Ориент-Рундсцхау,
у
коме
бијаше
описана
најновија
дефраудација
котарског
предстојника
истог
уреда
,
иначе
родом
Пољака
.
У
чланку
се
тврдило
,
да
је
котарски
предстојник
при
градњи
неких
званичних
зграда
покрао
18000
К
.
,
и
за
тај
новац
себи
саградио
вилу
.
Сви
се
смијаху
,
нико
се
не
осјећаше
увријеђен
,
што
им
је
предстојник
тако
понижен
.
Кикот
,
смијех
и
подругљиво
подвикивање
бијаше
достигло
врхунац
,
када
унутра
уђе
Душан
доста
неодлучно
.
Мато
Ловрић
,
исти
онај
колега
,
који
је
добио
писмо
из
Сарајева
,
које
бијаше
написано
у
стилу
професора
Франка
,
прикаже
се
Душану
званично
и
учтиво
са
манирима
школе
за
играње
.
Држање
Душаново
бијаше
тако
неодлучно
,
страшљиво
и
снизходљиво
,
као
да
се
осјећао
кривим
.
—
Ово
је
нека
будала
—
помисли
у
себи
Мато
Ловрић
—
овом
ћемо
већ
дати
.
—
Господине
колега
,
ако
Вам
што
устреба
,
радо
ћу
Вам
бити
на
услузи
,
—
ословио
га
је
Мато
Ловрић
врло
љубазно
.
Ако
немате
стана
,
ја
Вам
препоручујем
собу
код
једне
врло
добре
наше
босанске
породице
,
тамо
ће
вам
бити
све
врло
угодно
.
Душан
се
није
хтио
да
упушта
ниским
ни
у
какво
пријатељство
,
па
ни
с
’
овим
новим
колегом
,
који
му
се
љубазно
нудио
.
—
Хвала
лијепо
,
за
сад
ћу
бити
у
хотелу
,
гдје
ми
се
врло
свиђа
,
одврати
Душан
хотимице
избјегавајући
да
се
икоме
приближује
,
но
сутра
дан
је
ипак
нашао
себи
приватан
стан
.
Нови
колега
,
Мато
Ловрић
је
ипак
имао
право
да
с
Душаном
сједи
у
једној
соби
за
једним
столом
,
према
томе
,
да
га
запиткује
,
да
се
упушта
с
њиме
у
искрене
разговоре
,
но
једно
му
се
не
свиђаше
,
наиме
,
да
Душан
никада
не
износи
свога
мишљења
.
Душан
је
према
њему
осјећао
у
право
одвратно
чувство
и
ако
му
тај
Мато
Ловрић
није
ништа
учинио
.
Јер
када
се
приказивао
том
човјеку
,
најпре
је
на
његовом
лицу
видио
велики
нос
,
испод
малог
чела
једнолико
свијетле
очи
,
као
да
су
премазане
неком
чудном
смолом
без
свјетлости
.
Мату
Премужића
су
звали
:
„
египатска
сфинга
.
“
Зашто
египатска
сфинга
?
У
вече
,
када
је
пала
тамна
ноћ
и
свако
се
повукао
у
своју
собу
,
на
једном
углу
се
виђала
једна
велика
гломазна
људска
прилика
с
великим
носем
.
Та
носата
људска
фигура
је
стајала
непомично
,
нијемо
као
скамењена
и
то
баш
ондје
,
куда
је
морала
у
вече
проћи
по
пиво
служавка
котарског
предстојника
.
То
се
дешавало
свако
вече
по
сат-два
,
да
се
та
нијемо
непомична
прилика
тамо
виђала
.
„
Египатска
сфинга
“
рече
један
.
„
Египатска
сфинга
“
прихвати
други
и
за
трен
ока
залијепи
се
ово
име
за
Мату
Премужића
као
да
се
наслонила
два
туткалом
премазана
парчета
артије
једно
уз
друго
.
Кад
је
Душан
боље
промотрио
то
лице
,
заиста
се
увјери
о
свим
својствима
сфинге
на
овом
лицу
без
израза
,
које
изгледаше
као
да
се
следило
или
скаменило
баш
у
оном
тренутку
,
када
ништа
није
мислило
.
Мату
Ловрића
,
прозваног
египатска
сфинга
,
није
нико
трпио
,
но
су
ипак
у
касаби
радо
слушали
његове
говоре
,
јер
је
обијао
све
прагове
касабе
,
и
то
госпођа
званичника
,
Хрвата
званичника
а
нарочито
Срба
.
Због
овог
пошљедњег
својства
високо
га
је
цијенио
један
велики
званичник
Хрват
,
за
кога
су
зли
језици
говорили
,
да
све
зна
шта
се
дешава
у
Сарајеву
на
земаљској
влади
и
у
римокатоличком
каптолу
.
Душан
је
опазио
на
истом
колеги
на
једној
судској
расправи
нешто
необично
.
Кад
кад
он
што
проговори
Мато
Ловрић
се
сав
промени
,
сав
се
претвори
у
пажњу
и
опрезно
мотри
,
шта
ће
Душан
рећи
.
Кад
га
Душан
погледа
,
опази
на
египатској
сфинги
ову
необичну
напетост
но
како
опази
,
да
га
је
овај
погледао
,
Мато
Ловрић
се
насмије
,
но
на
лицу
му
се
покаже
полузбуњеност
,
као
када
се
човјек
ухвати
у
штети
.
Душан
се
обично
учини
да
није
примјетио
,
онако
као
расијан
баца
поглед
преко
осталих
,
па
по
некад
и
на
Ловрића
,
скоро
га
не
опажајући
и
ту
сада
опази
,
како
га
исти
Мато
Ловрић
мјери
,
проматра
му
очи
,
косу
,
нос
,
оковратник
,
дугмета
на
манџетнама
,
сваки
покрет
,
а
нарочито
,
кад
што
проговори
.
Када
га
Душан
летимице
погледа
,
он
скиде
с
њега
поглед
,
но
одмах
послије
тога
проматраше
га
с
истом
позорношћу
.
Душан
Трифковић
се
није
умио
бранити
.
Једног
дана
баш
када
је
био
пазар
,
на
самој
чаршији
ослови
Душана
непознат
женски
глас
.
Он
се
осврне
.
Позна
некадању
послужитељку
у
болници
у
Сарајеву
.
—
Чим
се
забављате
овдје
господине
?
—
Овдје
сам
с
мужем
,
а
муж
ми
је
благајник
код
порезног
уреда
.
—
Душан
се
забезекне
.
Иста
ова
женска
у
Сарајеву
у
земаљској
болници
није
уживала
најљепши
глас
,
не
само
као
све
„
вертерке
“
у
Сарајевској
болници
,
већ
као
све
аустријанке
Њемице
,
које
када
остављају
своју
домовину
,
као
да
сматрају
за
своју
дужност
,
да
тамо
оставе
и
свој
карактер
.
—
Такав
олош
долази
из
пријека
овамо
и
напредује
—
помисли
Душан
у
себи
,
када
се
опрости
са
овом
ново
печеном
госпођом
Босанком
.
Само
што
се
окренуо
,
спази
велик
нос
,
и
познати
образ
египатске
сфинге
.
Овај
је
стајао
баш
на
оном
мјесту
,
куд
је
морала
проћи
служавка
котарског
предстојника
.
—
А
ви
гањате
—
ослови
Душана
,
али
је
био
тако
збуњен
,
као
да
му
је
Душан
прочитао
са
лица
,
кога
чека
,
док
му
међутим
бијаше
лице
вазда
без
израза
и
мисли
.
—
Молим
,
молим
господин
колега
—
отресао
се
Душан
од
овог
сумњичења
и
без
ријечи
отиде
даље
.
Сутра
дан
му
је
лепи
Мато
дошао
у
стан
,
кад
Душан
није
био
код
куће
и
тачно
се
распитивао
,
куд
одлази
Д
.
Трифковић
,
с
ким
се
састаје
и
кога
посећује
.
Није
потрајало
три
дана
,
поче
један
Србин
колега
тражити
Душаново
друштво
.
Исти
господин
,
по
имену
Сава
Репић
,
бијаше
писар
у
суду
у
истој
канцеларији
са
Душаном
Трифковићем
.
Сава
Репић
је
био
већ
стар
момак
,
изнемогао
скоро
и
без
одушевљења
,
једино
што
га
је
по
некад
тиштала
неправда
Србину
учињена
.
Њега
су
до
сада
премјештали
десет
пута
свуд
по
Босни
и
Херцеговини
.
Душан
с
почетка
није
знао
шта
значи
ова
љубазност
;
док
му
Србин
колега
не
поче
причати
.
Сједили
су
обојица
у
гостијоници
у
доста
повјерљивом
разговору
као
нове
колеге
Срби
.
—
Господине
судче
,
овдје
се
свашта
зна
за
сваког
,
куд
ко
иде
,
с
ким
се
састаје
,
гдје
и
ским
се
забавља
.
—
Ово
му
је
све
говорио
Србин
колега
.
Идем
ја
прије
неколико
мјесеци
у
један
сат
ноћи
са
крсне
славе
једног
пријатеља
.
Уједаред
ме
на
улици
окружише
пасманџије
.
Сутра
дан
се
писало
некоме
у
Сарајево
,
да
тумарам
ноћу
.
Будите
увјерени
,
да
је
у
квалификацијону
табелу
ушло
:
Води
неуредан
живот
,
одан
ноћном
тумарању
.
—
Тек
Вас
неће
унијети
у
квалификацијону
табелу
без
испита
.
Ама
баталите
испит
у
овој
ствари
.
Није
то
суд
.
Знате
ли
шта
је
то
квалифилациона
табела
?
То
је
онај
званични
акт
,
преко
кога
сте
у
стању
сваког
подчињеног
по
својој
вољи
без
доказа
,
без
испита
оцрнити
,
уништити
га
.
Вјерујете
ли
Ви
,
да
смо
сви
ми
Срби
тамо
најцрње
описани
.
Душан
није
ништа
одговарао
,
све
је
вјеровао
,
али
је
ћутао
,
јер
није
више
ни
према
коме
имао
повјерења
.
Говорио
је
само
оно
,
што
је
морао
.
Да
Вам
наставим
даље
,
шта
се
овдје
све
дешава
.
Једног
дана
зазвони
у
предстојниковој
соби
.
Цин
!
Цин
!
Мене
је
звао
.
—
Гдје
сте
то
били
ноћас
?
упита
ме
.
—
У
кафани
—
бијаше
мој
кратак
одговор
и
бијах
забезекнут
.
—
Није
истина
,
били
сте
у
једној
турској
кави
,
и
насмеја
се
.
—
Шта
Вам
раде
те
врашке
цуре
?
Ајд
можете
ићи
.
Приповједач
застаде
и
погледа
,
Душана
.
Душан
пак
ћуташе
и
не
хтједе
никаквог
свог
мишљења
да
искаже
.
—
Одкуд
је
то
дознао
предстојник
?
Шта
мислите
?
За
мном
су
ишла
два
полицаја
.
То
вам
причам
да
знате
.
Има
много
,
много
ствари
,
које
бих
Вам
имао
,
—
могао
—
а
и
требао
да
причам
.
Приповједач
застаде
,
удуби
се
у
мисли
преда
се
,
но
као
неки
укор
му
се
указа
на
лицу
.
Са
неким
сажаљењем
погледа
на
Душана
.
—
Господине
,
ја
вам
морам
ипак
казати
...
нешто
—
једва
се
одлучи
овај
стари
ислужени
званичник
босанске
владе
.
—
Чувајте
се
драги
пријатељу
—
поче
га
опомињати
,
—
овдје
се
ради
о
вашој
части
,
плету
се
замке
да
вас
уплету
у
њих
и
да
вас
морално
униште
.
—
Душан
сав
узнемирен
отиде
кући
.
На
столу
затече
писмо
од
непознате
личности
.
Једна
женска
га
је
звала
на
ноћни
састанак
некамо
изван
касабе
.
Сутра
дан
Сава
Репић
опет
почне
старим
тоном
.
—
Знате
л
’
,
какав
се
глас
пронио
по
граду
?
Да
је
ноћу
нападнута
једна
поштена
грађанска
кућа
,
у
коју
је
аферу
и
један
наш
из
суда
умјешан
.
Душан
са
чисто
пробуди
.
Како
?
из
нашег
суда
?
из
нашег
уреда
?
запита
Душан
.
—
Јест
.
—
—
Па
је
ли
починио
какву
штету
?
—
Тај
је
човјек
из
нашег
суда
чак
у
овом
локалу
.
Душан
се
осврне
по
дворани
,
али
није
видио
никога
из
котарскога
суда
.
—
Чак
за
овим
столом
сједи
!
—
Ви
господине
колега
-
Ви
умјешани
у
овој
афери
?
!
запрепашћено
запита
Душан
.
Сава
Репић
се
снебиваше
.
—
Не
ја
господине
,
већ
да
Вам
право
кажем
,
за
Вас
се
говори
,
да
сте
Ви
тај
били
,
који
сте
ноћу
насрнули
на
кућу
једног
грађанина
,
и
тамо
напали
на
једно
сироче
,
његово
посвојче
,
кад
никог
није
било
код
куће
.
Душан
задрхта
и
престрави
се
.
Скоро
да
је
сумњао
,
да
он
то
није
био
.
Сјети
се
,
камо
је
све
ишао
ових
дана
.
Никуд
,
укратко
одговори
себи
.
Дакле
нијесам
ја
,
а
на
мене
се
набједило
.
Био
је
сав
поблиједио
у
лицу
од
помисли
,
у
какову
је
опасну
околицу
упао
.
Када
је
амо
дошао
и
помислио
,
да
му
се
и
овдје
догоде
какве
подвале
,
тешкоће
и
неприлике
,
да
ће
се
одрећи
службе
,
сада
му
то
више
не
падаше
на
памет
.
Овдје
се
прије
свега
морао
оправдати
,
јер
му
је
углед
понижен
,
ево
чак
и
овдје
на
пошљедњој
станици
његова
живота
.
То
значи
свуд
и
за
навјек
изгубити
сав
углед
.
Једва
дође
к
себи
,
да
се
даље
распита
о
овој
новој
својој
афери
.
—
Ваш
колега
Мато
Премужић
је
о
томе
свуд
глас
разнио
,
има
томе
већ
скоро
осам
дана
—
извјештаваше
Сава
Репић
даље
,
кунећи
се
,
да
о
овоме
говори
читава
касаба
с
највећом
осудом
и
презрењем
Душана
Трифковића
.
Ту
Душан
Трифковић
покупи
сву
своју
снагу
са
оно
још
мало
преосталог
поноса
,
да
се
у
овој
до
сада
најпрљавијој
афери
опере
.
Сутра
дан
је
ујутру
смјеста
отишао
полицајном
шефу
и
захтјевао
,
да
се
иста
дјевојка
доведе
на
саслушање
.
Дође
млада
дјевојка
од
петнаест
година
у
дворану
страшљиво
и
застиђено
.
—
Ја
ћу
Вас
питати
,
а
Ви
ћете
одговарати
,
рече
шеф
полиције
,
но
пазите
,
да
само
истину
говорите
,
јер
ако
би
што
слагали
,
то
би
могло
бити
погибељно
за
Вас
.
Је
ли
био
овај
господин
кадгод
у
Вашој
кући
?
—
Није
.
Полицајни
шеф
застане
за
час
и
погледа
Душана
Трифковића
.
—
Гдје
сте
Ви
господина
први
пут
видјели
?
-
Ја
господина
нигдје
нисам
видјела
.
—
Ви
га
и
не
познајете
зар
?
—
Не
познајем
.
-
Ја
мислим
да
није
потребно
даље
испитивати
дјевојку
с
обзиром
на
њено
њежно
доба
—
рече
шеф
Душану
на
њемачком
језику
,
да
дјевојче
не
разумије
.
Ствар
је
сасвим
јасна
—
доврши
шеф
.
Одпустише
дјевојку
.
—
Господине
шефу
,
ја
ћу
Вас
молити
за
свједока
у
будућој
судској
расправи
,
рече
Душан
на
крају
и
захваливши
оде
.
Послије
ове
клевете
колеге
против
колеге
чињаше
се
Душану
,
да
није
могуће
да
заједно
остану
у
једном
званију
.
Нешто
се
морало
учинити
,
већ
да
са
себе
опере
ову
срамоту
.
Ствар
се
могла
само
судски
изравнати
.
Прије
него
што
је
могао
учинити
кораке
с
тужбом
,
ствар
је
најприје
јавио
свом
начелнику
.
Ујутро
доста
рано
закуца
на
врата
начелникова
.
—
Ја
Вам
савјетујем
,
да
приватно
изравнате
ствар
,
—
одвраћао
је
начелник
Душана
од
тужбе
.
Замислите
да
међу
колегама
завлада
раздор
.
—
Ријеч
колега
је
са
неком
важношћу
нагласио
,
као
да
би
у
случају
тужбе
још
већи
прекршај
учинио
сам
Душан
.
Душан
ово
схвати
као
опомену
и
изгуби
од
енергије
,
којом
је
био
започео
.
—
Ја
се
у
овој
афери
морам
прати
—
господине
начелниче
,
Ви
ћете
сами
то
захтијевати
.
—
Ама
увидите
,
господине
колега
,
да
то
не
би
било
лијепо
,
да
се
читав
суд
и
ми
срамотимо
због
ове
Ваше
свађе
.
Ја
Вам
савјетујем
умирите
се
—
и
гласом
му
и
лицем
проструји
лажна
нежност
.
—
Молим
то
није
моја
свађа
—
бранио
се
Душан
.
—
Но
па
добро
,
Ваша
увреда
,
као
поправљао
се
начелник
.
—
У
осталом
то
није
ништа
тако
страшно
.
То
је
више
него
страшно
да
колега
колегу
и
то
без
повода
на
овакав
лажан
начин
срамоти
.
Мене
ће
судска
расправа
морати
опрати
.
—
Али
господине
колега
!
Ваљада
тек
нећете
на
суд
?
Забога
то
је
одмах
наступио
неугодан
заплет
за
вас
обоје
.
Ја
ћу
Вам
дати
савјет
.
Ви
се
лијепо
приватно
измирите
.
Ја
ћу
наћи
посредника
.
На
наваљивање
начелниково
Душан
пристане
на
измиру
под
условом
,
да
онај
опровргне
све
пред
свима
члановима
суда
,
пошто
је
ту
лаж
прво
у
суду
изрекао
.
Пред
скупом
свих
присутних
судских
чиновника
је
Мато
Премужић
стајао
као
права
египатска
сфинга
,
и
тек
када
је
проговорио
,
показа
се
да
је
двоножно
биће
.
Пред
свима
је
јавно
изрекао
ове
ријечи
,
које
му
је
Душан
саставио
и
захтјевао
,
да
их
пред
свима
изговори
:
Признајем
,
да
сам
свом
колеги
неправду
учинио
,
но
ја
нисам
имао
никакових
злих
намјера
,
и
ево
пред
свима
јавно
изјављујем
,
да
врло
жалим
,
што
сам
заведен
лажним
исказима
лажну
вијест
о
свом
колеги
по
граду
разнио
,
и
овим
молим
г
.
колегу
за
опроштај
.
Ту
приступи
Душану
Трифковићу
.
—
Будите
увјерени
господине
колега
,
да
сам
Вас
увијек
дубоко
поштовао
и
да
ћу
и
на
даље
гајити
према
Вама
најдубље
поштовање
—
рече
Мато
Премужић
и
пружи
Душану
руку
,
а
Душан
пружи
своју
руку
свом
ево
од
сада
стеченом
новом
пријатељу
.
Послије
ових
догађаја
наступи
страшан
мир
у
касаби
.
Нико
се
више
није
распитивао
за
ову
„
аферу
“
Србина
званичника
,
јер
је
наступило
силно
разочарање
у
извјесним
круговима
,
пошто
су
се
сасвим
нечему
другом
надали
.
Душан
Трифковић
се
повукао
у
своју
собу
,
узнемирен
и
застрашен
,
које
се
послије
претворило
у
сталан
страх
и
страшљиво
очекивање
нечега
грознијег
.
Нека
слутња
и
предосјећање
овлада
њиме
,
као
да
се
против
њега
спрема
ужасно
,
према
чему
се
не
ће
моћи
више
бранити
.
Такав
је
ето
немир
овладао
њиме
и
Душан
Трифковић
пропадаше
сам
у
себи
,
постаде
од
њега
очајник
.
Но
касаба
зато
није
заспала
сном
,
она
је
наставила
свој
стари
начин
живота
.
Сплетке
,
подметање
и
прљаве
љубавне
афере
жена
швапских
,
ческих
и
пољских
званичника
и
опет
дођоше
на
дневни
ред
.
Те
су
жене
оставиле
своје
родне
крајеве
,
за
које
их
вежу
све
успомене
и
повеле
се
за
људима
,
који
ће
их
ухљебити
.
Дошле
су
амо
у
туђу
земљу
,
у
стран
свијет
,
ту
се
превариле
у
сваком
очекивању
,
изгубиле
душевну
равнотежу
,
разочарале
се
.
У
свему
почеше
најприје
очајавати
,
за
тим
презираху
и
омаловажаваху
све
у
овој
земљи
,
једино
се
почеше
бринути
да
спасу
још
ово
мало
живота
,
који
им
преостаје
.
Свом
страшћу
јурнуше
у
лов
за
уживањима
;
без
зазора
и
страха
,
без
стида
и
срама
се
отимају
за
онај
омиљени
предмет
,
у
коме
виде
своју
срећу
.
Нађе
ли
се
ко
да
им
смета
,
у
својој
самообрани
сипају
отров
на
сваког
око
себе
,
који
се
усуђује
да
им
хоће
да
отме
и
тај
посљедњи
залогај
душевне
и
тјелесне
насладе
,
јер
на
такав
један
залогај
има
бар
права
свако
живо
биће
.
Наста
јагма
тих
госпођа
за
младићима
па
чак
иза
неке
старије
младиће
с
пуним
шпаговима
.
Ориент-Рундсцхау
је
и
опет
износио
нове
дефраудације
мужева
им
,
но
и
тим
се
аферама
само
читало
у
швапском
листу
и
говорило
:
а
,
швапски
лист
лаже
!
Осим
тога
долажаху
силне
тужбе
српског
сељака
против
свих
званичника
с
којима
српски
сељак
има
посла
,
но
о
томе
нису
нити
новине
писале
,
нити
се
о
томе
говорило
.
То
није
имало
у
себи
пикантне
дражи
,
говорити
пак
о
томе
значило
би
само
будити
интерес
за
ту
босанску
„
марву
“
,
која
добро
даје
,
а
тиме
би
се
можда
учинило
штогод
за
сељака
против
интереса
званичника
.
Осим
тога
је
касаба
много
напредовала
,
нарочито
у
трговини
.
Сваког
се
дана
досељавали
нови
трговци
.
За
кратко
вријеме
се
створила
читава
колонија
народа
израиљског
.
У
року
од
године
дана
бијаху
посјели
све
главне
улице
и
тачке
града
.
Сви
углови
главних
улица
бијаху
њихови
.
Имађаху
свега
на
продају
,
што
народу
треба
.
Ова
колонија
има
своје
трговине
за
одјело
,
за
шпецерај
,
и
то
неколико
њих
;
ова
колонија
имађаше
свог
месара
,
два
сајџије
,
апотекара
,
свог
књижара
два
кројача
,
свог
љебара
,
двије
своје
гостионе
у
које
долажаху
Срби
,
а
у
њој
нико
ван
њих
није
знао
српски
.
Осим
тога
имађаше
ова
колонија
свог
доктора
,
инжинира
,
адвоката
,
велељепну
синагогу
и
рабинера
.
Само
свог
цара
нису
имали
,
јер
цар
кошта
новаца
.
Сви
они
дођоше
амо
без
новаца
,
данас
пак
имају
у
рукама
сву
трговину
,
и
за
кратко
су
вријеме
себи
потчинили
сав
трг
и
сву
трговину
читаве
околине
.
Код
њих
су
сељаци
добијали
новаца
у
најоскудније
доба
године
;
у
зиму
је
сељак
имао
новаца
,
но
љети
пако
није
имао
хране
,
ни
жита
,
ни
пшенице
,
јер
се
морала
вратити
љубав
људима
,
који
су
им
у
неприлици
помогли
!
Ова
колонија
гледаше
великој
будућности
у
сусрет
у
овим
крајевима
,
гдје
домаћи
трговци
још
мјере
на
аршин
,
продају
лошу
робу
за
скуп
новац
и
варају
на
кантару
.
И
саме
жене
тих
нових
домаћина
босанских
радо
потпомажу
напредак
,
јер
су
све
те
чопором
дјеце
окружене
;
ове
младе
,
здраве
,
дебеле
,
крупне
,
бујне
жене
су
пуне
обећања
,
да
ће
богато
покољене
даровати
овим
иначе
потребитим
земљама
.
Сав
овај
културни
напредак
ове
касабе
стоји
под
заштитом
котарског
предстојника
,
градског
биљежника
и
шефа
полиције
.
Котарски
предстојник
је
један
ислужен
„
фелдвебл
“
,
умировљен
ветеринар
градски
биљежник
,
пропали
гимназиалац
шеф
полиције
.
Под
заштитом
ове
тројице
је
напредовала
касаба
.
Они
су
управљали
и
заповједали
над
касабом
.
Они
су
глобили
,
кажњавали
и
затварали
сељака
,
а
за
мито
им
опраштали
казне
.
Предстојник
Пољак
јамчио
је
за
сигурност
овог
напретка
,
јер
је
био
сигуран
у
свом
послу
,
а
ишао
је
кроз
касабу
као
кроз
своју
собу
;
странцима
скида
шешир
до
доље
,
Турцима
по
турски
,
а
кад
се
Србима
јавља
,
дигне
руку
до
шешира
и
дотакне
га
се
само
.
Он
једини
живи
овдје
мирно
и
задовољно
,
као
некада
паша
у
истој
овој
касаби
на
своме
пашалуку
.
Све
му
се
клања
и
боји
га
се
,
јер
за
његовим
леђима
стоје
смјеста
сви
жандари
котара
,
а
у
случају
потребе
сва
војска
округа
.
21
.
1903
.
године
,
у
позну
јесен
,
заталасаше
се
духови
у
читавој
Босни
и
Херцеговини
.
Оно
,
што
је
српски
и
муслимански
народ
ових
земаља
жељно
чекао
,
ма
и
најмању
промјену
у
управи
ових
земаља
уздајући
се
ма
и
најмањем
олакшању
,
ево
дошло
је
.
Као
кад
камен
падне
у
сред
мирне
воде
,
и
таласи
се
у
једнаким
круговима
шире
на
све
стране
,
тако
се
попут
стријелине
брзине
из
Сарајева
по
свој
Босни
и
Херцеговини
разнио
глас
:
земља
је
добила
новог
министра
,
који
обећава
све
жеље
и
тужбе
саслушати
,
све
неправде
отклонити
и
нов
поредак
и
нов
правац
дати
управи
ове
земље
.
Српске
вође
веселије
погледаше
горе
према
Бечу
,
откуд
се
обећава
ново
сунце
које
ће
свима
синовима
ове
земље
једнако
свијетлити
.
И
српски
званичник
и
српски
подузетник
па
и
српски
сељак
се
обрадова
,
да
је
дошло
вријеме
његовог
откупа
,
ријешење
свих
неправди
.
Обећавало
се
,
да
ће
се
уредити
српско
црквено
питање
,
да
ће
се
дати
српском
народу
црквени
статут
и
да
ће
се
уредити
аграрно
питање
.
И
она
омладина
,
која
је
учествовала
у
народној
борби
,
коју
је
досадања
управа
све
до
данас
одбијала
и
гонила
,
и
та
омладина
на
челу
са
Боривојем
Хаџи-Костићем
,
гледаше
у
своју
будућност
слободно
и
с
пуно
наде
,
и
жељно
очекиваше
новог
министра
,
који
ће
човјечански
у
овој
земљи
мјерити
Србину
као
и
странцу
.
Боривој
Хаџи-Костић
се
спремао
и
надао
оном
жељеном
ријешењу
свога
животног
питања
,
које
је
до
сада
ова
управа
несавјесно
узела
у
своје
руке
и
тамо
држала
у
гордијев
чвор
везане
животе
многих
младих
Срба
.
Боривој
се
чврсто
уздао
,
да
ће
се
његово
питање
повољно
ријешити
,
и
онда
ће
почети
нов
живот
у
раду
и
за
српску
омладину
и
за
њега
.
Васпитаваће
онаку
омладину
народу
,
какву
овај
треба
,
све
ће
учинити
на
научном
пољу
,
проучавајући
и
даље
сељачко
питање
,
у
коме
је
ево
до
данас
од
прве
посјете
села
дотле
дотјерао
,
да
је
већ
имао
стварних
резултата
и
читав
план
разрађен
,
како
би
се
аграрно
питање
дало
ријешити
.
—
Набавио
је
себи
пуно
научних
књига
,
пролазио
кроз
сву
Босну
,
залазио
у
сеоске
куће
,
разговарао
се
са
агама
,
све
побиљежио
и
ево
имао
готов
приједлог
,
само
да
се
среди
и
јавности
преда
и
да
се
тиме
то
питање
на
стварном
темељу
покрене
,
помогне
и
сељаку
и
аги
и
да
се
једаред
среде
ови
запарложени
одношаји
ове
земље
,
због
чега
се
не
може
напријед
поред
свег
чврсто
споменутог
обећавања
и
заваравања
од
стране
старе
управе
.
Кад
је
Душан
Хаџи-Костић
с
вољом
радио
на
овој
ствари
,
мисао
,
да
помогне
српском
сељаку
и
да
му
створи
нове
темеље
,
стопила
се
с
мишљу
,
да
и
свој
живот
у
своме
дому
уреди
,
у
своме
рођеном
дому
,
гдје
ће
он
бити
домаћин
и
домаћицу
имати
уза
се
.
Друга
за
живот
је
себи
већ
изабрао
.
Ту
није
било
ни
једног
спорног
питања
,
ту
није
било
ни
једне
жеље
,
која
не
би
била
задовољена
.
Све
је
било
свршено
између
њега
и
Драгице
.
Она
му
је
дала
ријеч
,
у
коју
је
он
више
вјеровао
него
у
темеље
,
на
којима
Требевић
почива
.
Боривој
Хаџи-Костић
је
у
тако
удешеним
одношајима
видио
једино
ријешење
свога
живота
.
Он
није
ни
у
што
друго
толико
вјеровао
у
свом
будућем
раду
,
као
у
рад
на
оваким
темељима
,
које
је
држао
за
једино
могуће
,
једино
добре
,
једино
спасоносне
за
њ
.
То
није
био
занос
у
Боривојовој
души
,
то
је
било
мушко
увјерење
душе
,
која
до
сада
није
никаквих
планова
правила
,
већ
вазда
живела
по
заповјестима
изнутра
.
Боривој
Хаџи-Костић
се
био
спремао
на
нешто
извјесно
,
што
се
ево
сада
ближило
;
и
напокон
је
ипак
морало
доћи
.
Стрпљење
га
није
изневјерило
,
надање
га
није
преварило
,
он
је
испаштао
досадањим
животом
погрјешке
читаве
породице
,
ако
их
је
ова
имала
у
себи
,
он
невин
човјек
и
народни
борац
.
Ту
сама
правда
с
неба
мора
доћи
,
да
изврши
закон
.
Боривој
Хаџи-Костић
је
био
у
дубини
душе
увјерен
,
да
ће
се
све
добро
ријешити
,
нарочито
,
када
се
народне
вође
у
послу
споразумјеле
са
земаљском
управом
у
црквенополитичким
питањима
.
Боривој
је
ликовао
заједно
са
вођама
и
са
народом
,
да
је
ново
министарство
вољно
да
поправи
старе
погрјешке
и
тражи
,
да
се
помири
с
народом
и
ево
прво
му
пружа
руку
.
Чекао
је
згодан
час
и
да
не
буде
ни
једна
ријеч
узалудна
.
И
Душана
Трифковића
су
ови
гласови
о
промјени
министарства
а
с
њиме
промјена
политике
према
Србима
такођер
узнемирили
.
И
он
је
мислио
на
какав
год
било
преокрет
у
своме
животу
,
желио
је
то
,
али
је
престао
да
се
нада
,
да
то
може
наступити
.
Почео
је
осјећати
,
да
малаксава
под
ударима
оваког
живота
.
Кад
је
наступила
дубока
јесен
,
и
кад
дођоше
они
кратки
дани
,
дуге
ноћи
,
које
почињу
већ
у
пет
сати
,
наступи
страшно
стање
и
за
Душана
.
Био
је
одијељен
од
читавог
друштва
,
за
које
је
знао
,
да
о
њему
криво
мисли
и
зло
говори
.
Све
што
год
је
онај
колега
с
великим
носем
зло
казао
аа
њ
’
,
то
су
брже
боље
остале
колеге
Хрвати
,
Чеси
,
Пољаци
и
други
прихватили
као
голу
истину
,
и
у
њу
се
вјеровало
.
У
то
друштво
Душан
није
више
могао
из
два
разлога
,
прво
:
друштво
,
које
овако
просуђује
и
прави
мишљење
,
оно
је
недостојно
,
друго
:
тако
би
друштво
њега
још
више
понизило
пред
самим
собом
.
Остаде
сам
себи
.
Прође
зима
и
наступи
прољеће
,
све
је
у
природи
оживело
,
но
у
души
Душана
Трифковића
се
све
више
помрачује
,
у
њему
све
иде
уназад
.
Једног
љетњег
дана
га
походи
у
стану
Репић
сав
срећан
и
задовољан
.
Поздравља
га
и
смјешка
се
,
но
ништа
не
говори
.
Душан
виде
,
да
овај
има
нешто
да
му
каже
и
чисто
се
поплаши
.
Помисли
,
опет
ће
бити
какови
гласови
.
—
Потврђен
црквено-школски
статут
—
изговори
напослетку
Репић
сав
радостан
.
—
Какав
статут
,
ја
не
знам
ни
за
какав
статут
.
—
Ма
црквено-школски
статут
,
сва
касаба
узаврела
од
радости
.
Душан
Трифковић
учини
очима
,
као
да
нешто
тражи
,
и
као
да
је
нашао
то
што
је
тражио
.
—
Аха
—
и
климаше
обореном
главом
.
—
Сјећам
се
.
Послије
тога
не
рече
једне
ријечи
на
грдно
изненађење
Репићево
.
Тако
прође
и
љето
,
дође
јесен
и
зима
.
Душан
Трифковић
као
да
живи
ван
времена
и
људи
.
Ту
некако
дође
глас
до
њега
,
да
се
у
Сарајеву
приређује
велика
добротворна
свечаност
.
Тај
га
догађај
побуди
на
размишљање
.
Како
би
било
,
кад
би
отишао
на
ту
забаву
,
отргнуо
се
за
неко
вријеме
из
овог
страшног
стања
,
—
можда
би
се
нешто
могло
десити
?
Но
шта
?
Шта
би
се
могло
десити
?
Ни
сам
није
знао
,
на
пошљетку
чак
није
ни
вјеровао
у
могућност
каква
обрта
за
њ
.
Но
ипак
се
четрнаест
дана
заносио
том
мишљу
,
и
када
дође
вријеме
забаве
,
није
дуго
оклијевао
.
Измоли
осам
дана
допуста
,
који
му
се
једва
даде
.
Крене
се
на
пут
.
У
Сарајеву
се
међутим
ствари
знатно
промијениле
од
како
је
потврђен
црквено-школски
статут
.
Свијет
се
обрадовао
,
а
вође
су
и
даље
остале
забринуте
,
јер
је
влада
земаљска
удесила
,
да
кроз
овај
статут
и
даље
може
да
управља
унутарњим
црквеним
стварима
,
да
поставља
митрополите
,
да
управља
васпитањем
омладине
,
и
многе
друге
ствари
је
влада
сада
законом
задобила
у
своје
руке
.
Народ
се
обрадовао
,
јер
је
ево
спала
с
њега
анатема
,
да
не
смије
у
цркву
и
да
се
одрече
јавног
живота
.
Народ
је
опет
пошао
у
цркву
,
и
о
Ускрсу
и
Божићу
се
у
цркви
Богу
молио
.
Српски
народ
је
дахнуо
духом
,
а
то
осјетише
сви
у
земљи
.
И
међу
Муслиманима
се
осјетио
нов
покрет
.
У
грудима
скривени
осјећаји
и
мисли
сада
сазреше
,
и
муслимански
народ
са
омладином
заједно
поче
да
диже
главу
.
На
уста
вођа
и
омладине
и
муслимански
народ
поче
протестовати
против
свог
злог
стања
,
у
који
га
је
довела
земаљска
управа
.
Муслимани
почеше
увиђати
,
почеше
осјећати
потребу
да
се
приближе
Србима
.
У
том
комјешању
,
летењу
,
где
се
још
није
знало
за
право
шта
се
хоће
,
гдје
се
још
није
нашао
прави
пут
за
заједнички
рад
,
састане
се
један
од
вођа
нове
муслиманске
омладине
са
Боривојем
Хаџи-Костићем
.
Бег
Хасан
Ибрахимпашић
је
до
данас
са
стране
гледао
на
Србе
,
као
на
рају
,
која
је
само
другог
господара
добила
.
Но
када
се
међу
Муслиманима
почело
говорити
о
положају
Муслимана
у
Босни
и
Херцеговини
пошље
доласка
Аустрије
,
сви
увидјеше
,
да
њих
иста
судбина
гони
од
то
доба
као
и
Србе
старосједиоце
.
Бег
Хасан
Ибрахимпашић
увиди
,
да
та
српска
раја
умије
слободно
да
мисли
,
да
се
бори
за
своја
права
и
за
ову
заједничку
од
туђина
потиштену
и
његову
домовину
.
Једног
дана
је
Хасан
Ибрахимпашић
,
као
један
од
првака
муслиманских
у
српској
гостионици
сио
за
српски
сто
и
братски
се
поздравио
са
Боривојем
Хаџи-Костићем
и
с
осталом
српском
господом
за
столом
.
Стари
познаници
,
али
који
се
мало
састајаху
,
брзо
отпочеше
разговор
.
—
Како
је
?
упита
Хасан
први
Боривоја
.
—
Па
фала
Богу
,
мало
боље
—
одговори
Боривој
,
мислећи
на
овај
мали
народни
успех
код
потврде
црквено-школског
статута
.
А
како
ти
?
—
Зло
—
одговори
Хасан
Ибрахимпашић
одлучно
и
показа
забринуто
лице
.
Ибрахимпашић
настави
брзо
и
одлучно
.
—
Зло
је
,
од
како
нам
дође
Аустрија
у
ову
нашу
заједничку
домовину
.
Боривој
и
сви
остали
се
изненадише
овој
слободи
,
да
бег
овако
отворено
говори
,
шта
више
,
што
је
ево
и
бег
изјавио
,
да
је
незадовољан
са
овијем
стањем
у
земљи
.
Разговор
брзо
доби
свој
одређен
правац
.
—
Нами
је
данас
боље
—
рече
један
из
омладине
,
који
је
уздизао
потврду
црквено-школског
статута
.
—
Не
дао
Бог
да
смо
задовољни
с
тим
,
што
нам
је
дала
влада
тим
статутом
—
одврати
један
старији
члан
друштва
,
који
је
и
сам
учествовао
у
раду
и
око
стварања
статута
.
—
Ви
сте
много
успјели
,
а
нијесте
много
добили
са
статутом
,
поче
млади
бег
Хасан
Ибрахимпашић
.
Ви
сте
Срби
показали
прави
пут
,
ви
сте
нас
све
научили
,
како
се
треба
борити
за
права
и
ви
сте
и
нами
Муслиманима
постали
узор
,
од
вас
хоћемо
да
се
научимо
како
треба
бранити
своје
.
Велим
,
нијесте
много
добили
,
већ
сте
много
успјели
,
а
нас
ово
упућује
на
вас
а
и
вас
на
нас
Муслимане
,
да
заједнички
:
наставимо
борбу
за
остала
права
.
Сви
се
изненадише
овако
искреном
и
отвореном
говору
.
—
Је
ли
то
могуће
?
упитаће
један
из
друштва
.
Зар
не
ће
међу
нами
стајати
прошлост
,
која
нас
страшно
дијели
?
-
А
зашто
да
нас
дијели
прошлост
и
зашто
да
тражимо
погрјешке
у
прошлости
.
Боље
нека
нас
научи
прошлост
како
не
треба
—
одговори
Хасан
бег
Ибрахимпашић
.
—
Живио
брате
,
за
ову
златну
ријеч
—
рече
Боривој
братски
и
рукова
се
са
младим
бегом
.
Тешко
оном
коме
прошлост
није
учитељица
.
—
А
да
ли
је
могуће
одстранити
све
несугласице
,
спорна
питања
,
као
питање
посједа
,
ага
,
кметова
?
упитаће
исти
онај
из
друштва
.
—
Не
само
да
је
све
то
могуће
на
миран
и
праведан
начин
ријешити
,
већ
је
то
сваки
поштен
наш
ага
увидио
и
у
свом
срцу
ријешио
.
—
Да
ли
се
о
томе
у
вас
већ
савјетовало
—
умјеше
се
Боривој
.
—
Све
наше
вође
муслиманске
,
сва
омладина
народна
је
сложна
у
том
питању
.
У
нас
се
родио
нов
покрет
за
ту
ствар
.
Сви
се
изненадише
,
јер
нијесу
досада
могли
ни
вјеровати
,
да
међу
Србима
и
Муслиманима
Босне
и
Херцеговине
може
да
дође
,
да
се
сложе
у
овијем
питањима
,
која
су
вјековима
дијелиле
ова
два
народа
у
овијем
земљама
.
—
Исте
оне
невоље
,
што
су
вас
у
једну
војску
спојиле
,
гони
ево
и
нас
у
један
табор
—
поче
Ибрахимпашић
одлучно
.
—
И
када
будемо
сви
у
једном
табору
,
моћи
ћемо
се
одбранити
од
туђина
.
Зашто
би
се
ми
данас
свађали
,
када
имамо
заједничког
непријатеља
.
Баш
зато
,
што
се
наш
ага
свађао
и
гложио
са
Србином
кметом
,
дошла
је
Аустрија
у
нашу
домовину
и
заробила
нас
.
—
А
јели
ага
вољан
да
се
мири
—
упаде
и
опет
онај
из
друштва
,
коме
је
све
ово
било
невјероватно
што
чује
сада
први
пут
из
уста
једног
угледног
Муслимана
.
—
Наше
вође
,
аге
и
омладина
је
увидјела
све
зло
у
прошлости
,
које
се
више
не
смије
понављати
.
—
То
су
одавно
биле
наше
жеље
—
рече
Боривој
.
Ми
смо
све
мирно
гледали
,
трпјели
и
чекали
.
—
Ваш
народ
се
добро
понио
,
и
нас
је
управо
задивио
и
научио
нас
,
шта
је
људско
достојанство
;
српски
народ
,
који
је
нами
,
пет
вијекова
робовао
,
научио
нас
је
ево
тек
данас
,
да
га
почитујемо
.
Срце
нам
диктује
и
људски
понос
у
нами
,
и
зато
вас
тражимо
,
јер
данас
нијесте
више
раја
за
нас
.
Па
и
ми
данас
патимо
с
вами
заједно
.
Народ
нам
се
ево
расели
по
Турској
и
Малој
Азији
,
а
нами
као
и
вами
одводе
фратори
и
бискуп
дјецу
и
слабе
жене
из
прадједовске
вјере
.
И
ми
хоћемо
ево
као
и
ви
да
ступимо
у
отворену
борбу
против
угњетача
странаца
.
Хоћемо
да
будемо
људи
,
а
не
да
живимо
вјечито
под
туторством
;
ми
тежимо
затим
,
да
очувам
материалну
екзистенцију
и
посједе
,
да
очувамо
и
осигурамо
домовину
од
навале
странаца
,
који
нас
потискују
као
и
вас
.
Желимо
да
у
својој
земљи
будемо
пуноправни
и
слободни
грађани
.
Јер
није
право
да
се
земљовласници
и
кметови
,
као
старосједиоци
заједничке
нам
домовине
,
око
посједа
крве
,
док
се
у
тој
истој
нашој
домовини
бесплатно
дијели
земљиште
страним
колонистама
,
који
на
нашу
домовину
немају
никаква
права
.
То
нас
је
довело
до
увјерења
,
да
у
вами
од
данас
гледамо
не
рају
,
већ
равноправне
грађане
с
нами
у
овој
домовини
,
и
као
с
таковима
да
заједнички
ступимо
у
слошки
рад
у
одбрани
заједничке
наше
домовине
и
грађанских
нам
права
.
То
вам
поручују
наше
вође
,
омладина
и
муслимански
народ
.
Сви
скочише
на
ноге
и
братски
се
поздравише
са
Муслиманом
,
који
је
ево
донио
прве
гласове
мира
и
поруку
Муслимана
ове
земље
,
да
желе
заједно
да
раде
са
Србима
.
—
Ево
ти
брате
деснице
као
залог
пристанка
све
српске
омладине
у
Босни
и
Херцеговини
на
заједнички
,
рад
—
одврати
Боривој
.
Једни
интереси
нас
везују
,
од
данас
почиње
ново
доба
за
нашу
домовину
од
данас
смо
једномишљеници
.
На
ове
ријечи
сви
поскакаше
и
обећаше
поштеном
ријечи
,
да
ће
заједнички
бранити
ову
домовину
од
странаца
...
Није
потрајало
дуго
,
све
је
Сарајево
узаврело
,
све
се
ускомјеша
,
а
из
Сарајева
захватише
таласи
новог
покрета
читаву
Босну
и
Херцеговину
и
народ
оживе
ојачан
новом
вјером
на
успјех
.
23
.
Када
је
Душан
Трифковић
на
путу
у
Сарајеву
угледао
касабу
за
собом
,
њему
се
помрачи
у
души
када
помисли
,
да
ће
се
опет
амо
морати
вратити
.
Чисто
види
пред
собом
велик
нос
,
и
као
смолом
замазане
очи
.
И
онда
опет
као
да
чује
ријечи
оног
пријатеља
из
Сарајева
при
поласку
овако
:
ту
ћеш
оставити
кости
своје
.
Баци
још
један
поглед
у
сиву
земљином
бојом
увијену
зимску
природу
.
Неколико
гавранова
накостријешени
од
зиме
сједе
на
грању
без
лишћа
и
нешто
бесвјесно
гачу
.
Ту
се
Душан
увије
у
дебели
зимски
огртач
,
затвори
очи
и
поче
себи
замишљати
пут
када
буде
сио
у
жељезничка
кола
.
Само
да
сиђе
с
ових
овдје
кола
,
пак
ће
већ
заборавити
на
овај
свој
будући
гроб
.
Кола
се
тресла
по
рапавом
путу
,
а
он
затворених
очију
мишљаше
не
на
пут
,
ни
на
добротворну
забаву
,
већ
на
нешто
,
што
би
се
могло
десити
,
што
би
га
спасло
из
овог
ужасног
положаја
.
Но
шта
је
то
било
,
тај
догађај
,
који
би
имао
све
преокренути
,
то
ни
сам
није
знао
.
Долазак
у
Сарајево
му
ништа
није
промјенио
расположење
.
Непрестано
је
био
туробан
и
забринут
.
Пође
улицом
.
Он
све
познаје
,
њега
нико
.
Чинило
му
се
,
као
да
га
свако
сматра
тамо
у
касаби
већ
закопана
и
заборавили
га
,
сви
и
пријатељи
и
познаници
и
трговци
,
где
је
свој
новац
трошио
и
дјевојке
,
с
којима
је
ашиковао
и
које
су
на
њ
рачунале
;
све
га
је
заборавило
.
Сретне
се
са
неколико
полу
познатих
лица
,
чији
израз
показиваше
очито
омаловажење
.
Као
да
им
је
на
лицу
читао
мисли
:
тај
је
због
својих
афера
и
још
слабијег
знања
бачен
тамо
некуд
за
божија
леђа
.
Чак
неки
искренији
познаници
,
кад
су
га
издалека
угледали
,
окретаху
у
страну
главу
,
да
му
се
неморају
одјавити
.
Уједаред
спази
познато
лице
;
то
бијаше
професор
Франк
.
Брзо
упути
корак
у
Европу
кафану
,
у
коју
долази
прва
публика
,
у
коју
је
и
он
као
Сарајлија
долазио
.
Сједе
за
један
сто
.
Радије
би
побјегао
у
касабу
натраг
,
помисли
но
како
се
сјети
оног
самовања
,
великог
носа
и
као
смола
замазаних
очију
,
њиме
овлада
кајање
.
Погледа
на
сат
,
но
само
што
је
вратио
сат
у
џеп
,
сјети
се
да
не
зна
колико
је
сати
.
Опет
мораде
извадити
сат
,
и
сада
се
чисто
преплаши
,
када
га
сат
увјери
,
да
је
тек
по
сата
,
како
је
изашао
у
град
,
и
све
ово
већ
доживио
.
Кафана
је
међутим
живјела
бучним
варошким
животом
.
Ту
улазе
већином
странци
и
сједају
на
своја
,
већ
од
година
заузета
сједала
;
ту
је
све
помјешано
,
и
сношљиво
,
и
Њемци
и
Чеси
и
Пољаци
сједе
један
крај
другог
,
Јевреји
са
познатим
важним
лицем
проучавају
рубрике
у
новинама
под
насловом
:
берза
,
док
им
жене
са
прозора
кокетирају
са
богатим
Босанцима
,
који
се
шетају
тик
крај
прозора
кафанских
.
Прави
живот
и
важност
добија
кафана
тек
онда
,
када
долазе
аустријски
официри
и
—
швапске
глумице
.
Унутра
рупи
чопор
обријаних
лица
а
крај
њих
женске
.
Уједаред
се
примадона
одвоји
од
друштва
и
упути
се
билијару
,
гдје
су
три
официра
пред
генералом
,
који
је
ту
у
близини
сједио
,
своје
знање
и
ратну
тактику
са
куглама
на
зеленој
чоји
показивали
.
Баш
у
часу
,
када
је
онај
млади
кокетни
подпоручик
замахнуо
штапом
,
да
једним
ударем
ријеши
овај
рат
себи
у
прилог
,
приближи
му
се
примадона
и
гурне
га
.
Кугла
учини
„
гикс
“
а
млади
подпоручик
разочаран
гледаше
у
покварен
план
на
чохи
.
—
Ох
волим
што
сам
га
ударила
,
види’те
само
,
кугла
му
учинила
гикс
—
једва
изговараше
примадона
церећи
се
пред
својим
друштвом
.
Видите
га
само
како
се
једи
као
мали
,
—
ох
волим
што
сам
га
ударила
...
ха
,
ха
и
зацени
се
од
смијеха
,
док
јој
он
не
поче
пријетити
смијешећи
се
.
Одмах
иза
овога
улети
један
капетан
,
узверених
очију
и
важног
израза
,
као
да
су
му
припели
суху
јарећу
кожу
преко
важног
,
озбиљног
лица
.
Када
не
нађе
мјеста
крај
прозора
,
баци
презиран
поглед
по
свима
у
гостионици
,
а
поглед
му
је
кратко
говорио
свима
присутнима
:
Багаж
!
Иначе
кафана
изгледа
као
каква
станица
на
путу
.
Непрестано
улазе
кондуктери
и
портири
,
с
поља
се
чује
звонце
омнибуса
,
путници
се
дижу
важно
и
брзо
,
још
брже
одлазе
,
све
их
је
мање
,
чини
се
као
да
су
сви
ови
гости
сами
путници
и
чекају
,
када
ће
доћи
један
са
звонцетом
па
и
њима
рећи
:
изволте
се
господо
спремати
на
пут
,
све
је
спремно
,
све
је
готово
за
пут
;
и
тај
са
звонцетом
као
да
чекаше
,
када
ће
и
она
господа
са
златним
оковратницима
и
сабљама
са
стране
,
као
најстарији
и
најсталнији
гости
оставити
ову
гостионицу
и
одпутовати
.
Душан
се
мало
умири
и
сасвим
се
механички
лати
новина
,
које
су
лежале
на
његовом
столу
.
Бијаху
махом
сами
сарајевски
листови
.
Узме
полузванични
њемачки
лист
.
Поче
читати
,
да
се
разоноди
.
Телеграми
:
Беч
.
Његово
Величанство
цар
и
краљ
је
данас
посјетио
изложбу
кухања
.
Беч
У
двору
је
данас
био
дворски
објед
за
24
лица
.
Беч
Њено
ц
.
и
к
.
величанство
надвојвоткиња
Марија
Јозефа
је
данас
допутовала
у
Беч
.
Биоград
.
Вијести
,
да
краљ
кани
дати
оставку
у
прилог
једног
аустријског
надвојводе
показују
се
као
измишљене
.
Биоград
.
Овдје
се
оснива
аустрофилска
партаја
под
вођством
једног
бившег
аустријског
шпијона
.
Преврне
другу
страну
.
Дневне
новости
:
Приватни
љекар
,
Израел
Фишер
је
данас
отпутовао
у
Монархију
својој
родбини
.
Наименовања
:
Емануел
Кон
је
наименован
за
савјетника
у
земаљској
влади
у
ВИИ
.
дневном
разреду
.
Милош
Србонић
,
официал
у
XИ
.
дневном
разреду
је
унапријеђен
у
X
.
дневни
разред
.
Преврне
трећу
страну
сарајевског
владиног
органа
на
немачком
језику
.
Анонсе
.
1
.
Изнајмљује
се
соба
са
свима
удобностима
код
младе
госпође
вишег
владиног
чиновника
.
Официри
имају
првенство
.
2
.
Професорски
кандидат
,
Србин
Босанац
,
тражи
себи
зараде
ма
и
као
кућевни
учитељ
.
3
Продаје
се
читлук
.
Првенство
имају
Немци
и
Чивути
из
пријека
.
4
.
Расписује
се
стјечај
за
вишег
владиног
чиновника
.
Првенство
имају
Немци
и
Хрвати
,
који
су
се
учили
у
језуитским
школама
.
Одговори
уредништва
.
Господину
К
.
у
касаби
Д
Т
.
Жао
нам
је
чути
,
да
се
госпође
виших
званичника
и
кћери
им
морају
свађати
због
недостатка
у
младим
људима
,
и
да
је
због
тога
настао
велик
раздор
у
бољем
вишем
друштву
.
Препоручујемо
градском
вијећу
,
да
се
обрати
на
корпскоманду
,
те
да
се
у
касаби
намјести
војничка
региманта
и
тиме
задовољи
и
овим
потребама
.
Новости
Наш
уважени
грађанин
,
Израел
Шлезингер
посјекао
се
при
резању
ноктију
,
те
ће
морати
неколико
дана
мећати
енглески
фластер
на
палац
десне
ноге
.
Душан
прекине
читање
,
даље
није
могао
више
читати
.
Када
је
Душан
Трифковић
свршио
читање
,
у
том
тренутку
га
неко
љубазно
поздрави
.
Душан
набра
лице
на
осмијех
.
Исто
тако
љубазно
отпоздрави
,
но
када
виде
ко
је
,
он
се
уозбиљи
.
Био
је
то
Милош
Симић
,
познати
господин
„
из
пријека
“
.
Душан
учини
озбиљно
лице
,
да
овога
одбије
,
но
прије
него
што
је
Душан
ово
извео
,
онај
се
већ
спремио
да
иде
.
Душан
није
могао
од
стида
да
подноси
,
да
му
овај
дијели
милостињу
пријатељским
љубазним
понашањем
.
—
Здраво
Душане
!
зачује
са
стране
непријатно
оштар
глас
.
Осврне
се
скоро
намргођено
,
но
брзо
се
насмијеши
,
када
виде
Стевицу
.
Стевица
му
приступи
и
на
лицу
му
се
одражавао
лак
ироничан
омаловажавајући
осмијех
.
Душан
опази
ово
,
но
не
хтједе
одговарати
на
њ
.
—
Каковим
си
ти
то
послом
дошао
у
Сарајево
?
Душан
не
знађаше
шта
да
одговори
.
Стевица
и
не
чекаше
одговора
,
већ
како
је
по
свом
обичају
брзо
говорио
,
настави
.
—
Чујеш
еј
,
пожури
се
с
тим
твојим
унапређењем
.
Овдје
се
говори
да
би
те
могли
отпустити
из
службе
.
Душан
се
ту
трже
и
чисто
му
се
згрчише
сви
живци
и
у
тијелу
и
на
лицу
.
Тајна
слутња
његова
бијаше
то
од
како
је
премјештен
,
а
овај
је
ево
сада
откри
.
Као
да
ју
је
сада
први
пут
схватио
.
Та
му
мисао
сада
поста
страшна
.
Да
се
уједаред
нађе
на
сред
улице
!
—
Имам
ја
доста
новаца
спремио
сам
ја
себи
пара
—
изговори
Душан
слабим
гласом
,
као
да
га
је
та
несрећа
већ
задесила
.
Када
помисли
колико
би
дуго
још
могао
живјети
од
тих
пара
,
у
глави
му
се
нешто
помрачи
,
у
мозгу
збуни
.
—
Ех
,
тог
се
ја
не
бојим
,
рече
као
у
себи
и
учини
му
се
,
као
да
слуша
неког
другог
те
ријечи
изговарати
.
Када
га
је
Стевица
оставио
сама
,
дуго
се
мораде
одмарати
,
док
није
дошао
к
себи
.
Овај
је
погодио
његове
слутње
,
дакле
ће
бити
нешто
у
ствари
—
мислио
је
Душан
и
није
могао
више
да
се
ослободи
од
тих
мисли
,
све
док
није
Боривој
Хаџи-Костић
дошао
.
Боривој
га
је
једва
познао
,
тако
се
промјенио
.
Она
прије
вазда
углађена
коса
Душанова
бијаше
сада
накостријешена
и
у
средини
сва
замршена
у
једно
клупче
.
Очи
су
му
свијетле
као
да
је
побољевао
.
Када
Душан
види
Боривоја
,
мал
се
није
заплакао
.
Не
умјеле
ништа
рећи
,
само
га
гледаше
,
док
га
Боривој
није
први
ословио
.
Но
одмах
се
послије
првих
ријечи
ослободи
те
душевне
везаности
и
поче
се
тужити
.
На
пошљетку
се
повукоше
за
пошљедњи
сто
у
кафани
и
ту
сада
изби
из
Душана
незадовољство
.
Боривој
му
проматраше
скоро
унакажено
лице
и
не
вјероваше
да
је
све
истина
што
говори
,
јер
Србима
престоји
лепша
будућност
у
овим
земљама
.
Тако
је
бар
нови
министар
обећао
.
—
Ја
се
чудим
да
прогони
против
тебе
још
трају
,
—
изненађено
је
говорио
Боривој
.
—
Ма
обећало
нам
се
да
ће
нас
унапређивати
и
да
ће
бити
предусретљиви
према
Србима
.
У
Сарајеву
су
већ
почели
у
том
смислу
радити
.
Народне
вође
се
измириле
с
владом
и
ето
добисмо
доста
слободоуман
црквено-школски
статут
,
и
то
за
кратко
вријеме
.
Душан
ћуташе
и
климаше
главом
као
болесник
коме
се
говори
:
ма
већ
си
оздравио
!
а
њега
у
ствари
болест
дави
.
Душан
је
чак
веровао
у
могућност
истинитости
лијека
,
о
ком
је
Боривој
говорио
,
али
није
вјеровао
,
да
је
тај
лијек
и
за
њ
створен
.
—
Ја
сам
пропао
,
за
мене
нема
више
ничега
доброг
,
лијепог
,
узоритог
,
ничега
,
ја
не
вјерујем
више
ни
у
шта
—
изговори
Душан
Трифковић
очајно
.
—
А
,
иди
човјече
,
немој
говорити
као
мали
,
који
не
умије
ни
обичних
удара
да
подноси
—
одбијао
је
Боривој
Душаново
очајање
,
изговарајући
ове
ријечи
с
негодовањем
,
који
се
показује
људима
,
који
учине
глупост
.
-
Ти
вјерујеш
у
то
што
мислиш
,
а
ја
сам
се
освједочио
о
овоме
што
говорим
—
одвраћао
је
Душан
с
тако
сталним
гласом
,
који
је
посведочавао
истинитост
реченог
.
—
Ти
нијеси
живио
у
касаби
,
камо
не
допире
друго
до
ли
заповјест
од
горе
,
гдје
се
не
слуша
на
глас
савјести
већ
на
тирански
налог
.
Ми
смо
у
Босни
херметички
одијељени
од
Српства
,
а
у
касаби
си
и
од
остале
Босне
тако
одијељен
.
Знаш
да
сам
мислио
првих
дана
побјећи
отуд
.
Није
ме
само
босанска
касаба
застрашила
,
већ
странци
званичници
,
који
су
тирани
господари
а
ја
,
без
способности
на
отпор
,
њихов
слуга
.
Желио
сам
некуд
побјећи
ма
куд
—
из
своје
домовине
!
А
куда
?
Гдје
би
могао
под
овим
небом
као
Србин
наћи
уточишта
?
Зар
не
видиш
да
нас
свуд
гоне
!
Данас
је
најгоре
Србин
бити
.
Боривој
се
насмијеши
,
летну
мислима
у
блиску
прошлост
,
када
је
он
нешто
слично
мислио
,
али
ево
ипак
оно
што
је
мислио
и
осјећао
,
није
било
овако
очајно
.
—
Ми
смо
се
сви
борили
,
трпјели
и
стрпељиво
чекали
—
одврати
Боривој
.
—
Откуд
да
је
твоје
стање
горе
од
нашег
?
Мени
ни
љеба
нису
дали
у
мојој
домовини
,
пак
ево
чекам
и
ако
има
Бога
и
правде
,
ни
један
син
ове
домовине
не
ће
пропасти
,
па
ни
ти
!
Душан
дигне
руке
очајно
и
избаци
ужасан
уздах
из
груди
.
—
Не
вјерујем
да
ће
се
моје
стање
икад
поправити
све
ако
ме
и
унаприједе
—
избаци
очајно
.
Море
,
народ
нас
је
васпитао
да
се
заносимо
за
Српством
,
школа
нас
је
увела
у
добра
културе
,
живот
у
варошима
великих
школа
на
миран
рад
,
а
кудгод
се
у
овој
земљи
окренеш
,
свуд
буја
насиље
и
безакоње
против
Србина
.
—
Ма
то
престаје
;
од
како
је
дошао
нов
министар
!
—
Никад
то
не
престаје
,
догод
нами
заповиједа
министар
из
Беча
.
—
И
када
би
ти
министри
хтели
против
нас
,
то
ће
у
будуће
све
мање
моћи
,
јер
се
све
окренуло
на
боље
за
нас
—
говорио
је
Боривој
одлучније
.
Слогом
са
Муслиманима
постајемо
фактор
у
овијем
земљама
,
а
без
наше
воље
не
ће
се
моћи
ништа
.
Ми
се
уздамо
и
у
обећања
новог
министра
.
—
Све
је
лаж
што
год
—
поче
Душан
,
но
брзо
прекиде
—
Ох
,
та
ја
сам
у
касаби
пошљиједњи
човјек
.
И
стражар
и
жандар
и
финанц
и
послужитељ
уреда
више
вриједи
него
ја
!
Све
је
надамном
.
Пао
сам
до
обичног
раденика
у
обичној
радионици
,
који
када
дође
вријеме
,
узме
чекић
,
длијето
или
шило
у
руке
и
иде
на
посао
.
Када
дође
вријеме
,
идем
на
ручак
,
једем
као
и
раденик
,
који
се
ничим
не
поноси
.
Зар
то
није
страшно
у
својој
рођеној
домовини
морати
туђину
ропски
служити
,
бити
му
робом
,
па
и
као
такав
све
чинити
што
дужност
налаже
,
вршити
више
него
што
је
дужност
,
па
ипак
бити
пошљедњи
?
!
У
својој
рођеној
домовини
сам
странац
!
Мене
нико
више
повратити
не
може
.
Своју
младост
,
здравље
,
крв
и
живце
,
све
сам
утрошио
,
сву
радну
снагу
,
мушки
понос
,
новац
и
ево
ништа
нијесам
постигао
.
То
је
почетак
мог
краја
,
у
овом
свијету
нема
заслуга
,
нема
вриједности
—
нема
ничега
више
.
То
ми
је
земаљска
влада
учинила
.
Бацили
су
ме
на
дно
,
откуд
не
може
дубље
и
сад
ме
бију
,
по
глави
,
по
срцу
,
по
грудума
,
свуд
,
да
ме
сасвим
пребију
,
да
не
вриједим
више
ништа
,
ето
,
и
онда
су
успјели
—
уништили
су
једног
Србина
!
изговори
Душан
с
пуштеним
гласом
,
који
је
одавао
малаксалост
.
Наста
мала
пауза
.
—
Странац
никад
није
донео
среће
туђој
земљи
!
Не
вјеруј
да
ће
је
икад
донијети
,
доврши
Душан
очајно
.
Боривоја
увјерише
ове
ријечи
,
да
му
пријатељ
заиста
овако
из
дна
душе
мисли
.
Но
није
вјеровао
у
истинитост
реченог
.
Јер
је
ново
министарство
обећало
поштеном
ријечју
народним
вођама
,
да
ће
побољшати
и
повољно
ријешити
сва
српска
питања
.
Без
сумње
да
се
за
овако
кратко
вријеме
није
могло
све
учинити
,
јер
ту
треба
све
из
основе
почети
.
А
то
захтјева
више
времена
.
Више
није
могао
да
сумња
у
добре
намјере
новог
министарства
,
већ
по
ономе
судећи
,
шта
су
све
обећали
народним
вођама
на
црквено
школском
пољу
.
Ето
и
за
његову
ствар
ће
се
учинити
све
што
се
може
.
Сам
министар
је
казао
једном
вођи
,
чим
се
упразни
мјесто
за
Боривојеву
струку
,
да
ће
се
њему
прво
дати
.
До
данас
се
још
није
ништа
ново
десило
,
нема
мјеста
чак
ни
за
друге
струке
а
нису
ни
једног
странца
намјестили
.
Шта
преостаје
дакле
?
Стрпљиво
чекати
,
но
када
би
тамо
на
влади
учинили
нешто
против
задане
поштене
ријечи
,
онда
би
се
знало
с
ким
се
има
посла
,
и
како
ће
се
даље
морати
радити
.
Боривој
не
хтједе
овај
разговор
настављати
.
Био
је
увјерен
да
је
Душан
пао
у
очајање
,
да
преживљује
кризу
,
која
ће
се
морати
окренути
на
боље
док
је
још
у
Сарајеву
.
—-
Што
ми
ниси
писао
да
долазиш
?
питао
га
је
Боривој
да
разговору
даде
други
правац
,
а
и
да
се
извјести
даље
о
Душану
.
Душан
слегне
раменима
,
као
да
није
умио
одмах
одговорити
.
—
Ни
сам
нијесам
знао
хоћу
ли
доћи
или
не
.
—
Па
то
си
се
размишљао
дакле
.
Зашто
управо
долазиш
,
у
зимско
доба
правиш
тај
велики
пут
?
Душан
застаде
и
не
могаде
казати
зашто
је
управо
дошао
.
Ни
сам
није
био
на
чисто
зашто
долази
,
кренуо
се
до
душе
да
посјети
вечерас
и
добротворну
забаву
,
али
када
се
промислио
дубље
шта
га
је
кренуло
на
пут
,
он
чисто
сам
пред
собом
није
могао
да
призна
:
дошао
је
да
се
деси
какво
чудо
,
нешто
немогуће
.
—
Па
,
никако
—
мислим
да
посјетим
и
довротворну
забаву
—
једва
некако
пребаци
преко
језика
.
Преко
Боривојева
лица
прелети
тамна
сјенка
негодовања
,
набрзо
је
нестане
и
лице
му
опет
поста
мирно
.
—
Па
напошљетку
-
ко
—
хоће
—
нека
иде
,
ја
им
баш
не
би
ишао
—
изговори
Боривој
некако
тешко
,
и
не
хтједе
ништа
више
говорити
о
овој
ствари
.
Боривој
је
стајао
на
народном
становиштву
да
се
дотле
не
учествује
у
јавним
забавама
и
свечаностима
док
се
још
не
удесе
неке
народне
ствари
.
Тако
су
ријешили
вође
са
народом
српским
у
Сарајеву
.
Душана
није
смио
одвраћати
,
јер
чудно
би
изгледало
,
да
га
одвраћа
,
и
ако
у
души
није
одобравао
то
.
—
24
.
Добротворну
забаву
,
која
се
одржала
у
дворницама
градске
вијећнице
,
приредиле
су
госпође
виших
чиновника
по
упутству
својих
мужева
,
који
су
опет
добили
миг
од
горе
,
да
се
нешто
учини
и
за
босанску
сиротињу
.
Велика
дворана
градске
вијећнице
је
била
раскошно
украшена
.
Велики
перзијски
теписи
су
висјели
са
балкона
и
зидова
;
ову
раскош
повећаваше
електрична
свјетлост
.
Све
,
и
госпође
и
дјевојке
и
мушкарци
,
све
,
све
се
бијаше
обукло
у
најлепше
и
најраскошније
одјело
,
да
ниси
могао
разликовати
,
које
је
госпођица
дрорског
савјетника
,
које
банкарова
,
а
које
госпођа
нижег
званичника
.
Колико
листова
у
трговачким
књигама
,
гдје
се
пише
вересија
,
морадоше
трговци
данас
испунити
,
о
том
књиге
ћуте
,
а
прашина
ће
запечатити
ћутање
.
У
Бечу
се
куповало
за
готово
у
Сарајеву
на
вересију
и
кроника
тврди
,
да
нема
у
Сарајеву
радње
,
чак
ни
једне
турске
буде
,
гдје
се
данас
није
у
књигу
уписивало
.
Многе
трговце
су
прошасте
оваке
забаве
већ
у
црно
завиле
,
и
они
су
пропали
,
а
новац
још
,
добили
нијесу
...
Душан
Трифковић
када
виде
овај
сјај
крај
електричне
свјетлости
,
чисто
му
се
ноге
скаменише
.
Осјећао
се
као
сељак
када
први
пут
дође
у
варош
и
не
може
да
схвати
шаренило
на
улици
,
метеж
и
трку
људи
.
Душан
се
још
горе
осећао
,
тако
туђе
,
тако
страшно
,
као
да
је
залутао
у
некакав
страни
град
једне
туђе
државе
,
тако
му
све
бијаше
туђе
,
страшно
страно
.
Велика
дворана
,
у
коју
је
Душан
сада
ушао
,
бијаше
дупком
пуна
свакојаких
лица
,
физијономија
и
носева
;
ту
је
био
сав
аустријски
конгломерат
и
у
спољашњости
и
осјећању
,
мишљењу
и
у
говору
.
Ту
су
плаве
грације
бечких
салона
бацале
нежне
погледе
на
своје
витезове
златних
оковратника
,
млади
фићфирићи
са
моноклом
,
малаксалих
жила
,
ишли
су
около
и
блазирано
омаловажавали
ову
провинцију
;
„
кај
ви
буте
овдје
делали
“
?
поздрављају
се
нека
господа
као
да
поје
славуји
отуд
са
Шестина
крај
Загреба
,
а
весели
кикот
се
разлијегаше
по
дворани
као
код
Шталенера
у
Херналсу
у
Бечу
.
Ни
она
важна
,
ладна
достојанствена
дица
,
која
одлучују
судбином
ових
земаља
,
ни
она
нијесу
изостала
већ
из
разлога
,
да
владине
новине
сарајевске
могу
више
великих
имена
овјековјечити
међу
својим
редовима
,
да
будући
историчари
,
када
буду
по
тим
листовима
купили
историјску
грађу
ових
земаља
,
могу
и
њих
наћи
међу
добротворима
ових
земаља
.
Ту
је
била
и
госпођица
Мицика
,
кћи
једног
писара
порезног
уреда
,
она
вижљаста
госпођица
,
која
је
сваком
добро
позната
са
корза
,
гдје
сваки
дан
прође
по
неколико
пута
горе
—
доле
,
цупкајући
,
као
да
има
федере
у
ножицама
,
и
баца
заљубљене
погледе
нарочито
на
званичнике
испод
деветог
дневног
разреда
.
Данас
су
јој
курисала
два
постарија
владина
тајника
и
частили
је
шампањцем
.
—
А
откуд
ви
данас
овдје
?
Запитаће
неко
Душана
.
Пред
њим
стајаше
мали
човјечуљак
,
великих
крупних
очију
,
просједе
косе
с
фесом
на
глави
.
Био
је
то
Србин
Сарајлија
,
Цвјетин
Пејић
,
познат
кроз
своје
шпекулације
,
које
су
му
за
кратко
вријеме
прибавиле
велико
имање
.
Србин
па
прибавио
себи
имање
!
?
То
му
је
прибавила
,
његова
мудра
глава
и
још
лукавија
политика
.
Тамо
гдје
нема
добити
,
не
политизирај
то
је
принцип
животни
Цвјетина
Пејића
.
„
У
стварима
политике
,
вазда
држи
уз
политику
земаљске
власти
или
уз
цркву
“
.
Цвјетин
Пејић
се
држао
обојега
.
Зашто
држати
уз
народ
,
када
немаш
користи
зашто
имати
и
државу
,
која
не
доноси
?
Зато
је
Цвјетин
Пејић
вазда
држао
уз
владу
,
а
она
му
је
дала
све
повластице
,
што
му
је
доносило
силне
хиљаде
годишње
,
а
он
је
опет
чинио
услугу
влади
у
црквеним
стварима
,
и
тако
имао
цркву
на
својој
страни
.
Цвјетин
Пејић
је
играо
једну
од
важнијих
улога
при
црквеним
заплетима
послиједњих
8—10
година
.
Влада
га
је
увела
у
опћину
црквену
и
био
је
десна
рука
владином
комесару
,
нарочито
у
пословима
извршивања
владиних
наредаба
.
Зато
му
је
опет
влада
дала
све
концесије
,
јер
да
их
он
није
примио
,
добили
би
их
какове
швабе
,
јевреји
и
странци
.
Зато
се
у
политичким
питањима
треба
држати
политичке
и
црквене
власти
!
-
Дете
ви
то
мало
попустите
жице
,
па
ће
све
то
ићи
боље
—
храбрио
је
Цвјетин
Пејић
Душана
,
видевши
да
онај
очајава
—
зашто
трпити
без
хасне
?
Цвјетин
Пејић
се
задржа
још
мало
са
Душаном
и
онда
оде
у
друштво
виших
владиних
чиновника
.
—
Ако
што
устреба
,
само
се
обратите
на
мене
—
препоручивао
му
се
Цвјетин
Пејић
.
—
Данас
се
окреће
политика
на
нашу
