СВЕ
СЕСТРЕ
ИЛИ
САМОУБИСТВО
ЈЕДНЕ
ШВАЉЕ
Слика
из
београдског
живота
НАПИСАО
Б
.
С
.
БЕОГРАД
Издање
Савића
и
Компаније
1903
(
Прештампано
из
„
М
.
Журнала
“
)
БЕОГРАД
Штампарија
Савића
и
Комп
.
,
Космајска
бр
.
16
1903
И
Пре
некога
времена
извршен
је
у
Београду
један
злочин
,
за
којим
се
није
никако
трагало
.
Злочин
је
извршио
један
полициски
писар
,
и
то
на
веома
свиреп
начин
,
а
како
је
његова
жртва
била
једна
сиротица
,
без
оца
и
мајке
,
без
заштите
,
то
је
ствар
брзо
легла
.
Жртва
је
сасвим
пропала
,
њена
сестра
,
ни
крива
ни
дужна
,
лежи
под
земљом
,
а
он
је
постао
још
већи
господин
.
Ево
како
је
то
било
.
Г-ђца
Мара
Зорићева
била
је
веома
лепа
и
нежна
девојка
.
Отац
јој
је
био
чаругџија
,
прилично
радио
,
али
,
услед
дуже
болести
,
сасвим
падне
са
радњом
,
и
,
кад
је
умр’о
,
остала
је
Мара
са
слабом
мајком
и
малом
сестрицом
на
сокаку
,
без
игде
ичега
.
Учила
је
тада
4
.
разред
Више
Женске
Школе
у
Београду
,
а
било
јој
је
14
година
.
Још
је
неко
време
учила
,
а
кад
мати
и
последње
прње
продаде
и
паде
у
болест
,
она
мораде
напустити
школу
,
јер
није
имала
од
чега
да
живи
,
а
нико
јој
се
од
родбине
или
познатих
не
нађе
при
руци
.
Шта
да
ради
?
Обраћала
се
више
пута
родбини
,
али
је
нико
не
хте
чути
,
од
сиротиње
свак
бега
.
Пријави
се
једној
овдашњој
кројачици
,
да
учи
шивење
.
Али
она
не
плаћа
шегртима
.
Ну
на
велику
молбу
,
кројачица
пристане
,
да
јој
да
храну
и
мало
одела
,
али
зато
да
јој
Мара
пере
судове
,
кува
,
риба
собе
и
све
остало
слуша
.
Своје
залогаје
доносила
је
матери
и
малој
сестрици
,
а
сама
гладовала
,
а
,
кад
јој
мати
,
после
дуже
болести
,
умре
,
она
се
пресели
код
исте
кројачице
.
Лети
је
спавала
у
једној
шупи
,
а
зими
у
кујни
.
Једва
,
најзад
,
успе
,
да
јој
кројачица
и
малу
сестрицу
прими
.
Тако
се
Мара
горко
мучила
,
радила
дан
и
ноћ
,
те
идуће
године
да
сестрицу
у
школу
.
Мала
Ленчица
,
или
,
како
ју
је
Мара
из
милости
звала
,
Линка
,
беше
црномањасто
,
лепо
дете
.
Имала
је
крупне
очи
,
бујну
косу
,
коју
је
Мара
брижљиво
неговала
,
чешљајући
је
свако
пре
зоре
.
Она
беше
врло
бистра
,
те
је
у
школи
јако
напредовала
.
Линка
беше
једина
радост
Марина
.
И
ако
готово
и
сама
дете
,
она
је
сву
своју
пажњу
обраћала
сестрици
,
одевала
је
од
онога
,
што
је
за
се
узимала
,
давала
јој
вазда
бољи
залогај
,
а
сама
често
јела
леба
и
лука
.
Зато
је
Мара
била
танка
и
бледа
,
а
Линка
бујна
и
веома
напредна
.
Тако
прођоше
три
године
мучнога
рада
.
Мара
беше
добро
изучила
кројачки
занат
,
те
положи
одлично
испит
.
Још
је
неко
време
радила
на
парче
код
своје
мајсторице
,
а
за
тим
узме
малу
собицу
,
где
почне
самостално
радити
.
Ах
,
тај
дан
беше
блажен
за
њу
.
Одмах
је
добила
неколико
бољих
породица
,
за
које
је
радила
,
те
се
сад
још
више
посвети
школовању
и
нези
своје
сестрице
.
Сада
,
услед
боље
хране
,
и
сама
добије
лепшу
боју
у
лицу
,
мало
се
попуни
и
постане
врло
лепа
,
управо
дражесна
девојка
.
Израз
јој
беше
благ
,
мио
,
очи
граорасте
,
љупке
,
а
осмејак
пун
блаженства
.
Али
коб
никад
не
мирује
.
Ова
идила
двеју
сестара
није
јој
се
допадала
,
и
већ
пред
њима
беше
зинула
пропаст
.
ИИ
Линка
је
ишла
редовно
у
школу
и
била
врло
добра
ученица
.
Већ
је
прешла
у
четврти
разред
,
а
у
свима
је
о
испитима
добијала
књиге
.
Она
је
била
тако
напредна
,
тако
свежа
и
бујна
,
да
је
било
право
задовољство
погледати
је
.
Одело
је
имала
увек
чисто
и
укусно
,
а
у
кратким
сукњицама
до
колена
,
изгледала
је
као
најлепша
лутка
.
Све
је
то
било
дело
њене
сестре
Маре
,
која
је
с
правом
материнском
љубави
неговала
и
васпитавала
своју
малу
сестрицу
.
Мара
беше
у
18
.
а
Линка
у
11
.
години
,
али
је
ова
била
снажнија
и
развијенија
од
девојчица
,
које
су
имале
и
12
година
.
Мара
је
почела
тако
добро
радити
,
да
је
набавила
сав
алат
,
шиваћу
машину
и
прилично
покућанства
,
које
је
тако
лепо
наместила
,
да
јој
је
мала
собица
изгледала
као
прави
рај
.
У
претсобљу
је
кројила
и
шила
,
а
собицу
је
држала
чисту
и
намештену
,
да
би
Линка
имала
тишине
и
комоције
за
учење
.
Мари
су
се
почели
и
просци
јављати
.
Прво
су
навалиле
биле
неке
сумњиве
бабе
,
које
су
јој
доносиле
поруке
и
љубавна
писма
од
ловаца
на
девојке
,
па
,
кад
их
је
она
све
с
презрењем
одбила
,
онда
је
оставише
на
миру
.
Сав
комшилук
у
Фишеклији
хвалио
је
Мару
као
честиту
и
вредну
девојку
,
те
,
услед
тога
,
почну
је
и
праве
проводаџике
посећивати
.
Али
она
још
није
мислила
на
удају
.
Пред
њом
је
вечито
лебдила
слика
њене
сестрице
,
коју
је
хтела
да
ишколује
,
па
се
бојала
,
да
је
својом
удајом
не
омете
,
стога
је
и
проводаџике
одбијала
.
—
Кад
ја
нисам
могла
свршити
школе
,
говорила
је
,
бар
да
ми
Линка
сврши
.
Она
је
бистра
и
вредна
,
па
бих
желила
,
после
В
.
Ж
.
Школе
,
и
Велику
Школу
да
сврши
.
Она
ми
је
једина
моја
радост
,
па
је
морам
чувати
.
Тако
пролажаху
дани
.
Мара
и
Линка
беху
сретне
,
ни
у
чему
не
оскудеваху
,
те
у
том
идиличном
животу
дочекају
и
мај
месец
.
—
Још
мало
,
говорила
је
Мара
,
па
ће
моја
Линка
да
полаже
испит
,
и
онда
—
ах
,
онда
ћу
је
дати
у
Вишу
Женску
Школу
,
па
ће
и
то
брзо
свршити
,
затим
у
Велику
Школу
,
а
можда
ће
моћи
и
медицину
да
учи
.
Тако
је
Мара
ковала
планове
,
а
није
ни
слутила
,
да
ће
јој
за
који
дан
срце
бити
исчупано
,
да
пред
њом
зија
провалија
.
ИИИ
У
Ресавској
улици
,
поред
осталих
,
радио
је
у
кварту
и
један
полициски
писар
,
по
имену
Мића
Н
.
Он
је
често
виђао
Линку
,
кад
се
враћала
из
школе
,
некад
у
11
,
а
некад
и
у
12
часова
.
—
Ал
’
ми
се
допада
ово
мало
девојче
,
говорио
би
чешће
,
видев
је
кроз
прозор
.
—
Какво
девојче
,
приметио
би
му
један
стари
практикант
,
зар
не
видите
,
да
је
оно
још
дете
из
основне
школе
!
—
Не
мари
ништа
.
Онаке
пилиће
ја
највише
волим
.
Ама
је
дивље
,
те
се
не
да
ни
ословити
,
а
чешће
сам
јој
пута
прилазио
.
—
Остав’те
се
,
за
Бога
,
опет
би
онај
практикант
,
та
грех
је
тако
што
и
помислити
!
Нека
дете
учи
своју
школу
,
ко
зна
,
можда
је
јединче
у
мајке
,
сва
материна
радост
и
нада
.
—
Ха
,
шта
марим
ја
!
Погле’те
само
оно
лепо
тело
,
па
оне
кратке
сукњице
,
како
јој
стоје
пикантно
!
Практикант
би
тада
само
одмано
руком
,
па
наставио
свој
посао
.
—
Е
,
морам
је
укебати
,
ма
ме
шта
коштало
,
промрмљао
би
писар
.
Вребаћу
је
,
кад
улица
буде
празна
или
кад
буде
пролазила
поред
саме
канцеларије
.
—
Тако
,
једнога
дана
,
кад
се
Линка
враћала
око
12
часова
и
била
према
канцеларији
,
а
улица
беше
празна
,
Мића
пошље
жандарма
,
да
је
ухвати
и
доведе
у
кварт
.
Дете
се
опирало
,
али
је
жандар
ухвати
за
руку
,
рекав
јој
,
да
ће
је
одмах
пустити
,
само
да
је
писар
нешто
упита
.
И
тако
је
управо
увуче
у
авлију
.
Линка
је
сва
дрктала
,
а
очи
јој
беху
пуне
суза
.
Дошав
пред
писара
,
који
беше
сам
у
ниској
канцеларији
,
он
се
обрецне
на
њу
:
—
Зашто
се
ти
сваки
дан
скитараш
по
сокацима
?
—
Па
идем
из
школе
кући
,
одговори
му
дете
кроз
плач
.
—
Каква
школа
?
Зар
ја
не
знам
,
ти
се
скиташ
беспослена
,
а
ми
то
казнимо
хапсом
!
—
Па
молим
вас
,
дрктало
је
дете
,
ево
мојих
књига
,
да
заиста
учим
школу
.
—
То
је
само
онако
.
Ја
ћу
тебе
у
хапс
!
Линка
бризне
у
плач
,
па
,
у
страху
,
нагне
на
врата
,
али
је
Мића
ухвати
и
љутито
тргне
натраг
.
—
Бре
,
ја
ћу
да
те
бијем
,
ако
не
будеш
мирна
,
и
бацићу
те
у
подрум
,
где
ћеш
црћи
од
глади
!
—
Питајте
моју
сестру
,
гушило
се
несретно
дете
у
сузама
,
а
питајте
и
моју
учитељицу
,
да
ја
заиста
идем
у
школу
!
Писар
зазвони
,
а
жандар
улети
у
собу
.
—
Води
ово
дериште
у
хапс
,
до
даље
наредбе
!
Линка
је
врискала
,
скрштала
руке
,
молила
,
да
је
не
дирају
,
да
зову
њену
сестру
,
али
то
не
поможе
.
Мића
да
знак
жандару
,
те
овај
дете
,
готово
онесвешћено
,
одвуче
и
затвори
у
један
мрачан
и
влажан
подрум
.
Линка
беше
готово
изгубила
глас
од
вриске
,
занесе
се
од
страха
и
ужаса
,
те
је
жандар
формално
баци
на
влажну
земљу
у
подруму
.
Дете
остане
лежећи
,
и
само
се
још
чуло
дубоко
јецање
,
јер
је
глас
беше
издао
.
ИВ
Каква
коб
за
јадну
Мару
Зорићеву
!
Њено
срце
,
њезин
понос
,
њена
мила
Линка
,
невини
анђелак
,
шта
да
дочека
у
срцу
српске
престонице
!
.
.
Зашто
неки
људи
носе
на
себи
лик
човечји
,
кад
имају
срце
животињско
?
Зашто
им
творац
није
ставио
какав
видан
знак
на
чело
,
да
су
гори
од
животиња
,
те
да
их
се
свет
клони
и
брани
од
њих
као
дивљих
зверова
?
!
Да
чудне
неправде
на
земљи
!
За
неког
је
она
рај
,
од
саме
колевке
па
до
гроба
смеши
им
се
вазда
судбина
,
а
за
друге
је
пакао
.
Над
њима
се
наднела
коб
,
па
им
завиди
и
на
једном
једином
светлијем
дану
.
Чим
им
се
судба
мало
насмеши
,
или
у
срцу
осете
мало
више
задовољства
,
паклена
коб
,
као
оно
орлушина
,
залеће
се
и
разорава
им
и
сам
жижак
среће
!
—
Мала
Линка
лежала
је
онесвешћена
пола
сата
.
Ладан
ваздух
,
а
нарочито
влажна
и
ладна
земља
брзо
је
освестише
,
те
устане
и
стане
се
обзирати
.
Подрум
је
био
низак
.
Према
вратима
,
гледајући
у
авлију
,
налазио
се
један
прозорчић
с
гвозденим
решеткама
,
сав
прљав
,
кроз
који
је
падала
слаба
светлост
.
Врата
су
била
масивна
и
,
осим
браве
,
с
поља
имала
јаку
резу
с
катанцем
.
Видев
врата
у
оној
полутами
,
Линка
покуша
да
их
отвори
.
Она
беху
закључана
.
Ово
је
тако
јако
престрави
,
јер
сад
тек
беше
увидела
,
где
се
налази
,
те
почне
врискати
.
Викала
је
и
своју
сестру
,
да
јој
отвори
,
молила
,
лупала
,
нико
се
не
одазва
.
Досети
се
,
скине
ципелу
и
штиклом
почне
лупати
,
вичући
кроз
плач
,
да
јој
се
отворе
врата
.
Тако
је
дуго
лупала
и
плакала
,
да
беше
савим
промукла
,
а
руке
јој
од
лупања
малаксаше
.
У
том
чује
тешке
кораке
низа
степенице
.
—
Јеси
чула
,
оца
ти
твога
,
заурла
један
суров
глас
,
и
у
исти
мах
лупи
тесаком
у
врата
,
ако
ти
дођем
,
ја
ћу
ти
заврнем
шију
и
испребијам
те
на
мртво
име
!
.
.
—
Молим
те
,
чико
,
јецало
је
дете
,
отвори
ми
,
свиснућу
од
страха
,
сва
дркћем
од
ладноће
!
—
Марш
—
и
да
кушујеш
!
Сад
ћемо
те
ми
загрејемо
!
...
Жандар
се
врати
,
а
Линка
,
онако
изнемогла
,
лупала
је
и
викала
још
неко
време
,
па
кад
је
снага
издаде
,
падне
на
земљу
и
само
је
још
јечала
.
В
.
Већ
се
почео
и
сутон
хватати
,
а
мала
Линка
лежаше
још
на
земљи
.
У
подруму
било
је
све
мрачније
,
јер
кроз
мали
,
прљави
прозорчић
долазило
је
врло
мало
светлости
.
Велика
малаксалост
беше
обузела
несретно
дете
,
па
,
и
ако
је
била
присебна
,
Линка
се
не
дизаше
са
влажне
земље
,
јер
беше
изгубила
сваку
наду
,
да
ће
се
из
овога
гроба
спасти
.
Мрак
се
све
више
хватао
.
На
пољу
се
беше
све
стишало
,
те
је
и
у
подруму
владала
мртва
тишина
.
Она
се
поче
да
стреса
од
ладноће
.
Подиже
мало
главу
и
погледа
око
себе
по
помрчини
.
Учини
јој
се
,
као
да
на
пољу
чује
неко
шаптање
.
Ово
]
е
мало
охрабри
,
устане
и
наслони
ухо
на
врата
.
Гласови
долазаху
све
ближе
и
сад
осети
,
да
неко
силази
низа
степенице
.
Срце
детиње
поче
јаче
куцати
.
Линка
заборави
на
сав
бол
,
па
,
готово
радосно
,
исчекиваше
,
кад
ће
се
врата
отворити
,
јер
је
држала
,
да
неко
иде
,
да
је
ослободи
.
Брава
шкрипну
,
и
у
подрум
уђе
Мића
писар
.
Линка
му
притрчи
,
пољуби
га
у
руку
и
почне
молити
,
да
је
пусти
из
подрума
,
јер
је
озебла
и
страши
се
.
—
Ух
,
шта
ће
моја
сестра
радити
,
молило
је
дете
,
она
ће
пресвиснути
без
мене
!
—
Не
бој
се
,
срце
моје
,
одговори
јој
Мића
,
ако
будеш
послушна
,
одмах
ћу
те
пустити
.
Затим
је
стане
миловати
и
љубити
.
Она
се
почне
отимати
и
узмицати
,
молећи
га
,
да
је
не
дира
,
али
писар
сад
још
више
навали
љубити
је
и
турати
јој
руке
у
недра
.
Она
се
отимала
и
молила
кроз
плач
,
да
је
не
дира
,
па
,
кад
је
узмичући
дошла
до
испод
прозорчића
,
где
беше
некакав
дрвен
миндерлук
,
она
се
спотакне
.
Писар
је
сад
загрли
,
па
покуша
да
је
баци
на
миндерлук
,
али
се
девојче
отме
и
нагне
на
врата
.
За
тренут
ока
излетела
је
напоље
и
већ
била
на
горњим
степеницама
.
Мића
потрчи
за
њом
,
и
не
би
је
стигао
,
али
два
жандарма
чували
су
стражу
,
један
пред
подрумом
,
а
други
близу
капије
.
Линка
сретно
пролети
поред
првога
,
али
овај
викне
оном
код
капије
:
„
држ
’
је
,
утече
!
“
те
овај
приклопи
крило
и
тако
дете
,
хтејући
проћи
кроз
капију
,
улети
му
право
у
руке
.
Несретно
девојче
викало
је
и
молило
,
да
је
пусти
,
али
немилосрдни
човек
ни
главе
не
окрете
на
њену
вику
,
већ
јој
запуши
уста
дланом
,
па
кад
стиже
и
други
жандар
,
они
је
однесоше
поново
у
подрум
,
куда
се
и
Мића
врати
.
Линка
је
од
умора
једва
дисала
,
беше
јако
клонула
,
те
је
жандар
баци
на
дрвени
миндерлук
.
ВИ
Небо
је
било
немилостиво
,
те
није
дало
,
да
се
два
свежа
пупољка
,
Мара
и
Линка
,
развију
у
најлепше
ружице
.
Зла
коб
пратила
их
је
узастопце
,
те
их
у
самом
развићу
уништила
.
Не
зна
се
,
ко
је
био
несрећнији
,
да
ли
Мара
,
која
је
целе
ноћи
дрктала
,
исчекујући
у
највећем
страху
,
кад
ће
јој
доћи
сестрица
,
или
Линка
,
која
је
постала
жртва
једног
модерног
разбојника
,
који
у
место
да
заштићава
невиност
од
насртљиваца
,
он
је
сам
упропашћава
!
Чим
је
прошло
пола
један
по
подне
,
када
је
Линка
чешће
долазила
из
школе
,
Мара
одмах
изађа
на
улицу
,
а
седела
је
готово
при
крају
Фишеклије
.
—
Што
ли
то
нема
Линке
?
питала
се
сама
,
а
нека
чудна
језа
беше
је
почела
обузимати
.
Да
јој
се
није
што
десило
?
Морам
отићи
до
школе
,
да
видим
,
шта
је
.
Брзо
се
врати
у
собу
,
обуче
летњи
струк
,
узме
шешир
,
те
Фишеклијом
,
па
кроз
горњи
крај
Студеничке
улице
,
дође
у
Ресавску
,
куда
је
Линка
обично
пролазила
,
сиђе
до
Официрског
Дома
,
а
одатле
,
опет
Ресавском
улицом
,
у
основну
школу
.
Деца
се
већ
беху
разишла
.
Пред
њу
изађе
само
фамулуска
,
која
ју
је
познавала
.
—
Шта
ви
тражите
,
госпођице
Маро
,
упита
је
,
да
не
тражите
учитељицу
?
—
Не
,
већ
моју
сестру
.
—
Малу
Линку
?
—
Јест
.
—
Па
зар
није
дошла
кући
?
—
Није
.
Овде
није
.
Она
увек
с
првом
децом
изађе
из
школе
,
а
не
знам
,
да
је
ма
кад
кажњена
,
те
да
последња
оде
.
Мару
прођоше
жмарци
.
Није
знала
,
шта
даље
да
пита
,
већ
,
онако
задувана
и
узбуђена
,
само
рече
„
збогом
“
и
брзо
се
врати
.
Поново
отрчи
кући
,
да
види
,
да
се
,
можда
,
с
Линком
није
мимоишла
,
али
јој
комшије
кажу
,
да
је
нико
од
њих
није
видео
.
И
не
питајући
даље
,
онако
уморна
полети
натраг
,
не
знајући
ни
сама
куда
.
Јурила
је
улицама
,
загледајући
сваку
девојчицу
,
као
да
би
у
њима
хтела
да
позна
сестру
.
Тако
дотрчи
до
Теразија
,
гледајући
непрестано
у
сваку
девојчицу
,
па
,
кад
је
прошла
и
Кнез
Михаилову
улицу
и
прегледала
цео
Калимегдан
,
врати
се
Васином
улицом
,
прегледа
пијацу
,
па
,
поред
Народног
Позоришта
и
преко
Теразија
,
сврне
поред
Лондона
у
Кнез
Милошеву
улицу
.
Хтела
је
сирота
у
Топчидер
,
а
сама
није
знала
зашто
.
Иза
Академије
изда
је
снага
,
да
се
једва
вукла
.
У
том
угледа
електрични
трамвај
,
те
пође
брже
и
на
једној
станици
уђе
у
кола
.
Дисала
је
тешко
.
На
лицу
јој
се
огледаху
бол
и
велики
немир
.
Остали
путници
гледаху
је
зачуђено
,
но
она
на
то
није
обраћала
пажњу
,
управо
није
никога
ни
видела
,
само
је
брисала
зној
и
кроз
прозор
зверала
,
не
би
ли
где
угледала
сестрицу
.
Дошав
у
Топчидер
,
брзо
је
прошла
сва
главнија
места
,
чесму
и
алеје
,
па
,
не
нашав
је
нигде
,
опет
седне
у
трамвај
и
дође
до
Академије
.
Одатле
,
што
је
брже
могла
,
дође
опет
до
куће
,
питајући
комшије
,
да
ли
су
где
видели
Линку
,
па
,
чувши
да
није
долазила
,
опет
пође
да
је
тражи
.
Један
комшија
упита
је
,
да
ли
је
јавила
кварту
,
па
,
кад
је
чуо
,
да
није
,
рекне
јој
,
да
оде
и
тамо
јави
.
Онако
уморна
,
опет
потрчи
,
што
је
више
могла
,
и
стигне
у
кварт
.
ВИИ
Био
се
већ
ухватио
сутон
.
Жандар
је
уведе
у
Мићину
канцеларију
,
јер
сви
други
беху
изашли
.
—
Шта
ви
желите
?
упита
је
писар
озбиљно
.
—
Тражим
моју
малу
сестру
,
одговори
Мара
,
бришући
сузе
и
зној
.
—
Какву
сестру
?
—
Моју
сестру
,
Линку
,
која
сваки
дан
овуда
пролази
...
—
Па
шта
се
то
мене
тиче
?
набрецне
се
писар
,
присетив
се
,
да
је
то
оно
девојче
,
што
је
затворено
у
подруму
.
—
Па
дошла
сам
само
,
да
вам
јавим
,
те
да
наредите
,
да
се
тражи
,
одговори
Мара
бојажљиво
.
—
А
шта
ћете
нам
дати
,
ако
је
нађемо
?
почеће
писар
сад
љубазније
и
приђе
ближе
девојци
.
—
Па
платићу
,
што
је
право
,
одговори
Мара
,
јецајући
још
.
Немам
много
пара
,
али
ћу
дати
све
.
—
Не
тражим
ја
пара
,
опет
ће
Мића
љубазније
,
па
јој
приђе
још
ближе
и
помилује
је
по
образу
.
Мара
стукне
два
корака
и
погледа
га
озбиљно
.
—
Ја
вас
молим
,
да
ми
кажете
,
што
сам
вас
питала
,
ако
нећете
,
да
идем
сама
,
да
је
тражим
.
—
Не
бој
се
,
срце
моје
,
опет
ће
писар
,
пришав
јој
поново
ближе
.
Мара
пође
вратима
,
а
писар
јој
прискочи
и
почне
је
љубити
и
дрпати
.
Она
се
једва
отме
,
отвори
брзо
врата
и
излети
на
поље
,
једва
дишући
од
узбуђења
.
Није
се
никако
обзирала
,
него
брзо
пролети
поред
жандарма
и
излети
на
улицу
.
Крв
јој
беше
појурила
у
главу
,
да
је
све
посртала
.
Кад
је
прелетела
на
други
крај
улице
,
наслони
се
на
зид
од
куће
,
притисне
рукама
чело
,
јер
је
осећала
несвестицу
,
и
тако
је
стајала
неколико
минута
,
док
се
није
прибрала
.
Опет
подигне
главу
и
упре
бони
поглед
у
ону
кућу
,
где
је
тражила
заштите
,
а
наишла
на
тако
разбојнички
пријам
.
Но
она
немаде
кад
да
резонује
и
плаче
,
она
мишљаше
само
на
сестру
.
Куда
ће
сад
?
Мрак
се
већ
био
спустио
.
Напрезала
је
мозак
,
да
би
јој
пала
каква
мисао
,
али
ништа
не
могаде
смислити
.
Тако
пође
улицом
,
једном
,
другом
,
трећом
,
и
,
тек
кад
је
на
Саборној
Цркви
чула
,
да
откуцава
сат
,
стане
и
изброји
десет
.
Била
је
на
Калимегдану
и
хитала
оним
алејама
,
тражећи
сестру
,
па
,
кад
је
дошла
на
терасу
и
угледала
Саву
и
Дунав
,
очи
јој
засветлише
.
Као
да
јој
сену
нека
мисао
кроз
главу
.
ВИИИ
Опет
се
врати
кроз
парк
,
па
,
кроз
Васину
улицу
и
преко
Теразија
,
стигне
брзо
кући
.
Стан
није
ни
затварала
,
па
,
кад
угледа
,
да
је
унутра
мрак
,
није
ни
улазила
,
већ
поново
изађе
на
улицу
.
Зверала
је
тамо
амо
,
не
знајући
шта
да
ради
.
Била
је
јако
уморна
,
на
лицу
јој
се
могао
читати
неисказани
бол
,
који
само
забринуте
и
нежне
мајке
осећају
.
Та
Линка
је
била
њена
једина
радост
,
њена
зеница
.
Без
ње
би
јој
живот
био
празан
,
без
вредности
,
она
је
за
њу
једино
и
живела
.
Сада
се
сети
,
да
није
прегледала
старо
грбље
.
Слушала
је
,
да
су
се
тамо
дешавали
разни
злочини
над
невиним
девојчицама
,
па
,
и
не
мислећи
на
какву
опасност
за
се
,
одмах
појури
,
те
,
првим
сокачетом
,
поред
оног
каменоресца
,
оде
на
гробље
.
На
обзорју
указа
се
слаба
месечева
светлост
,
јер
густи
облаци
прелетаху
преко
неба
,
а
и
месец
беше
тек
у
првој
својој
четврти
.
Ишла
је
брзо
између
ограђених
гробница
,
загледајући
сваки
буџак
.
Кад
је
дошла
до
цркве
,
удари
право
ка
Ташмајдану
.
Облети
около
и
сиђе
брзо
у
оне
пећине
.
Све
је
редом
прегледала
,
ослушкивала
и
застајкивала
,
чим
би
што
шушнуло
.
Ко
би
је
сад
,
у
ово
глуво
доба
,
при
слабој
месечевој
светлости
,
видео
,
зачудио
би
се
њеном
бледилу
и
неизмерној
тузи
,
а
до
јуче
беше
тако
свежа
и
весела
девојка
.
Она
не
знађаше
за
страх
,
већ
се
завлачила
и
у
најмрачније
јазбине
,
али
сестре
нигде
.
Јурила
је
ћутећи
као
каква
сенка
,
само
би
се
по
каткад
чуо
дубок
и
тужан
уздах
.
Опет
се
врати
и
почне
тумарати
по
гробљу
.
Кад
га
је
обишла
у
накрст
,
упути
се
преко
Тркалишта
на
ново
гробље
.
Али
оно
беше
затворено
,
те
се
врати
.
Кад
је
ушла
у
Фишеклију
,
а
било
је
око
3
часа
изјутра
,
примети
на
улици
неку
малу
гомилу
људи
.
Појури
тамо
-
жандарми
.
Кад
боље
загледа
,
један
снажан
жандар
носио
је
у
наручју
неку
девојчицу
,
покривену
мушким
капутом
преко
главе
.
Поред
њих
ишли
су
два
човека
,
које
су
жандарми
нешто
питали
,
а
ови
им
објасњавали
.
Мара
брзо
зађе
за
леђа
жандарму
,
подигне
капут
и
угледа
клонулу
главу
—
своје
сестре
!
.
.
И
ако
није
видела
лице
,
познала
ју
је
но
бујној
коси
.
Она
врисне
од
ужаса
и
у
мало
не
падне
,
али
она
два
човека
притрче
и
придрже
је
.
ИX
Линку
унесу
у
кућу
и
положе
на
кревет
.
Дисала
је
тешко
.
У
лицу
је
била
врло
бледа
и
на
неколико
места
изгребена
.
Била
је
сва
расчупана
,
да
јој
је
многа
коса
,
са
прашином
и
усахнулим
знојем
,
била
прилепљена
уз
лице
.
Нокти
јој
беху
крвави
,
а
по
длановима
пуно
излепљене
,
кратке
косе
.
Аљине
јој
беху
поцепане
и
изгужване
,
једна
чарапа
расцепљена
и
спала
,
једном
речи
,
Линка
је
изгледала
,
као
да
се
очајно
борила
,
па
је
,
услед
малаксалости
,
била
савладана
и
пала
.
Мару
су
она
два
човека
готово
донели
до
стана
,
јер
чим
је
угледала
сестру
,
ноге
јој
се
осекоше
,
да
се
више
није
могла
држати
.
Видев
сада
Линку
у
онако
страшном
стању
,
вриснула
је
ужасно
,
бацив
јој
се
на
груди
и
љубећи
јој
лице
и
ручице
.
У
свом
очајању
,
отвараше
јој
очи
и
уста
,
да
види
,
је
ли
жива
,
викала
је
по
имену
и
прислушкивала
,
да
ли
јој
срце
куца
.
Ударала
се
у
прси
и
врискала
,
да
се
брзо
сав
комшилук
слегао
.
Окретала
се
комшијама
,
молећи
их
очајним
погледима
и
показујући
рукама
на
несретно
девојче
,
не
би
ли
јој
помогли
.
Опет
се
нагињала
и
љубила
је
,
вичући
је
по
имену
,
да
устане
.
Бол
Марин
био
је
неизмеран
,
она
се
поново
окретала
,
да
види
,
е
да
ли
помоћи
,
очи
јој
лутаху
од
једног
лица
на
друго
,
тражећи
милости
,
тражећи
помоћи
,
али
не
умеде
ништа
да
каже
,
глас
је
готово
сасвим
издаде
.
—
По
лекара
брже
,
рећи
ће
један
комшија
,
ово
дете
треба
спасавати
!
Зар
не
видите
,
окрене
се
затим
околнима
,
да
је
Линка
готово
премлаћена
?
Један
дечко
отрчи
,
да
зовне
лекара
.
За
то
време
једна
жена
попрска
Линку
водом
по
лицу
,
те
ова
почне
помало
да
креће
руке
.
Затим
јој
истрља
руке
,
које
се
почеше
загревати
.
И
друге
комшије
и
комшике
нађоше
се
у
послу
око
болеснице
и
Маре
.
Свак
је
био
рад
да
им
помогне
,
јер
су
их
сви
волели
као
узор
вредноће
и
честитости
.
Мара
је
непрестано
плакала
,
љубила
сестру
и
слушала
,
да
ли
дише
.
Опет
се
окретала
комшијама
,
тражећи
очима
помоћи
.
Сви
би
јој
радо
помогли
,
али
нико
не
знађаше
,
шта
да
ради
,
а
не
беше
ни
једне
старе
жене
,
која
би
што
знала
.
У
том
дође
и
лекар
,
сав
задуван
,
јер
је
ишао
пешке
.
Био
је
то
човек
средњих
година
,
миран
,
озбиљан
и
веома
пријатног
понашања
.
Чим
је
чуо
,
у
чему
је
ствар
,
и
ако
је
било
у
невреме
,
оног
часа
се
брзо
обукао
и
појурио
,
да
учини
своју
дужност
.
Чим
је
ступио
на
праг
,
сви
се
склонише
,
да
му
учине
места
,
и
он
брзо
приступи
полумртвој
девојчици
.
Одмах
јој
отвори
струк
,
на
коме
дугмета
беху
искидана
,
а
кошуљица
издерана
.
Он
стукну
,
видев
ово
,
па
,
одмах
затим
,
наслони
ухо
на
срце
.
Затим
јој
отвори
очње
капке
,
да
види
зеницу
.
Према
свећи
се
пупиле
скупљаху
,
добар
знак
за
лекара
,
зато
му
прелете
осмејак
наде
преко
лица
.
Две
крпе
и
ладне
воде
,
рећиће
брзо
и
настави
даље
прегледати
је
.
Затим
извади
из
џепа
једну
флашицу
с
неком
етеричном
течношћу
и
поднесе
болесници
под
нос
,
а
кад
је
добио
ладну
воду
,
попрска
је
по
лицу
и
грудима
а
ладну
крпу
метне
на
теме
.
Брзо
напише
два
рецепта
и
преда
оном
истом
дечку
.
После
је
почне
трљати
по
грудима
и
претискивати
је
,
да
изазове
јаче
дисање
.
И
,
збиља
,
не
потраје
дуго
,
Линка
поче
дубље
дисати
,
поједини
удови
почеше
се
кретати
,
уснице
се
узеше
мицати
,
те
,
најзад
,
и
очи
отвори
.
Мара
је
стајала
више
лекара
и
сва
дрктала
.
—
Је
ли
жива
,
господине
?
упита
га
у
страху
,
и
ако
је
пре
тога
слушала
јој
дисање
и
видела
,
да
отвара
очи
.
—
Жива
је
и
биће
спасена
,
одговори
јој
лекар
благо
.
Само
мало
стрпљења
.
—
Хвала
вам
,
г
.
докторе
,
бићу
вам
до
века
захвална
.
У
том
дечко
дотрчи
с
медицинама
.
Лекар
једном
медицином
сам
истрља
болесницу
,
а
од
друге
да
једну
кашику
,
отворив
јој
сам
уста
.
Мало
по
мало
,
Линка
показиваше
све
више
живота
,
најзад
поче
око
себе
гледати
и
,
благодарећи
великом
труду
лекаревом
,
долазаше
полако
себи
.
—
Добро
је
,
окрене
се
лекар
околнима
,
а
у
очима
му
се
сијала
радост
,
што
је
спасао
живот
детету
.
За
који
тренутак
дете
ће
доћи
сасвим
себи
,
па
ћемо
сазнати
прави
узрок
овог
загонетног
случаја
.
X
Али
сад
као
да
се
нечему
присети
.
Узе
да
прегледа
Линкине
хаљине
,
па
,
видев
их
издеране
и
изгужване
,
окрене
се
околнима
:
—
Молим
вас
,
да
се
за
тренутак
удалите
,
рећиће
им
,
морам
дете
још
боље
да
прегледам
.
Чини
ми
се
,
да
је
овде
извршен
један
злочин
.
Па
,
угледав
жандарме
,
где
још
стоје
,
упита
их
:
—
Ко
је
донео
овамо
ову
девојчицу
?
—
Ми
,
одговори
му
један
снажан
жандар
,
онај
што
ју
је
донео
.
—
А
где
сте
је
нашли
?
—
На
старом
гробљу
.
—
Кад
?
—
Па
...
пре
два
сата
.
—
А
од
куд
ви
после
поноћи
на
гробљу
?
—
Обилазили
смо
патролу
,
па
смо
чули
вриску
.
—
Јесте
ли
кога
тамо
затекли
?
—
Једнога
човека
,
који
,
чим
нас
је
видео
,
одмах
је
утекао
.
—
Је
ли
девојчица
била
при
себи
,
кад
сте
је
нашли
?
—
Жандар
застане
,
као
да
се
премишљао
,
шта
да
каже
.
—
Па
...
није
...
одговори
отегнуто
.
—
Како
је
онда
могла
врискати
?
—
Ваљда
је
тада
била
при
себи
,
промуца
затим
,
али
се
после
одмах
занела
.
—
Шта
сте
после
радили
?
—
Однели
смо
је
у
кварт
.
—
Па
одкуд
сте
знали
,
чија
је
,
да
је
овамо
донесете
?
—
Тамо
је
дошла
себи
,
па
нам
је
казала
.
—
А
што
нисте
звали
лекара
,
нисам
ли
ја
у
вашем
комшилуку
?
—
Господин
писар
вели
,
није
потребно
,
те
смо
је
донели
овамо
.
—
Лекар
је
вртио
главом
,
сумњајући
у
ове
исказе
.
—
Овај
човек
лаже
,
да
је
Линку
нашао
на
старом
гробљу
,
умеша
се
Мара
,
која
сад
тек
беше
увидела
праву
јаву
.
Ја
сам
у
то
доба
цело
гробље
прегледала
и
никога
нисам
ни
чула
ни
видела
.
Лекар
је
погледа
изненађено
,
а
жандарми
љутито
.
То
ће
се
већ
видети
на
суду
,
госпођице
,
примети
јој
лекар
,
моје
је
овде
,
само
да
дознам
узрок
,
зашто
је
дете
у
оваком
стању
,
а
даље
ће
већ
истражни
судија
трагати
.
Ну
,
сада
вас
молим
,
да
се
за
тренутак
удалите
.
Само
вас
двоје
,
окрене
се
двојици
зрелијих
људи
,
останите
као
сведоци
прегледа
.
Сви
остали
изађу
у
авлију
,
а
он
приђе
Линки
,
да
изврши
тачан
лекарски
преглед
.
XИ
Прво
јој
прегледа
груди
.
На
струку
дугмета
беху
искидана
,
а
кошуљица
издерана
.
По
телу
беху
бразде
од
ноктију
,
знак
,
да
су
развратници
силом
завлачили
руке
у
недра
,
а
она
се
отимала
и
тако
је
сву
изгребли
.
Везице
од
сукњица
беху
покидане
,
па
опет
на
брзу
руку
везане
.
Кад
је
погледао
доњу
сукњу
и
кошуљу
,
задигав
их
пажљиво
,
лекар
стукне
назад
,
а
из
груди
му
се
оте
уздах
:
„
ух
,
ово
је
ужасно
!
“
Он
позове
и
она
два
грађанина
,
да
се
увере
,
какво
је
ужасно
варварство
над
једним
невиним
дететом
извршено
.
И
ови
стукнуше
,
видев
доњи
део
тела
.
Ноге
одозго
до
доле
биле
су
обливене
крвљу
.
Трбух
је
био
такође
сав
крвав
.
Кошуља
поцепана
и
сва
крвава
.
Кад
је
прегледао
и
полне
делове
,
лекар
се
удари
по
челу
.
—
Та
овде
је
било
право
разбојништво
,
узвикнуће
,
погледав
у
присутне
!
Овако
не
чине
ни
дивљаци
са
својим
жртвама
!
Ово
није
могао
учинити
један
човек
,
па
ни
два
,
ни
три
,
овде
је
била
читава
гомила
зликоваца
,
који
су
ово
дете
сасвим
рсзрили
!
Страшно
,
и
то
у
сред
престонице
!
Ови
лупежи
заслужују
смрт
,
не
,
њих
треба
живе
одерати
,
јер
ово
је
грех
над
греховима
!
Он
се
опет
нагне
да
боље
прегледа
.
Спољни
полни
делови
били
су
од
ноктију
изгребани
и
,
готово
,
са
свим
разривени
и
поцепани
.
Материца
сва
рањава
,
у
страну
потиснута
и
јако
отечена
!
Неке
пантљике
,
које
држе
материцу
,
готово
искидане
,
и
од
свуд
се
види
,
да
су
ишли
млазеви
крви
.
—
Ово
је
дете
са
свим
упропашћено
,
рећи
ће
лекар
,
после
брижљивог
прегледа
.
Ја
страхујем
за
живот
ове
несрећне
девојчице
,
овако
варварство
ја
још
никад
нисам
видео
.
Овде
треба
велика
и
дуга
нега
,
а
њена
сирота
сестра
тешко
ће
имати
срестава
,
да
је
потпуно
подигне
.
Ну
,
ја
ћу
гледати
,
да
се
дете
пренесе
у
болницу
,
па
ћу
је
тамо
и
сам
почешће
обићи
.
Одмах
нареди
,
да
се
донесе
млаке
воде
и
чист
убрус
,
те
је
пажљиво
сам
опере
од
крви
,
затим
напише
још
два
рецепта
и
пошље
у
апотеку
.
Линка
се
све
више
повраћала
од
заноса
,
те
јој
лекар
поново
оном
етеричном
течношћу
протрља
слепе
очи
и
поднесе
под
нос
.
—
Но
,
како
је
,
госпођице
Линка
?
упита
је
љубазно
,
видев
,
да
је
већ
дошла
себи
.
Осећате
ли
где
год
болове
?
—
Преко
лица
детињег
прелете
тужан
осмејак
,
она
се
ослони
мало
на
руке
,
да
се
боље
намести
,
па
уздану
тешко
.
—
Све
ме
боле
,
прошапће
полако
,
као
да
су
ми
све
кости
изломљене
.
—
Не
бојте
се
,
драго
дете
,
биће
вам
одмах
боље
,
ја
ћу
се
својски
трудити
,
да
брзо
оздравите
,
само
будите
стрпљиви
.
—
Хвала
,
г
.
докторе
,
одговори
му
благо
,
а
у
очима
јој
се
огледаше
велика
захвалност
и
поуздање
према
овом
честитом
човеку
.
XИИ
Др
.
Жарко
—
тако
се
звао
лекар
—
зовне
сад
Мару
и
комшије
,
да
уђу
у
собу
.
Жандарми
беху
већ
отишли
.
—
Над
овом
девојчицом
,
почеће
лекар
,
окренув
се
присутнима
,
извршен
је
страшан
злочин
.
Она
је
силована
и
то
од
читаве
гомиле
разбојника
.
Судећи
по
огреботинама
по
целом
телу
,
а
и
коси
на
њеним
ноктима
,
мала
се
Линка
очајно
борила
,
али
је
,
најзад
,
морала
бити
савладана
.
Овај
злочин
треба
одмах
пријавити
истражном
судији
,
те
да
изађе
на
лице
места
,
јер
за
зликовцима
се
мора
брзо
трагати
.
Ово
повлачи
за
собом
више
година
робије
,
али
би
смрт
за
те
лупеже
била
најправеднија
казна
.
А
сад
да
видимо
,
шта
ће
нам
сама
жртва
рећи
.
Линка
је
већ
дошла
себи
,
па
ће
свакако
умети
испричати
овај
страшан
догађај
.
—
Но
,
госпођице
Линка
,
окрене
се
сад
честити
лекар
болесници
,
милујући
је
по
коси
,
можеш
ли
нам
испричати
,
шта
се
то
с
тобом
ноћас
десило
,
те
си
донета
онесвешћена
?
Мара
,
видећи
је
присебну
,
притрчи
јој
и
почне
је
грлити
и
љубити
.
И
сад
је
била
у
страху
,
чувши
од
лекара
о
извршеном
злочину
,
али
јој
ипак
беше
мало
лакше
,
видев
је
живу
и
присебну
.
Линка
загрли
Мару
,
па
јој
притисне
неколико
пољубаца
на
вреле
усне
.
Очи
јој
беху
пуне
суза
,
хтеде
нешто
да
каже
,
али
изгледаше
,
да
јој
фале
речи
.
—
Но
,
Линка
,
хоћеш
нам
испричати
,
ко
су
били
ти
зликовци
,
који
су
те
тако
злостављали
?
Ово
је
потребно
,
прво
,
да
те
можемо
брже
излечити
,
а
друго
,
да
се
зликовци
казне
.
Она
се
обзираше
десно
и
лево
,
премишљаше
,
шта
да
каже
,
како
да
почне
.
Понова
погледа
у
Мару
,
па
,
кад
јој
ова
ману
главом
,
да
слободно
говори
,
она
,
слабим
гласом
,
исприча
,
како
је
јуче
ишла
из
школе
,
како
ју
је
пред
квартом
један
жандар
ухватио
за
руке
и
силом
увукао
У
авлију
.
Затим
рече
,
како
ју
је
довео
пред
писара
,
кога
је
чешће
виђала
,
али
му
не
зна
имена
.
Исприча
даље
,
како
се
писар
понашао
,
како
је
ухваћена
и
силом
бачена
у
подрум
.
Даље
исприча
сву
своју
борбу
у
подруму
,
како
је
бегала
и
поново
враћена
натраг
и
,
најзад
,
онако
уморна
,
бачена
на
онај
дрвени
миндерлук
у
подруму
,
где
је
над
њом
извршен
овај
страшан
злочин
.
Она
застане
,
јер
осећаше
умор
.
Пошто
је
узданула
,
погледа
поново
у
своју
сестру
,
која
не
скидаше
очију
с
ње
.
Стидела
се
даље
да
говори
,
али
је
лекар
хтео
све
да
чује
,
извесно
се
бојао
,
да
доцнија
истрага
што
не
забашури
,
јер
у
злочин
беху
уплетени
вајни
преставници
власти
.
—
Говори
даље
,
Линка
,
храбрио
је
лекар
,
ти
се
стидиш
,
то
видимо
,
али
је
врло
потребно
,
да
нам
све
кажеш
,
једно
,
због
лечења
,
а
друго
,
због
истраге
.
Она
поново
уздане
па
,
оборив
очи
,
почне
још
слабијим
гласом
.
—
И
ако
сам
била
малаксала
,
ја
сам
се
отимала
,
да
ме
један
жандар
на
оном
кревету
није
могао
држати
.
—
Јели
дошао
још
који
?
упита
лекар
.
—
Јесте
.
Дошао
је
и
онај
други
,
па
су
ме
држали
за
ноге
и
руке
.
Ја
сам
се
и
даље
копрцала
,
али
они
беху
јаки
,
па
су
ме
чврсто
држали
.
Тада
приђе
писар
,
па
ме
је
миловао
и
љубио
,
но
ја
сам
вртила
главом
,
да
сам
се
много
излупала
,
али
нисам
дала
,
да
ме
љуби
.
Хтео
је
затим
да
ме
силује
,
али
ја
сам
се
увијала
,
окретала
се
,
јаукала
,
те
ми
писар
почне
псовати
оца
и
матер
и
претити
,
ако
не
будем
мирна
,
да
ће
ме
везати
.
Како
ни
тада
нисам
мировала
,
то
,
на
његов
миг
,
један
жандар
удари
ме
неколико
пута
тако
јако
по
глави
,
да
ми
се
готово
смрче
пред
очима
.
Плакала
сам
,
викала
,
па
,
да
би
ме
ућуткали
,
један
ми
тури
мараму
у
уста
,
те
се
у
мало
не
угуших
.
Кад
сам
са
свим
изнемогла
,
онда
ме
жандарми
још
више
стегну
,
те
писар
,
после
дугог
мучења
,
учини
,
што
је
хтео
.
—
Ужасно
!
повикаше
сви
околни
а
Мара
врисну
,
па
у
мало
не
паде
.
—
Осећала
сам
,
настави
даље
несрећно
девојче
,
да
ћу
одмах
умрети
,
јер
сам
једва
дисала
,
а
не
могах
викати
,
нити
дати
какав
знак
,
да
ми
се
извади
марама
из
уста
.
Тада
писар
једном
жандарму
рече
:
—
Хајде
сад
ти
,
Кузмане
.
Видећи
,
шта
овај
хоће
,
опет
сам
се
напрегла
и
копрцала
,
ну
,
тада
ме
онај
други
жандар
ухвати
за
косу
,
те
ми
је
лупао
главу
о
даске
,
да
сам
мислила
,
испашће
ми
мозак
.
Тада
ме
и
писар
стегне
,
што
је
више
могао
,
па
и
жандар
учони
,
што
је
хтео
.
Била
сам
јако
клонула
.
Опет
ме
ухватише
,
стегоше
,
тукоше
,
те
и
други
жандар
извршио
го
исто
.
Писар
изађе
на
поље
,
али
чух
његов
глас
,
где
некима
нешта
говори
.
Не
потраја
дуго
,
уђоше
још
пет
или
шест
жандарма
.
Ови
су
ме
исто
тако
за
гушу
стезали
,
а
она
два
прва
непрестано
држали
за
ноге
и
руке
.
Сваки
пут
су
ме
тукли
и
тако
јако
стезали
,
да
сам
хтела
изданути
.
Кад
су
још
тројица
извршили
силовање
,
онда
сам
клонула
,
да
се
више
нисам
могла
мицати
,
али
сам
још
дуго
осећала
болове
и
преметање
.
Чини
ми
се
,
да
је
то
трајало
,
догод
ме
нису
понели
,
јер
,
кад
су
ме
изнели
из
подрума
,
осетила
сам
свеж
ваздух
.
Дотле
сам
као
кроз
сан
осећала
да
се
и
даље
нада
мном
вршило
насиље
,
али
нисам
могла
ни
говорити
ни
отимати
се
.
Сад
се
налазим
међу
вама
,
а
не
сећам
се
,
како
сам
овамо
дошла
.
XИИИ
Ужасан
врисак
трже
све
присутне
.
Мара
беше
сва
пребледела
.
Поче
да
посрће
,
и
,
пре
но
што
су
је
могли
придржати
,
падне
на
леђа
и
доста
јако
удари
главом
о
орман
.
Лекар
јој
прискочи
,
попрска
водом
,
протрља
јој
слепе
очи
,
те
се
,
после
кратког
времена
,
поврати
.
Жалост
је
била
погледати
ова
два
несрећна
створења
,
без
игде
икога
.
Мара
,
бледа
,
готово
занемила
,
пала
на
груди
својој
сестрици
,
па
је
љуби
и
плаче
,
а
Линка
,
коју
за
време
причања
беху
облиле
сузе
,
само
је
горко
јецала
.
Има
ли
у
свету
правде
,
има
ли
Бога
,
да
казни
ово
неморално
,
ово
разбојничко
дело
једног
преставника
власти
,
која
је
установљена
,
да
брани
слабе
и
немоћне
,
да
штити
морал
,
личну
и
имовну
безбедност
?
Са
усана
свију
присутних
само
се
чуле
речи
:
„
Ужасно
,
страшно
,
ове
зверове
треба
побити
,
овако
што
нигде
се
не
може
десити
!
“
.
Честити
лекар
беше
готово
занемио
од
чуда
,
све
му
ово
изгледаше
готово
невероватно
,
јер
у
широком
свету
,
који
он
скроз
познаваше
,
оваки
вандализам
не
би
се
могао
десити
.
Ни
у
својој
великој
пракси
није
ни
приближно
на
овако
шта
наишао
,
нити
је
где
год
о
оваком
ужасу
читао
.
—
На
Карабурму
с
лупежима
,
рећи
ће
,
пошто
сузним
очима
погледа
обе
сестре
.
Смрт
зликовцима
,
робија
је
играчка
за
ово
неморално
дело
!
—
Јес
,
јес
,
ово
разбојништво
заслужује
смрт
,
повторише
више
људи
и
жена
,
који
беху
присутни
овом
жалосном
призору
.
—
Ја
идем
сам
,
да
ово
доставим
власти
,
узвикне
с
болом
лекар
,
јер
Мару
треба
поштедити
од
даљих
потреса
.
Ићи
ћу
самом
старешини
да
јавим
,
и
то
не
у
нашем
кварту
,
јер
ту
ће
они
забашурити
овај
злочин
.
Овај
ужас
треба
да
сазна
сав
народ
,
па
да
зликовце
затрпа
камењем
.
Он
нареди
комшијама
,
како
да
се
нађу
око
несрећних
девојака
и
брзо
оде
кући
,
а
после
кратког
времена
у
Гл
.
Полицију
.
Тамо
је
био
само
дежурни
писар
.
Лекару
то
не
беше
мило
,
јер
је
одмах
помислио
,
да
ће
овај
своме
колеги
пре
бити
на
руци
,
но
што
ће
се
заузети
за
несрећно
девојче
.
Ипак
рекне
жандарму
,
да
га
пријави
.
—
Шта
ви
желите
,
г
.
Жарко
,
и
то
овако
пре
зоре
?
упита
га
писар
,
зевајући
из
сна
.
Овај
му
укратко
исприча
,
шта
се
десило
,
молећи
га
,
да
одмах
изађе
на
лице
места
,
јер
нема
смисла
,
да
се
ова
ствар
истом
кварту
доставља
,
где
се
и
догодила
,
—
Жао
ми
је
,
али
за
то
је
надлежан
баш
тај
кварт
,
одговори
му
писар
равнодушно
.
—
А
да
ли
је
ту
који
од
чланова
?
упита
га
лекар
.
—
Није
.
—
Кад
долази
истражни
судија
?
—
Е
,
тај
долази
доцкан
,
после
осам
.
—
Онда
ћу
доћи
доцније
,
да
јавим
самоме
управнику
,
јер
овде
треба
строга
истрага
.
Писар
слеже
раменима
,
а
др
.
Жарко
изађе
љутит
.
—
Ето
ти
наше
вајне
личне
безбедности
,
премишљаше
лекар
,
излазећи
из
полиције
.
„
Нисам
надлежан
“
,
то
је
сва
философија
лењих
и
несавесних
људи
,
а
други
нека
и
сам
живот
губе
,
шта
се
то
власти
тиче
!
Он
се
поново
врати
болесници
,
где
и
Мару
застане
у
кревету
.
—
Шта
је
вама
,
госпођице
Маро
?
упита
је
одмах
,
пипајући
јој
било
?
Ја
се
на
вас
највише
уздао
,
да
помогнемо
вашој
сестри
,
а
сад
се
и
ви
разболели
!
—
Тешко
ми
је
,
одговори
му
она
слабим
гласом
,
нисам
се
више
могла
држати
на
ногама
.
Њено
било
ударало
је
120
пута
у
минуту
!
На
лицу
лекаревом
показа
се
велика
забринутост
.
—
Ви
сте
само
у
великом
узбуђењу
,
примети
јој
,
треба
да
сте
мирни
,
врло
мирни
,
да
не
би
било
горе
.
Затим
јој
препише
медицину
,
па
,
пошто
и
Линку
прегледа
,
коју
беше
савладао
сан
,
нареди
једној
комшики
,
шта
треба
,
кад
се
донесе
медицина
,
па
се
поново
упути
у
полицију
.
У
авлији
истој
комшики
рекне
,
да
обрати
највећу
пажњу
обема
девојкама
,
а
сад
нарочито
Мари
,
јер
је
добила
нервозну
грозницу
,
где
треба
највећа
нега
.
Дајте
јој
редовно
медицину
,
те
да
се
умири
,
рекне
јој
,
полазећи
,
јер
је
овај
потрес
може
упропастити
,
а
ја
ћу
кроз
час
два
опет
доћи
.
XИВ
Дошав
у
Главну
Полицију
,
нађе
тадањег
управника
.
Овај
га
дочека
седећи
.
—
Шта
желите
?
упита
га
непријатним
гласом
,
и
не
понудив
га
,
да
седне
.
—
Дошао
сам
,
да
вам
јавим
за
један
ужасан
злочин
,
који
се
десио
у
мом
комшилуку
.
Сад
др
.
Жарко
у
кратко
исприча
,
шта
се
десило
,
и
онда
гледаше
с
питањем
у
управника
.
—
Па
шта
сад
хоћете
?
упита
га
овај
набусито
.
—
Ја
мислим
,
да
је
јасно
,
шта
треба
радити
,
одговори
му
лекар
.
—
Како
јасно
?
—
Ви
,
као
старешина
г
.
Мићин
,
треба
с
места
да
га
узмете
на
одговор
,
да
се
и
он
и
жандарми
лекарски
прегледају
,
да
се
изађе
на
лице
места
,
те
да
се
суоче
са
њиховом
жртвом
,
па
,
ако
је
све
овако
,
како
вам
рекох
,
онда
да
се
сви
похапсе
и
предаду
суду
.
—
Нећете
нам
,
ваљда
,
ви
прописивати
,
шта
да
радимо
,
обрецне
се
управник
набусито
,
и
погледа
га
тупим
погледом
.
—
Па
мало
час
ме
ви
сами
упитасте
,
шта
да
се
ради
,
одговори
му
лекар
учтиво
.
—
Шта
се
ви
у
то
мешате
,
јесте
ли
ви
отац
или
тутор
детињи
?
—
Ја
сам
,
господине
,
лекар
,
и
моја
је
дужност
,
не
само
да
лечим
,
него
и
да
заштитим
слабе
и
невине
жртве
.
—
Гледајте
ви
ваша
посла
,
и
не
мешајте
се
у
оно
,
што
вас
се
не
тиче
!
Кад
буде
требало
,
изаћи
ће
један
писар
на
лице
места
и
учинити
извиђај
.
—
Али
ово
није
ситница
,
ово
је
злочин
.
—
Све
једно
.
Кад
буде
требало
,
рекох
,
изаћи
ће
писар
.
—
Онда
ћу
да
поднесем
тужбу
истражном
судији
,
ваљда
ћу
тамо
наћи
више
заштите
,
рекне
љутито
лекар
и
пође
вратима
.
—
Знамо
ми
,
шта
радимо
,
обрецне
се
поново
управник
,
стегнувши
,
при
том
,
крезубе
вилице
,
а
офарбана
црна
брада
додирну
му
нос
.
—
Др
.
Жарко
само
га
погледа
презриво
,
рече
„
збогом
“
и
изађе
на
поље
.
—
Паклени
створови
,
премишљаше
честити
лекар
,
излазећи
из
Главне
Полиције
,
и
то
се
зове
заштита
власти
!
Тешко
нама
,
кад
смо
на
то
спали
,
да
нам
овако
немилосрдни
,
овако
неотесани
људи
кроје
капу
!
Тешко
нама
,
кад
морамо
да
сносимо
оваке
простаке
,
да
се
они
брину
о
нашој
части
,
о
нашем
животу
и
безбедности
!
Та
оваки
људи
треба
да
чувају
козе
или
носе
самар
,
а
не
оне
еполете
!
.
.
—
Простото
једна
,
шапутао
је
даље
др
.
Жарко
,
прелазећи
преко
Великог
Трга
,
зато
смо
и
дотерали
довде
,
да
нас
сав
свет
исмева
,
зато
је
народ
овако
осиромашио
и
постао
огорчен
,
што
му
суде
оваки
одвратни
,
оваки
неморални
људи
,
који
имају
образ
дебљи
од
ђона
!
Све
што
је
часно
у
овој
земљи
,
све
се
то
повукло
у
страну
,
јер
се
гнуша
оваких
власничких
креатура
,
које
не
презају
ни
од
најпрљавијих
срестава
,
ни
од
самог
злочана
!
.
.
—
Слушао
сам
и
често
читао
,
да
су
нам
многи
преставници
власти
брутални
и
неморални
људи
,
али
сам
се
сад
и
лично
уверио
.
Догод
оваки
несавесни
и
одвратни
људи
,
оваки
простаци
буду
вршили
законе
,
дотле
ће
нам
све
ићи
наопако
!
Догод
се
способност
и
савест
буду
гониле
и
ногама
газиле
,
дотле
ћемо
овако
рамати
,
да
ће
нас
и
најсиромашнији
народи
претећи
...
.
XВ
Др
.
Жарко
се
сад
упути
једном
адвокату
,
коме
исприча
,
шта
се
десило
.
Овај
одмах
напише
тужбу
,
коју
потпише
Мара
,
те
је
адвокат
однесе
истражном
судији
.
Овај
тек
сутра
дан
дође
Мариној
кући
,
где
саслуша
Линку
.
Ово
је
тако
површно
вршио
,
да
се
одмах
видело
,
е
се
иде
на
то
,
да
се
ствар
забашури
.
Тако
је
и
било
.
Писара
није
нико
званично
саслушавао
,
али
је
он
сам
ишао
управнику
,
пошто
су
га
пре
тога
,
на
Мићину
молбу
,
његове
тетке
и
ујаци
посетили
,
молећи
га
,
да
му
ову
ствар
опрости
,
јер
то
није
бозна
шта
,
а
погрешити
,
веле
,
може
сваки
.
Др
.
Жарко
страшно
се
љутио
,
што
се
овака
неправда
чини
.
Ишао
је
лично
истражном
судији
,
да
му
се
жали
,
и
овај
му
је
обећавао
све
учинити
,
што
до
њега
стоји
,
али
се
видело
,
да
злочинца
други
заштићавају
,
те
је
судија
био
немоћан
.
И
тако
,
мало
по
мало
,
изгледаше
,
да
ће
се
овај
злочин
сасвим
забашурити
...
Мара
је
више
од
недељу
дана
била
у
великој
ватри
,
нервоза
ју
је
тако
била
спопала
,
да
се
др
.
Жарко
јако
бринуо
.
Морао
је
употребити
најјаче
лекове
,
да
је
спасе
,
у
чему
,
најзад
,
и
успе
.
Мала
Линка
није
ношена
у
болницу
,
јер
је
преклињала
лекара
,
да
је
код
куће
лечи
,
а
то
је
исто
чинила
и
Мара
.
Зато
др
.
Жарко
позове
још
једнога
свог
колегу
,
који
је
био
вешт
у
женским
болестима
,
те
се
посаветују
и
енергично
је
настану
лечити
.
Њиховом
труду
и
вештини
,
најзад
,
испадне
за
руком
,
да
после
два
месеца
спасу
Линку
,
те
се
и
ова
предигне
.
Како
је
то
било
крепко
девојче
,
почела
се
брзо
повраћати
,
те
,
најзад
,
сасвим
оздрави
.
Мару
је
притискивала
велика
туга
,
али
је
то
крила
од
сестре
.
Она
није
требала
да
дозна
пучину
,
пред
којом
се
налазила
,
она
је
требала
и
даље
безбрижно
да
проводи
младост
.
Кад
се
Линка
сасвим
повратила
,
Мара
оде
до
учитељице
,
да
је
упита
,
да
ли
њена
сестрица
може
полагати
испит
за
Вишу
Женску
Школу
.
—
Не
може
,
одговори
јој
учитељица
.
—
Зашто
?
упита
је
Мара
зачуђено
.
—
Па
ви
знате
,
...
због
извесног
догађаја
...
Мара
стукне
,
а
лице
јој
обли
румен
.
—
Зар
је
она
за
то
крива
?
упита
је
,
једва
дишући
.
—
И
ако
Линка
није
крива
,
таки
је
закон
...
Мара
се
само
ухвати
за
чело
,
рекне
„
збогом
“
и
брзо
изађе
на
улицу
.
Несрећно
дете
.
Она
није
знала
,
да
предрасуде
немају
срца
!
Шта
се
то
кога
тицало
,
што
ће
њена
сестра
пропасти
,
шта
се
кога
тицало
,
што
је
Марино
срце
рањено
,
„
закони
“
су
немилосрдни
само
за
немоћне
,
а
предрасуде
тако
исто
,
с
тога
и
има
тако
много
невиних
жртава
.
XВИ
Прође
подуже
времена
,
а
по
тужби
Мариној
није
ништа
рађено
.
Др
.
Жарко
ишао
је
више
пута
истражном
судији
,
али
узалуд
.
Он
се
извињавао
,
да
Мића
има
велику
протекцију
,
која
га
заштићава
,
те
му
он
зато
не
може
ништа
.
Мару
је
страшно
гризло
,
што
она
и
сестра
немају
никакве
заштите
.
Али
шта
да
чини
?
Морала
је
,
најзад
,
све
трпети
.
Она
намисли
,
да
Линку
сама
васпитава
,
па
јој
узме
приватну
учитељицу
,
која
је
збиља
брзо
спреми
за
испит
.
Хтела
је
да
је
да
у
који
приватан
завод
,
па
кад
поодрасте
,
онда
,
ако
узмогне
,
да
је
пошље
на
страну
,
а
ако
не
,
онда
,
бар
,
да
је
толико
спреми
за
живот
,
да
временом
сама
себи
може
зарађивати
лебац
.
У
том
случају
,
мислила
је
,
да
је
доцније
пошље
на
коју
кројачку
академију
,
те
да
после
заједно
већи
посао
предузму
.
Видећи
,
пак
,
да
од
истраге
нема
ни
помена
,
она
упита
др
.
Жарка
,
да
ли
и
сама
лично
да
се
жали
.
—
Немојте
,
госпођице
,
одговори
јој
честити
лекар
,
за
слабе
у
нашој
земљи
нема
заштите
!
—
Па
шта
да
радим
,
овако
се
изедох
,
а
и
Линка
ми
је
постала
невеселија
.
Више
пута
ме
је
питала
,
зар
онај
писар
није
ухапшен
,
па
видим
,
да
и
њу
то
кида
.
Један
пут
га
је
,
вели
,
видела
пред
кућом
,
како
прође
нашом
улицом
,
и
право
у
њу
гледа
.
Одмах
је
дотрчала
,
да
ми
то
јави
,
а
била
је
бледа
као
крпа
.
Није
ли
то
жалосно
,
и
зар
овај
случај
неће
и
друге
ловце
на
децу
осмелити
,
да
пођу
Мићиним
трагом
?
—
То
је
све
истина
,
драго
дете
,
одговори
јој
благо
лекар
,
али
,
као
што
рекох
,
за
вас
код
власти
нема
заштите
.
Него
ја
бих
вам
нешто
друго
световао
.
Ево
вам
моје
карте
,
па
отидите
у
редакцију
„
Малога
Журнала
“
,
јавите
се
главном
уреднику
—
он
је
мој
добар
пријатељ
—
па
му
је
предајте
.
То
ће
нам
бити
последња
апелата
,
а
ако
и
то
не
нагна
власти
,
да
казне
Мићу
,
бар
ће
бити
јавно
жигосан
.
За
таке
разбојнике
јавност
је
понајбољи
суд
.
Лекар
тада
напише
оловком
неколико
речи
и
преда
карту
Мари
.
Она
му
се
топло
захвали
,
и
кад
ју
је
на
пољу
прочитала
,
дубоко
уздане
,
рекавши
:
—
Да
честита
човека
!
Шта
би
било
од
нас
,
да
нам
се
он
није
нашао
у
нужди
!
Док
сам
жива
,
молићу
се
Богу
за
његову
децу
.
Она
се
одатле
упути
право
у
уредништво
„
Малога
Журнала
“
и
замоли
,
да
је
пријаве
главном
уреднику
.
XВИИ
Дечко
је
пријави
и
уредник
нареди
,
да
је
одмах
пусте
у
његову
канцеларију
.
Мара
се
бојажљиво
и
учтиво
поклони
,
и
каже
своје
име
.
Уредник
јој
понуди
столицу
и
упита
,
шта
жели
:
—
Јесте
ли
ви
г
.
Б
.
С
?
упита
га
она
.
—
Јесам
,
одговори
јој
овај
.
Мара
извади
карту
из
џепа
и
пружи
му
.
—
Др
.
Жарко
упутио
ме
је
с
овом
картом
вама
,
рекне
му
.
Уредник
узме
карту
и
прочита
.
Она
је
гласила
:
„
Драги
г
.
Б
.
Не
знам
,
да
ли
сте
чули
за
ужасно
варварство
,
које
је
извршено
над
малом
сестрицом
гђице
Маре
Зорићеве
,
која
вам
доноси
ову
карту
,
али
чули
или
не
,
саслушајте
ову
ваљану
девојку
и
учините
вашу
дужност
.
Ви
сте
увек
заштићавали
слабе
и
увређене
,
а
порок
жигосали
,
те
се
надам
,
да
ћете
и
сад
тако
учинити
.
С
поштовањем
ваш
пријатељ
Др
.
Жарко
.
Г
.
Б
.
био
је
мало
начуо
о
том
злочину
,
али
није
знао
ничег
позитивног
.
Оно
што
су
комшије
својој
околини
причале
,
продрло
је
и
даље
у
варош
,
али
он
није
знао
име
ни
злочинаца
ни
њихове
жртве
.
Зато
је
,
после
неколико
дана
,
донео
био
кратку
вест
,
како
се
чује
,
да
се
над
неком
малом
девојчицом
извршило
варварство
,
не
би
ли
му
ко
из
публике
или
од
рођака
дотичне
жртве
што
више
јавио
.
Али
нико
не
дође
.
Можда
дотични
нису
ту
вест
прочитали
,
мислио
је
,
или
не
желе
,
да
то
продре
у
јавност
.
С
тога
му
долазак
гђице
Маре
беше
добро
дошао
и
он
је
сад
пажљивије
погледа
.
Њену
појаву
већ
смо
раније
описали
,
а
сад
само
да
додамо
,
да
јој
се
на
лицу
огледала
тешка
туга
.
Услед
душевне
борбе
,
њене
крупне
,
лепе
очи
беху
изгубиле
првашњи
сјај
,
неколико
оштријих
црта
на
лицу
показиваху
,
да
се
страшно
разочарала
и
изгубила
веру
и
љубав
према
свету
.
Али
то
ипак
није
много
умањавало
изванредно
симпатично
и
лепо
лице
.
Цела
појава
и
држање
показиваху
девојку
с
одличним
душевним
врлинама
,
а
еластичан
,
повисок
стас
чинио
је
још
лепшом
и
импозантнијом
.
—
Дакле
то
је
била
ваша
сестра
,
над
којом
је
извршено
оно
варварство
?
упита
је
сада
уредник
.
—
Јесте
,
господине
,
одговори
му
девојка
,
тешко
узданувши
.
—
Па
шта
сте
учинили
,
упита
је
г
.
Б
.
,
јесте
ли
се
коме
жалили
?
—
Др
.
Жарко
нам
се
показао
велики
пријатељ
,
одговори
девојка
.
Не
само
што
је
моју
сестру
,
као
лекар
,
спасао
,
него
је
и
тужбу
подносио
,
управо
све
учинио
,
да
се
кривци
достојно
казне
,
али
узалуд
.
Изгледа
,
да
ће
се
ствар
забашурити
.
—
И
ви
би
сад
желели
,
да
то
недело
преко
јавности
претресемо
?
—
Јест
.
—
Добро
,
то
ћу
учинити
,
и
ја
се
надам
,
да
се
тада
овај
злочин
неће
забашурити
.
Него
