
да
одбранимо
ове
жртва
,
викне
им
,
а
ви
учтиви
и
добри
,
што
их
мрцварите
?
!
Зар
ви
тако
заштићавате
слабе
женске
,
зар
је
то
правда
,
коју
треба
да
заступате
?
Стидно
,
шта
смо
дочекали
!
И
с
ким
сте
се
удружили
?
Са
овим
разбојником
,
с
трговцем
са
људским
месом
,
с
последњим
човеком
,
који
нема
ни
срца
,
ни
душе
!
Прока
је
збиља
неваљао
човек
,
гори
од
сваке
хијене
,
а
ви
сте
га
сада
претекли
!
...
Зар
сте
ви
вршиоци
закона
,
браниоци
правде
и
заштитници
увређених
?
Зар
вас
ми
зато
плаћамо
?
Зар
вас
српски
народ
зато
издржава
,
да
се
удружујете
с
последњим
лупежима
и
мрцварите
слабе
женске
?
Фуј
!
Лупежи
ординарни
,
арамије
и
развратници
,
за
вас
су
казамати
,
а
не
канцеларија
!
Ви
сте
рана
на
српскоме
телу
,
због
вас
је
оно
болесно
,
али
,
еда
Бога
,
народ
ће
српски
увидети
једном
,
ко
га
упропашћава
и
деморалише
,
па
ће
вас
умети
сиктерисати
,
јер
ви
нисте
заслужни
,
ни
да
се
налазите
у
човечјем
друштву
,
а
камо
ли
да
будете
вршиоци
закона
и
заштитници
потлачених
!
.
.
Ово
је
Милош
изговорио
брзо
,
и
у
највећем
узбуђењу
.
Крв
му
беше
појурила
у
главу
,
очи
му
почеше
да
севају
,
овај
неморални
атак
на
човечије
достојанство
тако
га
разгњеви
,
да
се
залети
и
свом
снагом
опали
Мићи
шамар
,
да
му
сав
образ
поцрвени
.
Овај
му
опсује
Бога
,
вадећи
револвер
из
џепа
,
а
то
исто
учини
и
Лака
,
али
немадоше
кад
,
јер
Милошеви
другови
отму
им
и
стану
их
шамарати
,
да
се
направи
читав
лом
.
Милош
се
окрене
Проки
,
те
и
овога
добра
ошамари
,
а
он
њега
кајишем
.
Сад
се
направи
права
гужва
.
Један
докопа
столицу
,
те
млатне
Проку
преко
леђа
,
други
завитла
бокалом
на
Прокиницу
,
те
јој
разбије
нос
и
избије
два
предња
зуба
,
да
јој
се
јаук
чуо
чак
на
улицу
.
За
тренут
ока
Прока
,
Мића
и
Лака
били
су
под
ногама
разјарених
гостију
.
Јаук
и
запомагање
проламали
су
све
просторије
куће
,
те
дотрчаше
и
све
остале
девојке
,
куварица
,
покућар
и
вратар
.
Ови
хтедоше
прискочити
у
помоћ
,
али
гостију
беше
више
,
све
здрави
и
млади
људи
,
те
су
свакога
с
крвавим
носем
одбијали
.
Адела
,
видећи
помоћ
,
брзо
се
склони
иза
кревета
,
ближе
вратима
.
За
собом
повуче
и
своју
малу
пријатељицу
,
која
је
само
плакала
,
припијајући
се
уз
њу
.
Она
улучи
згодну
прилику
,
кад
је
била
највећа
гужва
,
те
,
с
Линком
,
излети
из
собе
и
сакрије
се
иза
оних
врата
у
авлији
,
где
је
пре
тога
и
сама
стајала
.
И
Прокиница
се
некако
искобеља
,
па
,
онако
крвава
,
излети
у
ходник
и
викне
слугама
,
да
зовну
патролу
.
Вратар
истрчи
на
поље
,
стане
запомагати
,
те
,
на
звиждање
најближега
,
из
неколико
споредних
улица
дотрче
ноћни
стражари
и
сви
улете
у
кућу
.
Момци
им
покажу
собу
,
одакле
је
долазила
ларма
,
одгурну
врага
и
сви
уђу
унутра
.
Чим
је
први
стражар
викнуо
,
да
стану
,
Милош
,
са
