.„
Децо
!
И
Сунце
,
и
Месец
,
и
звезде
,
и
облак
,
и
муњу
,
и
гром
,
и
кишу
,
и
снег
,
и
Земљу
,
и
воду
,
и
огањ
...
створио
је
неко
.
Ону
школу
су
саградили
мајстори
;
ове
клупе
су
начинили
људи
;
ову
књигу
је
начинио
човек
.
А
ко
је
саградио
небо
и
оно
што
је
на
њему
,
и
од
чега
је
то
направио
?
Ако
је
од
ничега
,
како
је
могао
од
ничега
да
сагради
толике
грађевине
,
а
ако
је
од
нечега
,
откуда
му
је
то
нешто
било
?
...
Ви
ћете
и
сами
погодити
,
да
то
нико
други
није
могао
да
уради
него
Бог
,
и
да
он
и
данас
управља
том
великом
грађевином
својом
што
се
зове
„
небо
“
и
Земља
.
Он
је
казао
,
да
Сунце
греје
,
те
да
загрева
све
на
Земљи
;
он
је
казао
и
киша
да
пада
,
те
да
кваси
Земљу
и
залива
све
на
њој
,
те
да
расте
биље
и
живе
животиње
па
и
човек
.
Али
друге
животиње
не
могу
да
помисле
да
има
Бога
и
да
је
он
све
ово
створио
;
само
човек
може
.
Човек
се
питао
:
има
ли
Бога
,
где
је
он
,
какав
је
и
како
је
створио
овај
свет
и
њега
самога
,
а
животиње
никада
.
Зато
у
људи
и
има
,
да
се
моле
Богу
,
а
у
животиња
нема
.
„
А
где
је
Бог
и
какав
је
,
и
како
је
створио
овај
свет
,
то
не
знамо
;
и
то
никад
не
можемо
ни
дознати
.
Неки
веле
,
да
је
Бог
на
небу
;
неки
веле
,
да
је
он
на
Земљи
,
а
неки
веле
,
да
је
он
свуда
;
неки
веле
,
да
је
он
као
човек
,
најјачи
,
највећи
,
најстарији
и
најпаметнији
,
а
други
веле
,
да
је
он
као
душа
човекова
,
и
да
се
не
види
;
неки
веле
,
да
је
он
свет
овај
створио
за
шест
дана
,
други
веле
,
за
шест
година
,
трећи
за
шест
векова
,
а
четврти
веле
,
да
му
је
требало
много
више
времена
те
да
створи
све
.
Главно
је
,
да
све
то
нико
није
видео
,
нити
се
ми
можемо
вратити
у
ту
давнину
и
видети
како
је
.
Али
да
то
човек
није
начинио
,
и
да
то
човек
не
би
могао
да
начини
,
него
да
је
то
створила
нека
виша
сила
,
то
је
извесно
.
А
каква
је
то
виша
сила
,
како
је
она
створила
свет
,
кад
,
за
које
време
,
од
чега
и
зашто
,
то
не
знамо
,
нити
ћемо
икад
сазнати
.
То
не
знају
ни
најученији
људи
.
„
Не
знамо
ни
откуда
човек
.
Нас
су
родили
родитељи
наши
,
а
њих
њини
родитељи
,
а
ове
опет
њини
;
и
тако
морамо
доћи
до
првих
људи
и
првога
човека
.
А
ко
је
њих
родио
и
откуда
они
?
Човек
није
могао
начинити
сам
себе
,
а
друге
су
животиње
још
мање
умеле
и
могле
.
Морала
је
дакле
нека
виша
сила
и
човека
створити
.
А
како
је
то
било
и
кад
,
и
то
не
знамо
и
никад
не
можемо
ни
дознати
.
Зато
само
велимо
и
верујемо
,
да
је
Бог
створио
и
првога
човека
и
прву
жену
.
И
кад
узмемо
,
да
нам
он
и
данас
даје
и
Сунце
,
и
кишу
,
те
од
њих
расте
све
што
нам
треба
на
земљи
,
и
да
нам
он
даје
и
живот
,
и
здравље
и
срећу
,
онда
право
имамо
што
му
се
молимо
и
што
се
увек
сетимо
њега
,
кад
нешто
важније
отпочињемо
.
Кажите
ми
,
кад
се
ваши
родитељи
моле
Богу
?
...
Е
,
онда
и
ви
сад
отпочињете
један
важан
посао
,
и
отпочињаћете
га
сваки
дан
.
Зато
ћемо
и
ми
да
помињемо
Бога
сваки
дан
ујутру
и
да
му
се
помолимо
.
Зато
устаните
сви
!
Прекрстите
се
и
реците
:
Боже
,
помози
!
“
(
Деца
слушају
:
устају
и
свако
се
прекрсти
и
рекне
:
„
Боже
,
помози
!
...
“
)
.
„
Сад
узмите
буквар
!
...
Хоћу
да
видим
,
јесте
ли
окренули
лепо
!
...
Добро
је
.
Онда
отворите
корице
!
...
Отворите
први
лист
!
...
Нађите
око
!
...
Је
ли
то
истинско
око
?
...
А
какво
је
?
...
Погледајте
у
слова
поред
ока
!
...
Нађите
столицу
!
...
Каква
је
то
столица
?
...
Колико
има
нога
?
...
А
које
јој
је
наслон
?
...
Погледајте
у
слова
поред
ње
!
...
Преврните
и
тај
лист
!
...
Нађите
најпре
нож
!
...
Можете
ли
да
се
посечете
тим
ножем
?
...
Зашто
не
можете
?
...
Које
му
је
дршка
?
...
А
које
му
је
ошриц
?
...
Погледајте
у
слова
поред
ножа
!
...
Сад
нађите
иглу
!
...
Пазите
,
да
се
не
убодете
!
...
Које
јој
је
конац
?
Како
се
зове
она
рупица
,
у
коју
се
удева
конац
?
...
Нађите
ушице
!
...
Погледајте
у
слова
поред
игле
!
...
Нађите
евењку
!
Откините
које
зрно
!
...
Зашто
не
може
?
...
Колико
гроздова
има
?
...
А
може
ли
да
се
преброји
колико
је
шибљика
лозе
увезано
?
...
Погледајте
у
слова
код
евењке
!
...
Нађите
ашов
!
...
Од
чега
је
ашов
?
...
Где
му
се
углављује
дршка
?
...
Шта
се
ради
ашовом
?
.
.
Може
ли
да
се
копа
овим
ашовом
у
буквару
?
...
Зашто
не
може
?
...
Погледајте
у
слова
поред
ашова
!
.
Преврните
и
тај
лист
!
.
.
Нађите
перо
!
.
.
За
шта
нам
треба
то
перо
?
.
.
А
од
чега
је
?
.
.
Је
ли
то
истинско
перо
?
.
Погледајте
у
слова
поред
њега
!
.
.
Нађите
таблу
!
.
.
За
шта
ће
та
табла
?
.
.
А
од
чега
је
?
.
.
Је
ли
од
дрвета
и
ова
у
буквару
?
.
.
На
колико
ногара
стоји
?
.
.
Погледајте
у
слова
поред
табле
!
.
.
Нађите
шешир
!
.
.
Погледајте
у
слова
поред
њега
!
.
.
Нађите
гусле
!
.
.
Које
је
гудало
?
.
.
А
длаке
?
.
.
А
кобилица
?
.
.
Може
ли
да
се
гуди
у
ове
гусле
у
буквару
?
.
.
А
зашто
не
?
.
.
Погледајте
сад
у
ова
слова
код
гусала
!
.
.
„
Дотле
сам
вам
показао
јуче
.
Сад
пазите
даље
.
Преврните
и
овај
лист
!
.
.
Познаћете
шта
је
ово
на
њему
с
друге
стране
.
То
је
горе
чаша
столовача
а
то
доле
лист
с
некога
дрвета
.
Може
ли
из
ове
чаше
у
буквару
да
се
пије
вино
?
.
.
А
зашто
не
може
?
.
.
А
је
ли
ово
истински
лист
!
.
.
Него
какав
је
?
.
.
Нађите
чаши
ногу
!
.
.
Нађите
листу
дршку
!
.
.
Погледајте
у
слова
поред
чаше
!
.
.
Погледајте
у
слова
поред
листа
!
.
.
Сад
пређите
на
овај
други
лист
!
.
.
Ту
је
насликана
једна
животиња
.
Јамачно
ћете
познати
која
?
.
.
Јесте
,
мачка
.
Камо
јој
глава
!
.
.
А
очи
?
.
.
А
уши
?
.
.
А
уста
?
.
.
А
врат
?
.
.
А
леђа
?
.
.
А
груди
?
.
.
А
предње
ноге
?
.
.
Пазите
,
да
вас
не
огребе
!
.
.
А
задње
ноге
?
.
.
А
реп
?
.
.
А
бркови
?
.
.
Пазите
да
вас
не
уједе
!
.
.
Зашто
не
може
?
.
.
Каква
је
то
мачка
?
.
.
Погледајте
у
слова
поред
мачке
!
.
.
То
је
љуљашка
,
али
није
о
дрвету
као
у
вас
него
о
два
дирека
.
Где
нема
великога
дрвета
да
се
веже
за
грану
,
оно
се
гради
овако
,
између
два
дирека
.
Нађите
конопац
!
.
.
Је
ли
то
мушко
или
женско
дете
што
се
љуља
?
По
чему
познајете
?
.
.
А
је
ли
сељачко
или
из
чаршије
?
.
.
По
чему
познајете
?
.
.
Видите
слова
поред
љуљашке
!
.
.
Доста
.
„
Сад
оставите
буквар
у
клупу
,
а
извадите
таблице
!
.
.
Да
видим
,
јесте
ли
сви
донели
оне
крпчиће
за
брисање
таблице
!
.
.
Добро
.
Да
видим
јесте
ли
оквасили
!
.
.
Е
добро
те
нисте
,
јер
би
неко
може
бити
покварио
буквар
.
Ово
можете
да
оперете
симо
онда
,
кад
се
испрља
;
а
сад
није
прљаво
,
а
може
да
брише
и
овако
.
Избришите
таблице
.
Хајде
сад
опет
да
направите
један
ред
крстића
,
један
ред
котурића
,
а
трећи
ред
пун
ових
кромпирића
(
тачака
)
.
Узмите
крижуље
!
.
.
Да
видим
,
је
ли
сваки
узео
лепо
.
У
коју
руку
ваља
да
узмете
?
.
.
Међу
које
прсте
?
.
.
Немојте
главу
много
близу
!
.
.
Не
ваља
ни
груди
да
се
наслањају
на
клупу
.
Некоме
шкрипи
крижуља
.
Коме
то
?
.
.
То
не
ваља
:
ти
притискујеш
много
.
Теби
ће
да
се
поквари
табла
,
а
може
и
крижуља
да
ти
се
сломи
...
Доста
.
Оставите
и
таблицу
у
клупу
па
се
одморите
,
а
после
ћу
опет
да
вас
зовнем
“
...
.
После
повећега
одмора
Радиша
каже
,
да
изваде
букваре
,
и
да
отворе
код
ока
.
Онда
налазе
све
слике
редом
и
гледају
слова
поред
њих
.
А
кад
су
дошли
до
љуљашке
,
Радиша
каже
,
да
преврну
и
тај
лист
па
продужује
:
Би
ли
ко
знао
шта
је
ово
на
овој
другој
страни
томе
листу
горе
?
.
.
(
Једно
дете
:
„
Ово
је
,
господине
,
свињска
глава
.
“
Добро
си
рекао
,
вели
Радиша
.
А
како
се
у
свињске
главе
зове
ово
сасвим
напред
,
чиме
свиња
њуши
?
Деца
погађају
:
њушка
.
Е
добро
.
То
је
и
требало
да
се
нацрта
,
њушка
;
али
да
је
нацртано
само
то
,
ви
не
би
погодили
шта
је
;
зато
су
нацртане
и
очи
и
уши
.
Где
су
очи
?
.
.
А
камо
их
уши
?
.
.
А
које
је
њушка
?
.
.
Погледајте
сад
у
слова
око
њушке
!
.
.
А
шта
је
оно
испод
њушке
?
(
„
Кер
,
господине
,
“
вели
једно
)
.
Лепо
.
То
и
јесте
кер
,
јер
лови
зечеве
.
Али
сви
керови
нису
овако
танки
.
Ако
сте
чули
негде
у
песми
или
у
каквој
причи
да
се
помиње
хрт
и
хртови
,
—
ето
,
то
је
хрт
Они
трче
много
брже
од
керова
и
зеца
одмах
стигну
и
ухвате
.
А
зашто
он
може
да
трчи
тако
брзо
?
.
.
Сад
погледајте
у
слова
код
хрта
!
.
.
Сад
пређите
на
десну
страну
!
.
.
Шта
је
то
горе
,
прво
?
.
.
Је
ли
истинска
жаба
?
.
.
Нађите
јој
очи
!
.
.
Уста
!
.
.
Ноге
!
.
.
Колико
има
ногу
?
.
.
Треба
ли
деца
да
убијају
жабе
?
.
.
А
зашто
?
.
.
Јесте
и
то
:
хоће
да
им
умре
мајка
;
али
и
још
због
нечега
:
што
жабе
не
чине
никакву
штету
,
а
једу
бубе
које
чине
штету
.
А
коме
је
гадна
,
он
нек
је
не
гледа
.
Њу
је
такву
Бог
створио
;
она
није
крива
.
Погледајте
у
слова
код
жабе
!
.
.
А
познајете
ли
то
испод
жабе
?
.
.
Јесте
;
то
је
змија
.
Чувајте
се
,
да
вас
не
печи
!
.
.
А
зашто
не
може
?
.
.
А
која
може
?
.
.
Шта
буде
човеку
кад
га
змија
уједе
?
.
.
Кад
има
највише
змија
?
.
.
А
где
су
змије
?
.
.
Погледајте
у
слова
код
змије
!
.
.
Затворите
буквар
и
оставите
га
!
.
.
Узмите
таблице
и
крижуље
!
.
.
Избришите
оно
малопређашње
!
.
.
Сад
ћете
да
направите
један
пун
месец
!
.
.
Дете
још
један
!
.
.
Хајдете
и
трећи
!
.
.
Начините
сад
само
пола
месеца
!
.
.
Дете
још
једно
пола
!
.
.
И
још
једно
!
.
.
Начините
сада
три
нова
месеца
!
.
.
Начините
једно
Сунце
!
.
.
Сад
пазите
,
да
направимо
коло
(
точак
)
за
кола
!
Ево
најпре
да
направимо
ону
рупу
за
осовину
!
.
.
Ево
сад
око
ње
главчина
!
.
.
Ево
сад
наплаци
наоколо
!
.
.
Шта
треба
још
?
.
.
Колико
има
паоца
?
.
.
Е
,
ево
,
да
их
изградимо
!
.
.
Е
,
добро
.
Сад
оставите
и
таблице
у
клупу
(
само
их
наместите
лепо
,
да
не
падну
)
!
...
Шта
ће
да
буде
,
ако
падну
?
.
.
Сад
се
наслоните
леђима
на
ту
клупу
иза
вас
!
.
.
Тако
ћете
да
седите
увек
кад
ја
хоћу
да
вам
причам
.
Сад
слушајте
!
Кад
је
на
Косову
изгинула
скоро
сва
војска
српска
,
и
све
војводе
и
јунаци
,
и
сам
цар
Лазар
,
онда
се
један
од
оних
,
што
су
још
остали
у
животу
,
одвојио
и
потрчао
на
коњу
у
Крушевац
,
да
каже
царици
Милици
шта
је
на
Косову
било
.
У
Крушевцу
су
сви
једва
чекали
да
чују
шта
је
било
,
а
највише
царица
Милица
,
која
је
сама
остала
у
двору
.
Бринући
она
је
изишла
у
поље
крушевачко
,
да
се
мало
прође
,
а
отуда
угледа
једнога
јунака
где
јури
на
коњу
и
познаде
га
па
једва
дочека
да
стигне
и
да
га
пита
,
шта
је
на
Косову
.
А
он
јој
прича
.
Слушајте
,
како
се
то
у
песми
прича
!
(
Узима
књигу
и
чита
:
Царица
Милица
и
Владета
Војвода
:
„
Пошетала
Царица
Милица
.
“
Он
чита
полако
,
а
деца
се
претворила
у
око
и
ухо
.
А
кад
сврши
,
он
рече
)
:
„
Ето
,
тако
је
причао
Владета
Војвода
.
“
Свима
жао
;
а
један
вели
;
„
Господине
,
мој
деда
пева
уз
гусле
!
“
То
Радиши
даде
повода
да
запита
,
у
чијој
кући
има
гусала
и
ко
гуди
у
њих
;
и
дознаде
,
да
у
селу
Загорици
готово
у
свакој
кући
има
гусала
.
Зато
рече
:
„
То
је
добро
,
што
у
вас
има
гусала
.
Уз
гусле
су
нам
се
и
очувале
ове
песме
,
те
знамо
како
је
било
на
Косову
.
И
ја
имам
гусле
,
и
сутра
ћу
ово
да
вам
певам
уз
гусле
.
А
сад
слушајте
,
што
ћу
да
вам
кажем
.
Ја
волим
да
видим
ваше
село
.
А
изгледа
,
да
ће
и
сутра
бити
овако
лепо
време
.
Зато
ви
ујутру
немојте
доносити
букваре
и
таблице
,
него
их
оставите
код
куће
(
само
сакрите
да
вам
не
узму
деца
и
не
поцепају
)
,
а
ви
у
торбу
турите
што
вам
треба
за
јело
до
мрака
па
дођите
овде
;
а
одавде
ћемо
сви
заједно
“
...
.
Завршен
је
и
други
дан
„
наставе
“
или
учења
и
за
неколико
часова
сва
је
Загорица
знала
и
причала
,
да
ће
сутра
учитељ
с
ђацима
да
прође
кроза
село
.
Али
куда
управо
и
с
које
ће
стране
да
дођу
,
то
нису
знали
.
А
мали
загоричани
су
причали
великима
о
тужној
царици
Милици
и
о
причању
необичнога
гласоноше
о
несрећноме
боју
...
А
село
се
радовало
,
да
види
свога
учитеља
.
10
.
Прва
шетња
с
децом
И
збиља
,
дан
је
и
сутра
дан
био
необично
леп
.
Деца
су
поранила
и
већ
одмах
после
сунца
почела
да
стижу
школи
.
Радиша
је
сачекао
и
оне
даље
.
А
кад
су
се
искупила
сва
,
он
им
је
рекао
овако
:
„
Најпре
ћемо
ићи
на
највеће
брдо
у
вашем
селу
,
одакле
можемо
видети
све
мале
у
Загорици
,
па
ћемо
после
сићи
одатле
и
видећемо
куда
ћемо
.
А
које
је
највеће
брдо
у
вас
?
“
Деца
не
знају
;
свакоме
је
највеће
оно
близу
његове
куће
,
и
на
послетку
Радиша
се
одлучи
,
да
изиђу
најпре
на
оно
,
које
је
највеће
у
околини
школе
,
па
ће
одатле
видети
остала
брда
и
одлучити
се
,
на
које
ће
отићи
одатле
.
„
Е
сада
,
да
вам
кажем
,
да
ми
кроза
село
нећемо
ићи
онако
без
реда
,
као
разбијена
војска
,
него
лепо
у
реду
,
да
свак
позна
да
иду
ђаци
.
Зато
станите
у
ред
,
онако
као
ономад
.
Јесте
ли
запамтили
,
које
су
први
а
које
су
други
?
Хајде
,
опет
да
се
разбројите
,
први
—
други
!
.
.
Други
нек
изиђу
корак
напред
!
.
.
Окрените
се
напред
!
.
.
Ухватите
се
за
руке
!
.
.
Пођите
до
капије
!
.
.
Добро
.
Само
пазите
,
да
неки
не
изостану
,
јер
онда
остану
и
сви
они
иза
њих
.
А
ви
напред
да
идете
полако
и
да
пазите
кад
ћу
ја
да
кажем
да
станете
.
А
кад
дођете
до
какве
раскрснице
,
па
не
знате
куда
ћете
,
ви
станите
.
Прекрстите
се
сад
сви
и
реците
:
Боже
,
помози
!
.
.
Сад
,
у
име
Бога
,
пођите
полако
!
.
.
“
У
реду
су
ишли
докле
је
год
било
пута
.
А
кад
је
нестало
пута
и
били
у
половини
брда
,
Радиша
је
казао
да
се
пусте
из
реда
па
да
потрче
и
виде
,
ко
ће
први
да
стигне
...
Стиже
и
Радиша
.
Њега
пробио
зној
.
Али
је
једва
чекао
,
да
одатле
прегледа
све
што
се
видети
могло
.
Одмах
је
стао
питати
како
се
зове
које
брдо
,
који
поток
,
која
мала
и
ко
је
од
ђака
из
које
мале
.
Одмах
извади
и
хартије
и
писаљку
,
и
за
час
прецрта
све
и
побележи
.
А
деца
су
радознало
пиљила
како
учитељ
њихов
„
записује
“
све
.
Пошто
су
се
ту
добро
одморили
,
(
а
неки
се
мало
и
прихватили
)
,
пошли
су
на
друго
брдо
,
с
којега
се
Радиши
чинило
да
ће
прегледати
цело
село
.
Низ
брдо
им
није
дао
да
трче
,
да
не
би
који
пао
и
убио
се
,
него
су
ишли
полако
,
сви
заједно
,
у
гомили
;
и
тек
кад
су
сишли
у
реку
на
пут
,
стали
су
опет
у
ред
;
и
ишли
су
у
реду
докле
је
год
било
пута
,
а
дотле
је
било
и
село
.
Свет
је
одавно
очекивао
,
с
које
ће
се
стране
појавити
ђаци
.
А
кад
су
дошли
,
све
је
излазило
и
старо
и
младо
,
колико
да
види
ђаке
толико
и
учитеља
.
А
Радиша
је
ишао
поносно
за
својим
ђацима
и
посматрао
сваку
ситницу
и
на
ученицима
својим
и
у
околини
,
у
селу
,
на
кућама
и
у
двориштима
,
на
воћу
,
стоци
и
на
становницима
његовим
.
Наједанпут
виде
једну
жену
на
путу
и
своје
ђаке
да
нешто
прескачу
.
Дође
и
он
на
ред
,
а
мајка
,
тужна
и
брижна
,
метнула
дете
на
пут
да
га
сва
деца
прескоче
.
А
кад
дође
и
Радиша
,
она
склопи
руке
и
стаде
преклињати
:
„
Да
си
ми
брат
,
прескочи
га
и
ти
!
“
И
не
мислећи
ништа
,
Радиша
га
прескочи
.
Онда
она
рече
:
„
Боно
ми
,
пребоно
—
хоће
да
ми
умре
!
Па
ми
бабе
рекоше
,
да
га
изнесем
пред
вас
као
пред
крстоноше
,
па
ће
му
веле
,
бити
боље
!
“
Збуни
се
Радиша
,
па
не
знаде
шта
да
јој
одговори
,
него
се
саже
и
узе
дете
па
га
предаде
матери
и
рече
:
„
Дигох
га
ја
,
нека
ти
га
дигне
и
Бог
!
Носи
га
сад
кући
,
па
га
окупај
у
врућој
води
,
избриши
га
добро
и
преви
у
чисте
и
суве
пелене
!
А
сад
збогом
!
“
И
продужи
с
ђацима
пут
,
а
мајка
оде
с
дететом
у
наручју
кући
.
Идући
Радиша
је
мислио
:
„
Јесам
ли
ово
добро
урадио
?
Ако
детету
буде
боље
,
она
ће
мислити
да
је
зато
,
што
смо
га
прескочили
,
и
онда
ћемо
ми
прескакати
свуд
по
селу
,
куд
се
год
макнемо
;
а
тако
ће
се
утврђавати
празноверице
.
А
ако
јој
умре
,
она
ће
се
уверити
да
јој
ово
није
помогло
.
Али
онда
неће
кривити
нас
.
А
шта
би
било
,
да
јој
га
нисмо
прескочили
па
да
јој
умре
?
Она
би
рекла
,
да
јој
зато
умрло
што
га
нисмо
прескочили
;
а
да
смо
јој
га
прескочили
,
не
би
јој
умрло
.
И
онда
би
жалила
на
нас
што
јој
је
умрло
.
Нек
јој
оно
оздрави
,
па
макар
и
веровала
!
.
.
Горе
би
јој
било
,
да
зажали
на
нас
!
...
Један
ђак
рече
:
Господине
,
ово
је
моја
снаша
.
Два
су
јој
детета
умрла
,
па
јој
ово
треће
много
занемогло
.
“
Мало
даље
а
на
једним
вратницама
око
15
—
20
душа
,
а
једна
жена
изнела
решето
пуно
жита
и
баца
га
на
младе
пролазнике
.
Радиша
је
запита
,
зашто
то
чини
,
а
она
добродушно
одговори
:
„
А
да
због
берићета
,
господине
.
“
Он
прође
и
не
рече
ништа
.
Још
мало
па
изиђоше
из
села
и
почеше
да
се
пењу
уз
брдо
готово
највеће
у
Загорици
.
Радиша
опет
рече
,
да
се
пусте
.
За
мало
па
су
сви
били
на
брду
.
Радиша
одмах
запита
:
да
ли
има
овде
близу
воде
.
Одмах
двојица
рекоше
да
има
и
показаше
руком
где
.
Он
се
сети
,
да
су
они
одатле
и
стаде
их
питати
како
се
што
зове
.
Онда
рече
,
да
сви
ручају
па
после
да
сиђу
извору
.
После
ручка
Радиша
прецрта
и
ово
брдо
и
његову
околину
па
онда
сиђоше
извору
.
Пало
му
је
у
очи
,
да
је
само
неколико
њих
имало
„
смесна
“
хлеба
,
помешана
са
шеничним
брашном
,
а
сва
су
друга
деца
јела
проју
.
„
Ето
мени
и
ту
посла
,
помисли
он
у
себи
;
зими
ће
ово
да
се
мрзне
а
лети
да
се
упаучљиви
,
особито
ако
је
непечена
;
па
каква
је
онда
то
јадна
храна
—
само
да
се
деца
разболевају
!
...
“
Подне
је
већ
давно
превалило
,
а
јесењи
дан
је
кратак
.
Зато
се
кренуше
,
да
се
врате
школи
.
Онда
се
Радиша
сети
,
да
би
многа
деца
ишла
узалуд
до
школе
па
се
после
враћала
кући
.
Зато
изведе
децу
на
један
избрежак
па
их
запита
,
где
ко
седи
и
ко
би
могао
одавде
да
погоди
кући
.
И
одмах
одобри
,
да
се
могу
одвојити
они
,
којима
је
одавде
ближе
.
Ипак
се
мало
њих
одвојило
,
јер
су
сва
волела
да
изиђу
на
прави
пут
,
јер
су
се
бојала
да
не
залутају
.
У
заход
сунчани
стигао
је
и
Радиша
школи
само
с
неколицином
ученика
,
чије
су
куће
биле
ту
близу
школе
или
онамо
даље
од
ње
.
11
.
Шта
је
Радиша
видео
у
овој
шетњи
Ево
шта
је
Радиша
видео
у
своме
селу
.
Село
је
више
врлетно
него
равно
,
и
право
је
имао
кмет
Миљко
кад
је
рекао
,
да
у
њином
селу
нигде
нема
толико
равнице
да
би
све
куће
могле
да
стану
на
једно
место
.
Даље
,
да
је
издељено
на
мале
и
да
су
мале
прилично
удаљене
једна
од
друге
и
село
растурено
на
3—4
сата
даљине
.
Да
су
куће
све
кровињаре
и
да
у
Загорици
нема
ћерамиде
,
црепа
и
креча
.
Да
су
и
зграде
за
спавање
пола
у
земљи
а
пола
над
земљом
и
да
оно
доле
зову
подрум
а
оно
горе
ижина
или
вајат
.
Да
седе
,
рачају
и
вечерају
и
зими
се
греју
у
кући
око
огња
,
наложенога
на
средини
куће
с
главњама
колико
врљике
.
Да
ни
у
чијој
кући
нема
собе
.
Да
су
дворишта
ограђена
великим
прошћем
или
дугачким
и
дебелим
врљикама
и
да
је
тако
исто
заграђена
готово
свака
њива
и
ливада
.
А
све
је
ћошкасто
и
неправилно
и
ни
трага
од
четвороугаоне
правилности
.
Да
то
све
казује
,
да
се
у
Загорици
дрво
не
штеди
.
Да
је
свуда
двориште
заједничко
и
за
људе
и
за
сву
стоку
,
те
према
томе
и
свуда
неуређено
и
прљаво
.
Да
је
воћака
мало
,
да
су
оне
старе
и
обломљене
,
да
је
мало
калемова
а
још
мање
младица
за
калемљење
и
да
у
свој
Загорици
само
један
човек
уме
нешто
мало
да
калеми
!
Да
је
сва
стока
ситна
и
да
мало
млека
даје
.
Да
је
живине
мало
и
да
се
она
и
не
гледа
.
Да
је
одело
и
у
људи
и
у
жена
и
у
деце
све
сам
рукотвор
,
што
сами
израђују
,
свака
кућа
себи
.
Зато
да
кућа
без
жена
не
може
,
и
да
овде
„
кућа
не
стоји
на
земљи
него
на
жени
.
“
Да
загоричани
купују
само
ове
ствари
:
со
,
зејтин
,
рибу
,
чивит
,
шамије
,
фесове
и
гвожђарију
;
а
продају
:
говеда
,
овнове
,
јарчеве
,
свиње
,
овце
јаловице
,
вуну
и
коже
,
сир
и
кајмак
,
сланину
и
пастрму
,
мед
и
восак
,
жито
,
вино
и
ракију
платно
и
сукно
,
дрвену
грађу
и
тако
даље
.
А
највише
му
се
допало
,
што
свака
кућа
има
кошница
и
меда
,
добро
спремљену
зимницу
и
оставу
воћа
;
што
нема
крађе
и
што
се
људи
мало
свађају
.
Али
у
целом
селу
нигде
стругане
даске
,
греде
и
дирека
,
него
све
дељано
;
нигде
ни
најмање
калдрме
ни
отесана
камена
,
нигде
цигле
,
нигде
црепа
,
нигде
ћерамиде
и
креча
,
нигде
насута
пута
и
зиданога
моста
.
Кад
је
у
вече
легао
,
Радиша
је
премишљао
овако
.
Овде
је
све
примитивно
,
необрађено
,
неусавршено
,
па
зато
и
неонакарађено
и
неизопачено
него
све
здраво
и
природно
.
Ево
остварене
жеље
Русовљеве
:
да
се
човечанство
врати
у
првобитно
стање
па
онда
поново
да
отпочне
цивилизацију
.
И
из
овога
првобитнога
некултурнога
или
полукултурнога
стања
ја
имам
да
га
подижем
и
водим
у
цивилизовано
,
културо
стање
,
где
је
све
у
човеку
,
на
човеку
и
око
човека
обрађено
и
подигнуто
на
виши
ступањ
.
А
може
ли
то
ићи
брзо
?
Боже
сачувај
.
Све
што
расте
,
расте
споро
и
има
свој
ток
и
свој
рок
.
И
што
лакше
,
поступније
,
то
је
раст
поузданији
;
он
онда
не
лута
и
не
удара
странпутицима
па
да
се
после
мора
враћати
на
прави
пут
.
Зато
и
ја
морам
пазити
,
да
ни
у
чем
не
пренаглим
...
А
шта
да
радим
?
Да
ли
да
се
ограничим
на
само
читање
и
писање
?
А
што
ће
им
и
то
ако
то
нема
каква
виша
циља
?
Што
би
им
требало
само
читање
ако
преко
њега
не
би
долазили
до
више
знања
о
свему
и
ако
им
оно
не
би
давало
по
коју
способност
за
живот
више
и
подобност
за
усавршавање
у
самоме
раду
.
Што
год
не
усавршава
рад
и
живот
човеков
,
то
не
усавршава
ни
самога
човека
;
а
што
усавршава
ово
двоје
,
то
усавршава
и
човека
,
и
обрнуто
.
На
првом
месту
ово
је
здрав
народ
,
и
ваља
се
само
постарати
,
да
се
то
здравље
његово
и
одржи
и
да
се
хигијенске
прилике
још
више
поправљају
и
уклања
оно
,
што
данас
уди
здрављу
њихову
и
деце
њихове
.
На
другом
месту
,
ово
је
уман
народ
,
логичан
и
бистар
,
само
прост
,
неук
,
непросвећен
и
празноверан
;
и
ваља
му
само
тај
ум
употребити
и
развити
.
За
тим
се
види
,
да
је
свет
наиван
,
безазлен
,
простодушан
,
побожан
,
искрен
,
правичан
и
поштен
,
и
те
му
црте
душе
његове
ваља
и
одржати
и
развијати
их
још
више
.
Њих
је
до
сад
развијала
само
кућа
и
вера
,
а
сад
ваља
да
им
помогне
школа
и
наука
.
Даље
,
ово
је
народ
и
вредан
,
радан
,
само
неумешан
,
одвише
неумешан
у
свему
,
да
му
свуда
вреди
оно
„
од
три
клена
два
вретена
па
и
она
два
крива
“
,
и
да
данас
учитељи
његови
ваља
да
се
угледају
на
просветитеља
његовога
Св
.
Саву
и
да
иду
по
народу
да
га
уче
како
што
да
ради
.
И
ето
ту
највише
поља
за
рад
.
Ето
прилике
за
право
учење
делом
а
не
речима
.
А
како
ћу
то
?
Лако
.
Да
почнем
од
себе
,
па
преко
својих
ученика
и
познаника
.
Да
хватам
познанике
.
Да
примам
и
њих
за
ученике
.
Да
почнем
с
писменошћу
као
најпотребнијом
па
да
идем
даље
...
О
,
Боже
ми
помози
и
дај
само
здравља
!
Све
ћу
постићи
.
Све
ћу
тегобе
савладати
полако
.
Из
једне
коштице
или
семке
израсте
најлепша
и
најроднија
воћка
.
Само
неге
и
стрпљења
.
Ах
,
моја
Немачко
,
да
видиш
,
где
сам
ти
ја
сад
!
.
.
Па
су
ми
опет
милија
ова
гола
брда
и
чукаре
него
твоја
ишпартана
поља
,
ушорена
села
и
велики
градови
!
А
доћи
ће
време
,
да
и
ми
покажемо
,
шта
и
наша
рука
може
да
уради
!
...
12
.
Први
дан
у
школи
С
овим
је
мислима
Радиша
заспао
.
Кад
је
у
јутру
устао
,
наредио
је
Груји
,
да
отвори
све
прозоре
на
школи
,
па
да
унесе
клупе
у
школу
и
спреми
све
друго
.
Кад
је
мало
одјутрило
,
почела
су
и
деца
да
долазе
и
одмах
су
спазила
да
нема
клупа
на
пољу
.
Радиша
је
био
и
међу
њима
и
свуд
.
Дође
и
кмет
Миљко
тек
среће
ради
,
да
види
да
штогод
не
затреба
и
да
га
ко
није
тражио
.
За
њим
је
ишао
и
његов
синчић
ђак
и
носио
нешто
у
пешкиру
.
А
кад
стигоше
до
учитеља
,
Миљко
с
неким
малим
стидом
рече
:
„
Ево
,
господине
,
донели
смо
ти
мало
хлеба
за
данас
—
нећеш
имат
’
шта
да
једеш
“
,
па
одви
и
пружи
му
целу
лепо
печену
проју
сад
баш
извађену
из
црепуље
.
Примајући
је
Радиша
рече
:
„
Хвала
ти
,
кнеже
;
а
ја
сам
баш
мислио
да
кажем
Груји
,
да
нађе
мало
брашна
и
умеси
“
.
„
Нема
црепуље
,
господине
!
“
рече
кмет
.
„
Него
кад
идемо
у
чаршију
,
да
купимо
једну
.
А
брашна
ћеш
имати
доста
,
даће
људи
...
“
И
збиља
,
ево
већ
једно
дете
носи
читаву
торбу
брашна
,
друго
торбицу
пасуља
,
треће
читав
дењчић
сува
меса
,
четврто
јабука
,
пето
јаја
,
шесто
опет
мало
сира
и
кајмака
итд
.
И
Радиша
је
опет
био
без
бриге
за
„
насушни
хлеб
“
у
овој
„
пустињи
“
.
Кад
су
се
искупила
сва
деца
,
Радиша
нареди
,
да
стану
у
ред
по
двојица
,
као
оно
јуче
кад
су
ишли
по
селу
.
Радиша
стаде
пред
њих
и
поведе
их
у
школу
.
Деца
улазе
побожно
као
у
цркву
и
крсте
се
.
Радиша
оне
мале
из
првих
редова
посади
у
предње
а
оне
веће
у
задње
клупе
:
у
пет
клупа
по
шест
ђака
,
свега
тридесет
.
Уђе
и
кмет
Миљко
.
Радиша
рече
деци
да
се
прекрсте
,
па
се
онда
окрену
икони
Св
.
Саве
и
рече
:
„
Боже
и
Свети
Саво
помози
нам
,
да
срећно
довршимо
науку
коју
данас
започињемо
!
“
Онда
се
опет
прекрсти
,
приђе
и
пољуби
икону
па
се
окрену
деци
и
рече
им
да
седну
.
Онда
рече
кмету
,
да
седне
и
он
,
па
поче
овако
:
„
Децо
!
Већ
сам
вам
казао
,
да
сте
ви
дошли
у
школу
да
научите
да
читате
књиге
,
да
пишете
,
да
рачунате
и
да
научите
још
много
што
шта
што
у
књигама
има
,
а
прости
људи
не
знају
то
зато
,
што
не
умеју
да
читају
.
Зато
су
ваши
родитељи
и
покварили
судницу
а
начинили
школу
,
те
да
ви
идете
у
њу
и
научите
и
знаднете
више
од
њих
.
Зато
је
и
мене
господин
министар
пратио
овамо
,
да
вам
будем
учитељ
.
И
ми
сви
ево
у
име
Бога
отпочињемо
свој
посао
.
А
како
људи
почну
онако
често
и
довршују
.
Зато
увек
и
кажу
у
почетку
:
„
Боже
,
помози
,
и
срећан
почетак
!
“
А
да
би
и
нама
почетак
био
срећан
,
ваља
лепо
да
отпочнемо
.
А
лепо
ћемо
отпочети
ако
будете
здрави
и
долазите
сваки
дан
у
школу
и
ако
ме
слушате
.
Добро
морате
слушати
све
што
вам
кажем
.
Зато
нико
у
школи
не
треба
да
седи
па
да
не
слуша
но
да
ради
нешто
друго
;
него
да
пази
и
памти
оно
што
ја
говорим
и
да
чини
оно
што
ја
кажем
.
А
ја
ћу
сад
да
вам
кажем
најпре
ово
.
Да
ове
клупе
чувате
,
те
да
остану
овако
нове
и
за
до
године
.
Да
чувате
и
букваре
и
таблице
,
да
вам
и
они
остану
као
нови
.
По
мојој
табли
нико
да
не
шара
.
Зидове
чувајте
да
не
испрљате
опанцима
,
те
нек
остану
овако
чисти
преко
целе
године
.
Пред
школом
увек
да
очистите
обућу
,
те
да
не
уносите
блато
овде
у
школу
,
јер
ће
школа
да
нам
се
испрља
,
и
кад
се
после
блато
осуши
и
разгази
,
буде
много
прашине
,
а
то
не
ваља
за
наше
здравље
.
По
школи
не
треба
ни
брзо
да
идете
а
камо
ли
да
трчите
,
него
полако
као
по
цркви
.
Зато
ћу
ја
увек
да
кажем
да
улазите
у
школу
и
излазите
напоље
редом
;
само
ви
да
слушате
...
Не
треба
да
се
задиркујете
и
шалите
,
па
из
шале
да
изиђе
свађа
.
Јер
где
је
свађа
ту
се
људи
и
мрзе
и
бију
,
а
то
у
школи
не
сме
да
буде
.
Ако
ко
коме
баш
учини
штогод
на
жао
,
он
нека
каже
мени
.
Кад
пођете
од
куће
у
школу
,
ваља
да
пољубите
у
руку
све
старије
код
куће
и
да
кажете
збогом
,
а
кад
дођете
из
школе
кући
опет
ваља
да
им
се
окажете
и
пољубите
их
у
руку
.
Путем
је
боље
да
идете
по
двојица
тројица
заједно
,
него
сваки
за
себе
;
само
ваља
лепо
да
идете
и
кад
кога
сретнете
да
скинете
капу
и
да
га
поздравите
,
а
ако
је
постарији
човек
или
какав
рођак
или
пријатељ
ваш
,
онда
треба
да
приђете
и
у
руку
да
га
пољубите
.
Букваре
ћу
вам
давати
да
носите
кући
само
кад
је
лепо
време
и
о
празницима
;
иначе
ћете
их
остављати
овде
,
да
вам
не
покисну
и
не
покваре
се
.
Ја
ћу
питати
ваше
,
како
се
ви
владате
и
код
куће
,
и
дабогме
да
нећу
волети
,
ако
ми
се
ко
стане
жалити
за
што
на
кога
од
вас
.
Највише
пазите
,
да
ништа
не
кријете
,
него
увек
све
право
да
кажете
и
да
ништа
код
куће
не
узимате
сами
;
него
све
што
хоћете
,
ваља
да
поиштете
од
својих
старијих
...
Ето
то
за
сад
утувите
добро
,
а
други
пут
ћу
вам
казати
још
више
.
Сад
извадите
буквар
!
.
.
Нађите
око
и
слова
код
ока
!
...
Нађите
столицу
и
слова
код
столице
!
...
Нађите
нож
и
слова
код
ножа
!
...
Нађите
иглу
и
слова
код
игле
!
...
Нађите
евењку
и
слова
код
евењке
!
...
Нађите
ашов
и
слова
код
ашова
!
...
Нађите
перо
и
слова
код
пера
!
...
Нађите
таблу
и
слова
код
табле
!
...
Нађите
шешир
и
слова
код
њега
!
...
Нађите
гусле
и
слова
код
гусала
!
...
Нађите
чашу
и
слова
код
чаше
!
...
Нађите
лист
и
слова
код
листа
!
...
Нађите
мачку
и
слова
код
мачке
!
...
Нађите
љуљашку
и
слова
код
љуљашке
!
...
Нађите
њушку
и
слова
код
ње
!
.
.
Нађите
хрта
и
слова
код
хрта
!
...
Нађите
жабу
и
слова
код
ње
!
...
Нађите
змију
и
слова
код
змије
!
.
.
Дотле
сам
вам
показао
ономад
.
Сад
ћу
да
вам
покажем
још
.
Преврните
и
тај
лист
!
.
.
Би
ли
ко
знао
шта
је
то
прво
с
леве
стране
?
(
„
Пастрмка
,
господине
,
“
вичу
деца
,
јер
у
загоричкој
реци
има
само
те
рибе
)
.
Не
знам
баш
да
ли
је
пастрмка
,
али
јесте
нека
риба
.
Ви
запамтите
риба
.
Је
ли
истинска
?
.
.
А
где
је
истинска
?
.
.
Шта
ради
у
води
?
.
.
А
може
ли
да
плива
ова
у
буквару
?
.
.
Зашто
не
може
?
.
.
Е
сад
гледајте
у
слова
код
рибе
!
.
Шта
је
ово
испод
рибе
?
(
„
Коза
,
господине
“
.
)
Да
ли
је
коза
или
јарац
?
.
.
По
чему
се
познаје
?
—
Је
ли
то
жив
јарац
?
.
.
Може
ли
да
вас
убоде
?
.
.
А
који
може
?
.
.
А
какав
је
ово
у
буквару
?
.
Погледајте
у
слова
код
јарца
!
.
.
Шта
је
ово
на
овој
страни
?
.
.
Чије
је
то
уво
?
.
.
Је
ли
истинско
?
...
Што
ће
нам
уво
?
.
.
Чује
ли
ово
у
буквару
?
.
.
Нађите
му
слова
!
.
.
А
шта
је
ово
испод
ува
?
.
.
Је
ли
истинско
дрво
?
.
.
Него
какво
је
?
.
.
Нађите
му
дебло
!
.
.
Нађите
му
гране
!
.
.
Нађите
му
оно
у
земљи
!
.
.
Како
се
то
зове
?
.
.
Погледајте
у
слова
код
дрвета
!
.
.
Е
доста
.
Даље
ћемо
други
пут
.
Сад
узмите
таблице
,
да
пишете
...
Окрените
опет
ону
празну
страну
,
где
нема
ових
пруга
!
Отворите
буквар
код
ока
!
.
.
Хајде
сад
да
пишете
она
два
слова
код
ока
!
Ево
видите
,
како
ћу
да
их
напишем
ја
!
.
.
Дете
тако
и
ви
!
.
.
Пробајте
,
да
ли
можете
још
лепше
!
.
.
Хајдете
она
два
код
столице
!
Преврните
!
.
.
Правите
сад
она
код
ножа
!
.
Ево
како
ћу
ја
!
.
.
Дете
ви
!
.
.
Правите
сад
она
код
игле
!
.
.
Е
доста
је
.
Затворите
буквар
и
оставите
и
таблу
и
буквар
у
клупу
!
.
.
Сад
ћу
да
вас
пустим
напоље
,
да
се
мало
одморите
,
па
ћемо
после
доћи
опет
.
Изиђите
најпре
ви
из
прве
клупе
!
.
.
Сад
ви
из
друге
!
.
.
Сад
ви
из
треће
!
.
.
Из
четврте
!
.
.
Сад
ви
из
пете
!
.
.
Кад
сви
изиђоше
,
Радиша
оста
да
отвори
прозоре
.
За
све
време
и
Миљко
је
седео
и
све
слушао
као
мало
дете
.
А
сад
,
кад
осташе
сами
,
он
рече
Радиши
:
„
Е
,
господине
,
слушао
бих
те
ваздан
и
ја
овако
матор
,
а
камо
ли
ова
деца
!
“
А
Радиша
му
рече
:
„
Па
ја
се
у
Бога
уздам
,
да
ћу
имати
и
великих
ђака
?
“
А
Миљко
га
зачуђено
запита
:
„
А
како
то
,
господине
?
!
“
„
Па
тако
,
рече
Радиша
,
ја
ову
малу
децу
нећу
учити
Недељом
и
празницима
великим
,
и
онда
сам
беспослен
;
и
ко
год
хоће
да
учи
да
чита
и
пише
,
онда
може
да
дође
,
да
га
научим
.
“
„
Ама
,
Бога
ти
,
да
л
’
могу
велики
да
науче
?
“
упита
Миљко
.
А
Радиша
му
одговори
:
„
Могу
,
брат
Миљко
,
још
боље
и
брже
од
ових
малих
.
Јер
мали
и
не
знају
колико
им
и
за
шта
то
треба
,
а
и
мали
су
па
тешко
разумевају
а
лако
заборављају
.
А
одрасли
и
боље
разумеју
и
боље
туве
.
Зато
ја
мислим
,
да
ћу
,
ако
да
Бог
здравља
,
имати
и
великих
ђака
.
“
„
Е
,
знам
неколицину
у
нашем
селу
да
би
једва
дочекали
и
одмах
примили
,
“
рече
Миљко
.
„
Онда
им
слободно
реци
,
нек
дођу
!
И
кажи
свакоме
ко
год
хоће
да
научи
да
чита
и
пише
,
нек
дође
у
Недељу
судници
то
јест
школи
“
рече
Радиша
.
„
Е
ако
то
учиниш
,
господине
,
село
ће
те
благосиљати
!
“
одговори
Миљко
.
Онда
му
Радиша
потврди
да
хоће
и
да
је
за
то
и
дошао
,
и
да
и
он
једва
чека
да
загоричани
што
пре
изуче
књигу
.
Док
су
се
они
о
овоме
разговарали
и
у
школи
и
на
пољу
,
дошло
је
већ
и
време
,
да
деца
опет
уђу
у
школу
.
Радиша
им
рече
,
да
се
искупе
пред
школом
и
да
стану
у
ред
.
Онда
им
рече
,
да
полако
улазе
у
школу
.
Ученици
уђоше
и
поседаше
,
а
Радиша
опет
понуди
и
Миљка
да
уђе
;
и
он
опет
уђе
.
А
кад
поседаше
,
Радиша
настави
:
„
Овако
ћу
вас
ја
сваки
дан
пуштати
по
мало
да
се
одморите
,
па
ћемо
после
наставити
учење
.
Сад
ћу
најпре
да
вас
кушам
,
да
видим
јесте
ли
добро
разумели
и
запамтили
оно
што
сам
вам
мало
пре
казао
.
Зашто
су
вам
родитељи
начинили
ову
школу
?
(
Више
њих
одговарају
:
„
да
учимо
ми
.
“
Онда
Радиша
каже
:
)
Е
сад
запамтите
,
да
никад
не
одговарате
овако
,
сви
у
глас
,
него
сви
да
мислите
,
а
ја
ћу
да
кажем
једноме
да
одговори
.
Де
,
кажи
ти
!
Ђак
вели
седећи
:
„
Наши
су
саградили
ову
школу
да
ми
учимо
“
.
Е
,
добро
;
само
устани
и
реци
то
стојећи
...
И
свакад
онај
што
говори
нек
устане
.
(
Онај
устаје
и
каже
то
стојећи
)
.
„
А
може
ли
да
долази
у
школу
и
да
учи
онај
,
који
би
се
разболео
?
продужује
Радиша
и
гледа
,
да
ли
ће
ко
да
погреши
,
да
одговори
без
питања
.
Онда
рече
једноме
,
да
каже
он
.
Овај
рече
:
„
Ако
би
неки
од
нас
занемогао
,
он
не
би
могао
да
долази
у
школу
и
да
учи
“
.
А
ко
може
да
долази
и
да
учи
?
пита
Радиша
,
и
после
мало
паузе
,
и
опет
кушања
да
неко
не
погреши
,
рече
једноме
да
одговори
.
Овај
устаје
и
вели
:
„
Можемо
ми
,
што
смо
здрави
“
.
Зато
шта
ваља
да
Радите
?
упита
Радиша
даље
.
„
Да
се
молимо
Богу
,
да
нам
да
здравље
“
,
рече
прозвани
ђак
.
Добро
,
рече
Радиша
,
а
кад
нам
га
он
да
,
шта
ми
ваља
да
радимо
?
„
Онда
ми
ваља
да
долазимо
у
школу
,
“
рече
прозвани
.
Јесте
,
одговори
Радиша
,
али
ваља
и
да
га
чувамо
.
Ви
ћете
овде
у
школи
учити
и
о
томе
како
се
чува
здравље
,
само
да
ме
слушате
.
А
сад
само
да
запамтите
ово
:
да
никад
не
једете
много
,
да
не
озебете
,
и
да
знојави
и
много
загрејани
не
пијете
много
хладне
воде
.
Ко
је
ово
утувио
?
...
Шта
треба
да
урадите
кад
хоћете
да
пођете
од
куће
у
школу
?
.
.
Шта
ваља
да
урадите
кад
дођете
из
школе
кући
?
.
.
Шта
ваља
да
радите
путем
кад
сретнете
неког
човека
?
.
.
А
како
ваља
да
живујете
између
себе
?
.
.
Треба
ли
да
љутите
један
другога
?
.
.
Хоћу
ли
ја
то
да
волим
?
.
.
Запамтите
,
да
се
око
тога
највише
свађају
и
одрасли
људи
,
а
камо
ли
деца
:
најпре
се
шале
,
докле
је
и
једном
и
другом
угодно
.
Онда
један
почне
да
се
љути
.
Сад
ако
онај
други
престане
,
онда
је
добро
;
и
неће
се
посвадити
.
Али
ако
онај
продужи
и
даље
да
га
задева
и
љути
,
онај
се
још
више
наљути
и
може
и
да
га
удари
.
Ако
сад
и
онај
онога
удари
,
онда
се
и
побију
и
обично
обојици
не
буде
добро
.
А
најгоре
је
,
што
се
после
мрзе
,
и
место
да
буду
добри
пријатељи
један
другоме
,
они
буду
крвници
,
и
место
да
се
помажу
и
чине
један
другоме
добро
они
чине
један
другоме
зло
.
Ето
до
чега
доведе
рђава
шала
.
Зато
оно
и
кажу
људи
:
не
шали
се
рђавом
шалом
!
Зато
пазите
добро
на
шалу
и
немојте
никад
из
шале
ваше
да
излази
свађа
.
.
“
„
Извадите
буквар
!
.
.
Претурите
све
листове
до
рибе
!
.
.
Погледајте
у
слова
код
рибе
!
.
.
Нађите
јарца
!
.
.
Погледајте
у
она
слова
код
њега
!
.
.
Нађите
уво
!
.
.
Какво
је
то
уво
?
.
.
Може
ли
да
чује
?
.
.
Погледајте
у
слова
код
ува
!
.
.
Нађите
дрво
!
.
.
Је
ли
то
истинско
дрво
?
.
.
Откините
који
лист
!
.
.
Одломите
му
једну
гранчицу
!
.
.
Погледајте
у
слова
код
ува
!
.
.
Нађите
дрво
?
.
.
Је
ли
то
истинско
дрво
?
.
Откините
који
лист
!
.
.
Одломите
му
једну
гранчицу
!
.
.
Погледајте
у
слова
код
дрвета
!
.
.
Сад
преврните
и
тај
лист
!
.
.
Шта
је
ово
насликано
с
ове
стране
?
.
.
Јесте
;
у
вашем
селу
нема
ни
цркве
ни
манастира
.
Манастире
су
подизали
наши
стари
цареви
и
краљеви
понајвише
по
шумама
и
планинама
и
у
њима
су
живели
и
данас
живе
калуђери
.
А
цркве
граде
села
и
вароши
свако
за
себе
и
у
њима
служе
свештеници
или
попови
.
Запамтите
,
да
је
ово
црква
.
Нађите
јој
врата
!
.
.
Нађите
звонару
!
.
.
По
чему
одмах
може
да
се
позна
,
да
ово
није
нека
кућа
него
да
је
црква
?
.
.
Нађите
јој
крст
!
.
.
Зашто
иду
људи
у
цркву
?
.
.
Шта
има
у
цркви
?
.
.
Ко
чита
и
пева
у
цркви
?
(
„
У
цркви
чати
и
поје
поп
,
“
вели
прозвани
ученик
)
.
Погледајте
у
слова
код
цркве
!
.
.
Шта
је
оно
испод
цркве
?
.
.
(
„
Тестија
“
,
вели
дете
)
.
Јесте
као
тестија
,
али
јој
уста
нису
као
у
тестије
него
широка
.
По
варошима
је
таква
тестија
и
зову
је
ћупа
.
Запамтите
,
да
је
то
ћупа
!
.
.
Може
ли
та
ћупа
да
се
разбије
?
.
.
Може
ли
у
њу
да
се
наспе
вода
?
.
.
Нађите
слова
код
ћупе
!
.
.
Е
,
доста
.
Затворите
буквар
,
па
нека
га
на
клупи
;
извадите
таблице
!
.
.
Избришите
оно
што
сте
писали
мало
пре
!
.
.
Отворите
буквар
код
ока
!
.
.
Хајде
опет
да
пишете
она
два
слова
код
ока
!
.
Хајде
сад
она
два
код
игле
!
.
.
Хајдете
сад
ова
два
код
евењке
!
.
Ево
како
ћу
ја
!
.
.
Дете
и
ви
тако
!
.
.
Хајдете
још
по
једно
!
.
.
Дете
пун
ред
!
.
.
Сад
да
пишемо
она
слова
код
ашова
.
Погледајте
,
како
ћу
ја
!
.
.
Дете
и
ви
овако
!
.
.
Хајде
и
овога
да
напишете
пун
ред
!
“
„
Нађите
опет
слова
код
ока
!
.
.
Знате
ли
како
се
зове
то
слово
?
То
је
слово
о
;
о
—
око
.
Видите
,
како
је
и
оно
округло
као
око
.
Ово
је
прво
с
леве
стране
писано
о
,
како
се
пише
кад
пишемо
пером
или
писаљком
;
а
ово
је
друго
,
с
десне
стране
,
печатано
или
штампано
и
тако
се
гради
по
књигама
.
Које
је
тање
а
које
дебље
?
.
.
Које
је
усправљено
а
које
накривљено
?
.
.
А
знате
ли
,
које
је
ово
слово
код
столице
?
То
је
с
;
с
—
столица
.
Ово
је
с
леве
стране
написано
а
ово
с
десне
наштампано
или
печатано
.
Реците
сви
о
!
.
.
Реците
сви
с
!
.
.
Нађите
о
!
.
.
Нађите
с
!
.
.
Преврните
!
.
.
Знате
ли
које
је
то
слово
код
ножа
?
То
је
н
;
н
—
нож
.
Кажите
сви
н
!
.
.
Нађите
написано
н
!
.
.
Нађите
напечатано
или
наштампано
н
!
.
.
С
које
је
стране
написано
а
с
које
напечатано
!
...
Нађите
код
игле
!
.
.
Знате
ли
како
се
зове
то
слово
?
То
се
зове
и
;
и
—
игла
.
Кажите
сви
и
!
.
.
Пазите
сад
:
о
—
око
,
с
—
столица
,
н
—
нож
,
и
—
игла
.
Би
ли
ко
умео
од
вас
?
.
.
Хајдете
сви
:
о
—
око
с
—
столица
,
н
—
нож
,
и
—
игла
.
Кажите
сами
!
.
Где
је
и
?
.
.
Где
је
н
?
.
.
Где
је
с
?
.
.
А
где
је
о
?
.
.
Ко
уме
ово
све
да
каже
сам
?
.
.
Ко
још
?
.
.
Ко
још
?
.
.
Можете
ли
то
да
утувите
?
.
.
“
13
.
Гусле
у
школи
„
Сад
оставите
и
буквар
и
таблицу
у
клупу
!
...
Седните
право
!
.
.
Грујо
,
дај
ми
гусле
...
Груја
,
који
је
био
пред
вратима
,
оде
у
Радишину
собу
за
гусле
,
а
у
деце
се
засијаше
очи
,
насмеши
се
лице
и
срце
поче
брже
да
куца
;
и
сви
погледаше
на
врата
.
Улази
Груја
с
гуслама
и
предаје
их
Радиши
,
а
сва
деца
упрла
очи
у
гусле
.
И
сам
се
Миљко
чуди
,
што
ће
Радиши
гусле
.
Радиша
узе
гусле
,
приђе
столу
и
седе
на
столицу
,
па
лагано
поче
да
гуди
,
а
сви
упрли
очи
у
њега
и
мува
би
се
чула
да
пролети
.
И
Груја
заборавио
да
изиђе
него
стоји
код
врата
.
Онда
Радиша
поче
уз
гусле
да
пева
:
Боже
мили
,
чуда
великога
,
Кад
се
слеже
на
Косово
војска
,
Кад
се
слеже
и
српска
и
турска
.
У
тој
војсци
девет
Југовића
И
десети
стари
Југ-
Богдане
.
Бога
моли
Југовића
мајка
,
Да
јој
да
Бог
очи
соколове
И
бијела
крила
лабудова
,
Да
одлети
на
Косово
равно
,
Те
да
види
ону
силну
војску
,
И
у
војсци
девет
Југовића
,
И
десетог
старог
Југ-
Богдана
.
-------
-------
Радиша
је
лагано
гудео
а
гласно
изговарао
сваку
реч
и
реченицу
,
као
да
прича
:
а
гусле
су
се
јаче
чуле
само
у
паузама
.
А
кад
је
мајка
Југовића
Бога
умолила
и
отишла
на
Косово
и
нашла
све
мртво
,
на
лицима
се
свих
опазила
голема
туга
.
А
кад
је
завриштало
девет
добрих
коња
,
и
залајало
девет
љутих
лава
и
закликтало
девет
соколова
,
па
мајка
„
тврда
срца
била
,
да
од
срца
сузе
не
пустила
,
“
онда
и
у
њих
поче
да
се
буди
неки
понос
,
неко
јунаштво
,
па
су
све
радозналији
шта
ће
даље
бити
.
А
песма
је
причала
даље
,
како
је
мајка
покупила
те
жалосне
живе
остатке
страшнога
косовскога
покоља
па
пошла
„
двору
бијеломе
“
.
А
кад
је
била
близу
,
„
далеко
је
снахе
угледале
;
па
су
пред
њу
биле
ишетале
“
.
Тада
је
„
закукало
девет
удовица
,
заплакало
девет
сиротица
,
завриштало
девет
добрих
коња
,
залајало
девет
љутих
лава
,
закликтало
девет
соколова
:
и
ту
мајка
тврда
срца
била
,
да
од
срца
сузе
не
пустила
“
.
У
ученика
настаде
још
веће
чуђење
и
још
већи
понос
,
да
мајка
може
толико
да
трпи
.
А
кад
је
ноћу
вриштао
Дамњанов
зеленко
,
и
мајка
запитала
љубу
Дамњанову
:
„
Што
нам
вришти
Дамњанов
зеленко
?
“
а
ова
јој
одговорила
,
да
он
жали
свога
господара
,
што
га
није
на
себи
донео
,
већ
је
и
њима
било
тешко
и
очекивали
су
,
да
ће
се
барем
сада
и
мајка
заплакати
.
Али
мајка
и
ту
тврда
срца
била
,
те
од
срца
сузе
не
пустила
.
И
већ
су
очекивали
,
да
мајка
није
марила
за
децу
своју
,
за
соколове
своје
.
Али
кад
је
Радиша
запевао
мало
јаче
,
како
су
сутрадан
долетела
два
врана
гаврана
са
крвава
поља
Косовога
и
носила
руку
од
јунака
па
је
бацила
на
криоце
мајци
,
а
она
је
узела
руку
,
па
је
обртата
,
превртала
па
снаху
запитала
:
„
Снахо
моја
,
љубо
Дамњанова
,
би
л
’
познала
чија
ј
’
ово
рука
?
“
а
она
узела
руку
,
обртала
,
превртала
с
номе
па
рекла
:
„
Свекрвице
,
мајко
Дамњанова
,
ово
ј
’
рука
нашега
Дамњана
,
јера
бурму
ја
познајем
мајко
,
бурма
са
мном
на
венчању
била
!
“
онда
је
жалост
достигла
врхунац
.
А
кад
је
и
мајка
узела
руку
,
па
је
обртала
,
превртала
и
закукала
:
„
Моја
руко
,
зелена
јабуко
,
где
си
расла
,
где
си
устргнута
!
А
расла
си
на
криоцу
моме
,
устргнута
на
Косову
равну
!
“
па
се
надула
и
препукла
:
онда
је
чисто
и
ученицима
лакнуло
и
само
су
се
чули
уздаси
.
А
Миљко
рече
:
„
Е
,
хвала
Богу
,
господине
;
није
ни
њој
лако
било
!
.
.
“
А
доброћудни
Груја
рече
:
„
Добро
је
она
трпела
и
толико
.
Ја
не
бих
могао
...
“
Радиша
онда
рече
ученицима
:
„
Децо
,
сутра
је
Недеља
,
а
у
Недељу
ђаци
не
иду
у
школу
.
Зато
и
ви
сутра
немојте
доћи
,
него
дођите
прекосутра
.
А
кад
је
овако
лепо
време
,
понесите
буквар
и
таблу
,
само
их
добро
чувајте
!
...
“
14
.
Зачетак
школе
за
одрасле
Осванула
је
Недеља
.
То
је
суднични
дан
у
Загорици
.
Тада
дођу
кметови
,
па
било
кога
не
било
.
Али
у
Загорици
мало
има
других
послова
у
судници
него
понајвише
доносе
људи
порез
.
А
ако
има
каква
заповест
од
капетана
,
њу
Груја
објави
по
селу
,
идући
с
брда
на
брдо
и
вичући
одатле
.
Али
овога
пута
било
их
је
више
него
обично
,
и
ако
би
кметови
први
пут
„
заседавали
“
у
апсани
.
Но
сав
тај
свет
не
беше
дошао
да
се
суди
,
него
да
види
школу
и
учитеља
.
Зато
су
кметови
имали
још
мање
посла
него
и
други
пут
.
Било
је
ту
и
старијих
и
млађих
и
с
пажњом
су
разматрали
сваку
ситницу
на
школи
.
Прво
их
је
зачудила
леса
пред
вратима
и
чистаљке
за
блато
.
Један
вели
:
„
Куд
му
се
и
ово
досети
!
“
А
други
рече
:
„
Па
ово
би
и
ми
могли
да
начинимо
пред
својим
кућама
.
“
„
Би
,
вала
,
и
боље
би
било
,
“
рече
му
трећи
.
А
највише
су
се
чудили
тавану
,
како
се
бели
.
„
Међер
ти
овај
наш
Милета
мајстор
и
по
!
“
рече
један
.
„
Мајстор
,
Бога
ми
,
ја
како
!
Ни
они
из
чаршије
га
лепше
не
би
ујдурисали
!
“
одговори
му
други
.
„
Али
видиш
ти
,
како
му
најпре
сваку
рупицу
замазао
па
после
окречио
,
те
да
не
пада
прашина
!
“
рече
трећи
.
А
Радиша
му
додаде
:
„
И
да
зими
не
излази
топлина
и
не
улази
зима
.
“
„
Е
,
право
велиш
,
господине
!
“
рече
му
овај
.
А
кад
уђу
у
школу
,
готово
се
сваки
прекрсти
.
Онда
загледају
клупе
,
сто
и
столицу
,
јер
је
ово
први
сто
и
прва
столица
у
Загорици
,
и
таблу
и
икону
Св
.
Саве
.
А
један
старац
се
залете
те
се
прекрсти
и
пољуби
Св
.
Саву
у
ноге
и
рече
:
„
Е
,
хвала
Богу
и
Св
.
Сави
,
кад
и
ми
дочекасмо
да
видимо
у
свом
селу
школу
и
учитеља
!
“
„
Е
хвала
и
нашем
Књазу
!
“
рече
други
...
Тако
су
разгледали
дуго
и
чудили
се
и
„
вуруни
“
како
се
ложи
изнутра
,
и
чунковима
куд
иде
дим
,
и
нужнику
,
и
струганим
дрвима
.
Онда
изиђоше
кмет
и
учитељ
на
доксат
,
а
око
доксата
се
искупише
,
да
још
боље
виде
учитеља
.
„
Млад
као
капља
!
“
рече
један
.
„
Као
роса
!
“
рече
онај
други
.
„
И
учен
је
много
,
“
вели
трећи
.
„
Кажу
,
да
је
био
чак
тамо
у
Швапској
,
на
великим
наукама
“
,
рече
четврти
.
Онда
Радиша
рече
:
„
Браћо
!
Господин
министар
,
који
је
над
свима
школама
у
нашој
земљи
,
чуо
је
,
да
сте
ви
начинили
школу
,
па
ме
је
пратио
да
учим
вашу
децу
.
И
ја
сам
то
и
почео
у
име
Бога
и
учићу
их
помоћу
Божјом
што
год
могнем
боље
.
Али
је
он
чуо
,
да
у
вашем
селу
до
сад
није
било
школе
и
да
у
Загорици
нема
ниједнога
писменога
човека
.
(
„
Е
,
нема
,
господине
!
“
чуше
се
гласови
)
.
А
то
се
и
до
Књаза
чуло
,
да
из
Загорице
нико
није
дошао
писмен
у
војску
,
да
капетан
не
може
да
прати
кмету
писмо
у
ово
село
,
јер
нема
ко
да
му
га
прочита
,
него
за
свашта
праћа
пандура
,
да
кмет
вас
не
може
да
позива
написмено
,
него
удара
на
хартију
печат
па
вам
га
шиље
.
(
„
Е
,
истина
је
то
,
господине
,
“
опет
се
чуше
гласови
)
.
Онда
нема
ко
у
вас
ни
књиге
да
чита
,
а
у
књиге
је
написано
све
што
људи
знају
,
и
благо
