,но
сутра
ил
’
прексутра
,
јербо
смо
уморни
.
Новаца
смо
имали
јошт
за
недељу
дана
доста
.
Уђемо
у
гостионицу
,
узмемо
собу
,
одморимо
се
,
опрашимо
се
,
па
онда
у
шетњу
.
Људи
доброг
изгледа
,
женске
красне
;
ваљда
нам
се
ту
неће
хрђаво
водити
.
Уђемо
у
један
мали
бирцауз
.
Бранко
нам
је
казао
,
или
заповедао
,
да
њему
оставимо
,
ако
до
разговора
каквог
с
хусарима
дође
.
Сваки
је
име
своје
променуо
,
да
нам
наши
познати
у
траг
не
уђу
.
То
је
у
оно
доба
пасирало
.
Кад
у
бирцаузу
,
—
седе
три
стара
хусара
.
Сва
три
имаду
на
прсима
жут
плех
—
звали
су
га
какук
.
Ови
су
пред
млађима
у
великој
чести
били
.
Ми
седнемо
за
астал
до
њи
’
.
Заведе
се
разговор
.
Питају
нас
откуда
смо
,
шта
смо
.
Бранко
на
све
одговара
,
само
још
неће
с
фарбом
на
поље
.
Допаднемо
се
хусарима
,
и
почну
нас
нуткати
да
идемо
у
хусаре
.
Бранко
се
почне
с
њима
као
шалити
,
да
донети
вина
,
па
пијемо
с
њима
заједно
.
Замолим
Бранка
да
и
ја
што
прословим
.
Запитам
једног
,
најстаријег
:
»
То
је
зло
код
катана
,
да
прост
има
млого
господара
«
.
»
Шта
млого
господара
?
О
,
толико
боље
,
бар
нема
с
паорма
посла
,
но
са
самим
господарма
.
Треба
да
знате
да
је
сваки
хусар
,
па
ма
прост
,
већи
господар
од
вас
.
«
»
Како
то
?
«
»
Како
то
?
Већи
је
господар
и
од
вицишпана
,
јер
вицишпан
служи
само
вармеђу
,
а
хусар
цара
.
Јесте
ли
ме
разумели
?
«
Даље
се
већ
нисам
смео
упушћати
,
јер
сам
видио
да
је
овај
нешто
бесан
,
па
боље
с
миром
седети
.
Бранку
се
то
допадало
.
Мени
тек
сад
тешко
пало
што
сам
ту
.
Волео
би
’
у
»
Белој
лађи
«
бити
,
али
не
могу
Бранка
оставити
.
Јошт
смо
се
тако
разговарали
;
фалили
се
да
је
хусар
први
божији
солдат
,
да
баканчош
не
би
био
,
ма
да
га
за
обрштера
начине
.
Они
су
морали
одлазити
и
обреку
се
Бранку
,
да
ћеду
сутра
опет
овамо
доћи
,
ма
крадом
.
И
ми
опет
шетамо
се
.
Бранко
све
мотри
,
сваком
хусару
у
очи
гледи
.
У
малој
варошици
како
се
каков
стран
тек
двапут
покаже
,
а
оно
одма
’
се
распиткује
:
Ко
је
,
шта
је
?
—
Тако
исто
за
нас
.
Сутрадан
готово
сви
хусари
су
нас
бар
по
виђењу
познавали
.
Девојке
отварале
су
пенџере
и
за
нама
гледале
.
Кад
ми
опет
у
исту
ме’ану
,
гди
смо
маторе
хусаре
јуче
нашли
.
Не
прође
млого
,
кад
ето
иду
од
јучерашњи
’
двојица
;
трећи
је
,
као
што
сам
после
чуо
,
био
на
стражи
.
Сад
нас
ови
опет
заокупе
.
Бранко
пита
какав
је
обрштер
.
Један
одговори
да
сунце
таквог
јошт
није
видло
,
да
кад
је
био
у
Талијанској
,
а
то
је
пре
двадесет
и
пет
година
било
,
даме
,
прве
грофице
за
њим
на
сокаку
се
тукле
;
па
је
богат
,
па
добар
као
прави
отац
.
Сад
се
већ
Бранко
реши
;
знао
је
да
је
оде
штаб
са
својом
дивизијом
,
па
запита
једног
је
ли
сад
код
куће
обрштер
.
Овај
одговори
да
су
га
сад
баш
видели
на
коњу
кући
јездити
.
Бранко
сад
изјави
,
да
се
ми
сви
тројица
желимо
у
хусаре
уписати
.
Ови
одма
’
ђипе
од
радости
,
даду
донети
две
холбе
вина
,
па
удри
с
нами
.
Кад
попијемо
,
а
они
радостно
воде
нас
дежурном
каплару
.
Није
чудо
што
се
радују
;
добићеду
и
они
од
тога
коју
пару
.
Каплар
одма
’
с
нами
на
репорт
.
Иштемо
самом
обрштеру
претставити
се
.
Дозволи
нам
се
.
Но
Здравковић
покајао
се
,
на
неће
нипошто
с
нами
.
Пала
му
,
вели
,
мати
на
памет
,
па
нипошто
.
Е
,
добро
,
идемо
нас
двоје
.
Дођемо
пред
обрштера
.
Станемо
у
ред
пред
њим
.
Он
нас
погледи
,
па
запита
:
»
Јесте
ви
ђаци
?
«
»
Јесмо
.
«
»
У
коју
школу
сте
ишли
?
«
»
У
девету
.
«
»
Колико
вам
је
година
?
«
»
Деветнаеста
«
.
Ту
нас
почео
после
испитивати
шта
нас
на
то
навело
,
да
ли
праву
вољу
осећамо
,
а
Бранко
му
рече
да
из
чисте
,
бистре
наклоности
.
И
то
му
је
мило
било
.
Премда
би
’
ја
одговорио
да
чисто
,
бистро
из
љубави
прама
Бранка
,
и
што
ми
кредитори
мира
нису
дали
,
стајем
.
Сад
нас
отпусти
,
па
одма
’
на
визитацију
.
Кад
на
визитацији
,
а
Бранко
је
добар
,
а
ја
унтауглих
.
Каже
доктор
да
су
ми
тесне
прси
и
ноге
,
не
знам
,
пачије
.
Сад
ми
је
тек
жао
било
,
што
сам
пре
жалио
,
што
ћу
бити
хусар
.
Сад
би
’
желио
,
ал
’
бадава
.
Бранко
неће
да
вуче
реч
натраг
,
па
остаде
.
Мене
је
страшно
једило
што
сам
одбијен
,
јер
су
сви
мислили
,
а
особито
ја
,
да
ћу
остати
,
јер
сам
доста
подугачак
.
Шта
ћу
ја
сад
радити
?
Да
идем
натраг
са
Здравковићем
?
—
Нипошто
.
Кад
обрштер
чује
да
сам
одбијен
,
знајући
да
ђак
који
остави
школу
нема
вољу
учити
се
,
понуди
ме
да
будем
код
њега
—
поред
добре
плате
—
камердинер
.
Клипан
сам
био
повелики
.
Ја
се
одма
’
решим
.
Обрштар
баш
је
свога
камердинера
отпустио
,
а
ја
ступим
одма
’
на
његово
место
.
Ја
,
дакле
,
постадо
’
камердинером
,
премда
млоги
ме
звали
локајем
и
то
због
тога
што
сам
локајску
либерију
носио
.
У
паради
носио
сам
чарапе
беле
на
дугменцета
,
а
осим
службе
,
кад
сам
куд
пролазио
,
могао
сам
квекер
и
што
ми
је
драго
носити
.
Бранко
да
хаљине
своје
и
нешто
од
хандгелта
Здравковићу
на
пут
,
па
Здравковић
,
опростивши
се
од
нас
,
упути
се
натраг
.
Бранко
оде
у
депо
,
да
научи
службу
.
По
целој
вароши
знало
се
,
да
су
дошла
три
ђака
да
се
врбују
,
да
је
један
остао
међу
њима
,
један
се
вратио
,
трећи
постао
камердинером
.
Мени
се
добро
водило
.
Кућа
је
била
пуна
.
Мој
господар
имао
госпођу
и
децу
.
Ту
су
се
скупљала
лепа
друштва
;
било
је
соареа
и
играња
доста
.
Тако
дан
на
дан
,
пролазило
ми
је
време
.
Начинио
сам
већ
и
доста
познанства
.
После
два
месеца
,
а
ето
опет
мога
Бранка
у
штапсканцеларији
.
Ту
ради
,
пише
.
У
празно
време
понајвише
учио
је
милитарне
науке
.
Ноћу
не
једанпут
нашао
сам
га
учећи
се
.
Јошт
два
месеца
,
па
постаде
капларом
.
Он
је
наумио
ил
’
жив
ил
’
мртав
аванџирати
.
Његови
колеге
,
стари
каплари
,
само
пророчествовали
му
да
ће
дотерати
само
до
вахтмајстера
,
а
не
даље
.
То
га
је
врло
смућавало
.
Он
је
био
лепо
примљен
у
пургерским
кућама
,
јер
ове
младе
унтерофицире
радије
су
примале
него
више
,
јер
поред
мањи
било
је
надежде
,
да
се
која
ћерка
удати
може
.
Ил
’
се
искупи
ил
’
ислужи
,
па
ил
’
добије
какву
другу
службу
ил
’
што
код
куће
има
,
па
добро
.
Но
леп
је
тај
солдачки
живот
.
Најбоље
је
бити
ђаком
и
солдатом
,
наравно
кад
је
човек
млад
.
Лепа
хаљина
,
сабља
звекеће
,
девојке
на
пенџеру
вире
,
првенство
код
ови
’
над
цивилима
.
То
је
живот
,
па
ма
да
је
прост
!
Ако
се
и
трефи
катшто
,
на
пример
,
да
нестане
каквом
паору
парче
гвожђа
,
ил
’
се
пренебрегне
цапнштрајх
,
ил
’
се
у
другом
чему
погреши
:
требају
коњу
поткове
...
па
шта
ће
рећи
мале
каштиге
,
мала
фасовања
,
ил
’
хајд
на
коњску
стражу
,
па
после
опет
весело
.
Ми
смо
имали
једну
мало
постарију
куварицу
.
Имала
је
подоста
заслужени
’
новаца
.
Осим
тога
,
она
је
куповала
што
је
за
свакидашњу
потребу
.
Она
се
разгоре
страшћу
прама
мене
.
Почне
о
удадби
сневати
.
Ја
сам
био
у
млого
већем
рангу
од
ње
.
Ја
о
женидби
ни
да
знам
.
Моли
ме
да
се
с
њом
у
недељу
шетам
.
Нећу
.
Погађамо
се
.
Она
се
обвеже
да
,
кад
куд
с
њом
пођем
,
све
трошкове
она
плати
и
,
осим
тога
,
што
може
на
моју
страну
да
зашпорује
.
Тако
сам
ја
с
њом
у
пријатељском
одношењу
живио
:
у
недељу
у
шетњу
.
Она
виклер
на
себе
,
а
ја
квекер
и
рукавице
.
Што
год
желим
,
све
плаћа
;
покоји
цванцик
и
екстра
дође
.
Него
каткад
добила
је
лекцију
од
мене
.
Тако
већ
три
недеље
,
а
ја
ни
крајцаре
од
ње
не
добијам
.
Разљутим
се
и
почнем
је
онако
хусарски
псовати
.
Она
извади
,
па
ми
броји
петнаест
грошића
шајна
.
»
Шта
,
зар
тек
петнаест
грошића
?
Зар
ти
мислиш
да
ћу
те
за
тричави
’
петнаест
грошића
три
недеље
овамо
онамо
вући
?
Ако
тако
устраје
,
—
крај
нашем
пријатељству
«
.
Она
се
поче
извињавати
,
да
ове
недеље
од
пијаце
није
могла
више
зашпоровати
,
а
госпођа
од
шпајза
кључеве
сад
код
себе
држи
,
но
да
ће
се
у
будуће
поправити
,
Тако
ја
,
које
од
моје
Бабике
,
које
од
плаће
и
други
’
акциденција
,
дођем
опет
до
малог
капитала
.
Бранко
једнако
напредује
.
Сви
га
официри
фале
;
говоре
,
да
је
ратно
доба
,
да
,
би
далеко
дотерао
.
Сви
кажу
да
је
први
унтерофицир
.
Но
стари
његови
колеге
опет
себе
за
боље
држе
,
јер
је
Бранко
млад
,
па
јошт
нигде
није
био
,
а
стари
унтерофицири
држе
да
који
није
био
у
Италији
,
тај
није
солдат
.
Наједанпут
дође
маршбефел
.
Премешћа
се
регимента
.
Сад
купи
,
пакуј
,
па
поред
богажије
на
марш
.
Дођемо
опет
са
штабом
у
једну
малу
варошицу
Г
.
Ту
се
понамешћамо
као
год
и
у
првој
.
Тај
исти
живот
се
и
ту
води
.
Само
једна
околност
боља
је
настала
.
Само
смо
били
на
једну
штацију
удаљени
од
нашег
доброг
кмета
и
Марије
.
Бранку
баш
није
достајало
времена
,
ал
’
опет
,
већ
кад
је
тако
близу
кмета
,
’
ајд
’
да
га
посети
.
Добије
дозволење
,
па
позове
и
мене
.
Ја
у
либерији
пођем
.
Била
је
недеља
.
Кад
онамо
стигнемо
,
ал
’
нема
код
куће
ни
газде
,
ни
Марије
,
но
отишли
су
некуд
да
кумују
,
у
истом
месту
.
Чује
се
из
далека
свирка
;
ми
онамо
.
Бранко
је
фино
изгледао
.
Фини
екстра
шпенцер
.
Све
лепо
на
њему
стоји
.
Витак
је
,
све
се
превија
.
И
моја
либерија
је
била
господска
.
Кад
онамо
,
прођемо
се
мало
поред
куће
где
је
весеље
.
Мамузе
звече
,
сви
изађу
да
нас
виде
.
Опази
нас
и
Марија
.
Трчи
унутра
и
виче
чику
:
»
Ево
наш
ђак
,
што
је
отишао
у
хусаре
!
«
Сад
изиђе
и
кмет
из
перцептор
,
који
је
стари
сват
био
,
па
к
нами
,
на
вуци
нас
унутра
.
Особито
кад
су
видли
да
је
Бранко
каплар
,
па
тако
млад
,
сви
се
скупе
око
нас
:
људи
,
жене
,
деца
.
Девојке
све
ђаволасте
погледе
бацају
,
па
смешење
своје
цвећем
и
рузмарином
сакривају
.
Преповеда
им
кмет
,
сада
кум
,
како
нас
је
возио
,
како
смо
код
њега
проводили
,
како
му
је
Бранко
све
облигације
и
интересе
израчунао
,
и
фали
га
да
му
је
глава
календар
.
Кад
ето
ручка
.
Хоћеду
Бранка
у
чело
;
он
нипошто
,
но
седне
поред
Марије
.
Та
почаст
чики
је
мила
била
,
а
Марији
јошт
већма
.
Красно
обучена
,
бели
румени
образи
—
изгледала
је
као
пољска
ружица
.
Заборавио
сам
споменути
да
је
ово
мађарско
весеље
било
.
Једе
се
,
пије
се
,
наздравља
се
,
Цигани
свирају
,
све
је
весело
.
Но
девојке
једва
чекају
да
се
устане
,
па
да
могу
играти
.
Кад
одједном
устане
се
.
Сад
сви
напоље
,
па
играј
.
Девојке
,
онако
праве
Мађарице
,
жустри
’
очију
,
све
се
осврћу
,
гледе
на
Бранка
,
да
ли
ће
играти
и
с
којом
ће
.
Бранко
гледи
,
мисли
се
,
прстима
канда
коврчи
бркове
,
премда
и
’
нема
,
ал
’
само
из
хусарске
кокетерије
,
почне
мало
цакћати
мамузама
,
па
наједанпут
шчепа
младу
невесту
,
па
играј
.
По
његовим
мамузама
свирају
такт
цигани
.
Сад
остави
младу
невесту
,
па
опет
с
Маријом
.
Марија
да
из
коже
изађе
,
тако
игра
;
друге
јој
завиде
.
Но
сад
заокупи
друге
редом
.
Девојке
се
све
око
њега
врзу
,
хаљине
им
све
шуште
око
мамуза
,
и
раде
би
да
им
се
исцепају
,
да
могу
казати
:
овај
несташан
хусар
им
сукњу
распарао
.
Кад
то
види
кум
,
онда
ти
и
он
у
игру
,
а
за
њим
перцептор
,
па
тако
сви
.
И
ја
сам
се
окуражио
,
па
почео
сам
играти
,
но
видео
сам
да
баш
не
играју
тако
радо
са
мном
као
са
Бранком
.
С
почетка
нисам
знао
шта
је
томе
узрок
,
ал
’
после
сетио
сам
се
.
Ја
обукао
белу
,
дугачку
либерију
,
са
белим
дугметима
и
натакао
окалајисани
шешир
.
Мисло
сам
да
ћу
с
тим
већи
решпект
добити
,
ал
’
сам
се
љуто
преварио
.
Заокупе
ме
више
њи
’
.
Пита
ме
један
каква
је
та
моја
хаљина
.
Кажем
му
да
је
енглеска
.
Онда
други
повиче
:
»
Ха
,
овај
је
Енглез
!
Ја
сам
чуо
како
је
један
Енглез
од
Пеште
до
Беча
по
Дунаву
ходио
,
па
није
му
била
вода
ни
до
чланака
«
,
па
замоли
и
мене
да
им
правим
какве
кунстове
.
Држао
ме
за
комендијаша
.
Ја
љутито
кажем
му
да
сам
обрштеров
камердинер
.
Онда
трећи
прослови
:
»
Ха
,
сад
знам
шта
је
!
То
је
господски
кочијаш
«
.
Код
њи
’
,
истина
,
није
ни
то
био
баш
мали
ранг
господски
кочијашом
бити
,
ал
’
мене
је
то
врло
једило
.
Тако
се
све
игра
до
ноћи
.
Па
онда
опет
вечера
.
Када
је
кум
чуо
да
смо
ја
и
Бранко
на
једну
штацију
одавде
у
квартиру
,
зарадује
се
,
а
особито
Марија
,
јер
су
она
и
кум
често
у
нашу
варош
долазити
морали
.
Сад
,
опет
,
они
Бранку
почну
преповедати
,
како
је
у
повратку
свом
Здравковић
код
њи
’
био
,
—
частили
га
,
за
пут
му
дали
што
треба
.
Но
Марија
је
Бранку
јошт
што
у
уши
шушнула
:
како
јој
се
Здравковић
понудио
за
мужа
,
ал
’
га
она
није
хтела
,
јер
,
вели
,
откако
је
Бранко
отишао
,
као
нека
цента
јој
на
срцу
лежала
;
није
знала
шта
јој
је
,
све
је
нешто
смешно
сневала
,
па
и
сад
не
зна
шта
јој
је
,
канда
јој
нешто
фали
.
Једном
речи
,
она
је
Бранку
своје
срце
отворила
.
Тако
се
цела
ноћ
провела
;
нисмо
ништ
’
спавали
,
па
ујутру
опет
кући
.
Кмет
и
Марија
обрекли
су
се
скорим
у
нашу
варош
доћи
и
походити
нас
.
Ми
опет
нашу
службу
отправљамо
.
Дан
на
дан
куцкам
покоју
крајцару
.
Чујем
да
ћеду
нам
гости
неки
из
далека
доћи
.
Ето
и
’
ту
пред
подне
.
Ја
имао
изван
куће
нешто
посла
,
тек
сам
видио
кад
су
кола
ушла
.
Дођем
на
ручак
да
послужујем
.
Кад
имам
шта
и
видити
:
Идина
мати
у
челу
седи
!
Морам
је
послуживати
.
Ја
измичем
уколико
могу
.
Она
једнако
гледи
ме
,
мери
ме
.
Изиђем
мало
напоље
.
Она
пита
откуда
су
ме
дебили
.
Преповедају
јој
како
су
дошла
два
ђака
да
се
врбују
,
па
један
је
већ
каплар
;
овог
нису
примили
и
стао
је
у
службу
.
Уђем
ја
унутра
.
Није
више
око
на
мене
бацала
.
Иста
госпођа
била
је
сестра
мог
господара
.
Јако
ме
мрзило
што
се
тако
стало
,
но
јошт
већма
то
што
слуга
који
је
с
њом
дошао
,
мене
је
као
каквог
великог
господина
служити
морао
,
а
сад
морам
да
с
њим
заједно
једем
.
После
подне
гошћа
да
к
себи
дозвати
Бранка
.
Бранко
претстави
се
.
Врло
га
је
љубезно
примила
.
Испитала
га
зашто
је
овамо
дошао
.
Све
јој
је
по
реду
исповедио
.
Каже
му
зашто
јој
није
одма
’
код
ње
јошт
то
казао
,
па
би
му
она
помогла
била
.
Бранко
ћути
.
Пита
га
има
ли
вољу
овде
остати
,
јер
,
ако
не
,
а
она
ће
га
искупити
и
на
ново
упутити
.
Он
одговори
да
већ
овде
жели
остати
и
срећу
покушати
.
Запита
га
је
ли
јошт
прстен
и
портре
у
животу
.
Бранко
и
једно
и
друго
покаже
.
Грофица
на
то
пофали
га
,
учини
му
поклон
од
пет
стотина
форинти
и
обрече
му
да
ће
га
за
даље
препоручити
,
само
да
се
добро
влада
.
Она
се
ту
пуну
недељу
дана
бавила
,
па
кад
је
год
на
мене
гледнула
,
морала
се
мало
насмејати
,
тако
сам
јој
се
учинио
смешан
у
либерији
.
Морао
сам
јој
и
ја
текар
све
по
реду
преповедати
,
и
цела
кућа
се
морала
том
смејати
.
Пре
нег
’
што
ће
отићи
,
поклонила
ми
је
сто
форинти
.
Нестане
и
ње
.
Кад
опет
дођоше
нови
гости
,
тојест
не
мом
господару
,
но
мени
и
Бранку
.
Кмет
и
Марија
.
Марија
се
у
свилене
хаљине
обукла
.
Донели
су
нам
свашта
што
је
за
јело
и
пиће
.
Ја
и
Бранко
шетамо
се
с
њима
.
Свуд
смо
и
’
водили
,
гди
шта
видити
могу
.
Видила
нас
и
моја
Бабика
.
Мал
ми
очи
није
ископала
;
једнако
виче
,
псује
.
Каже
да
ил
’
Марија
у
мене
ил
’
ја
у
Марију
заљубљен
бити
морам
.
Кмет
и
Марија
одоше
.
Ја
и
Баби
смо
се
помирили
наново
.
Све
је
ишло
својим
старим
колом
.
Наједанпут
Бранко
постаде
вахтмајстором
.
То
је
тешко
пало
на
срце
стари
’
његови
’
камарата
,
каплара
.
Па
га
сад
текар
почеше
пецкати
да
неће
никад
официром
постати
.
Бранко
је
сад
често
,
кад
год
је
могао
,
кмету
одлазио
,
а
Марија
је
сваке
недеље
долазила
,
па
је
што
то
Бранку
доносила
.
Бранку
је
био
дат
изглед
скорим
официром
постати
.
Једнако
је
кмету
одлазио
.
Марија
и
чика
примали
су
га
усрдно
.
Марија
је
била
у
Бранка
већ
давно
заљубљена
;
сад
се
,
опет
,
Бранко
у
Марију
заљубио
.
Ја
сам
му
млого
пути
претстављао
да
се
мане
Марије
,
јер
није
она
за
њега
.
Шта
ће
њему
паорка
?
—
Бранко
се
на
мене
због
тога
разљутио
.
Нисам
се
увек
ни
могао
,
кад
сам
хтео
,
са
Бранком
састајати
.
Његови
камарати
пребацивали
су
му
што
се
са
либеријашом
дружи
,
па
му
казали
,
да
ћеду
га
презрети
,
ако
се
буде
са
мном
и
отсад
дружио
!
.
То
је
Бранку
врло
тешко
пало
,
јер
би
он
за
свога
друга
и
душу
положио
.
Пролазе
лако
дани
,
месеци
.
Бранко
нада
се
официром
постати
.
Време
опет
пролази
:
једна
,
две
,
три
прилике
,
ал’-
опет
не
иде
напред
.
Имао
је
Бранко
неку
особиту
слабост
,
и
то
сујеверије
.
Он
је
млого
на
сан
и
картаре
давао
.
По
његовом
разлагању
сна
,
увек
ми
је
говорио
да
је
он
мученик
овог
света
.
Говорио
је
да
,
по
његовом
сневању
,
млого
и
млого
претрпити
мора
,
док
продере
до
своје
цели
.
Кад
и
кад
мени
је
напред
,
на
два
три
дана
по
сну
,
претсказивао
да
ће
му
ово
ил
’
оно
,
добро
ил
’
зло
,
стати
се
,
па
зачудо
—
погодио
је
.
Кад
је
сневао
псе
,
да
га
уједају
,
или
ватру
или
блато
,
био
је
увек
смутан
и
није
се
у
његовој
смутњи
преварио
.
Кад
је
сневао
да
му
се
отац
покојни
појавио
и
гледао
га
,
онда
би
Бранко
у
ватру
ишао
,
уверен
да
му
се
неће
ништа
стати
.
Картаре
,
ма
из
којег
вилајета
дошле
,
све
су
му
једно
предвозвештавале
:
да
ће
преко
страшни
’
борба
прећи
.
И
то
,
канда
су
у
боб
врачале
,
свака
једно
те
једно
пророковала
му
да
ће
,
напослетку
,
кад
већ
једва
душа
у
њему
остане
,
све
своје
надежде
испуњене
видети
.
Ја
сам
се
сам
томе
чудио
,
но
,
опет
,
хтео
сам
му
то
сујеверије
из
главе
избити
;
ал
’
он
,
смешећи
се
,
па
као
са
неким
уверењем
и
задовољством
,
рекао
би
:
»
Тако
је
!
Све
оне
право
имају
«
.
Опет
једна
прилика
премаши
га
.
Он
смутан
,
ал
’
ником
се
не
тужи
.
Чује
,
чита
како
се
у
Африки
и
на
Кавказу
туку
;
желио
би
онамо
.
Види
да
нема
томе
изгледа
,
па
мисли
се
шта
ће
сад
.
Док
је
Бранко
тако
смућен
живио
,
и
мене
је
нека
туга
напала
.
Мислио
сам
се
:
»
Докле
ћеш
ти
туђ
слуга
бити
?
Зар
си
се
због
тога
толико
од
рођења
мучио
да
тако
живиш
?
«
Почео
сам
смишљати
планове
,
како
би
’
се
од
овог
ига
ослободио
.
Новаца
сам
већ
толико
имао
,
да
сам
се
могао
уредити
и
старим
мојим
правцем
корачати
.
Ја
би
’
ишао
,
ал
’
жао
ми
је
Бранка
оставити
.
Тако
ја
дешперирао
,
па
дође
јошт
нова
незгода
за
мене
,
да
ми
живот
огорчи
.
Дође
у
варош
моја
Резика
,
да
овде
седи
.
Она
је
не
надалеко
са
својим
мужом
,
који
је
ишпан
био
,
седела
;
сад
,
пак
,
умро
јој
муж
,
па
се
овамо
пресели
.
Видела
ме
и
она
у
либерији
.
Мал
није
пукла
од
смеја
.
Инвитира
ме
да
ју
посетим
.
То
сам
учинио
.
Ја
то
учиним
данас
,
сутра
,
прекосутра
,
па
тако
даље
.
Она
је
прилично
стекла
,
па
сад
опет
чека
на
какову
партију
.
Чује
да
сам
ја
са
Бабиком
познат
.
Ја
јој
обећам
да
ћу
Бабики
отказати
.
Но
сад
у
Бабику
демон
уђе
.
Почну
се
сад
њи
’
две
гложити
.
Шта
ћу
сад
?
Међутим
,
случи
се
једна
несрећа
.
Бранко
,
једном
неприликом
,
паде
у
трку
коњу
преко
главе
и
опасно
се
повреди
.
Почео
је
мањкати
.
Свима
је
жао
било
.
Остане
му
један
фелер
за
спомен
,
па
сад
хоће
да
остави
службу
.
Он
не
мора
ју
оставити
,
ал
’
може
ако
хоће
.
Кажу
му
да
због
тога
не
мора
иступити
,
ал
’
он
неће
да
зна
за
то
.
Видио
је
да
не
може
брзо
напред
,
реши
се
оставити
службу
и
даље
што
покушати
.
Господар
мој
одговарао
га
да
то
не
чини
,
ал
’
Бранко
своје
тера
.
Отиде
на
репорт
,
па
региментском
лекару
,
да
се
визитира
,
па
наскоро
буде
суперарбитрират
или
,
као
што
хусари
кажу
,
исуперират
.
Ја
сам
то
једва
дочекао
.
Но
како
ћу
се
од
моји
’
аспида
ослободити
.
Напослетку
рекнем
Бабики
,
да
идем
кући
да
извадим
крштено
писмо
,
па
да
се
вратим
и
њу
узмем
;
но
и
то
додам
,
да
ја
не
могу
кући
ићи
као
локај
,
јер
сам
од
доброг
рода
,
но
да
најпре
морам
службу
отказати
.
Она
се
на
то
склони
.
То
исто
кажем
и
Рези
;
и
она
се
на
то
склони
.
Свака
ми
је
дала
за
пут
по
сто
форинти
,
с
молбом
што
пре
да
дођем
,
па
да
какав
кшефт
започнемо
.
Бранко
је
већ
готов
био
за
пут
.
Сад
и
ја
зафалим
мом
господару
и
госпођи
,
који
,
знајући
да
Бранка
волем
,
нису
нас
хтели
кидати
.
Госпођа
се
само
смејала
Бабики
,
кад
је
чула
да
ме
она
чека
да
натраг
дођем
.
Оставим
старе
хаљине
Бабики
,
као
бајаги
и
онако
ћу
се
вратити
.
Сад
да
се
од
наши
пријатеља
опростимо
.
Његови
прости
хусари
плакали
су
.
Камарати
грлили
су
га
и
љубили
и
све
му
пророковали
да
ће
он
нешто
више
кад-тад
постати
,
па
да
на
њи
’
не
заборави
.
Све
стоји
преправио
.
Од
Резике
опростио
сам
се
већ
синоћ
крадом
,
а
са
Бабиком
ујутру
,
па
онда
на
кола
.
Прате
нас
млоги
пријатељи
.
Станемо
код
једног
бирцауза
,
да
попијемо
са
друговима
последњу
чашу
.
Ми
испијамо
,
а
Рези
с
једне
,
а
Бабика
с
друге
огране
сокака
,
случајно
идући
,
састадоше
се
,
па
Бабика
одма
’
у
инат
.
Ми
сви
гледамо
шта
ће
да
буде
.
Резика
је
солидна
,
не
дира
ју
,
ал
’
Бабика
одма
’
у
псовку
,
па
у
очи
Рези
,
па
се
изроди
битка
.
Хусари
иду
да
и
’
разваде
,
ал
’
ти
ја
и
Бранко
одма
’
на
кола
па
свима
:
»
Збогом
!
«
Први
квартир
ил
’
конак
био
нам
је
код
нашег
пријатеља
кмета
и
Марије
.
Кад
су
нас
опет
у
цивилу
видели
,
зачудили
су
се
.
Преповедамо
им
нашу
судбу
.
И
жале
нас
и
радују
се
што
се
тако
догодило
.
Сад
мисле
Бранко
ће
ту
остати
.
Задржали
смо
се
ту
осам
дана
.
Не
пушћају
нас
.
Марија
плаче
;
само
Бранко
да
не
иде
,
има
ту
свашта
доста
,
па
га
неће
глава
болети
.
Бранко
одговара
да
засад
ни
мислити
не
може
о
том
,
јер
је
он
јошт
млад
и
незрео
,
па
јошт
није
ништ
’
у
свету
пробао
;
не
зна
ни
сам
шта
је
,
па
мора
даље
свет
пробати
.
Напослетку
да
ју
утеши
утолико
да
се
може
лаким
срцем
отиснути
,
каже
јој
да
чека
на
њега
јошт
по
године
,
па
ил
’
ће
се
вратити
ил
’
писати
јој
.
Ја
Бранку
говорим
да
бар
мене
овде
остави
и
препоручи
.
Није
шала
тако
лепа
женска
,
лепо
имање
,
толико
слуги
и
марве
,
та
да
живим
као
бубрег
у
лоју
!
Бранко
ме
одбије
.
Тако
једва
смо
се
откинули
одавде
.
Какав
је
то
плач
,
каква
искреност
у
Марије
!
Кад
смо
се
опростили
и
изљубили
,
а
Марија
коњску
гриву
љуби
,
који
нас
возе
.
Заиста
смо
онда
срећни
људи
били
!
Сад
хајдмо
даље
.
Мало
помало
,
стигнемо
у
Пешту
,
наше
старе
радости
и
жалости
место
.
В
Ето
нас
опет
у
Пешти
!
Прва
нам
је
брига
била
наше
кредиторе
посетити
.
О
како
су
се
ти
радовали
,
кад
су
нас
видли
!
Мислели
су
пре
тога
:
»
Ти
лумпови
!
Од
њи
’
никад
ништа
нећемо
добити
.
«
Па
,
ето
,
сад
исплаћено
.
Сад
извучемо
школске
тестимоније
.
Сад
опет
мисли
се
:
шта
ћемо
?
Најпре
се
добро
кипирамо
,
погодимо
собу
,
па
сад
држ
’
конференцију
.
Јошт
нам
је
приличио
новаца
остало
.
Ја
начиним
један
особити
план
.
Мислео
сам
си
,
сад
већ
можеш
шта
хоћеш
постати
.
Да
идем
у
богословију
?
Да
дугачак
капут
носим
?
Доста
сам
дугачку
либерију
носио
,
па
сад
опет
као
ђак
?
Нипошто
.
Да
будем
натарош
?
—
Нипошто
.
Нећу
да
ми
солгабиров
заповеда
.
Да
узмем
Резу
ил
’
Бабику
?
—
Да
ме
бог
сачува
.
Дакле
,
шта
ћемо
?
Хоћу
да
будем
јурат
.
То
је
живот
!
Но
да
то
постигнем
,
морам
права
изучити
,
ил
’
јавно
ил
’
приватно
.
Могу
и
овако
и
онако
.
Измислим
план
и
саопштим
Бранку
:
да
учимо
заједно
права
,
па
да
приватно
положимо
,
гдегод
у
даљој
вароши
,
па
кад
се
вратимо
,
да
постанемо
јуратма
.
Он
на
то
престане
.
Е
,
сад
купуј
штудије
,
те
учи
.
Учио
сам
са
Бранком
доникле
,
а
после
му
кажем
:
»
Знаш
шта
,
Бранко
?
Научи
ти
добро
,
па
онда
хајдмо
на
пут
,
па
ти
положи
у
једној
вароши
за
мене
,
а
у
другој
за
тебе
«
.
Бранко
се
насмеши
,
па
каже
:
»
Е
,
добро
!
«
Ја
сад
комотно
проводим
,
а
Бранко
никуд
не
иде
,
но
дању
ноћу
учи
.
После
два
месеца
каже
ми
Бранко
:
»
Ја
сам
готов
.
Ајдемо
!
«
Кренемо
се
.
У
једној
вароши
положи
Бранко
за
себе
све
егзамене
,
у
другој
за
мене
.
Ја
сам
се
донде
у
кафани
билијара
играо
.
У
тестимонији
није
било
личног
описанија
,
па
је
лако
ишло
.
Тако
положисмо
ја
и
Бранко
све
што
треба
.
Вратимо
се
у
Пешту
.
Почела
је
нова
школска
година
.
Бранку
не
да
враг
мира
:
није
му
доста
што
ће
скорим
јуратом
постати
,
—
упише
се
опет
за
инџинирство
.
Дође
и
Здравковић
да
се
упише
у
јурате
,
па
млоги
други
стари
бранденбургери
.
Тако
опет
пролазе
дани
и
месеци
.
Но
и
новци
наши
тако
исто
пролазе
;
јошт
мало
,
па
ћемо
на
старе
пите
.
Бранко
тера
процес
са
својим
куратором
;
но
овај
је
силан
,
мора
свуд
да
губи
.
Тражи
да
га
збаци
и
новог
избере
,
а
вармеђа
држи
страну
првом
.
Ишту
рачун
шта
је
радио
,
гди
је
био
за
то
време
,
па
га
називљу
битангом
.
Кад
нам
је
са
свим
нестао
новац
,
ја
сам
се
којекако
јошт
и
даље
држао
.
Играо
сам
добро
билијара
,
па
сам
сваки
дан
на
алагеру
што
добијао
.
Бранко
стане
код
једног
фишкала
за
канцелисту
,
и
то
само
за
ручак
.
Овај
,
фишкал
био
је
љут
човек
.
Имао
је
дванаест
које
јурата
које
практиканта
,
а
ти
су
сви
заједно
ручали
.
Вечере
није
било
.
Ручак
је
био
танак
,
јербо
се
заверио
фишкал
,
да
сваке
године
дваест
хиљада
форинти
заслужити
мора
,
па
је
штедљив
био
.
А
и
иначе
није
му
нужде
било
за
младе
људе
,
јер
млоги
су
за
срећу
држали
да
могу
код
њега
бадава
радити
,
да
се
што
науче
.
Но
шта
је
то
Бранку
помагало
,
кад
треба
да
живи
и
да
има
јошт
шта
поред
самог
ручка
?
Па
ради
до
ноћи
,
пак
онда
тек
,
да
може
изићи
на
поље
,
мора
хаузмајстеру
два
грошића
платити
.
Но
поред
ове
невоље
трудио
се
Бранко
и
ту
,
и
принципал
његов
,
премда
љут
човек
,
био
је
с
њим
задовољан
.
Само
се
једанпут
на
њега
јако
разљутио
.
Ја
сам
баш
био
онде
.
Чекам
га
да
сврши
свој
посао
,
па
да
идемо
.
Ал
’
принципал
у
канцеларију
,
па
пита
Бранка
љутито
:
»
Је
л
’
већ
преписана
реплика
,
која
се
мора
овог
часа
експедирати
?
«
Бранко
баш
онда
довршио
,
па
у
хитости
место
прашионице
узме
дивит
,
па
по
реплики
.
Мал
није
шлог
ударио
принципала
.
Реплика
је
била
од
десет
табака
.
Но
и
то
прође
.
Бранко
је
више
из
нужде
нег
из
воље
овде
био
,
па
зато
и
изостао
је
по
један-два
сата
сваки
дан
,
да
може
јошт
у
школу
ићи
и
јошт
што
друго
научити
.
Не
једанпут
ми
се
тужио
:
»
Видиш
,
брате
,
не
могу
ја
овде
дуго
остати
,
баш
и
да
ми
се
најбоље
води
.
Не
могу
ја
то
мојим
очима
гледати
,
кад
какова
фамилија
једном
парницом
изгуби
све
своје
имање
.
«
_
»
Е
,
брате
,
ти
у
том
немаш
право
;
ником
се
силом
не
отима
,
него
по
закону
се
сваки
наплаћује
.
Било
таковима
не
правити
дугове
.
«
»
То
је
све
истина
,
то
је
све
по
правди
,
ал
’
ја
нећу
да
будем
извршително
орудије
.
Сад
ми
имамо
у
нашој
канцеларији
двојицу
,
који
су
помоћници
и
извршитељи
такови
’
ствари
.
Сад
познајеш
оног
нашег
помоћника
са
зашпицени
бркови
.
Тај
иде
увек
на
егзекуције
,
па
и
ја
с
њиме
,
да
што
помогнем
.
Да
видиш
,
већ
како
нас
виде
,
стрепе
од
нас
;
одма
’
повичу
:
»
Ево
иду
!
«
Деца
,
жена
плачу
.
Ми
ништ
’
.
Дође
лицитација
;
све
продамо
.
Мој
вицепринципал
то
не
осећа
.
Сутра
фамилија
нема
парче
леба
у
кући
,
а
ми
с
дијурном
враћамо
се
.
Кад
такову
дијурну
за
вечеру
једем
,
не
могу
залогај
да
гутам
.
«
»
Све
је
то
добро
,
Бранко
;
да
тога
нема
,
дужник
не
би
никад
плаћао
.
«
»
А
како
ти
се
ово
допада
?
Долазе
људи
,
па
ишту
савета
,
како
ћеду
добар
конкурз
начинити
,
да
им
и
новаца
остане
и
не
буду
затворени
.
Ту
после
чујеш
свашта
:
како
не
треба
на
сваки
еспап
акцепт
дати
,
но
да
је
бешталунг
увек
већи
и
већи
итд
.
Једном
речи
,
ја
не
могу
овде
остати
«
»
То
је
сасвим
друго
што
ти
није
по
нарави
;
но
опет
ти
кажем
да
,
што
год
о
том
говориш
,
немаш
право
.
Овај
свет
је
већ
тако
створен
.
Свака
класа
има
свој
благородан
задатак
,
своје
добре
и
слабије
стране
.
Но
ти
,
кад
ти
се
то
не
допада
,
шта
ћеш
,
дакле
?
«
»
Дај
ми
ма
шта
друго
,
само
да
не
видим
страдање
људско
;
рад
би
’
да
никог
не
видим
у
беди
.
«
»
То
никад
нећеш
дочекати
.
Но
чекај
што
паметније
да
ти
кажем
.
Ако
нећеш
,
не
мораш
ту
остати
;
сад
је
већ
и
онако
време
ту
да
постанемо
јуратима
.
«
»
Па
онда
?
«
»
Не
видиш
ли
да
смо
се
истрошили
,
па
да
се
помогнемо
,
паметно
што
измислити
морамо
«
.
»
Па
како
?
«
»
Слушај
!
Како
се
закунемо
за
јурате
,
одма
’
ћеду
нас
Чивути
напасти
да
заложимо
тестимоније
,
на
којима
је
назначено
да
смо
јурати
.
На
такву
тестимонију
онеме
који
никаквог
имања
нема
даду
двадесет
пет
форинти
сребра
,
а
за
то
приме
тестимонију
и
,
осим
тога
,
једну
облигацију
без
датума
,
са
нашим
потписом
,
да
смо
дужни
за
три
године
суму
од
четрдесет
фор
.
ср
.
платити
.
Који
,
пак
,
од
куће
има
што
добити
,
кад
постане
мојореном
,
тај
добија
више
,
и
преко
хиљаде
.
«
»
Ал
’
су
претерани
интереси
!
«
»
То
је
истина
,
на
сто
триста
на
три
године
;
ал
’
можеш
и
умрети
за
три
године
,
па
шта
ти
хасни
све
што
имаш
?
«
»
И
то
је
истина
.
Е
,
дакле
,
ради
како
знаш
.
«
После
неколико
дана
постанемо
јуратима
.
Ја
добијем
од
Чивута
двадесет
пет
,
Бранко
двеста
форинти
.
Бранко
откаже
свом
принципалу
.
Сад
знате
да
смо
ми
наједанпут
велики
људи
постали
.
Знате
ли
ви
шта
је
то
јурат
?
Јурат
је
млад
човек
који
сврши
права
,
па
се
упише
као
у
неки
цеј
,
гди
треба
после
да
практицира
своје
науке
,
и
то
код
свију
судова
.
Често
и
слобода
му
је
била
велика
;
мањи
судови
нису
му
заповедали
.
За
годину-две
дана
положи
неки
строг
егзамен
,
па
добије
диплому
и
постане
одједаред
фишкалом
;
но
примљени
су
бивали
и
у
већа
званија
и
,
доиста
,
не
један
је
великим
човеком
постао
.
Ово
што
се
тиче
права
и
дужности
.
Но
шта
је
био
јурат
у
дружевном
животу
?
Слободњак
коме
нико
не
заповеда
,
гавалер
по
рангу
,
чинио
ово
ил
’
оно
,
све
му
добро
стоји
;
дружи
се
са
нижим
класама
,
без
да
му
великаши
замере
;
у
ма
како
великом
друштву
пристао
је
;
данас
је
у
најнижој
кући
на
игри
,
сутра
,
опет
,
код
каквог
грофа
.
Данас
баца
око
на
Лизу
,
која
иде
с
котарицом
на
пијацу
,
сутра
смеши
се
на
грофицу
,
и
нико
се
не
нађе
увређен
.
Ко
једног
увреди
,
увредио
је
све
,
па
тешко
њему
;
кредитори
не
смеду
и
’
гонити
док
не
положе
цензуру
;
понајвише
су
бранденбургери
;
ћифте
су
и
’
мрзели
,
а
они
ћифту
да
не
виде
.
Јурат
се
из
далека
познати
могао
,
по
слободном
ходу
и
погледу
.
Често
је
ишао
под
сабљом
,
у
атили
.
Код
женски
сваког
реда
био
је
врло
добро
примљен
.
У
чести
је
био
један
другоме
раван
,
без
разлике
каквог
је
ко
рода
и
племена
.
Сад
сам
био
у
мом
правом
елементу
,
ранга
доста
,
само
брини
се
за
новце
.
Но
Бранка
ни
тај
велики
ранг
није
задовољио
.
Он
све
чита
неке
књижурине
,
па
кад
га
питам
на
што
му
то
,
а
он
се
насмеје
па
рече
:
»
Видим
ја
,
мој
Милане
,
да
се
ми
у
мислима
све
већма
не
слажемо
.
Ти
хоћеш
све
неки
курмахер
да
будеш
,
па
ништ
’
не
читаш
.
«
»
Е
,
мој
Бранко
,
ти
си
већ
доста
читао
и
читаш
,
па
из
моје
главе
изиђе
увек
спасителна
мисао
,
у
невољи
шта
да
чинимо
.
Није
добро
млого
учити
и
млого
знати
.
Који
млого
уме
[
ју
]
,
увек
су
незадовољни
,
све
ново
и
велико
траже
,
па
су
понајвише
несретни
.
Такови
људи
имаду
и
више
непријатеља
нег
’
други
;
тима
сваки
трећи
на
путу
стоји
.
Видиш
,
ја
нећу
млого
да
знам
,
а
и
на
што
,
кад
немам
велику
главу
,
па
само
:
једним
путем
корачам
,
па
морам
моју
цел
постигнути
.
«
»
А
каква
је
та
цел
?
«
»
Ја
идем
само
на
то
да
се
добро
оженим
,
па
онда
све
друго
на
част
.
Колико
и
’
има
који
су
тако
сретнима
постали
,
а
колко
њи
’
,
опет
,
који
,
поред
свег
труда
и
борења
у
животу
,
заглаве
.
Кажем
ти
,
ја
само
идем
на
женидбу
,
па
чини
и
ти
то
исто
.
Слушај
ме
,
па
се
нећеш
кајати
.
«
»
Па
кога
да
узмем
?
«
»
Не
питај
кога
,
само
нек
има
доста
,
па
ма
кога
?
«
,
»
Ја
мислим
Марију
.
«
»
Но
то
опет
није
твом
рангу
сходно
;
наћи
ћеш
доста
други
’
.
«
»
Каквом
рангу
,
па
шта
фали
Марији
?
«
»
Та
тек
паоркиња
је
;
пре
би
’
је
и
ја
узео
,
ал
’
сад
не
,
јер
ће
бити
доста
други
’
.
«
»
Дакле
,
ми
људи
нисмо
једнаки
.
Хаљина
,
дакле
,
чини
човека
,
а
не
срце
.
Моје
је
поњатије
о
томе
друго
.
Марија
је
плакала
,
кад
сам
ишао
да
се
врбујем
;
не
пита
ме
шта
имам
,
већ
из
чисте
наклоности
ме
задржава
одма
’
у
пуној
кући
да
останем
.
Није
л
’
то
благородно
?
«
»
Па
како
се
сад
то
слаже
,
пре
ти
је
био
идеал
Ида
,
а
сада
Марија
?
Сравњивај
сада
.
«
»
Марија
је
на
истом
степену
прама
мене
као
Ида
.
Марија
одма
’
чистој
својој
наклоности
следује
,
Ида
такођер
,
без
да
се
ранг
и
неко
грађанско
удалење
у
призреније
узело
.
И
овде
у
чистоти
права
природа
човеческа
показује
се
.
Марија
је
и
остала
при
првој
живота
точки
непокварена
.
Ида
,
по
рођењу
своме
високо
положена
,
све
те
природности
препреке
кида
.
Овакове
женске
,
биле
од
гора
биле
од
дола
,
остаћеду
ти
верне
и
неће
те
у
невољи
оставити
.
И
већ
кад
је
тако
,
желећи
и
ја
већ
једанпут
миран
живот
,
и
сад
ти
изјављујем
,
да
ћу
Марију
узети
за
жену
.
«
»
Е
,
кад
ти
је
воља
,
нек
буде
.
«
И
,
доиста
,
Бранко
одма
’
пише
кмету
,
ал
’
нажалост
,
кмет
му
отпише
да
је
термин
давно
прошао
,
када
се
обећао
!
Марији
писати
,
и
по
томе
,
мислећи
да
је
Бранко
само
шалу
са
Маријом
проводио
,
требујући
човека
у
кући
и
фамилију
,
принудио
је
Марију
против
њене
воље
да
се
за
другога
уда
,
и
сада
је
незадовољна
,
несрећна
.
Бранко
тек
сада
поче
жалити
што
се
није
одма
’
решио
.
Ја
,
с
моје
стране
,
сасвим
сам
другу
максиму
имао
.
Ја
нисам
хтео
ништ
’
да
учим
,
ни
да
читам
што
ми
није
одма
’
на
хасну
.
Женидба
,
то
ми
је
спасеније
,
па
само
оно
тражим
што
женидби
доброј
води
.
Часа
имао
сам
доста
.
Као
јурат
нисам
хтео
мој
ранг
деградирати
.
Сад
ћу
да
постанем
човек
од
моде
,
од
салона
.
Узмем
читати
славнога
Книгеа
о
конверсацији
,
па
бечки
галантом
.
У
мом
животу
,
особито
кад
сам
либерију
носио
,
доста
сам
видио
како
са
светом
поступати
треба
.
Само
јошт
мало
новаца
,
па
ће
све
добро
бити
.
Ја
и
Бранко
идемо
једаред
на
вечеру
у
најноблију
гостионицу
код
К
.
Париско-циганска
банда
свира
.
Седнемо
за
један
удаљен
астал
.
Било
је
зимно
доба
.
Сутра
је
један
нобл-бал
,
на
који
сваки
не
може
доћи
.
Зна
се
колико
персона
примају
се
.
Билета
нема
.
Ми
седимо
,
вечерамо
,
кад
наједаред
дођу
две
даме
и
један
господин
.
Овај
је
био
човек
около
триест
година
,
лепо
обучен
.
Једна
дама
около
дваест
година
;
друга
около
четрест
,
види
се
да
је
кадгод
врло
лепа
била
,
пуна
,
благородног
изражаја
образа
,
но
мало
више
кокета
нег
’
прва
,
јер
јој
очи
свуда
стрељаше
.
По
ношиву
рекао
би
’
да
је
богата
.
Седну
за
наш
астал
.
Бранко
,
замишљен
,
слуша
Цигане
.
Бранко
је
добро
изгледао
.
Бркови
тек
мисле
хоће
л
’
проклијати
.
Премда
није
био
тако
леп
и
пријатан
као
ја
,
ал
’
зато
су
га
даме
скоро
,
ил
’
да
рекнем
бољма
гледале
нег
’
мене
;
и
да
је
знао
како
треба
са
светом
живити
,
и
овом
приликом
мог’о
би
постати
срећан
.
Даме
кокетирају
,
а
Бранко
,
намрштен
,
ћути
.
Ја
метем
на
једно
око
стакло
,
а
другим
умиљато
изврћем
.
Дамама
се
даде
на
смеј
.
Виду
да
сам
јурат
,
нећеду
замерити
;
ако
се
замерим
,
ништ
’
не
губим
.
Она
старија
била
је
млого
слободнија
.
Почну
међу
собом
даме
говорити
.
Бранко
и
’
разуме
,
но
чини
се
невешт
.
Ја
све
мислим
да
о
мени
говоре
.
Кад
једанпут
запита
старија
дама
Бранка
је
ли
он
јурат
.
Он
каже
да
јесте
,
и
ја
и
он
.
Пита
би
л
’
би
се
могле
добити
билете
за
сутрашњи
дан
;
она
би
требовала
три
.
Бранко
каже
да
је
тешко
и
за
десет
форинти
једну
добити
.
На
то
дама
:
она
ће
дати
сто
за
сваку
,
ако
се
добије
,
само
ако
се
може
.
Ја
гурнем
Бранка
.
Бранко
каже
да
можда
се
могу
за
скупе
новце
добити
.
На
то
дама
:
»
Ако
ми
можете
до
сутра
набавити
,
ја
сам
готова
ма
колико
платила
«
.
Бранко
се
обећа
да
ће
донети
.
Дама
му
каже
гди
седи
,
сокак
и
нумеру
,
и
дода
,
баш
ако
и
не
нађе
,
да
јој
јави
.
Видим
ја
да
иста
дама
на
Бранка
очи
баца
;
она
друга
би
на
мене
,
ал
’
не
сме
од
мужа
.
Донесу
се
скупа
вина
;
часте
нас
.
Дође
време
да
се
иде
кући
.
Даме
одлазе
.
Она
једна
опет
спомене
да
ће
чекати
Бранка
сутра
около
једанаест
сати
,
па
оду
.
Сад
се
ја
и
Бранко
почнемо
саветовати
.
Пита
Бранко
шта
да
ради
.
Кажем
му
нек
се
лепо
уреди
ујутру
,
а
ја
ћу
донде
гледати
за
билетама
.
Одемо
спавати
.
Сутрадан
,
ја
раније
одем
,
а
Бранко
доцније
устане
и
обуче
се
као
што
треба
.
Ја
вратим
се
,
ал
’
нема
ни
једне
билете
;
све
су
разнесене
.
Сад
ословим
Бранка
да
иде
.
Он
неће
,
кад
нема
билета
.
»
Ал
’
,
човече
«
,
рекнем
му
,
»
резон
је
да
идеш
,
кад
си
обрекао
.
«
Он
опет
неће
.
Напослетку
реши
се
,
ал
’
тако
да
и
ја
с
њим
идем
.
Ја
се
обрадовао
томе
,
јер
ако
њему
не
изиђе
за
руком
,
изићи
ће
мени
.
Около
једанаест
сати
,
а
ми
онамо
.
Кад
тамо
,
а
ја
видим
једнога
пред
врати
у
либерији
,
у
таквој
истој
као
што
сам
ја
носио
.
Питамо
је
ли
овде
седи
оваква
и
оваква
дама
,
под
овом
нумером
.
Адреса
од
имена
није
нам
дала
.
Он
каже
таква
иста
је
његова
госпођа
.
Пријави
нас
.
Она
седи
у
једној
красној
соби
,
на
једном
дивану
у
зеленој
од
кадифе
сербијанки
.
Кад
уђемо
,
лепо
нас
прими
и
запита
јесмо
ли
донели
билете
.
Каже
Бранко
да
нема
,
и
тек
дошли
смо
то
да
јавимо
.
Она
на
то
изјави
да
јој
је
мило
што
смо
дошли
бар
да
јавимо
и
што
смо
реч
одржали
,
ил
’
што
је
Бранко
реч
одржао
.
Почне
,
после
,
Бранка
запиткивати
откуда
је
,
чији
је
син
.
Он
јој
све
преповеда
.
Она
се
чуди
.
Запита
га
би
л
’
он
ишао
с
њом
да
траже
други
квартир
,
јер
овај
се
јој
не
допада
.
Ја
на
то
устанем
,
поклоним
се
и
одем
.
Бранко
оде
с
њом
квартир
тражити
.
Нађу
један
велики
и
погоде
се
.
Госпођа
каже
хаусмајстеру
,
да
ће
одма
’
педесет
форинти
за
капару
послати
.
Врате
се
кући
.
Дама
да
Бранку
педесет
форинти
да
однесе
.
Бранко
плати
и
донесе
квиту
.
»
Сад
видим
«
,
рекне
она
,
као
из
шале
,
»
да
сте
добар
младић
,
јер
сте
могли
то
и
задржати
,
па
не
доћи
.
«
»
Зар
сте
ви
,
милостива
,
мене
за
таквог
држали
?
«
рече
увређен
Бранко
.
Но
госпођа
га
је
ублажила
и
текар
јој
се
допао
Бранко
.
Моли
га
да
јој
дође
сваки
дан
.
Сутрадан
задржи
га
на
ручку
.
Она
млађа
госпођа
,
са
мужем
,
била
јој
је
позната
,
но
отсад
није
хтела
више
да
зна
за
њу
.
Бранко
сваки
дан
је
ишао
тамо
.
Био
је
већ
онде
као
код
куће
.
Она
је
била
зјело
богата
.
Казала
му
је
,
ако
ће
је
слушати
,
неће
му
ништ
’
фалити
;
живиће
као
гроф
.
И
,
доиста
,
Бранко
покаже
наједаред
хиљаду
форинти
.
И
мени
је
дао
лепу
суму
од
тога
,
па
је
погодио
леп
квартир
за
себе
.
Сваки
дан
је
ишао
онамо
иа
ручак
и
вечеру
.
Накуповао
је
сијасет
књига
.
Кажем
му
да
не
лудује
за
тим
,
ал
’
ништ
’
не
помаже
.
Добије
опет
новаца
,
па
опет
,
па
је
сад
Бранко
као
неки
банкијер
:
новаца
као
плеве
!
С
њом
се
шета
,
воза
се
на
красни
каруца
.
Времена
има
доста
,
цео
дан
је
његов
.
Сад
га
навалише
братија
:
онај
нема
хаљина
,
онај
ђак
нема
књига
.
Бранко
сваком
даје
.
Кажем
му
да
не
верује
сваком
;
свет
је
лукав
.
Она
није
му
ништ
’
забрањивала
,
све
му
је
чинила
;
сваки
је
држао
да
га
је
узела
место
сина
.
Но
он
је
одвећ
доброг
срца
,
па
не
може
да
гледи
кад
коме
што
фали
.
Ма
каквог
сиромака
,
просјака
на
сокаку
нађе
,
сваком
дели
.
Ја
му
кажем
да
има
млого
и
неваљали
’
људи
,
којима
он
добра
чина
.
Он
вели
,
док
се
противно
не
докаже
,
он
сваког
човека
за
доброг
држи
.
Ја
,
опет
,
напротив
,
узео
сам
си
ту
максиму
,
да
сваког
држим
за
неваљалог
,
док
се
не
потврди
да
је
ваљан
.
Ја
држим
даље
:
ко
тебе
лебом
,
ти
њега
колачем
;
ко
тебе
палицом
,
ти
њега
буџом
.
Бранко
ми
се
смеје
.
Он
кад
не
удели
каквом
просјаку
,
покаје
се
у
другом
сокаку
,
па
се
враћа
да
му
што
да
.
Он
вели
да
ни
њему
не
пада
добро
што
има
,
кад
види
толико
њи
’
без
леба
.
Сад
сам
ја
поред
Бранка
потпуни
галером
постао
.
Сад
треба
да
гледим
да
се
оженим
.
Био
сам
рафинират
од
сваке
струке
.
Име
ми
је
Милан
,
но
преиначим
га
на
Емил
.
И
то
нешто
значи
.
Носио
сам
се
као
какав
барон
.
У
оно
доба
била
је
мода
лети
све
од
једне
фарбе
хаљине
носити
.
Ја
сам
имао
више
такови
’
фела
.
На
дан
сам
се
двапут
преоблачио
.
Особито
жута
фарба
онда
је
била
модерн
.
Тако
сам
често
ишао
:
у
жути
панталона
,
жутом
капутићу
,
жут
пруслук
,
жуте
топанке
,
жут
шешир
,
жуте
рукавице
,
—
онако
као
прави
денди
;
ко
ме
није
познавао
,
држао
ме
за
барона
.
Ишао
сам
сваки
дан
у
Кајзербад
и
театер
.
Млоги
су
ме
већ
по
самој
фигури
познавали
.
Међу
женскима
био
сам
одвећ
учтив
.
Ако
су
од
већег
реда
,
нисам
пушио
и
грдио
сам
оне
који
пуше
.
На
свако
њи’ово
питање
нисам
рекао
»
љубим
руку
«
,
јер
то
сваки
ћифта
говори
.
Пред
матерама
обожавао
сам
кћери
,
а
матерама
,
ако
је
дошло
до
речи
,
увек
сам
казао
,
да
су
десет
година
млађе
,
нег
’
што
јесу
.
У
јелу
и
пићу
држао
сам
границу
;
имао
сам
кад
на
другом
месту
најести
и
напити
се
.
Са
јединицама
поступао
сам
као
са
јајетом
,
да
се
не
разбију
.
Са
старијим
дамама
шнуфао
сам
,
и
свака
је
казала
:
»
Овај
је
шармант
!
«
У
игри
сам
био
укочен
као
енглески
џентлмен
.
Пазио
сам
којој
дами
треба
воде
,
па
носи
.
Ал
’
и
то
је
морала
дама
бити
,
којој
сам
ја
воду
носио
.
У
мањим
друштвама
,
гди
није
баш
тако
нобл
ишло
,
фалио
сам
најпре
кћер
,
па
матер
,
како
добро
изгледају
:
како
је
мати
млада
,
канда
је
кћери
сестра
,
како
су
радене
.
Ако
сам
почашћен
,
а
ја
фалим
како
јошт
нисам
тако
доброг
јела
јео
,
како
је
јуфка
од
пите
фина
као
тилангле
.
Са
људма
,
ако
су
већег
реда
,
ћутим
више
нег
’
обично
;
запаљујем
им
цигару
,
уступам
место
да
седну
.
Ако
су
мањи
,
говорим
о
економији
,
о
скупоћи
,
о
оскудици
у
новцу
и
често
гледим
на
сат
колико
је
сати
.
Е
,
сад
овакав
човек
да
не
прокопше
!
У
ствари
женидбе
био
сам
особитог
вкуса
,
сасвим
противан
Бранку
.
Бранко
је
ово
држао
:
не
треба
да
узме
стар
младу
,
нит
млада
за
старог
да
полази
;
једно
,
вели
,
због
тога
што
није
пропорција
,
и
ретко
је
задовољан
живот
;
друго
,
фамилија
често
остаје
без
родитеља
и
дође
у
туђе
руке
.
Гди
се
једна
ил
’
друга
страна
мрзи
,
не
допуштати
да
се
узму
,
јер
је
опет
ретко
добар
живот
.
Више
на
оданост
и
наклоност
нег
’
на
новац
гледати
,
јер
ако
се
случајем
новац
измигољи
,
крај
пријатељству
.
Уколико
је
могуће
,
и
на
рацу
гледати
,
јер
добра
раца
има
добар
плод
,
па
фамилија
у
насљедије
добија
,
ако
не
друго
,
а
оно
у
животу
добру
препоруку
са
формом
.
За
шкрофулозне
,
ектичаве
и
богзна
какве
подаграше
не
полазити
и
не
женити
се
,
јер
им
син
и
унук
неће
зафалити
што
су
на
овом
свету
.
Ја
сам
држао
:
треба
се
само
богато
оженити
,
па
ма
каква
била
;
тојест
,
ја
кажем
само
за
мене
,
а
не
за
другога
.
Ако
је
млада
,
лепа
и
богата
,
утолико
боље
.
Ако
је
стара
,
треба
јој
по
вољи
чинити
,
па
гледати
да
се
добро
тестамент
начини
.
Ако
ли
је
болесна
,
треба
јој
дати
медицина
колико
хоће
.
Ако
је
мрзак
живот
,
а
богата
је
,
не
треба
од
куће
ићи
,
нит
’
се
дати
истерати
;
но
треба
се
чувати
.
Ако
је
високоучена
и
високовоспитована
,
нек
донесе
млого
новаца
,
тојест
,
кажем
за
мене
.
Напослетку
:
не
дати
да
се
први
дан
женидбе
алатура
интабулира
.
У
овом
случају
најбоље
је
кад
муж
нема
шта
да
се
на
њега
интабулира
.
Јер
,
ако
се
интабулира
,
муж
ће
морати
жени
сваког
њеног
имендана
лепо
гратулирати
,
да
му
се
у
чему
год
воља
испуни
,
и
онда
жена
носи
капут
,
а
муж
визитлу
.
Е
,
сад
колико
људи
,
толико
ћуди
;
једном
се
допада
овако
,
Бранку
онако
.
А
што
се
наклоности
тиче
,
што
Бранко
опомиње
:
наклоност
је
као
и
гвожђе
,
које
се
временом
такође
изглође
.
Састанем
се
са
Бранком
,
па
му
кажем
да
сам
видио
Лауру
.
Она
је
већ
две
године
у
Бечу
седила
са
матером
,
па
сад
се
опет
вратише
.
Велимир
је
умро
.
Бог
да
му
душу
прости
!
Татомир
ће
сад
фишкалом
да
постане
.
Наговорим
Бранка
да
идемо
онамо
на
визиту
.
Кад
одем’о
,
Лаура
се
убезекнула
видећи
такне
гавалере
,
особито
мене
.
Сад
сам
имао
и
ранг
као
јурат
,
—
не
би
се
ни
грофица
каква
женирала
.
Она
нас
,
као
год
и
мати
,
лепо
прими
.
Питала
нас
Лаура
гди
смо
од
тога
доба
били
,
откако
се
нисмо
видили
.
Нешто
смо
јој
преповедали
,
а
нешто
смо
прећутали
.
Лаура
је
почела
Бранку
пребацивати
,
како
се
од
ње
није
ни
опростио
,
како
јој
је
жао
било
,
није
могла
три
ноћи
спавати
,
и
тако
даље
,
и
изјави
да
се
од
њи’ове
куће
не
отуђујемо
.
Ми
смо
опет
овамо
често
долазили
.
Бранко
сваки
дан
.
Лаура
добро
је
Бранка
гледала
.
На
једном
месту
кумује
фрајла
Лаура
,
па
смо
и
ми
позвати
у
сватове
.
Било
је
млого
страни
’
и
непознати
’
,
и
мушки
’
и
женски
’
.
Увече
мали
бал
.
Ми
се
понајвише
око
Лауре
налазимо
.
Један
нашег
доба
младић
,
доброг
изгледа
,
откуд
отуд
ове
око
Лауре
савија
се
и
све
би
тек
с
њом
рад
играти
.
Питамо
ко
је
,
не
зна
му
нико
име
,
кога
смо
год
питали
;
а
ко
ће
,
опет
,
све
запиткивати
,
да
га
начинимо
са
тим
јошт
интересант
.
Лаури
ни
брига
,
ал
’
је
учтива
прама
њега
.
После
весеља
други
дан
исти
младић
све
около
Лауриног
пенџера
се
шета
,
клања
се
,
и
то
тако
траје
дан
на
дан
.
Један
дан
Лаура
покаже
нам
,
смешећи
се
,
једно
писмо
.
Каже
неко
га
је
кроз
пенџер
у
собу
бацио
.
Да
нам
да
га
читамо
.
Ми
га
читамо
:
„
Благородна
и
високопочитајњејша
фрајлице
!
При
првом
погледу
срце
ми
на
Вами
остало
.
Кад
се
опоменем
оног
вечера
,
оног
францеза
,
они
’
Ваши
’
роза
хаљина
,
па
фризуре
,
та
ах
...
ах
...
не
могу
Вам
исказати
колико
ово
несрећно
срце
за
уздисајем
лети
,
као
муња
по
светлости
облака
.
Срећно
оно
магновење
које
вас
родило
и
блага
она
земља
куд
Ви
Вашим
малим
ципелицама
станете
.
Ја
се
борим
дању
ноћу
,
јер
знам
да
никад
то
што
мислим
достигнути
нећу
.
Но
,
при
свем
том
,
смилујте
се
на
страдалника
,
који
у
заточенију
своји
’
мисли
на
соколовим
крилима
лебди
над
Вами
.
О
,
како
ми
је
тешко
!
Перо
ми
из
руке
испада
.
Само
вас
то
,
анђелу
земски
,
јошт
молим
,
клечећи
као
пред
богињом
,
да
ме
барем
обнадеждите
,
тојест
ја
знам
да
Ви
никад
нећете
моја
хтети
бити
,
ал
’
само
ме
обнадеждите
,
ма
и
неће
никад
бити
,
да
ми
бар
обречете
бар
на
десет
година
,
а
ја
ћу
и
донде
радосно
за
Вами
у
надежди
венути
у
срца
бољи
покорњејши
Светозар
Цифрић
медицинер
.
”
Мал
нисмо
пукли
од
смеја
.
Та
то
јо
наш
земљак
Светозар
!
Нисмо
се
видли
од
детињства
,
па
га
нисмо
ни
познали
.
Но
морамо
га
потражити
,
ма
је
гди
.
Знамо
већ
колико
је
сати
.
Кажемо
Лаури
да
ћемо
се
с
њим
састати
;
ако
му
има
одговора
послати
,
може
по
нами
.
Она
се
тек
насмеје
.
Но
ми
пре
нег
’
што
ћемо
га
потражити
,
напишемо
му
ово
писмо
,
као
бајаги
одговор
на
његово
:
”
Љубезни
господине
!
Ваше
галант
писмо
примила
сам
.
Слободу
Вашу
извињава
Ваша
претерана
страст
...
Сажаљујем
што
се
тако
јако
борите
,
и
будући
да
сами
увидите
да
ће
од
тога
тешко
што
бити
,
ал
’
Ви
се
само
с
пустом
надеждом
задовољавате
,
за
то
нека
Вам
буде
од
мене
изискивана
надежда
за
после
десет
година
,
ал
’
под
тим
условијем
,
да
и
Ви
какав
гавалерски
акт
мени
за
љубав
учините
и
да
Вашу
резигнацију
покажете
,
а
то
је
:
да
за
то
време
нит
ми
што
пишете
,
нити
пак
поред
мог
пенџера
пролазите
.
Лаура
Н
.
”
Но
пре
нег
’
што
ћемо
ово
писмо
на
пошту
дати
,
морамо
га
потражити
,
јер
нема
му
адреса
.
Хајд
’
да
га
потражимо
.
Знао
сам
да
ће
у
каковој
нобл
официни
бити
,
зато
такве
смо
тражили
,
па
ако
га
видимо
,
а
ми
унутра
да
си
косу
поткрешемо
.
Идемо
у
један
,
у
други
сокак
,
опазимо
нашег
Светозара
,
баш
се
однекуд
у
официну
враћа
.
Ми
за
њиме
уђемо
,
седнемо
и
кажемо
да
нам
косу
мало
потсеку
,
и
то
кажемо
им
страним
језиком
.
Један
најстарији
,
то
је
био
господар
,
повиче
:
»
Паризер
!
«
Погледи
на
Светозара
,
па
на
мене
,
да
ме
узме
под
операцију
.
Други
опет
узме
Бранка
.
Господар
се
удали
,
а
наши
оператери
почеше
о
нами
на
језику
који
су
мислели
