исповедисе
да
је
велико
зло
учинила
,
и
капетана
за
навек
увредила
,
и
опроштење
од
њега
моли
.
Капетан
јој
прашта
.
Матилда
умре
.
Дође
комисија
,
попише
ствари
,
и
попечати
.
Нашли
су
много
љубавних
,
и
иначе
компромитирајућих
писама
.
Сиромах
стари
њен
покојни
супруг
,
да
је
знао
,
не
би
је
ни
по
сахата
у
кући
трпео
.
И
од
поменуте
крађе
нашло
се
по
гдешто
,
али
то
је
на
том
остало
,
нити
је
ко
пријаву
чинио
.
Но
нашли
су
и
фаличну
тестаменту
,
и
родбина
покојникова
путем
парнице
повратила
је
своју
дедовину
.
Решпект
није
хтео
пред
светом
,
особито
пред
официрима
,
казати
у
чему
је
њега
она
тако
јако
увредила
да
је
после
толико
година
дошло
до
тога
да
је
принуђен
био
закључавати
је
,
а
она
да
у
смрт
скаче
.
Друго
,
опет
не
би
ни
добро
било
да
је
све
то
пред
официрима
испричао
,
јер
ма
како
да
је
своју
невиност
у
тој
крађи
доказао
,
нашао
би
се
ко
,
па
би
ма
из
зависти
ствар
истопрчио
,
разгласио
.
Јер
бадава
,
сваки
човек
има
непријатеља
,
па
би
могли
још
рећи
да
неће
служити
под
командом
негдашњег
робијаша
.
Него
Решпект
ипак
је
задржао
кашику
за
спомен
.
Кад
је
узео
,
није
се
ни
сама
Матилда
противила
.
Ако
му
Бог
помогне
,
временом
ће
он
ту
тајну
открити
,
особито
породици
која
је
покрадена
.
Решпекту
је
задовољство
учињено
.
Бадава
људи
смо
,
и
сваком
слатко
падне
ма
и
мала
порција
освете
.
Особито
,
ко
ће
Решпекту
замерити
после
тако
опране
љаге
?
Цента
му
је
са
срца
отпала
.
После
смрти
Матилдине
први
дан
био
му
је
најзадовољнији
целог
живота
.
И
тај
дан
почастио
је
официре
,
без
да
ови
знаду
рашта
.
Дошла
је
и
Аница
,
и
кад
је
Решпект
о
Матилди
исприповедао
,
и
њој
је
срцу
одлануло
.
И
како
не
би
:
та
није
ли
се
и
она
због
Матилде
доста
напатила
!
Решпекту
у
свом
задовољству
паде
лепа
мисао
на
памет
.
Хоће
да
одужи
дуг
племенитој
Аници
.
Сад
је
време
и
прилика
да
се
с
њом
венча
.
Договори
се
са
Аницом
,
и
ствар
је
закључена
.
Зове
војеног
патера
,
и
изјави
да
ће
се
са
Аницом
да
венча
.
У
рату
нема
много
церемоније
.
Не
треба
патеру
сведоџбе
да
је
Решпект
момак
,
Аница
девојка
.
Патер
поштеној
речи
Решпекта
верује
.
А
тако
и
јест
,
Решпект
није
слагао
.
Патер
је
био
православни
,
јер
било
је
и
у
мађарској
војсци
Србаља
,
ако
и
не
много
,
па
је
било
и
неколико
војених
патера
,
и
где
је
нужда
,
били
су
позвати
.
Јави
официрима
,
и
позове
сутра
и
сватове
.
Нађе
себи
и
кума
и
старог
свата
.
Кум
ће
бити
војни
доктор
,
стари
сват
један
лаћман
,
а
девер
један
стражмештер
.
Нису
били
постидни
са
Аницом
,
јер
је
Аница
добро
изгледала
,
била
је
,
што’но
кажу
,
„
персона
“
,
а
у
толиком
светском
обртају
стекла
и
довољно
рутине
:
нико
не
би
рекао
да
би
она
могла
бити
негдашња
Ханка
.
Венчају
се
,
и
патер
састави
записник
,
и
сви
га
потпишу
.
Венчање
је
било
под
ведрим
небом
,
под
жарким
сунцем
,
и
тај
брак
ипак
тако
је
био
у
свом
реду
да
га
никаква
конзисторија
,
шта
!
никакав
екуменички
сабор
срушио
не
би
.
Патеру
је
награде
дао
дванаест
дуката
,
баш
оне
дукате
што
је
у
логору
добио
.
И
сад
ће
да
се
веселе
.
Часте
се
.
Ту
су
и
Цигани
,
и
свирају
.
А
где
је
хусара
без
Цигана
?
Ту
се
пило
,
певало
и
играло
.
Патер
седи
до
Решпекта
.
Најпре
певају
млађи
свакаке
песме
.
Обрлаћман
,
један
Буњевац
,
почео
је
певати
Верешмартијев
Сзозат
химну
.
Химна
красна
,
све
усхићава
,
и
помажу
му
певати
.
Кад
је
отпевао
,
онда
му
Решпект
рече
:
—
Видим
,
брате
Буњевче
,
ти
си
то
красно
отпевао
,
али
ипак
ти
добро
не
стоји
.
Боље
би
стајало
да
си
дао
другом
,
правом
Мађару
,
да
он
то
отпева
,
па
бих
онда
и
ја
помагао
.
Теби
би
боље
стајало
да
си
отпевао
песму
јуначку
о
„
Сењанин
Иви
“
,
јер
и
ти
си
од
те
горе
лист
.
Моји
претци
дошли
су
пре
у
Мађарску
неголи
твоји
,
па
сам
рођен
усред
Мађарске
,
и
зато
од
наших
старих
обичаја
нећу
никад
одступити
.
Сад
ћу
ти
ја
једну
отпевати
.
Па
на
то
Решпект
запева
о
Страхињ-бану
,
па
кад
дође
до
стиха
:
„
Твоме
коњу
и
твоме
јунаштву
—
Свуд
су
броди
гдегод
дођеш
води
“
,
и
кад
га
отпева
,
суза
му
кане
.
Мађари
,
ма
да
не
разумеју
песму
,
дају
опет
за
право
,
махају
главом
онако
као
кад
ко
шта
коме
одобрава
.
И
доиста
,
у
срце
дирајући
мол-тон
тих
песама
сваког
узбуђује
.
Решпект
пак
са
својим
баритоном
добро
је
то
извео
,
и
још
није
заборавио
што
је
у
детињству
од
слепаца
научио
.
Сад
већ
занима
се
ко
како
хоће
.
Кад
је
видео
патер
да
се
Решпект
никога
не
женира
,
расћепури
се
,
па
и
он
српски
пева
.
Решпект
га
једнако
подбада
,
па
се
ту
помешају
и
црквене
песме
са
„
мирскима
“
.
Сад
се
тек
Решпекту
отвори
воља
.
Сиромах
,
од
времена
детињства
никако
као
слободан
човек
није
певао
,
сад
тек
први
пут
;
ал
’
у
свом
веку
није
никад
ни
био
тако
весео
,
а
неће
ни
бити
.
У
том
свом
весељу
падну
му
на
памет
и
друге
песме
које
су
му
миле
биле
,
а
најмилије
су
му
биле
од
дружбених
,
не
јуначких
песама
:
Ми
же
Сент-
Андрејци
,
цијелог
свјета
славни
(
и
ту
отпева
онако
облигатно
)
,
па
онда
:
Лепо
пева
славујак
на
зеленој
гранчици
.
Права
хусарска
вербунгошка
мелодија
.
Тако
се
све
лепо
сврши
.
Решпект
је
ожењен
,
Аница
удата
.
XXИВ
.
На
штацији
В
.
било
је
много
рањеника
,
и
ту
их
видали
,
лечили
.
Не
један
је
сиромах
рањеник
овде
умро
,
далеко
од
својих
,
и
неоплакан
.
Тако
је
умро
један
млад
војник
,
Србин
.
Ту
се
баш
патер
десио
,
и
лепо
ће
га
сахранити
.
Решпект
и
Аница
су
на
окупу
,
Патер
је
био
добар
певац
.
Лепо
отпева
јектенија
,
а
Решпект
му
помаже
.
Од
детињства
му
је
то
за
навек
удубљено
.
А
кад
започне
патер
оне
дивне
стихире
Дамаскинове
певати
,
Решпект
сузе
лије
,
и
тронуло
је
све
околостојеће
.
Па
кад
је
свему
крај
,
Решпект
и
Аница
кад
су
га
већ
у
раку
спустили
,
узму
грудву
земље
,
баце
унутра
:
„
Вјечнаја
памјат
!
“
,
а
за
њима
сви
остали
бацају
.
Кад
је
Решпект
грудву
бацао
,
тако
му
се
учинило
канда
себи
баца
.
Бог
зна
хоће
ли
њему
ко
бацати
!
Тако
јунак
је
лепо
сахрањен
,
а
Решпект
и
Аница
изгледали
су
као
неки
родитељски
заступници
.
Решпект
је
сваки
дан
рањенике
надгледао
,
а
његова
Аница
неговала
их
као
и
досад
свуд
.
Дође
међу
рањенике
.
Ту
леже
два
младића
рањена
,
један
близу
другог
.
Ране
су
грдне
,
неће
ни
један
преболети
.
Један
је
тако
око
дваест
и
четири
године
,
каплар
,
грдна
дугачка
људина
,
у
образу
леп
,
али
онако
леп
као
што
паори
држе
:
чисто
округло
лице
,
без
икакве
племенитије
црте
;
кад
је
здрав
,
мора
да
му
је
лице
пуно
и
румено
.
Идеал
капларске
лепоте
.
Други
опет
,
један
вахтмајстор
,
нема
још
дваест
година
,
сув
прљав
младић
,
и
,
кад
је
здрав
,
мора
да
је
блед
у
лицу
.
Али
црте
фине
,
очи
интелигентне
,
ма
и
јако
упаднуте
.
Да
су
обоје
здрави
,
рекао
би
да
би
каплар
вахтмајстора
за
фруштук
појео
;
каплар
је
управо
за
гарду
.
Овог
су
киразири
исакатили
са
пет
рана
,
онога
улани
.
Доктор
каже
да
неће
ни
један
остати
.
Решпект
пређе
вахтмајстору
.
Младић
,
ђак
,
из
богате
куће
,
јединац
у
мајке
,
без
оца
,
оставио
је
све
и
дошао
да
се
за
отаџбину
бори
.
Од
по
године
је
тек
војник
.
Пита
га
како
му
је
.
Младић
одговори
:
„
Видим
да
морам
умрети
,
и
није
ми
жао
:
ако
ми
је
крв
проливена
за
спас
отаџбине
,
онда
лако
умирем
.
Али
та
мисао
ме
мори
:
ако
покрај
свег
тога
отаџбина
падне
?
“
Тај
младић
је
те
ране
добио
од
киразира
бранећи
барјактара
да
му
барјак
не
отму
.
Запита
каплара
како
му
је
.
Засузе
му
очи
,
и
каже
:
ништа
му
није
жао
,
само
његове
лепоте
.
Каква
,
два
различна
карактера
у
обрани
отаџбине
!
Од
вахтмајсторове
крви
се
калами
домобранац
.
Решпект
пољуби
чело
тог
младића
;
таку
би
и
он
смрт
себи
желео
.
Опет
походи
оне
који
су
мање
рањени
,
који
ће
остати
.
У
једној
соби
лежи
један
ритмајстор
,
рањен
у
прса
копљем
.
Он
је
гроф
,
јер
било
је
у
мађарској
војсци
и
грофова
.
Гдекоји
гроф
имао
је
два
три
сина
у
аустријској
војсци
.
Једнога
је
од
тих
напустио
да
служи
отаџбину
,
то
јест
код
Мађара
,
другога
је
оставио
у
царској
војсци
.
Ти
ће
после
у
нужди
један
другом
помагати
;
не
само
себи
него
и
породици
,
по
околностима
.
Таквог
једног
грофа
син
је
био
и
тај
рањен
ритмајстор
.
Ту
је
рану
у
прса
гроф
добио
у
последњој
битци
код
Нађ
-Шарлова
.
Кад
је
Решпект
„
каре
“
разбио
,
онда
су
дошли
овом
улани
у
помоћ
.
То
видев
улани
,
повлаче
се
,
а
хусари
опет
„
фронт
“
,
па
јуриш
.
Но
један
одважан
улан
,
из
далека
окрене
се
,
па
натера
коња
баш
на
грофа
.
Ништа
лакше
него
у
већој
диштанцији
,
не
у
маси
но
појединце
,
копље
испарирати
.
За
чудо
,
гроф
је
видео
како
улан
из
далека
баш
на
њега
јуриша
,
и
није
био
кадар
одбити
.
По
свој
прилици
изгубио
присуство
[
духа
]
,
и
улан
га
управо
копљем
у
прса
удари
,
и
једва
га
оданде
,
већ
срушеног
од
киразира
који
беху
опет
навалили
,
извуче
.
Да
је
то
био
Решпект
на
место
грофа
,
он
,
„
један
—
два
“
,
па
би
копље
као
трице
испарирао
,
а
улан
не
би
с
вашара
кожу
кући
однео
.
Тај
ритмајстор
-
гроф
добио
је
декорацију
.
Сад
нека
га
,
опет
је
прса
копљу
изложио
;
али
случи
се
да
гдекоји
и
добије
декорацију
,
а
сам
не
зна
како
.
Тако
био
један
о
коме
се
знало
да
баш
није
храбар
.
Где
је
могао
,
избегавао
је
,
само
да
не
дође
до
битке
.
Не
једаред
се
направио
„
марод
“
.
Но
једаред
преко
своје
воље
дође
у
гужву
,
мêлéе
,
ужасну
се
,
коса
му
се
од
страха
подигла
,
а
трепавице
му
се
подигну
;
чело
и
сва
кожа
му
се
најежи
,
а
он
из
дешперата
удара
око
себе
сабљом
као
слеп
,
као
луд
;
поваља
неколико
.
Виде
га
како
се
бори
;
свима
оживи
дух
.
Секу
,
и
победе
.
Кад
су
га
питали
како
је
текло
,
не
зна
.
Само
каже
:
да
је
био
тако
збуњен
да
је
на
све
заборавио
.
Тукао
се
коже
своје
ради
,
а
добио
декорацију
за
отаџбину
.
А
колико
их
има
који
су
у
првој
ватри
покрај
велика
јунаштва
пали
,
другима
пут
отворили
,
а
људи
заборавише
њихова
имена
.
Доцније
тај
гроф
,
после
скопчане
буне
,
биће
за
„
простог
“
од
царских
ментиран
,
а
до
две
године
ритмајстор
.
Решпекту
је
мило
што
ће
оздравити
кога
је
он
спасао
.
Решпект
добије
заповест
да
дође
у
К
.
Он
оде
и
пријави
се
.
Дамјанић
је
пао
,
и
ногу
сломио
,
лежи
,
а
Решпект
добије
другог
кор-
команданта
,
графа
Лајнингена
.
L
’
ordre
de
bataille
је
нов
.
Долазе
Руси
,
и
треба
их
дочекати
.
Повео
је
и
Аницу
са
собом
.
Дође
у
једну
гостионицу
.
Све
лепо
,
чисто
.
Бирташ
окретан
,
а
бирташица
млада
,
лепа
,
чиста
.
Са
длана
би
јој
вино
сркутао
.
Решпект
одмах
позна
ко
је
.
То
је
Емилија
.
Она
гледи
Решпекта
,
познат
јој
је
,
не
може
да
се
разабере
,
док
јој
сам
Решпект
јави
.
Каква
је
то
промена
са
Емилијом
?
Лепо
се
поздраве
,
и
Аница
се
с
њом
поздрави
и
пољуби
.
Емилија
каже
бирташу
да
је
то
њен
брат
и
снаха
.
Он
се
„
зјело
“
зарадова
,
и
замоли
да
му
буду
најмилији
гости
.
Решпект
пристане
.
Ту
ручају
и
испричају
шта
је
ко
преживео
.
Остави
Емилију
с
њима
,
па
им
сад
она
приповеда
како
је
мати
,
кад
се
буна
започела
,
умрла
,
а
она
није
знала
куда
ће
,
па
се
уда
за
сиромаха
,
и
вредног
момка
,
и
добро
им
се
води
,
—
то
се
већ
види
.
Решпекту
је
то
мило
било
.
Сад
је
то
сасвим
друга
Емилија
.
Није
до
душе
она
прва
Емилија
која
је
у
првим
младим
годинама
свет
залуђивала
,
беспослена
,
неокретна
;
па
није
ни
она
као
у
мађарском
сокаку
кад
је
Решпект
на
њу
наишао
,
задављена
у
сиротињи
,
беспослена
,
из
нужде
кокета
:
сад
је
то
преображена
Емилија
у
послу
,
поштеној
заслузи
и
благостању
.
Сад
се
први
пут
научила
радити
.
Прија
јој
посао
,
и
здравија
је
и
лепша
,
и
задовољнија
.
Па
откуд
опет
тај
преображај
?
Нема
матере
да
јој
једнако
сујету
потпирује
и
да
живи
од
сујете
као
од
капитала
.
Посао
њу
сад
храни
.
Сад
је
и
она
спасена
као
и
њен
отац
,
и
да
мати
није
била
така
сујетна
,
не
би
ни
сирота
Марија
у
Деблингу
тако
јадно
скончала
.
Решпект
опет
њој
своје
житије
приповеда
,
каже
јој
за
Матилду
,
и
сирота
,
покрај
свег
тога
што
јој
Матилда
доста
зла
нанела
,
није
показала
на
лицу
радосну
освету
,
али
само
јој
мило
да
се
Решпект
тако
лепо
опрао
.
Аница
гледа
у
Емилију
,
Емилија
у
Аницу
,
повуку
се
у
другу
собу
,
приповедају
своја
страдања
,
плачу
и
смеше
се
уједно
,
грле
се
и
љубе
:
не
могу
да
се
одвоје
две
страдалнице
.
Сутра
дан
опросте
се
,
и
тако
Решпект
са
Аницом
на
своју
штацију
дође
,
и
донесе
са
собом
нову
заповест
и
упутство
.
После
битке
код
Нађ
-Шарлова
дође
Аустрија
до
велике
опасности
.
Будим
-град
освојен
.
Сад
Мађарима
треба
само
да
скупе
горње
војске
,
па
преко
Пожуна
на
Беч
да
марширају
.
Радецки
у
Италији
потребује
своју
војску
,
а
и
он
је
у
опасности
,
јер
ако
Мађари
освоје
Беч
,
пресећи
ће
се
сва
животна
сила
од
које
он
помоћи
добија
,
и
Мађари
га
опет
могу
преко
Крањске
и
Штајерске
у
самој
Италији
у
бок
ударити
,
све
изворе
му
пресећи
,
и
са
опет
побуњеном
Италијом
их
потући
.
У
једанаестом
часу
нужде
,
Аустрија
позове
Русију
у
помоћ
.
И
Русија
свом
старом
савезнику
одзове
се
.
Русија
силну
војску
против
Мађара
пошље
,
већу
него
што
је
имала
против
Бунапарте
код
Москве
и
Бородина
,
већу
него
код
Липиске
,
већу
него
ону
с
којом
је
Паскевић
Пољску
оборио
.
И
та
велика
војска
преда
се
опет
Паскевићу
,
који
је
вичан
буне
угушити
.
Кад
му
је
цар
Никола
предао
команду
,
у
заповести
коју
је
на
војску
управио
,
ободравао
је
на
победу
против
„
мјатежнија
Венгрији
“
,
закључио
је
речма
„
Вперед
ребјата
,
за
херојем
варшавским
!
“
Аустрија
се
истина
застиди
,
али
Мађарска
застрепи
,
и
бујност
мађарске
војске
разби
се
као
морски
вали
о
стену
.
Није
чудо
,
сад
се
морају
тући
један
против
четворице
:
то
је
сразмера
мађарске
војске
према
руско
-аустриској
.
Али
већ
има
примера
да
се
један
против
четворице
тукао
и
није
се
предао
.
Али
у
грађанском
рату
нема
Термопила
,
пита
је
сваки
хонвид
Решпект
.
Мађарска
војска
баци
се
на
одбранбен
метод
.
Ту
је
већ
шепртљанија
,
ту
је
„
нашествије
иноплемеников
“
и
„
междусобнаја
бран
“
.
Војводе
се
константинополитански
инате
:
један
хоће
горе
да
дочека
,
други
доле
;
један
на
лево
,
други
на
десно
.
Војска
и
војводе
изгубе
сами
поверење
у
себе
,
а
ту
је
онда
„
погибел
твоја
од
тебе
,
Израјиљу
“
.
Руси
навале
сасвим
спремни
,
и
свачим
снабдевени
.
Већ
се
туку
.
Забуна
највећа
.
Онај
командант
узме
оном
коњицу
,
оном
опет
тобџије
.
Сваки
по
свом
плану
ради
:
свако
Туре
себи
дере
.
Већ
се
Решпект
и
са
руским
коњаником
мерио
;
вели
:
„
Решпект
руском
коњу
и
јунаку
!
“
али
и
не
један
баћушка
је
по
Решпектовом
ударцу
осетио
да
и
међу
„
мјатежним
“
има
на
коњу
делија
,
а
не
само
у
киргиским
степама
и
код
петербуршке
гарде
.
Пањутин
је
ту
командирао
,
и
није
био
Решпект
крив
што
су
Мађари
изгубили
код
Переда
и
Жигарда
,
јер
бар
он
једини
је
донео
једног
живог
Козака
из
битке
.
Он
се
лепо
прама
баћушке
понашао
,
почастио
га
лепо
,
и
разговарао
се
с
њим
лепо
,
ма
и
тешко
;
и
Решпект
је
у
разговору
мешао
речи
славенске
из
„
апостола
“
што
је
некада
научио
,
и
тако
натуцајући
разумели
се
.
Но
сад
настане
све
горе
и
горе
,
затворе
их
у
опсег
коморанског
града
,
па
им
не
даду
мицати
се
.
После
две
велике
битке
опет
нема
победе
,
но
само
толико
успеју
да
мало
јаче
од
половине
војске
под
Гергејем
пређе
преко
реке
Вала
и
спушта
се
доле
да
се
са
доњом
војском
гдегод
код
Арада
и
Темишвара
саједини
.
Ту
је
опет
Решпект
.
Дођу
до
Ваца
више
Пеште
,
на
левој
обали
Дунава
,
и
избаце
кнеза
Бебутова
.
Али
не
могу
напред
,
наскоро
је
ту
Паскевић
са
главном
војском
,
трипут
јачом
него
мађарска
.
Гергеј
заварава
као
да
тражи
одсудну
битку
,
а
овамо
нову
као
једну
подужу
фронталну
линију
до
Дунава
против
Паскевића
,
пешадија
,
коњица
и
топџије
,
наслањајући
леђа
на
јаке
планине
,
путовима
и
кланцима
испресецане
,
да
маскира
осталој
војсци
повратак
.
Кад
ова
ретерира
,
у
тај
мах
отвори
Гергеј
канонаду
,
па
онда
опет
коњицом
на
Русе
јурне
.
Коњанички
јуриши
све
се
мењају
.
Решпект
двапут
јуриши
са
својим
ескадроном
на
руске
хусаре
,
но
буде
одбијен
.
Русима
нова
помоћ
стиже
.
Већ
му
је
ескадрон
сав
проређен
,
његов
командант
да
му
нов
ескадрон
ком
је
командант
тешко
рањен
,
па
опет
са
овим
јуриши
.
Трипут
јуриши
,
одбија
,
и
одбијен
буде
.
Он
је
прави
enfant
perdu
.
Али
такви
су
били
спас
оног
дана
.
Од
тих
јуриша
,
од
дима
пушчаног
праха
заклоњени
,
једнако
се
повлаче
натраг
у
планине
.
Већ
је
пртљаг
давно
отишао
с
муницијама
,
фронт
Гергејев
све
је
ужи
,
док
их
после
последњег
коњаничког
јуриша
у
кланцима
и
узаним
путовима
нестане
,
а
Паскевићу
остаде
,
крваво
бојно
поље
,
не
могући
за
њима
у
планину
.
Решпект
је
био
дика
овог
дана
,
но
две
лаке
ране
је
са
собом
однео
,
али
се
опет
може
тући
.
После
неколико
дана
опет
натрапају
на
непријатеља
,
одбију
га
,
одморе
се
,
па
опет
даље
.
Ако
је
где
напред
опасније
,
ту
је
Решпект
са
својим
ескадроном
у
претходници
;
ако
су
Руси
с
леђа
навалили
,
Решпект
је
у
заступници
.
И
само
да
му
коњ
издура
од
силног
марша
и
борбе
!
Ако
и
мења
коње
,
и
то
су
већ
слаби
,
а
мајоровог
коња
већ
је
изгубио
.
Право
мора
се
казати
.
Решпект
је
имао
нешто
страсти
тући
се
,
и
не
једанпут
би
казао
да
са
таквим
коњаницима
као
што
су
Руси
,
пасија
је
тући
се
,
и
не
би
бранио
да
је
сваки
дан
као
код
Ваца
,
само
да
му
коњ
не
мањка
.
И
покрај
свег
тога
Решпект
заробљене
Русе
нити
је
злостављао
,
нити
је
злостављати
допуштао
,
и
што
би
имао
залогаја
,
поделио
би
са
заробљеним
.
Шта
више
,
ни
пређе
тога
са
царским
заробљеницима
није
зло
поступао
,
ма
да
је
како
против
њих
огорчен
био
.
Обезоружан
непријатељ
није
опасан
,
па
мисли
:
не
треба
га
дирати
,
и
који
би
то
чинили
,
одмах
би
против
њих
ђипио
,
и
кукавицама
би
их
називао
,
јер
,
вели
,
обично
они
су
на
обезоружаном
непријатељу
најсвирепији
који
су
у
битци
мекани
.
Прави
јунак
неће
заробљеном
увреде
нанети
,
као
ни
деци
ни
женској
;
и
који
у
походу
у
женску
дирнуо
,
тај
нек
му
не
иде
на
очи
.
И
јест
,
прави
делија
неће
то
нигда
чинити
!
И
Аница
је
свуд
с
њима
,
и
зато
што
је
капетаница
,
није
се
погордила
,
но
једнако
је
око
боних
и
рањених
,
и
благосиљају
је
.
Она
завезује
ране
,
испира
,
помаже
докторима
,
а
и
њих
је
мало
било
,
па
свуд
нестали
.
Треба
ли
што
на
брзу
руку
скувати
,
и
ту
је
одмах
готова
.
Сад
већ
готово
сваки
дан
се
боре
.
Руси
који
су
са
Решпектом
сваки
час
у
сукобу
,
сад
напред
сад
остраг
,
већ
га
познаду
из
далека
,
и
да
им
шака
допадне
,
држали
би
га
као
што
јунак
заслужује
.
Кад
га
измене
,
а
он
од
сна
срушен
,
на
коњу
у
полусну
седи
,
и
чим
је
већ
што
,
он
је
опет
на
месту
.
Баш
један
ескадрон
уплете
се
с
Русима
и
у
битку
.
Руси
их
већ
јако
у
теснац
утерали
,
хоће
да
их
пресеку
,
кад
Решпект
јурне
и
избави
тај
ескадрон
.
Командант
тог
ескадрона
био
је
капетан
који
је
онда
у
Великом
Зараду
Решпекту
пребацио
што
није
хтео
против
Срба
да
војује
.
Сад
му
пружа
руку
као
свом
избавиоцу
,
па
признаје
да
прави
делија
тек
такав
може
бити
као
Решпект
,
и
готов
би
увек
био
под
њим
служити
.
До
душе
,
лепо
је
видети
Решпекта
у
већој
гужви
где
се
гиба
тамо
амо
:
сабље
укрштене
,
а
он
као
муња
одфрне
и
противника
посече
,
или
кад
и
сабљом
око
главе
маше
,
а
сабље
клепећу
,
али
главе
не
додирну
.
То
је
све
тако
трајало
до
Вилагоша
.
Дође
кобни
дан
,
Гергеј
преда
Русима
војску
.
Један
псује
у
фронту
постављеном
,
други
шкрипи
зубима
и
сабљом
прети
на
Гергеја
.
Ништа
не
помаже
,
морају
се
предати
.
Онде
већ
пешаци
предају
пушке
,
мећу
их
у
пирамиде
.
Топови
и
коњи
осташе
пусти
,
а
хусари
силазе
с
коња
и
сабље
о
седла
вешају
.
Онде
се
чује
праска
:
онај
је
себи
у
главу
пиштољем
ђуле
сјурио
,
онај
је
свог
коња
убио
.
И
Решпект
сиђе
с
коња
,
али
не
веша
о
седло
сабљу
,
већ
најпре
грли
коња
,
љуби
га
,
опрашта
се
од
њега
,
сузе
му
иду
,
па
онда
уздане
,
и
сабљу
коњу
у
срце
сјури
;
коњ
ђипи
,
па
сруши
се
,
и
врло
жалосним
узданућем
сконча
.
Крај
је
ратној
драми
.
Сад
долазе
вешања
,
стрељања
,
и
тама
покрива
земљу
,
а
крв
је
орошава
.
Сад
је
Решпект
заробљеник
код
Руса
.
Баћушке
га
лепо
примише
.
Частише
га
разним
ђаконијама
,
особито
чајем
китајским
.
Коњанички
официри
све
што
год
жели
даду
му
.
Што
год
је
имао
код
себе
новца
,
нису
му
ни
паре
одузели
;
шта
више
питали
су
га
треба
ли
што
.
И
у
друге
ствари
нису
дирали
.
Бадава
,
јунак
јунака
по
погледу
позна
и
поштује
га
.
Допусте
да
може
и
Аница
к
њему
доћи
.
Преда
Аници
све
ствари
од
вредности
,
па
јој
каже
да
гледа
што
пре
у
Пешту
да
дође
,
да
се
онде
нађе
за
сваки
случај
,
и
да
је
може
бар
писмом
потражити
,
јер
Решпект
већ
види
да
с
њим
неће
бити
добро
.
Аница
је
имала
добре
сведоџбе
од
заробљених
и
рањених
непријатељских
официра
,
и
то
јој
је
пут
отворило
да
може
слободно
без
замерке
у
Пешту
.
Решпект
није
хтео
сведоџбе
од
непријатеља
,
ма
им
добра
чинио
.
Баћушке
теше
Решпекта
да
ће
све
добро
бити
,
да
ће
цар
све
помиловати
.
Шта
то
њему
помаже
?
Он
је
био
од
оних
који
не
би
капитулирали
,
и
то
је
Русима
у
очи
казао
.
И
кад
би
га
као
од
шале
запитали
шта
би
онда
радио
да
је
он
био
Гергеј
,
одговори
им
да
би
се
преко
Радне
са
војском
у
Сибињ
пребацио
,
а
туд
је
још
отворен
био
пут
,
и
онде
,
и
још
са
других
страна
,
скупио
би
војску
,
па
би
се
бацио
на
Лидерса
,
а
са
бока
Гротенхаим
ђенерал
не
би
му
много
наудио
.
Па
онда
би
се
пребацио
преко
Румуније
у
Србију
,
па
у
Босну
,
и
онде
би
подигао
сав
вилајет
,
па
са
Црном
Гором
поткрепљен
ударио
би
на
Турке
,
на
све
који
би
му
на
пут
стали
.
Руси
,
ма
да
су
све
то
држали
за
страховиту
фантазију
,
ипак
га
за
то
нису
исмејали
,
шта
више
,
тај
његов
душеван
„
подвиг
“
решпектовали
су
.
Јер
,
богме
,
и
вођа
без
фантазије
не
вреди
много
,
ма
како
да
је
учен
,
и
остаће
само
обичан
методиста
који
већа
дела
не
ствара
—
и
у
рату
и
у
плановима
,
и
у
ваљаним
вођама
,
Као
и
свуд
где
се
што
ново
веће
родити
може
.
Но
настаје
све
горе
.
Сви
буду
предани
Аустријанцима
на
милост
и
немилост
.
Решпект
буде
са
једним
транспортом
одведен
у
Праг
,
и
,
као
коњаник
,
буде
утурен
као
прост
у
возаре
.
Леп
изглед
,
после
толиких
бораба
где
би
официр
у
свим
светским
армадама
за
сваки
Решпектов
„
атак
“
добио
нову
декорацију
,
Решпект
постаде
од
капетана
возар
,
солдачки
кочијаш
.
Красан
авансман
!
Но
има
такве
среће
људи
који
се
целог
века
крајњим
силама
боре
,
па
опет
никад
даље
;
код
гдекојих
,
опет
,
срећа
их
као
луда
пригрљује
.
Бадава
,
права
је
то
истина
да
више
околност
прави
човека
,
а
не
човек
околност
.
И
за
Решпекта
увек
рђава
околност
.
Тешке
је
службе
допао
Решпект
:
не
само
што
је
кочијаш
,
већ
и
онако
га
гоне
.
Његове
ране
,
што
би
га
имале
дичити
,
она
лепа
рана
на
челу
,
којом
би
се
дичио
ма
какав
ђенерал
,
сад
постаје
подсмех
и
повод
гоњења
.
Жесток
и
неправедан
претпостављени
,
кад
га
погледи
,
рекне
му
:
„
Кошутов
кер
!
“
То
гдекоје
улизице
чују
,
па
би
и
они
ради
да
му
пркосе
,
но
Решпект
им
зубе
покаже
,
па
умукну
.
Каже
им
да
он
већ
одавно
главу
у
торби
носи
,
да
ће
њих
најпре
пробуразити
,
па
себе
.
Тако
се
малко
утишало
.
Чудновато
је
то
у
људској
нарави
да
,
кад
јачи
какав
падне
,
ситни
мекушци
онда
као
вране
на
њега
нападну
,
па
га
кидају
.
Дође
једаред
већ
и
Аница
,
и
то
преко
Беча
.
Ту
је
опет
наишла
на
Емилију
,
ту
се
населила
и
продају
брашно
.
Емилија
је
брашнарка
,
и
тако
јој
добро
иде
да
,
ако
овако
неколико
година
устраје
,
обогатиће
се
.
Бадава
,
покрај
честита
мужа
научила
се
радити
,
па
сад
иде
.
Сад
каже
да
воли
тако
но
за
каквог
грофа
да
је
пошла
.
Видела
је
она
како
и
грофови
живе
.
Нити
је
све
злато
што
се
светли
,
нити
је
увек
богатство
задовољство
.
Аница
му
све
исприповеда
како
су
је
тамо
у
Пешти
повлачили
којекуд
пред
војени
суд
,
и
срећа
њена
што
је
имала
добре
сведоџбе
од
аустријских
официра
.
Каже
му
и
то
како
онде
сваки
дан
вешају
или
стрељају
.
Ту
се
Аница
стани
.
Новаца
је
имала
прилично
,
али
ће
она
себи
наћи
посла
,
бадава
да
не
седи
и
новац
да
заслужи
.
Овамо
буде
доведен
и
онај
гроф
-
ритмајстор
што
је
у
С
.
рањен
лежао
,
копљем
у
прса
ударен
,
и
кога
је
Решпект
у
болести
посетио
.
И
њега
нису
хтели
у
другу
војску
дати
,
него
у
возаре
,
и
то
бајаги
за
каштигу
што
је
као
гроф
од
Кошута
добио
орден
за
храброст
,
а
овамо
знамо
како
у
забуни
није
умео
ни
пику
од
прсију
да
испарира
.
То
је
само
бајаги
да
се
поправи
,
јер
срамота
је
грофу
бити
бунтовник
;
па
после
прва
три
месеца
покајања
преместиће
га
код
коњаника
,
и
ту
ће
скоро
постати
лаћманом
.
Када
је
гроф
дошао
,
одмах
се
са
Решпектом
опријатељи
,
и
покрај
њега
Решпект
лакше
је
живео
.
Гроф
је
имао
деду
,
материног
оца
,
који
је
био
ђенерал
,
па
ту
је
онда
лако
ишло
.
Па
шта
је
ту
гроф
којекакве
комедије
за
кратко
време
починио
!
Да
је
то
други
,
да
је
Решпект
,
не
једаред
би
батине
извукао
.
Но
каткад
је
правио
шале
које
баш
нису
опасне
.
Наравно
већ
побринули
се
за
њега
да
коње
не
мора
чешати
.
Само
да
га
заплаше
,
првих
осам
дана
је
морао
чешати
.
Кад
је
носио
сено
за
коње
,
а
он
узме
фијакер
,
натрпа
га
сеном
,
па
седне
на
сено
,
и
тако
га
довезе
.
Смејали
се
;
њему
је
то
добро
стајало
.
Други
пут
опет
узме
са
собом
просте
возаре
,
седне
с
њима
у
фијакер
,
па
их
вози
у
театар
,
узме
ложу
и
смести
се
с
њима
у
њу
.
Он
лорњетира
,
а
они
,
сиромаси
,
нашли
се
у
чуду
,
зверају
,
врло
им
је
светло
,
виде
ђенерале
и
друге
официре
,
не
смеју
да
их
погледају
добро
,
не
осећају
се
као
што
треба
,
и
једва
чекају
да
буде
крај
!
Па
после
представе
,
не
да
их
одведе
у
какву
мању
биртију
,
на
пример
„
код
Златног
Топа
“
,
код
„
Канонира
“
,
него
опет
их
кукавне
утрпа
у
фијакер
,
њих
шесторицу
,
па
их
води
у
прву
ресторацију
,
па
у
сали
један
сто
за
њих
заузме
,
части
их
,
шампањизира
с
њима
,
док
у
другом
куту
тамо
далеко
официри
јевтиније
пију
,
а
кукавни
возари
гледају
као
медведи
,
или
боље
,
њих
гледају
као
медведе
.
Мекше
поступају
већ
и
са
Решпектом
покрај
грофа
,
а
иначе
Решпект
врши
своју
дужност
што
ни
један
.
Хоће
да
га
праве
за
каплара
.
Ту
бригу
неће
да
узме
на
себе
;
захвали
им
,
остаје
прост
.
Шта
ће
он
,
мисли
се
,
да
авансује
код
оних
с
којима
се
тукао
и
које
је
тукао
?
Новаца
је
имао
на
ситне
трошкове
довољно
.
У
празном
времену
ишао
је
којекуд
да
види
стародревности
Прага
,
и
читао
је
радо
историју
те
чешке
земље
,
толико
у
повесници
прослављене
.
Решпект
није
више
онај
негдашњи
ђак
,
Решпект
који
није
хтео
да
учи
кад
је
био
у
Будиму
код
касапина
.
Решпекта
су
нужде
и
време
преиначили
,
и
сада
Решпект
богме
чита
и
оно
што
није
никад
мислио
да
ће
читати
.
Особито
хуситски
ратови
су
га
занимали
,
Хус
,
Жишка
,
Прокопије
,
па
онда
Ијскра
,
Подјебрад
,
и
остали
великани
оног
доба
,
али
тек
најбоље
му
се
допао
сам
чешки
народ
,
вредан
,
јуначан
,
у
одбрани
својих
права
до
пожртвовања
јогунаст
.
Решпект
се
упознао
са
чешким
солдатима
.
Тако
покупи
њих
неколико
,
одведе
их
у
биртију
,
плаћа
им
вино
,
па
им
приповеда
о
некадашњој
чешкој
слави
,
спомене
им
Отокара
,
каже
како
је
у
оно
доба
дошло
до
тога
да
се
реши
ко
је
господар
у
царству
,
Чеси
или
Немци
,
и
да
је
о
длаку
фалило
што
нису
Чеси
превагу
одржали
,
и
да
је
Отокар
победио
,
они
би
били
први
,
ма
да
кажу
да
је
Отокар
Немцима
повлађивао
.
Чијом
би
народном
силом
Отокар
победио
,
код
тог
народа
и
сила
би
остала
.
Па
онда
,
како
су
пред
Жишком
и
Хуситима
све
немачке
војске
трептале
.
Па
онда
опет
,
битку
код
Бела
Брда
.
Солдатима
сузе
капљу
,
све
одобравају
,
а
све
се
обзиру
да
ко
не
чује
.
Али
ипак
један
каплар
Чивутин
нањушио
је
шта
то
њима
Решпект
приповеда
,
и
денунцирао
га
.
Сад
тек
почеше
мотрити
на
Решпекта
,
што
је
он
већ
и
приметио
,
и
постаде
му
стање
опет
досадно
.
Зато
се
мора
побринути
да
томе
крај
учини
.
XXВ
.
У
Прагу
је
Решпект
могао
дуже
време
у
гарнизону
остати
а
да
не
наиђе
баш
тако
лако
на
какву
опасност
.
А
сасвим
без
опасности
није
ни
ту
било
.
На
пример
,
да
га
ко
позна
да
је
он
тај
који
је
из
М
.
као
роб
побегао
,
сасвим
би
пропао
.
А
то
није
било
немогуће
.
Већ
одавна
кује
план
како
би
се
од
возара
ослободио
.
А
још
и
за
Аницу
мора
се
побринути
,
јер
њу
нипошто
оставити
не
може
.
Па
на
коју
би
страну
?
У
Пруску
или
Русију
да
побегне
,
опет
ће
га
издати
.
Тешко
је
у
Италију
,
а
преко
границе
у
Турску
опет
тешко
.
Дуго
је
већ
тако
смишљао
,
и
више
пута
је
већ
ту
било
решење
,
али
опет
се
неким
неудесом
запело
.
Једаред
чује
се
глас
да
ће
Аустрија
на
Пруску
ударити
због
Шлезвиг-Холштајна
.
И
доиста
,
дигне
се
војска
под
командом
ђенерала
Легедића
,
и
мал
’
не
дође
у
сукоб
са
Прусима
.
У
тој
војсци
је
и
Решпект
.
Аница
као
сателит
за
њима
иде
.
Но
Аустријанци
и
Пруси
нагоде
се
,
па
се
договоре
да
заједно
иду
на
Шлезвиг-Холштајн
да
онде
мир
утврде
.
Пруска
би
хтела
Шлезвиг-Холштајн
,
али
не
да
Аустрија
,
па
лепо
Данци
добију
натраг
Шлезвиг-Холштајн
,
а
револуцијонску
војску
распусте
.
Тако
и
буде
.
Аустрија
је
из
шлезвиг-холштајнске
војске
попримала
у
своју
војску
многе
официре
који
су
године
1848-49
као
одушевљени
ђаци
за
ослобођење
сродне
браће
од
Данаца
под
заставу
слободе
стали
.
Сад
су
прешли
Аустријанцима
и
служили
су
под
заставом
Баховог
апсолутизма
.
Времена
се
мењају
,
па
тако
и
људи
.
А
такви
кад
заплаве
туђу
земљу
,
туђу
војску
,
најбоље
су
слуге
апсолутизма
,
јер
они
се
не
осећају
ту
као
у
својој
правој
отаџбини
,
за
оруђе
су
што
може
бити
изврсни
.
Домаћи
синови
су
забачени
.
Тако
Решпект
,
у
тој
војној
шетњи
где
се
,
хвала
Богу
,
ни
полић
крви
није
пролило
,
ма
да
је
поход
милионе
стао
,
прошао
је
Фленсбург
,
Рендебург
,
Екернферде
,
Кил
и
Хамбург
.
Аница
је
већ
у
Хамбургу
.
У
Хамбургу
нешто
мало
би
боље
провео
да
му
није
бриге
како
ће
се
већ
једаред
од
возара
ослободити
.
Био
је
и
при
оном
великом
изгледу
кад
су
се
тамо
код
„
Петерпаоли
“
солдати
са
матрозима
потукли
,
кад
се
изродила
страховита
гунгула
,
туча
,
готова
буна
,
и
коју
је
Србин
Дука
,
мајор
од
Нужан-инфантерије
,
утишао
и
зло
отклонио
.
У
ово
време
многи
су
солдати
који
су
у
мађарској
војсци
пре
тога
служили
,
дезертирали
из
Хамбурга
.
Сад
држи
Решпект
да
је
час
ударио
.
Било
је
ту
и
агената
који
су
све
то
потпомагали
.
Уплете
се
и
решпект
са
тим
агентима
у
договор
.
Готов
је
и
он
да
дезертира
,
и
то
у
Америку
.
Тај
каплар
Чивутин
,
који
је
био
потајни
денунцијант
,
био
је
и
он
у
мађарској
буни
хонвидски
официр
.
У
општој
нужди
хонвидски
официри
,
где
су
се
после
у
различитим
региментама
састајали
,
добро
су
живели
,
али
и
у
чистом
житу
нађе
се
кукоља
.
Каплар
је
провидео
Решпекта
кроз
,
знао
је
за
његово
незадовољство
,
и
да
би
и
он
накан
био
бегати
.
Лисичиним
начином
улагује
се
Решпекту
,
саопшти
му
како
би
он
рад
био
бегати
,
и
,
ако
хоће
,
а
он
може
с
њиме
заједно
.
Само
нек
буде
приправан
.
Решпект
му
се
повери
.
И
како
му
се
не
би
поверио
кад
је
и
каплар
у
буни
служио
,
јер
је
држао
да
ко
год
једаред
у
буни
под
оружјем
служи
,
тај
више
не
може
бити
потајни
„
шпица
.
“
Тако
сад
Решпект
с
њиме
скупа
начини
план
како
ће
бегати
,
када
,
на
каквој
лађи
,
и
ко
ће
све
из
потајног
друштва
ићи
.
Све
је
већ
у
реду
,
само
да
се
бега
.
Аница
је
све
спремила
,
упаковала
,
и
једне
ноћи
Решпект
се
преобуче
у
цивилне
хаљине
,
и
већ
је
готов
„
сокумпок
“
,
с
Аницом
заједно
,
и
већ
возе
се
броду
где
их
капетан
бродарски
Шрадер
чека
,
па
за
два
сата
већ
да
на
мору
плове
.
И
билете
већ
пре
тога
су
добили
,
да
не
оклевају
,
и
све
је
већ
готово
,
тренутак
је
ту
,
и
тек
хоће
да
улазе
.
Али
таман
пред
улазак
,
ту
је
аустријска
патрола
,
задржи
Решпекта
и
Аницу
,
и
обоје
натраг
ескортирају
.
Тако
је
то
тај
каплар
лепо
удесио
.
Сад
је
Решпект
пропао
.
И
он
и
Аница
буду
затворени
.
Решпекта
одведу
у
„
штокхауз
“
.
Сад
наступа
велика
истрага
.
Све
имаду
доказе
у
рукама
,
нити
Решпект
таји
,
па
нити
може
тајити
.
На
чисто
призна
да
је
хтео
дезертирати
.
Сад
само
осуду
ишчекује
.
Но
сад
настане
најгоре
.
Кад
су
га
испитивали
,
па
при
визитацији
једној
тамничару
јако
падне
у
очи
Решпект
.
Гледи
га
,
мери
га
,
и
на
послетку
позна
га
.
Тамничар
одмах
пријави
да
је
тај
дезертер
Решпект
,
и
да
је
био
у
М
.
на
робији
због
убиства
,
и
да
је
баш
оданде
побегао
кад
је
он
онде
био
тамничар
,
и
због
тога
он
,
тамничар
,
био
је
мало
кажњен
и
премештен
.
Сад
опет
Решпекта
на
испит
.
Уоче
га
са
тамничаром
:
истина
има
рану
на
челу
што
пре
није
имао
,
али
опет
није
тешко
Решпекта
познати
.
Најпре
се
почне
извлачити
,
али
кад
се
тамничар
узјогуни
да
ће
се
он
на
више
њих
из
Мађарске
позвати
који
ће
га
познати
,
Решпект
нема
куда
,
—
капитулира
.
За
кратко
време
реше
и
досуде
да
Решпект
мора
издржати
још
пре
свега
оно
време
робије
које
још
далеко
није
испунио
када
је
из
М
.
побегао
,
па
онда
добије
још
„
екстра
“
због
дезерције
.
Тако
Решпекта
одведу
у
Ј
.
град
да
испуни
те
године
,
и
да
искија
све
грехе
.
Аницу
су
такође
испитивали
свакако
да
ли
зна
за
какве
завере
,
и
да
изда
још
,
ако
зна
да
је
који
хтео
побећи
.
Аница
није
никог
издала
.
И
ту
су
јој
много
помогле
њене
сведоџбе
.
Но
то
се
мора
признати
да
Аница
није
хтела
донде
исповедити
да
је
Решпект
из
М
.
побегао
док
се
није
о
том
уверила
да
је
Решпект
капитулирао
,
а
то
је
онда
било
већ
кад
се
над
Решпектом
осуда
изрекла
,
и
већ
кад
су
га
одвели
.
Аница
је
пуштена
,
и
вратили
су
јој
новце
и
ствари
њене
,
а
после
тога
није
времена
губила
него
одмах
и
она
другим
путем
оде
у
Ј
.
,
да
му
буде
анђео
хранитељ
.
Решпект
,
што
је
на
брзо
капитулирао
,
ваљда
му
већ
и
самом
сав
живот
омрзао
,
већ
кад
није
знао
је
ли
му
је
горе
кад
је
затворен
,
или
онако
,
а
већ
се
научио
на
тамницу
.
То
је
већ
њему
као
код
куће
,
нити
више
од
ње
стрепи
.
XXВИ
.
У
Ј
.
Решпект
у
тамници
чами
.
Строг
тамничар
,
не
да
му
шта
он
жели
.
Особито
роб
који
је
једанпут
побегао
,
јако
се
пази
,
и
тамничари
крвавим
очима
на
њих
гледају
.
Но
Аница
зна
себи
наћи
кључа
да
се
отвори
тамница
и
да
му
може
при
руци
бити
.
И
овај
тамничар
има
породице
,
има
женске
деце
,
велике
кћери
,
живу
жену
.
Женске
су
у
таквим
стварима
најприступније
.
Тамничар
никад
није
богат
,
и
породица
је
увек
у
нужди
,
баш
ако
би
се
њему
самом
и
добро
водило
.
Аница
даје
поклоне
његовој
жени
и
кћери
.
Ове
се
мало
по
мало
сажале
,
плачу
пред
оцем
да
се
смилује
на
сироту
Аницу
и
да
мекше
са
Решпектом
поступа
.
Само
треба
тамничар
са
Аницом
у
његовој
кући
два-трипут
да
се
разговара
,
па
ће
већ
и
он
попустити
.
И
доиста
,
тако
и
би
:
тамничар
је
попустио
,
са
Решпектом
уљудно
се
влада
.
И
он
је
стари
солдат
,
има
ране
као
и
Решпект
,
а
и
војничка
срећа
није
сваком
једнака
.
Решпект
мало
чита
,
па
опет
штогод
деље
;
као
старијем
робу
каткад
му
се
и
у
„
комисном
“
,
„
ординарном
“
послу
кроз
прсте
гледало
.
Опет
је
његову
стару
ноту
започео
:
меће
на
лутрију
.
И
доиста
,
нечувено
је
ту
срећан
био
:
не
прође
месец
,
па
што
то
добије
.
И
тамничару
је
казао
једну
нумеру
коју
је
снивао
;
то
је
било
48
;
доиста
лепа
нумера
,
опомиње
на
буну
,
и
добије
на
„
соло
“
педесет
форинти
.
Ту
је
већ
тамничар
био
сасвим
умекшан
.
Па
и
Решпект
,
кад
би
добио
,
увек
би
тамничарова
породица
преко
Анице
што
добила
.
Па
онда
,
тамничар
је
радо
пио
,
као
сви
тамничари
.
Па
код
његове
куће
да
донети
вина
,
а
он
онда
седне
,
па
приповеда
где
је
као
солдат
био
,
како
се
тукао
против
„
карбонарија
“
,
како
је
прошао
„
болоњезижен
“
,
„
модињезижен
“
,
и
чак
у
Манфредонији
,
и
каква
се
добра
вина
онде
добије
за
неколико
„
бајаки
“
.
Решпекту
није
стало
до
новаца
;
и
на
што
му
,
на
што
би
потрошио
?
Но
ипак
чува
новац
кад
добије
на
лутрији
,
нешто
да
Аници
,
каткад
и
половину
,
а
друго
за
себе
држи
и
с
њима
спава
.
Он
би
дао
све
Аници
,
али
он
познаје
добро
Аницу
.
Њему
да
олакша
,
издаће
много
,
па
може
бити
да
,
кад
он
умре
,
неће
јој
ништа
остати
.
Зато
мора
да
се
за
њу
брине
.
Засад
Аници
много
не
треба
.
Сад
Решпект
,
да
није
роб
,
сасвим
би
му
се
стање
олакшало
,
јер
је
умро
чика
Јоса
и
стрина
,
а
тако
гласи
тестамента
да
главни
наследници
Решпекту
на
годину
приличну
своту
издавати
морају
,
откуда
би
помало
живети
могао
.
Чика
Јоса
је
зато
такву
наредбу
начинио
,
јер
је
Решпекта
држао
за
расипача
,
па
,
ако
би
му
одједаред
све
издали
,
да
би
потрошио
.
И
ту
се
чика
Јоса
хтео
за
Решпекта
да
побрине
да
сасвим
не
пропадне
.
Тако
Решпекту
дани
пролазе
без
икаква
изгледа
.
Баш
и
да
изиђе
,
шта
би
радио
?
Баш
и
што
би
могао
живети
,
за
рад
никакав
није
у
мирно
,
обично
доба
,
а
њему
за
љубав
,
богме
,
неће
се
буне
правити
.
Нити
је
ратар
,
нити
је
трговац
,
нити
занатлија
,
нити
за
чиновника
.
Страшан
положај
за
човека
који
ипак
већим
духом
дише
,
а
за
њега
радње
нема
!
Да
се
могао
како
год
ослободити
,
па
тамо
,
у
Америци
,
нашао
би
себи
посла
,
али
овако
,
за
сваки
случај
,
у
рођеној
отаџбини
је
у
заточењу
.
Па
онда
га
још
једна
велика
брига
једе
:
шта
ће
бити
од
Анице
?
Зар
она
једнако
да
буде
роба
робиња
?
Какав
је
то
за
њу
живот
?
Он
се
више
пече
за
Аницу
него
она
сама
за
себе
.
Она
се
опет
више
пече
за
њега
него
за
себе
.
Сад
тек
осећа
бољу
Решпект
.
Сад
се
тек
гризе
зашто
се
још
у
детињству
није
њојзи
зарекао
да
се
никад
од
ње
откинути
неће
,
као
што
је
она
већ
у
првом
детињству
своје
срце
с
његовом
судбом
завезала
.
И
он
је
све
то
у
детињству
виђао
,
оно
прво
,
детињско
,
најнежније
пожртвовање
,
кад
га
већ
и
отац
презрео
.
И
да
се
првој
лучи
љубави
одазвао
,
да
се
Аници
приљубио
онда
кад
га
први
пут
Аница
са
Матилдом
у
шетњи
видела
,
да
је
од
себе
отискао
тог
злог
демона
,
да
се
није
сплео
с
Матилдом
—
какви
срећни
и
он
и
Аница
!
Јер
Аница
није
обично
створење
,
јер
је
у
њу
накаламљен
онај
добар
човечански
демон
који
блуди
,
појави
се
у
једном
човеку
,
изгуби
се
,
да
после
опет
у
каквом
нараштају
ускрсне
.
Аница
пак
,
у
толикој
патњи
научена
,
срећна
је
само
кад
Решпекта
види
,
кад
његову
реч
чује
,
јер
,
нека
говори
ко
шта
хоће
,
пред
њом
је
Решпект
од
главе
до
пете
поштен
човек
и
племенит
карактер
.
Тако
и
сиротој
Аници
пролазе
дани
.
Стекао
сам
једног
пријатеља
у
Ј
.
,
који
ми
кад
и
кад
пише
шта
Решпект
ради
,
јер
ми
га
је
жао
,
па
да
је
најгори
човек
,
после
толике
патње
заслужио
је
да
му
се
све
опрости
.
Тај
пријатељ
од
неког
времена
пише
ми
да
је
Решпект
све
слабији
:
ваљда
му
влага
шкоди
,
или
му
је
под
дугим
јармом
иначе
тело
клонуло
;
али
пише
да
му
је
дух
стари
остао
.
И
сад
би
желео
још
једаред
на
коња
сести
,
па
за
какву
поштену
ствар
јуначки
да
падне
,
само
да
не
умре
у
казамату
.
Тај
пријатељ
је
доктор
војни
,
који
га
у
,
нужди
походи
.
И
на
то
се
увек
тужио
да
је
у
детињству
оцу
гледао
по
вољи
што
учинити
:
каткад
сам
је
узео
чизме
очине
,
вели
,
да
очисти
,
а
отац
му
тргне
из
руке
,
па
каже
да
то
није
његов
посао
,
и
ма
шта
да
је
добро
урадио
,
отац
не
би
показао
,
вели
,
задовољство
,
већ
би
матери
рекао
:
„
Дете
је
као
кер
:
одмах
се
обезобрази
како
му
добру
реч
даш
.
Увек
му
треба
намргођено
лице
показати
“
.
И
тако
мати
му
зарана
умре
,
а
отац
жесток
,
напрасит
,
намргођен
.
Изгубио
је
веру
да
он
има
кога
свога
на
свету
ко
њега
љуби
.
А
ко
ту
веру
изгуби
,
тај
је
целог
века
незадовољан
жалосник
.
То
је
,
вели
,
узрок
што
се
у
детињству
није
учио
,
јер
ма
да
је
учио
,
опет
није
добре
речи
добио
.
Дакле
,
топло
отачаско
срце
није
га
никад
грејало
.
А
на
Решпекта
је
добра
реч
добар
уплив
имала
,
и
као
солдат
,
где
је
год
био
у
квартиру
,
покрај
свега
тога
што
је
био
намрштен
,
уважавали
су
га
,
и
кад
би
одилазио
,
жалили
би
га
,
деца
би
за
њим
плакала
.
А
то
је
сведоџба
доброг
срца
,
за
ким
деца
плачу
.
И
то
му
тешко
пало
што
се
чика
Јоса
,
кад
се
код
њега
први
пут
као
хусар
представио
,
према
њему
није
као
отац
показао
:
и
онако
није
имао
деце
.
Да
му
је
рекао
:
„
Синко
,
ја
немам
ближег
до
тебе
,
ти
си
слеме
моје
“
,
онда
би
он
за
њега
у
ватру
скочио
;
али
овако
,
правио
му
хладне
понуде
,
празну
заштиту
,
што
и
туђин
чини
,
или
из
сујете
,
или
из
достојанства
,
па
тако
је
и
чика
Јоса
као
туђин
говорио
.
Његове
господствене
речи
нису
га
огревале
,
јер
он
није
дошао
код
њега
да
проси
:
могао
је
сам
,
што
’
но
кажу
,
и
на
леду
живети
.
Мора
да
се
чика
стидео
што
је
синовац
као
прост
каплар
к
њему
дошао
,
и
канда
је
то
какав
грех
што
није
из
академије
,
но
као
прост
војник
у
војску
стао
,
на
што
је
вољу
имао
.
Сав
живот
Решпектов
већ
је
од
детињства
огорчен
,
па
мора
у
том
огорчењу
и
скончати
.
Шта
му
хасни
сад
чикино
наслеђе
?
Аница
је
све
и
сва
чинила
само
да
му
здравље
поврати
.
Она
се
нада
и
царској
милости
,
јер
у
првој
ствари
био
је
невин
,
а
у
другој
је
у
фурији
убио
.
Већ
се
приправља
да
иде
самом
цару
,
да
поднесе
молбу
ради
помиловања
,
само
да
мало
оздрави
.
Кад
би
напољу
опет
буна
била
,
па
да
може
на
коња
сести
,
оздравио
би
и
скинуо
би
и
сам
окове
,
али
овако
не
.
Решпект
не
оздравља
.
Ево
баш
оно
писмо
што
сам
га
добио
од
пријатеља
,
и
овако
гласи
:
„
Поштовани
пријатељи
!
Ваш
рођак
,
Васа
Огњан
Решпект
,
умро
је
,
и
то
од
туберкулозе
.
Пред
смрт
на
неколико
дана
,
сваки
дан
сам
га
походио
и
бавио
сам
се
код
њега
по
могућству
.
Исповедио
ми
цео
његов
живот
.
Доиста
,
изванредан
живот
,
и
сажаљења
достојан
!
Имао
је
у
депозитуму
три
хиљаде
форината
,
и
то
је
оставио
његовој
супрузи
,
Аници
,
тестаментално
;
но
каже
ми
аудитор
да
тај
тестаменат
неће
ништа
вредети
по
супругу
,
јер
не
може
да
докаже
да
је
венчан
с
њоме
,
и
тако
ће
се
то
нарушити
.
И
тај
новац
родбина
ће
добити
,
јер
на
такву
робију
осуђен
,
изгубио
је
по
закону
право
тестаменат
правити
.
Он
је
за
живота
преко
аудитора
истраживао
,
као
и
супруга
му
,
да
докаже
да
је
венчан
у
С
.
,
али
том
патеру
нема
више
ни
трага
—
умро
је
—
па
нема
нигде
ни
у
записнику
каквог
трага
.
Ваљда
се
у
рату
све
изгубило
.
Доста
то
да
Аница
не
може
то
да
докаже
,
па
се
тако
узима
канда
нису
ни
били
венчани
.
Но
то
би
била
велика
срамота
по
целу
родбину
кад
би
се
ко
тог
наслеђа
примио
,
а
лишио
Аницу
,
која
је
њега
тако
љубила
и
са
беспримерном
оданошћу
и
пожртвовањем
њега
у
свим
невољама
до
последњег
часа
верно
служила
.
Умро
је
као
јунак
у
нашим
рукама
,
десна
рука
у
Аничиној
,
лева
у
мојој
руци
,
а
очи
управљене
на
Аницу
;
и
последња
му
реч
била
:
„
Анице
!
“
Не
могу
вам
описати
у
свему
тај
жалостан
призор
—
Аницу
и
Решпекта
;
никад
тог
изванредног
човека
заборавити
нећу
.
Збогом
!
“
Ето
,
то
је
Васа
Решпект
.
Нећу
га
ни
ја
заборавити
,
и
то
ће
моја
брига
бити
да
од
родбине
нико
ни
паре
не
узме
од
наслеђа
Решпектова
,
но
све
мора
доћи
у
руке
дивне
,
племените
Анице
.
Решпект
је
био
човек
од
калибра
једног
Крастима
,
који
у
битци
код
Фарсале
са
сто
двадесет
својих
ветерана
решио
се
да
битку
против
Помпеја
започне
,
и
,
окренув
се
Јузију
Цезару
,
рекао
:
„
Данас
,
војводо
,
или
ћеш
ми
живом
или
мртвом
захвалити
,
и
—
јуриш
!
И
заплете
Помпејеву
војску
,
да
је
Цезару
прилике
дао
душмана
смождити
,
и
нашли
га
мртва
,
са
сабљом
у
устима
.
Или
од
калибра
једног
Мансдорфа
,
који
у
Тридесетолетном
Рату
,
у
Задру
,
наместити
се
дао
,
самртно
већ
болестан
,
међу
два
топа
,
и
тако
,
држећи
се
руком
за
топове
,
издане
Да
је
отац
био
мало
мекши
,
а
мати
мало
строжа
,
боље
би
било
.
И
опет
вам
кажем
:
то
је
Васа
Решпект
!
Једни
повичу
:
„
Mordkerl
!
“
Јанаћ
Сарајлија
:
„
Бе
аферим
,
то
је
делија
!
“
Спешити
,
цркв
.
-слов
.
,
журити
.
Жени
,
франц
.
génie
,
дух
,
геније
.
Фелдцајгмајстор
,
нем
.
Feldzeugmeister
,
артиљеријски
генерал
;
маршал
.
Командирендер
,
нем
.
kommandierender
(
General
)
,
главнокомандујући
.
Гренцхусар
,
нем
.
Grenzhusar
,
погранични
хусар
.
Обрлаћман
,
Оберлајтнант
нем
.
Oberleutnant
поручник
.
Испарирати
,
нем
.
ausparieren
,
одбити
.
Вахмајтор
,
нем
.
Wachtmeister
,
коњички
подофицир
.
Биртија
,
нем
.
Wirtshaus
,
крчма
.
Moedkerl
,
нем
.
,
ђидо
,
делија
.
Глориолета
,
франц
.
gloriette
,
мала
сеница
у
башти
.
Алегирати
,
латин
.
allegare
,
наводити
,
упућивати
.
У
смислу
:
казивала
му
све
.
Баир
,
арап
.
,
необрађена
земља
,
овде
у
смислу
обала
.
Српска
вероисповедна
школа
.
Први
разред
гимназије
.
„
Руководство
къ
славянстҍй
граматицҍ
"
од
Аврама
Мразовића
,
штампано
први
пут
1794
.
Грунт
,
нем
.
Grund
,
непокретно
имање
.
Битонг
,
словачки
провинц
,
кланица
.
Пофалити
.
нем
fehlen
,
погрешити
.
Кост
,
нем
Кost
,
храна
.
Швалересно
,
Франц
.
chevaleresque
,
витешко
.
Трајдрот
,
нем
.
,
једна
врста
финога
штофа
.
Понкнехт
,
нем
.
Bankknecht
,
касапски
момак
.
Урлауб
,
нем
.
Urlaub
,
одсуство
.
Дешперат
,
Франц
.
désespoir
,
очајање
.
Мизантроп
,
грч
.
,
човекомрзац
.
Фурија
,
лат
.
furia
,
бес
.
Накана
,
побуда
Лат
.
:
Стефан
од
Никола
,
племић
.
године
1804
.
Магистрат
.
лат
.
magistartus
,
општински
суд
и
одбор
.
Сенатор
,
лат
.
senator
,
у
смислу
:
општински
одборник
у
Мађарској
.
Исти
предмет
,
карактеристичан
за
парничарску
ћуд
Сент-Андрејаца
,
разрадио
је
Игњатовић
у
већој
приповетци
Пита
хиљаду
форината
(
1886
)
.
1827
,
када
је
руска
,
француска
и
енглеска
флота
уништила
турску
.
Винтер
,
Фрилиг
,
Сомер
,
Хербст
,
нем
.
Winter
,
Frühling
,
Sommer
,
Herbst
,
Зима
,
Пролеће
,
Лето
,
Јесен
.
Квод
либет
,
од
лат
.
quod
libet
,
слика
састављена
без
реда
из
више
делова
.
Стати
у
војнике
,
постати
војник
.
Хандгелт
нем
.
Handgeld
,
новац
који
се
даје
добровољцима
при
ступању
у
војску
.
Транспортсхаус
,
нем
.
Transportshaus
,
касарна
за
привремено
борављење
војника
у
пролазу
.
Депо
,
франц
.
Dépôt
,
војно
слагалиште
.
Искати
се
,
провинц
.
,
тражити
.
Лат
.
:
Незахвална
отаџбино
,
нећеш
имати
кости
моје
.
Мишамода
,
франц
.
marchande
de
modes
,
модискиња
.
Зјело
,
слов
.
,
врло
.
Мајестетичан
,
од
лат
.
majestas
,
величанствен
.
Обрштар
,
нем
.
Oberst
,
пуковник
.
Фалити
,
нем
.
fehlen
,
погрешити
.
Фајерпикета
,
нем
.
Feuerpiquett
,
вод
војника
унапред
одређен
да
прави
ланац
при
пожарима
.
Сахрана
,
чување
.
Alibi
,
лат
.
,
приисуство
једне
личности
на
другом
месту
а
не
на
оном
на
коме
се
злочин
или
преступ
десио
.
Прескрбити
,
уштедети
.
В
.
Конт
,
песму
од
мађарског
песника
Гарајија
,
у
познатом
преводу
Змаја
Јована
Јовановића
.
Кanonenkreuz
,
нем
.
,
топовски
крст
.
Липиска
Битка
,
битка
код
Лајпцига
,
18
октобра
1813
,
када
су
савезници
победили
Наполеона
И
.
Коморат
,
франц
.
camarade
,
друг
.
Дешаржирати
,
франц
.
décharger
,
опалити
.
Каштига
,
тал
.
sastigo
,
казна
.
Амбо
,
тал
.
ambo
,
два
добитка
на
лутрији
.
Терно
,
тал
.
terno
,
три
добитка
на
лутрији
.
Резистенција
,
лат
.
rezistentia
,
отпор
.
Brachium
,
лат
.
,
рука
.
Тренчинска
столица
,
тренчинска
жупанија
,
област
у
Угарској
.
Трактација
,
лат
.
,
tractatio
,
гошћење
,
чашћење
.
Мунта
,
лицитација
.
Конштак
,
болест
у
костима
.
Нобилитет
,
лат
.
nobilitas
,
отменост
,
господство
.
Асас
,
арап
.
,
верска
секта
,
у
Палестини
у
XИИИ
веку
,
овде
у
смислу
разбојник
,
зликовац
.
Хегеде
,
виолина
.
Редутски
бал
,
тал
.
ridotto
,
бал
с
маскама
.
Јуристански
бал
,
бал
ђака
правника
.
Фумигирати
,
исмејавати
,
презирати
.
Лот
,
герм
.
,
некадашња
мера
за
тежину
,
у
последње
време
за
10
грама
.
Тандлморк
,
нем
.
Tandelmarkt
старударски
пијац
.
Одвисност
,
зависност
.
Нем
.
:
Хермина
је
на
умору
.
Мухтарош
,
„
муфташ
”
.
Дувна
,
калуђерица
.
В
.
роман
Јакова
Игњатовића
Милан
Наранџић
.
Фела
,
мађ
.
,
врста
.
Побочна
господична
,
госпођица
дружбеница
.
Pur
sang
,
франц
.
,
чистокрвац
.
Цимер
,
фирма
.
Zur
schönen
Braut
,
нем
.
,
Код
лепе
невесте
.
Кондиторај
,
нем
.
Кonditorei
,
посластичарница
.
Нагодба
,
погодба
.
Митолошко
божанство
које
служи
богове
на
Олимпу
.
Еденски
,
јевр
.
,
рајски
.
Аблезовати
нем
.
ablösen
,
смењивати
се
.
Haute
creme
,
франц
,
највиши
слој
.
Мени
,
франц
.
menu
,
јеловник
.
Curaçao
,
франц
.
,
кирасо
(
врста
ликера
)
.
Хаускнехт
,
нем
.
Hausknecht
,
слуга
.
Однијекање
,
одрицање
,
одбијање
.
Фент
,
франц
.
feinte
,
претварање
.
Флангирача
,
од
франц
.
flâner
,
скиталица
.
Пасажер
,
франц
.
passager
,
овде
у
смислу
посетилац
,
гост
.
Еквипирање
,
франц
.
équipment
,
опремање
.
Багажија
,
франц
.
bagage
,
пртљаг
.
Сателит
,
лат
.
satelles
,
франц
.
satellite
,
пратилац
.
Halb-rechts
,
нем
.
,
полу-десно
.
Halb-links
,
нем
.
,
полу-лево
.
Сиротињски
отац
,
општински
чиновник
који
врши
дужност
старатељског
судије
у
месту
.
Увет
,
услов
,
погодба
.
Фалишан
,
лат
.
falsus
,
лажан
.
Алармирати
,
франц
.
alarmer
,
узбунити
.
Еквитација
,
лат
.
equitatio
,
овде
зграда
за
јахање
.
Шарже-коњ
,
коњ
за
јуриш
(
?
)
.
Сплецу
,
изгледа
да
је
омашка
при
писању
или
штампарска
грешка
.
Проприетар
,
франц
.
prorietaire
;
Инхабер
,
нем
.
Inhaber
,
сопственик
.
Швенкунг
,
нем
.
Schwenkung
,
промена
фронта
.
Тинта
,
нем
.
Tinte
,
мастило
.
Унтерофицир
,
нем
.
Unteroffizier
,
подофицир
.
Сакумпак
,
нем
.
Sack
und
Rask
,
војнички
ранац
.
Владимир
и
Косара
,
драмско
дело
српског
писца
Лазара
Лазаревића
(
1805—1846
)
.
Изегзаминирати
,
лат
.
examinare
,
испитивати
.
Лапалија
,
нем
.
Lappalie
,
ситница
,
будалаштина
.
Каплар
од
две
капитулације
,
каплар
на
трећем
року
.
Битка
код
Вахау
,
битка
близу
Лајпцига
,
16
октобра
1813
,
један
од
главних
момената
велике
„
Битке
Народа
“
.
Алијарт
,
нем
.
Allierte
,
савезник
.
Битка
код
Кулма
,
у
Чешкој
,
