билозаборавити
.
Али
ипак
код
касапа
питао
је
за
Матилду
,
која
му
је
врат
скрхала
,
и
кад
је
запитао
,
тако
се
зацрвенео
,
очи
му
тако
заблисташе
,
тако
му
се
задављена
јарост
на
лицу
показала
,
да
је
сваки
на
њему
читао
да
би
по
ту
Матилду
зло
било
да
зна
Решпект
где
је
она
.
На
срећу
ни
они
сами
не
знаду
где
је
.
Но
како
да
није
био
Решпект
код
касапина
одмах
како
се
од
робије
опростио
?
Стид
му
је
било
због
робовања
показати
им
се
,
а
тешко
му
је
оправдати
се
.
Но
униформа
срамоту
му
покрила
.
Већ
кад
је
сад
био
код
њих
,
све
је
испричао
,
а
нико
није
веровао
да
је
Решпект
тако
што
учинити
могао
да
дође
на
робију
.
Врати
се
у
Пешту
,
па
онда
опет
у
логор
.
Прошао
је
у
Пешти
покрај
куће
где
је
Матилда
седела
.
А
где
је
седела
?
У
тој
кући
где
је
била
пријатељица
Емилијине
матере
,
а
та
пријатељица
,
која
се
световала
са
матером
кад
је
Емилија
имала
ићи
код
грофа
,
није
нико
други
него
главом
Матилда
.
Како
му
драго
,
завршен
је
маневар
,
и
сад
ће
се
од
разних
трупа
поједини
један
против
другог
продуцирати
.
Има
се
борити
пешак
против
коњаника
појединце
.
Изаћи
ће
један
на
бајонету
врло
увежбан
фелдбабод
пешака
.
Обрштар
заповеди
Решпекту
да
се
он
с
њиме
бори
.
Решпекту
то
баш
није
било
по
вољи
,
али
не
сме
отказати
Решпект
је
већ
готов
.
Ђенералитет
и
силни
виши
и
мањи
официри
гледају
.
Обе
делије
узму
у
прописаној
даљини
„
штелунг
“
.
Решпект
,
кад
је
видео
противника
у
свом
„
штелунгу
“
већ
,
и
оком
добро
измерио
,
одмах
је
знао
с
киме
има
посла
.
Стоји
комотно
као
гладиатор
од
заната
и
чека
.
На
прсима
му
златна
колајна
,
и
још
друге
ситне
декорације
.
Досад
је
још
сваког
коњаника
надмашио
,
и
увек
је
награђен
био
.
Но
знао
је
и
овај
с
ким
посла
има
кад
је
видео
ону
гипкост
,
онај
коњанички
створ
Решпекта
:
канда
је
с
коњем
у
једном
комаду
створен
,
као
центаур
.
Да
се
знак
.
Решпект
неће
направо
с
лица
да
јуриши
,
да
га
скоком
не
изигра
и
коња
му
не
заплаши
,
него
ће
баш
да
„
караколира
“
,
то
је
много
лепше
.
Решпект
почне
на
коњу
караколирати
,
најпре
у
већем
кругу
,
па
онда
у
мањем
.
Но
и
пешак
је
вешт
;
Решпект
оставио
га
на
десно
,
да
му
првом
приликом
ударац
зада
,
но
онај
такођер
караколира
вешто
,
пешке
.
Почне
десном
ногом
,
а
левом
краћим
кораком
десној
следи
,
и
тако
окреће
се
у
мањем
кругу
,
све
„
триплује
“
као
танцмајстор
,
баца
натраг
поглед
на
Решпекта
,
који
му
је
средсреде
његовог
круга
;
круг
буде
све
мањи
,
гледи
да
се
стражњем
боку
коња
домакне
и
бод
учини
,
и
сву
туру
ту
вешто
је
израђивао
.
И
већ
ту
је
тренутак
,
већ
држе
:
пао
је
Решпект
,
али
у
истом
тренутку
Решпект
као
муња
једним
темпом
,
скоком
,
тако
збуни
пешака
,
и
тако
удесно
до
ударца
дође
,
и
тако
у
теснац
га
доведе
,
да
изгуби
и
темпо
,
и
скок
,
и
све
,
нити
му
је
нужно
било
Решпекту
бајонет
испарирати
,
јер
ударац
је
већ
ту
.
Пешак
је
побеђен
.
Сви
повикну
:
„
Браво
!
“
,
особито
коњанички
официри
,
а
обрштар
тек
бркове
глади
,
па
се
смеши
,
обрве
уздиже
Бадава
,
мило
му
је
!
И
доиста
лепо
је
било
све
то
гледати
,
лепше
него
ма
какву
комедију
.
Решпект
је
добио
награду
шест
дуката
,
а
од
свог
обрштара
опет
шест
.
Ту
је
сад
радост
и
весеље
.
Решпект
плаћа
вино
свима
унтерофицирима
своје
регименте
,
и
то
од
својих
новаца
,
а
ниједан
дукат
није
променио
.
Позвао
је
и
противника
свог
,
тог
старог
„
баку
“
,
и
тај
је
дошао
.
Ижљубише
се
као
измирени
душмани
,
и
Решпект
му
плаћао
колико
год
хоће
,
и
још
му
дао
у
поклон
сребрн
сахат
,
десет
форината
вредан
,
са
сребрним
ланцем
заједно
,
а
он
ће
себи
други
купити
.
Доиста
,
Решпектова
победа
није
мала
,
јер
у
таквим
продукцијама
досад
готово
увек
пешак
се
прама
коњанику
одржао
.
Сад
је
већ
крај
логору
.
Решпект
још
је
добио
на
по
дана
допуст
да
може
у
варош
ићи
.
Дође
у
Пешту
,
и
накупује
разне
ситнарије
за
се
и
своју
Аницу
,
као
на
пример
лулу
,
дуванкесу
,
сахат
и
ланац
;
за
Аницу
хаљину
,
мараме
и
прстен
.
Врати
се
у
логор
.
Све
се
преправља
за
сутрашњи
марш
.
Сутра
дан
регимента
одмаршира
,
и
дође
у
свој
стари
стан
.
Решпект
је
опет
у
Ђ
.
на
свом
месту
.
Кад
је
из
логора
измарширао
,
његови
земљаци
разгласили
су
да
су
видели
Решпекта
;
један
каже
да
га
видео
у
Будиму
,
други
у
Пешти
,
трећи
опет
да
су
га
видели
у
логору
,
али
га
нису
смели
ословити
.
Неки
су
се
сумњали
,
неки
опет
веровали
су
,
док
им
није
сву
сумњу
из
главе
избио
онај
сенатор
кога
је
Решпект
у
магистрату
ножем
вијао
,
рекавши
да
то
није
могао
бити
Васа
Решпект
робијаш
,
да
тај
није
већ
ни
жив
,
но
већ
давно
морали
су
га
обесити
.
И
онда
су
веровали
да
је
тако
.
Када
је
Решпект
кући
дошао
,
предао
је
Аници
поклон
и
дванаест
дуката
да
чува
.
Исприповедао
јој
све
како
је
у
логору
био
,
како
је
баку
победио
.
А
чула
је
то
Аница
и
од
других
,
свуд
се
то
приповедало
,
да
сиротој
Аници
сузе
очи
од
радости
.
Сад
да
је
отац
жив
,
мисли
се
,
не
би
тако
са
Васом
поступао
.
Но
баш
да
је
и
жив
,
не
верујем
да
би
се
радовао
томе
,
особито
кад
је
већ
Васа
све
имање
,
праву
дедовину
,
прокартао
.
Обрштар
начини
Решпекта
за
правог
вахтмајстора
.
И
да
је
дуже
остао
обрштар
командант
регименте
,
још
лако
може
бити
да
би
Решпект
постао
био
официр
.
И
то
ће
и
бити
узрок
што
Решпекту
„
ритмајстор
“
не
да
да
се
жени
,
да
узме
Аницу
,
јер
је
Аници
још
у
ропству
задао
реч
,
шта
више
заклео
се
,
да
ће
је
узети
,
и
већ
је
време
ту
да
реч
одржи
.
Али
не
даду
му
.
И
официри
су
га
волели
,
и
обично
би
га
звали
„
Mordkerl
“
,
што
истина
није
баш
лепо
име
,
али
многи
му
завиде
.
Тек
у
ратно
доба
показао
би
им
Решпект
свима
да
их
је
као
коњаник
надмашио
.
Но
дође
по
Решпекта
жалостан
глас
да
је
његов
обрштар
за
ђенерала
аванџирао
,
и
мора
у
Италију
.
То
је
за
Решпекта
велики
ударац
.
Ко
ће
њега
одсад
у
невољи
да
заштити
?
Велика
се
промена
учини
.
Обрштар
оде
као
ђенерал
у
Италију
,
са
целом
породицом
.
Пре
него
што
ће
отпутовати
,
дозове
к
себи
Решпекта
,
најпре
га
пофали
да
је
добар
војник
,
но
да
је
жесток
,
да
мало
укроти
своју
нарав
,
јер
може
страдати
,
а
он
,
обрштар
,
као
отац
водиће
бригу
за
њега
и
у
Италији
,
и
ако
чује
да
се
годину
дана
добро
владао
,
за
то
време
гледаће
да
га
у
своју
близину
повуче
.
Тек
што
није
казао
да
ће
га
официром
начинити
.
И
да
му
покаже
да
га
воли
,
опет
му
дванаест
дуката
поклони
.
Дође
нов
обрштар
,
и
Решпект
буде
њему
од
ђенерала
препоручен
.
Сад
се
у
регименти
све
изменило
.
Нов
обрштар
,
један
је
мајор
умро
,
два
ритмајстора
су
аванџирала
;
читава
граја
у
регименти
ко
ће
шта
бити
.
Обрштар
је
као
обично
,
строг
и
добар
,
али
Решпекта
не
познаје
као
пређашњи
,
па
ће
се
више
ослањати
на
мњење
виших
официра
.
Решпектов
ритмајстор
постане
у
другој
регименти
мајор
,
ађутант
опет
у
другој
регименти
ритмајстор
,
све
сами
Решпектови
пријатељи
,
а
на
њихово
место
нови
долазе
.
Решпект
добија
ритмајстора
који
је
од
улана
дошао
.
Прави
Пољак
,
жесток
,
нестрпљив
.
Приповедају
ритмајстору
о
Решпекту
и
добро
и
зло
,
како
који
;
он
себи
зло
боље
забележи
.
Нов
обрштар
тог
ритмајстора
је
јако
у
вољи
имао
,
и
на
његову
реч
много
је
давао
.
Није
ниједан
био
ожењен
,
и
заједно
су
ручавали
.
Пређашњег
обрштара
млађи
расејали
се
.
Аница
,
узела
себи
собу
,
и
чека
да
се
по
њој
што
преокрене
.
Ритмајстор
и
Решпект
имали
су
обоје
неке
оморине
у
себи
,
која
се
ни
једном
ни
другом
није
допала
.
Ритмајстор
је
хтео
да
све
око
њега
и
пред
њим
трепће
;
Решпект
опет
неће
над
собом
тирана
да
трпи
,
ма
он
ко
био
.
Једаред
при
муштрању
ритмајстору
падне
у
очи
Решпектова
кравата
,
поправља
је
,
дрма
,
каже
:
„
Не
стоји
добро
“
,
да
Решпекту
укор
.
Није
ништа
кравати
фалило
,
само
хоће
да
Решпекта
секира
.
Решпекту
крв
подиђе
,
још
мало
па
ће
имати
посла
ритмајстор
,
но
срећом
оде
даље
.
Решпекта
,
дуплованог
хусара
,
тако
изобличи
ритмајстор
.
Но
то
је
још
мало
.
Приликом
једног
великог
вежбања
падну
два
момка
у
ескадрону
с
коња
;
један
је
баш
до
њега
био
;
узме
улар
тог
коња
па
га
даље
вуче
.
У
гужви
други
коњ
му
од
доламе
на
рукаву
зубма
комад
подера
.
Решпект
није
то
приметио
,
а
није
одмах
ни
могао
приметити
,
али
примети
око
ритмајсторово
,
па
заповеди
:
„
Халт
!
“
,
и
Решпект
мора
сићи
с
коња
одмах
да
сашије
рукав
,
и
добије
још
жешћи
укор
што
није
одмах
подеран
рукав
приметио
и
из
„
сакумпака
“
иглу
и
конац
извукао
да
шије
.
Тако
се
са
регрутима
поступа
,
а
не
са
ветераном
,
„
дуплим
хусаром
“
,
као
што
су
га
његови
прости
момци
звали
.
Мисли
се
Решпект
шта
да
ради
:
да
га
тужи
обрштару
,
обрштар
је
његов
,
неће
му
ништа
бити
,
још
може
сам
страдати
.
Засад
ће
још
прећутати
,
чека
трећу
прилику
.
Зове
га
ритмајстор
неког
налога
ради
.
Решпект
зна
опет
да
нешто
неће
добро
бити
,
види
да
га
гони
,
а
ту
један
који
тај
пасти
мора
,
баш
и
сам
приправи
се
да
покаже
да
није
кукавица
.
Накриви
сам
кравату
да
не
стоји
добро
,
изазиваће
тим
ритмајстора
.
Кад
уђе
,
одмах
примети
ритмајстор
како
му
стоји
кравата
;
пада
јако
у
очи
,
види
сам
да
га
Решпект
изазива
.
Ту
је
и
један
каплар
,
па
пише
.
Ритмајстор
дође
у
јарост
,
па
се
приближи
и
запита
га
љутито
како
му
стоји
кравата
.
Решпект
му
одговори
да
му
у
кравату
руком
не
дирне
:
како
тако
стоји
,
он
ће
је
сам
поправити
.
Ритмајстор
не
само
да
му
додирне
,
него
провуче
прст
кроз
кравату
,
и
дрма
га
јако
,
вичући
:
„
свиндур
“
,
„
рацка
швиња
!
“
,
јер
Пољак
кад
псује
и
хоће
да
увреди
,
најрадије
том
четвороножном
животињом
нагрди
.
Решпект
га
груну
у
прса
,
ритмајстор
одфркне
,
али
у
тренутку
прискочи
и
Решпекта
по
образу
жестоко
удари
,
да
га
одмах
крв
облила
.
Решпект
ухвати
одмах
за
гушу
ритмајстора
,
и
прикује
га
руком
зиду
,
да
се
маћи
не
може
.
Каплар
устаде
,
не
зна
шта
да
ради
,
хоће
да
виче
аларм
,
али
га
Решпект
опомене
да
то
не
чини
,
јер
ће
обоје
с
њим
погинути
,
но
да
ће
он
сам
ствар
поштено
уредити
.
Каплар
на
срећу
добро
је
живео
са
Решпектом
,
а
мрзи
ритмајстора
,
и
не
мари
да
извуче
фуру
,
само
да
га
не
удави
.
Решпект
тако
га
стиснуо
да
му
не
да
ни
говорити
,
па
онда
ћуши
га
по
образу
,
али
га
не
окрвави
,
па
му
рече
:
„
Ево
враћам
зајам
“
.
Вели
да
га
пушта
,
јер
га
се
не
боји
:
ако
га
опет
нападне
,
он
ће
сабљу
употребити
;
ако
тужи
,
страдаће
и
он
.
„
Знај
,
капетану
,
да
се
зовем
Васа
Решпект
!
“
И
доиста
пусти
га
,
метне
мараму
да
задржи
крв
и
оде
,
а
остави
ритмајстора
убезекнута
,
окамењена
,
не
може
да
се
разбере
.
Кад
је
к
себи
дошао
,
поче
каплара
укоравати
да
ће
и
он
зло
проћи
зашто
му
није
помогао
,
зашто
није
алармирао
.
Но
каплар
му
одговори
паметно
да
у
регименти
нема
таква
два
који
би
Решпекта
савладали
,
и
да
је
алармирао
,
док
би
у
помоћ
дошли
,
од
Решпекта
не
би
од
њих
ни
један
жив
остао
;
а
сам
ритмајстор
је
започео
и
окрвавио
Решпекта
,
а
овај
га
ћушио
,
а
он
би
морао
то
по
савести
посведочити
,
па
се
не
зна
по
ког
би
горе
било
.
Но
даје
реч
и
заклиње
се
да
неће
ником
о
томе
ни
речце
говорити
,
а
држи
да
ће
и
Решпект
у
свом
интересу
то
исто
чинити
,
па
најбоље
да
се
ствар
тако
забашури
.
Ритмајстор
најпре
прети
,
иде
горе
доле
,
мисли
се
да
ли
да
затвори
Решпекта
,
и
опет
проба
,
покушава
,
тента
каплара
не
би
ли
како
уз
њега
био
,
но
овај
чврсто
се
држи
,
па
ритмајстор
каже
му
да
се
та
ствар
мало
прећути
док
се
не
домисли
шта
ће
чинити
.
И
за
чудо
,
ритмајстор
је
капитулирао
.
Насртљиви
људи
обично
кад
добију
лекцију
,
а
они
се
повуку
и
забашуре
.
Каплар
је
одмах
отишао
Решпекту
да
му
јави
како
ствар
по
њега
рђаво
не
стоји
,
само
нек
ћути
.
Решпект
му
каже
да
се
он
није
ништа
ни
бојао
,
јер
се
он
бранио
,
а
и
за
уво
ритмајсторово
нешто
важи
,
не
сме
га
тужити
,
но
до
душе
неће
ни
он
телалити
.
Па
још
и
то
дода
да
он
предвиђа
своју
судбу
,
да
ће
или
он
са
ритмајстором
,
или
ритмајстор
са
њим
једаред
зло
проћи
Ону
ноћ
каплар
и
Решпект
били
су
заједно
,
и
добро
су
провели
.
Каплар
из
коже
да
изиђе
од
радости
што
је
ритмајстор
тако
прошао
;
а
Решпект
опет
као
лав
кад
изиђе
из
борбе
као
победилац
,
ма
и
крвав
,
поносно
растреса
своју
гриву
,
поносним
погледом
на
каплара
диже
чашу
,
па
се
с
њиме
куца
.
Ритмајстор
ћути
,
али
освета
у
његовом
срцу
тиња
.
Доћи
ће
прилика
.
Сам
ритмајстор
од
сада
не
може
му
ништа
,
јер
ако
га
буде
и
од
сада
дражио
,
биће
горе
.
Но
он
ће
то
преко
других
чинити
.
Обрштар
му
је
на
руци
;
изради
да
се
са
ескадроном
промени
,
да
не
буде
у
његовом
ескадрону
Решпект
.
Он
преда
свој
ескадрон
другом
,
а
од
овога
прими
његов
.
Оба
ритмајстора
присни
су
пријатељи
.
Наговори
овог
да
гони
Решпекта
.
Овај
је
на
то
готов
.
Свуд
се
налазе
шпицлови
и
денунцијанти
,
па
тако
и
овде
.
Један
каплар
из
ескадрона
пређашњег
ритмајстора
,
ког
је
Решпект
кушао
,
знао
је
добро
да
овај
мрзи
Решпекта
,
и
некако
посредно
дозна
да
ритмајстор
не
би
за
зло
примио
кад
би
Решпекту
у
нечему
наудио
Дође
једно
вече
у
биртију
;
онде
Решпект
седи
озбиљно
и
пије
.
Пред
њим
пуна
чаша
.
Каплар
и
не
пита
,
но
узме
Решпектову
чашу
па
непонуђен
испије
.
Био
је
мало
надеран
.
То
је
увреда
:
каплар
вахтмајстору
или
испред
вахтмајстора
да
узме
непонуђен
чашу
и
да
испије
,
па
још
каплар
из
туђег
ескадрона
!
То
је
много
.
Но
Решпект
још
се
умерава
,
само
га
мрким
погледом
пресече
и
рече
му
:
„
Ви
,
каплару
,
имате
рђав
обичај
туђе
вино
пити
“
,
па
узе
испијену
чашу
преда
се
.
Каплар
је
био
јак
и
уздао
се
у
своју
снагу
;
али
шта
је
према
Решпекту
,
кад
је
Решпект
рис
?
Но
каплар
смеши
се
,
хоће
да
му
пркоси
,
па
како
Решпект
напуни
чашу
,
а
каплар
руком
за
чашу
.
Но
Решпект
,
ражљућен
,
дигне
чашу
и
проспе
каплару
у
лице
.
То
каплар
једва
дочека
,
на
ти
на
Решпекта
,
да
га
ухвати
за
гушу
;
но
Решпект
ђипи
,
спопадне
га
и
сруши
,
и
за
тили
час
тако
га
истуче
да
су
га
морали
кући
носити
и
каплар
осам
дана
одлежа
,
тако
га
насакатио
.
Решпект
се
сам
пријавио
.
То
је
ритмајстор
једва
дочекао
.
Решпект
је
био
кажњен
,
и
деградиран
,
и
премештен
је
из
обрштарске
дивизије
у
другу
мајорску
дивизију
,
други
ескадрон
,
на
штацију
М
.
Осим
тога
у
кондуити
и
то
му
је
забележено
да
је
„
Qуарталсеуфер
“
.
То
је
страшно
,
то
је
велики
удар
за
Решпекта
:
кажњен
,
деградиран
,
премештен
,
и
још
„
Qуарталсеуфер
“
.
;
онај
Решпект
ком
су
толики
ђенерали
и
официри
„
браво
“
викали
,
који
је
„
дупли
хусар
“
,
то
је
страшно
!
„
Qуарталсеуфер
“
.
,
та
баш
није
истина
,
то
није
Решпект
.
„
Кварталсајфери
“
звали
се
они
солдати
који
су
по
два
три
месеца
мирни
,
не
иду
у
биртију
не
пију
вино
,
и
новац
куцкају
;
па
кад
накуцкају
,
онда
изишту
„
урлауб
“
на
један
дан
,
и
ноћ
овамо
рачунајући
,
па
иду
од
биртије
до
биртије
,
пију
,
па
на
послетку
у
каквој
биртији
се
потуку
,
неке
избоду
,
покрхају
,
поваљају
све
,
па
дођу
и
они
с
плаветним
оком
кући
.
Ту
после
на
рапорт
изфасују
каштигу
,
па
су
опет
донекле
мирни
и
куцкају
,
док
им
опет
на
памет
не
падне
,
па
пик
на
ново
.
Дакле
Решпект
оде
на
штацију
М
.
као
прост
војник
.
То
га
је
страшно
огорчило
.
На
његово
место
постаде
вахтмајстор
онај
каплар
с
ким
је
добро
живео
,
то
јест
кога
је
трпео
,
и
онај
први
ритмајстор
дозва
га
к
себи
и
рече
му
да
га
он
препоручио
на
Решпектово
место
за
вахтмајстора
,
као
бајаги
кад
не
би
већ
и
онако
на
њему
ред
био
.
А
то
све
зато
да
не
приповеда
како
је
са
Решпектом
прошао
.
Инди
,
ритмајстор
је
цел
своју
докучио
,
осветио
се
.
Решпект
као
прост
војник
чеше
коње
,
све
сам
пуцује
,
тако
као
кад
је
регрут
постао
,
и
под
позорљивим
је
оком
.
Неће
више
никад
постати
у
регименти
вахтмајстор
.
Аница
је
дошла
за
њим
на
штацију
.
Сад
му
нико
не
смета
,
намеран
је
већ
једаред
њу
за
жену
узети
,
ма
га
шта
коштала
.
Само
док
се
мало
опет
привикне
новом
стању
,
док
својим
владањем
ритмајстора
задобије
да
му
иде
на
руку
,
и
док
се
Аница
стани
.
Ритмајстор
је
чуо
за
њега
,
видео
га
је
и
у
логору
како
је
„
баку
“
победио
.
Био
је
племенита
осећања
,
и
у
срцу
јако
је
сажаљевао
Решпекта
;
у
поверљивом
друштву
рекао
би
да
је
прави
хусар
,
али
му
се
није
хтео
такав
спољашно
показивати
,
у
толико
мање
што
је
већ
унапред
рђаво
препоручен
.
Ритмајстор
га
употребљавао
да
му
јаше
коње
,
и
то
му
стање
мало
олакшало
.
Решпект
је
као
солдат
свуд
на
свом
месту
;
нема
замерке
.
Могао
би
му
цео
ескадрон
поверити
,
особито
у
битци
,
и
тај
ескадрон
ког
би
Решпект
предводио
не
би
се
постидео
.
Аница
отвори
биртију
;
новаца
је
имала
.
Добро
иде
,
гостију
доста
,
јер
је
Аница
вредна
,
умешна
и
не
сипа
воду
у
вино
,
а
и
прилична
је
,
да
не
кажем
лепа
,
и
чиста
.
Решпект
је
имао
доста
времена
,
да
је
могао
к
њој
долазити
.
Био
је
један
каплар
који
Решпекта
није
трпео
,
а
бацио
је
око
на
Аницу
.
Он
није
мислио
да
је
Аница
испуњена
верношћу
,
да
је
та
верност
и
љубав
између
ње
и
Решпекта
страдањем
дугим
запечаћена
.
Држао
је
за
обичну
лепу
лупачу
која
за
региментама
блуди
као
многе
друге
,
и
да
и
она
мења
срца
као
он
ескадроне
.
Превариће
се
.
Кад
Решпект
није
онде
,
каплар
је
ту
,
па
каплар
занима
Решпекта
,
само
да
он
уграби
времена
сам
с
њом
бити
.
Његова
насртљивост
несносна
је
Аници
,
и
не
једаред
му
је
рекла
да
је
се
махне
,
јер
ће
зло
проћи
.
Каплар
се
смеје
,
за
то
и
не
хаје
,
не
боји
се
он
Решпекта
.
И
Решпект
је
приметио
куд
каплар
смера
,
и
својим
понашањем
у
биртији
да
му
знака
.
Но
у
колико
Решпект
Аницу
већма
чува
,
у
толико
већма
љубав
у
каплару
запламти
.
Он
,
вели
,
мора
Аницу
преотети
А
и
Решпект
је
челик
биће
гужве
.
Решпект
добије
на
дваест
и
четири
сахата
допуст
,
и
оде
Аници
.
Седи
мирно
,
једе
,
пије
Кад
већ
пред
ноћ
,
али
ето
каплара
,
мало
накресан
,
па
и
он
седне
;
зна
да
има
Решпект
допуст
,
па
му
ништа
не
може
.
Каплар
једнако
пије
,
па
неће
да
иде
,
а
неће
ни
Решпект
,
само
мери
каплара
.
Овај
се
баш
узјогунио
,
па
све
се
са
Аницом
шали
да
Решпекту
пркоси
.
У
Решпекту
све
већ
ври
.
Много
му
не
треба
.
Аница
каже
да
је
време
да
се
иде
кући
,
каплар
неће
;
каже
:
онда
ће
ићи
кад
се
њему
уздопада
.
И
тако
је
трајало
све
до
три
сахата
.
То
је
каплар
и
чекао
.
Труби
„
ревељ
“
.
Сад
каплар
устане
па
приђе
к
Решпекту
,
и
пита
га
докле
траје
тај
његов
допуст
,
да
се
одмах
искаже
.
Решпект
каже
:
до
десет
сахати
,
кад
је
јуче
наступио
у
исто
доба
.
Каплар
каже
да
није
истина
,
већ
само
до
„
ревеља
“
,
и
наложи
му
да
се
кући
мота
.
Решпект
неће
.
Каплар
поче
му
пребацивати
његову
издржану
казну
и
деградацију
,
и
ухвати
га
за
прса
да
вуче
напоље
,
и
виче
:
„
рихтајг
,
марш
!
“
,
па
му
још
опсује
„
рацког
“
бога
.
Сад
је
већ
прекипело
,
не
може
га
више
ни
Аница
уталожити
;
заборавио
се
на
све
,
и
на
своју
памет
,
крв
му
се
на
очи
навукла
.
Одскочи
,
дохвати
мало
даље
лежећи
велики
касапски
нож
,
каплара
једном
руком
шчепа
за
прса
,
а
другом
ножем
пробурази
га
.
Каплар
рикне
и
сруши
се
.
Још
мало
па
је
мртав
.
Аница
вришти
,
јауче
,
косе
чупа
,
падне
на
колена
пред
Решпектом
,
преклиње
га
шта
је
учинио
,
убио
и
себе
и
њу
.
Решпект
мало
стане
,
разгледи
се
;
језа
га
спопадне
кад
види
шта
је
учинио
,
узме
чашу
ракије
,
па
по
земљи
ваљајућу
се
Аницу
дигне
,
мете
на
кревет
.
Она
је
сирота
обнезнањена
,
лежи
као
мртва
од
несвести
.
Решпект
је
добро
у
лице
погледи
,
загрли
,
стисне
и
пољуби
,
па
узме
кључ
,
изиђе
напоље
,
и
закључа
врата
,
да
не
би
патрола
каква
натрапала
.
Решпект
сав
крвав
оде
у
стан
ритмајсторов
и
лупа
му
на
прозор
.
Ритмајстор
ђипи
,
гледи
кроз
прозор
,
пита
ко
је
,
шта
ће
.
Решпект
одговори
да
је
он
убио
каплара
,
но
пријављује
се
и
предаје
сам
као
убица
:
неће
бежати
,
не
треба
му
патрола
,
и
показује
крваве
руке
.
Ритмајстор
најпре
,
убезекнут
,
не
верује
му
;
био
је
Решпект
рђаво
описан
,
па
је
држао
да
је
у
пијанству
што
мање
починио
,
па
му
то
и
пребаци
да
је
пијан
.
Решпект
заклиње
се
да
је
убио
каплара
.
Ритмајстору
није
на
ино
,
спреми
се
и
одмах
наредбу
учини
да
се
Решпект
затвори
.
Још
Решпект
кључ
преда
.
Кад
отворе
врата
Аничина
,
а
оно
каплар
доиста
мртав
лежи
,
а
Аница
савија
се
у
грчевима
.
Ту
је
већ
и
лекар
,
каплару
се
не
може
помоћи
,
изнесу
га
мртва
на
обдукцију
,
а
Аницу
мало
по
мало
поврате
к
себи
,
али
онда
и
њу
затворе
,
због
сумње
није
ли
и
она
при
убиству
саучествовала
.
Ствар
се
констатује
у
истрази
као
што
се
Решпект
исповедио
;
све
се
судара
;
знали
су
многи
да
је
каплар
за
Аницом
ишао
,
код
каплара
се
нашли
његови
новци
и
све
;
дакле
није
„
Раубморд
“
,
лоповско
убиство
,
већ
убиство
из
прве
фурије
,
и
Решпекта
осуде
само
на
дванаест
година
тешке
робије
,
а
Аницу
прогласе
за
невину
.
Ритмајстор
је
Решпекта
јако
жалио
;
баш
га
хтео
за
каплара
да
начини
да
се
то
није
догодило
.
Доцније
,
кад
је
чуо
ђенерал
,
и
тај
га
је
жалио
.
Но
његов
негдашњи
ритмајстор
,
који
је
с
њим
насео
,
тај
га
није
жалио
,
шта
више
тако
се
радовао
да
,
кад
је
то
чуо
,
други
дан
неколико
је
њих
почастио
,
не
казујући
зашто
:
тако
се
његова
ситна
душа
наслађавала
том
јадном
победом
,
у
којој
је
побеђени
већи
него
победилац
.
И
шта
је
Решпекта
до
тога
довело
да
баш
убије
каплара
?
Опсовао
му
„
рацког
“
бога
,
Аницу
је
задиркивао
.
Је
л
’
за
то
што
му
бога
опсовао
,
или
из
љубоморства
,
или
из
оба
узрока
?
До
душе
за
Решпекта
је
могла
бити
и
Аница
сама
томе
узрок
,
јер
је
Аница
била
оквир
у
ком
су
била
намалана
његова
страдања
и
нежна
љубав
.
Ко
у
Аницу
дирне
,
тај
је
напред
могао
знати
да
ће
зло
проћи
,
и
да
је
каплар
боље
познавао
Решпекта
и
Аницу
,
и
сад
би
живео
.
Решпекта
одведу
на
робију
у
М
.
Аница
оде
у
М
.
и
онде
стани
се
.
Регимента
је
изгубила
свог
првог
хусара
.
XВИИ
.
Стева
Огњан
живи
код
своје
кћери
Катарине
и
зета
.
Од
како
је
ту
,
миран
је
човек
.
Фале
га
да
не
пије
,
нити
иде
код
„
Зрињија
“
,
нити
у
мале
каване
,
нити
пева
више
Хермине
лиегт
ин
Зüген
.
Сасвим
је
озбиљан
човек
.
Каква
је
то
промена
на
њему
?
Стева
је
био
у
детињству
размажен
,
а
рано
су
му
родитељи
умрли
.
Имао
је
имања
,
али
под
небом
није
ништа
учио
.
Нити
је
хтео
заната
,
нити
трговине
;
оно
мало
две
три
школе
што
је
учио
,
то
није
ништа
.
Па
тако
је
и
био
за
ништа
.
Али
опет
,
збиља
,
био
је
за
нешто
.
У
првој
младости
био
је
играч
,
„
тенцер
“
,
и
да
се
на
то
сасвим
дао
,
био
би
танцмајстор
.
Дакле
,
у
првој
младости
био
је
танцмајстор
о
свом
трошку
.
Дође
ли
каква
нова
игра
у
моду
,
ту
Стева
мора
научити
,
иде
у
Пешту
само
игре
ради
па
се
врати
и
онда
друге
све
он
учи
.
Бал
без
њега
не
може
бити
.
Такав
човек
мора
се
и
у
хаљинама
на
моду
бацати
;
и
то
кошта
новаца
.
Стева
се
лепо
носио
.
Такви
људи
одмекну
,
траже
лепа
фина
јела
;
и
ту
се
сувише
троши
.
Стева
је
био
гурман
,
све
само
фина
јела
.
Стева
је
изгубио
рачун
између
стомака
и
времена
.
Дође
време
женидбе
,
Стева
не
може
баш
просту
узети
,
него
какву
финију
.
Сваки
пита
шта
је
Стева
Танцмајстор
,
клуподер
,
штуцер
!
Ту
се
размаже
и
веће
имање
.
Дакле
коју
ће
узети
Стева
другу
него
његову
Катарину
,
таку
исту
као
што
је
он
,
танцмајсторку
,
сулфиду
,
помодарку
,
ма
да
нема
ништа
.
Нашла
врећа
закрпу
,
нити
су
две
куће
покварили
;
воле
се
,
волели
се
,
али
су
се
од
љубави
и
појели
Кад
је
ко
у
добру
рођен
,
а
ништа
не
учи
,
а
воли
уживати
,
наслађивати
,
тај
никад
не
броји
године
и
имање
пропадне
.
У
таквој
фантазији
се
Стева
оженио
.
Кад
је
пропао
,
и
жена
га
оставила
без
ичега
,
он
је
мислио
да
жена
мора
сваки
залогај
с
њиме
делити
,
јер
је
с
њиме
и
његове
залогаје
појела
;
а
кад
она
то
није
хтела
,
онда
није
ни
чудо
што
се
Стева
побекрисао
,
пропио
,
и
изгледао
као
луд
.
Сад
је
сасвим
друкчије
.
И
да
је
Катарина
тако
удала
Емилију
као
што
је
желела
,
то
јест
да
је
дошла
до
повише
новаца
,
по
Стеву
би
још
горе
било
,
јер
не
сме
фалити
,
би
га
послала
као
луду
у
Деблинг
,
и
тамо
би
као
такав
скончао
,
јер
онда
би
морао
полудети
,
хоће
ли
неће
ли
.
Сад
је
све
то
престало
,
па
престало
и
Стевино
страдање
.
Стева
од
младости
по
свом
положају
био
је
од
те
феле
људи
којима
треба
тутор
у
животу
,
који
независно
нису
у
стању
живети
.
Али
кад
имаду
добра
тутора
,
онда
су
и
они
добри
као
јагањци
.
Таквом
човеку
мораш
све
у
руке
дати
готово
,
јело
,
пиће
,
хаљину
,
па
их
можеш
употребити
да
више
заслуже
него
што
потроше
.
Дај
му
што
год
да
сам
манипулира
,
пропаде
,
умреће
од
глади
.
Стева
не
само
да
је
добар
,
већ
предобар
,
и
зет
се
фали
с
њиме
,
може
му
све
поверити
,
у
дућану
и
свуда
,
и
више
заслужи
него
што
на
њега
троши
.
Познати
његови
,
кад
се
с
њим
састану
и
кад
му
спомену
што
из
његовог
пређашњег
живота
,
и
не
насмеши
се
,
покаже
се
још
озбиљнији
.
Неће
ни
чашу
вина
од
другог
примити
.
Сваки
се
чуди
,
и
то
већ
тако
траје
две
године
,
већ
је
издржао
пробу
.
Но
сад
се
опет
нова
несрећа
породи
.
Сирота
Марија
полуди
.
Кад
јој
је
била
дванаеста
година
,
већ
Стева
са
својим
имањем
при
крају
био
.
Видела
је
кад
се
отац
са
матером
први
пут
чупао
.
У
Пешти
,
тек
у
пупољку
,
мора
једнако
мотати
свилу
са
Петром
.
Мати
је
никуд
не
пушта
да
време
не
губи
,
јер
мора
се
за
фрајла
Емилију
заслуживати
да
учи
гитар
и
виолину
.
Марија
је
увек
ћутала
и
радила
,
нити
се
у
шта
пачала
.
Гледала
је
та
чудеса
,
те
шкандале
што
су
отац
и
мати
чинили
,
те
русваје
,
рушења
,
чупања
.
Увек
је
била
смутна
.
Лепа
је
била
као
Емилија
,
али
лепоту
њену
просто
ношиво
је
покривало
,
али
на
лицу
си
јој
могао
читати
ону
дивну
,
урођену
,
весталну
невиност
.
Кад
је
мати
до
ижице
већ
дошла
,
и
кад
је
сестра
примила
,
једнако
је
невесела
била
,
а
није
се
никад
ником
потужила
.
А
и
здрава
је
била
као
бор
.
Па
вредна
,
радена
.
Да
јој
је
таква
била
мати
у
младости
,
не
би
Стева
пропао
.
Одједаред
примете
девојци
да
ником
ништа
не
одговара
,
но
само
гризе
нокте
.
Питају
је
шта
јој
фали
,
не
зна
ни
шта
је
питају
,
ћути
.
Доцније
почне
косу
једну
по
једну
себи
чупкати
.
Сви
се
поплаше
,
дозову
доктора
.
Није
му
требало
већ
дуго
штудирати
.
Марија
не
само
да
је
већ
изгризла
нокте
тако
да
јој
крв
иде
,
већ
гризе
и
месо
.
Сасвим
је
за
лудницу
.
Јаве
чика
Јоси
,
доктори
га
увере
да
је
тако
,
и
о
његовом
трошку
одведу
је
у
Беч
,
па
у
Деблинг
да
онде
остане
,
и
остала
је
.
Штета
:
да
је
остала
здрава
,
без
крајцаре
могао
би
покрај
ње
ко
срећан
постати
;
овако
памет
јој
вечити
мрак
покрива
.
Маријина
сестра
Катарина
тражи
Емилију
и
матер
да
им
јави
ту
несрећу
.
Већ
нису
код
грофа
,
зато
је
Катарина
знала
,
али
не
зна
сад
где
су
.
Шиље
,
пише
познатима
на
све
стране
не
би
ли
ко
знао
што
о
њима
.
На
послетку
ослови
их
путем
новина
,
но
ни
трага
ни
гласа
.
Решпектова
регимента
премештена
је
у
Беч
;
ту
сам
и
ја
.
За
кратко
време
обишао
сам
и
обиграо
Шенбрун
,
Луксембург
,
Белведер
и
Шперла
.
Лако
је
ту
време
провести
.
Већ
кад
сам
сав
Беч
у
прсте
знао
,
хајде
да
видим
и
Деблинг
.
Упознам
се
са
младим
медецинарима
,
и
добијем
приступ
у
Деблинг
.
Шта
сам
ту
видео
,
доста
ми
је
за
цео
живот
,
нити
сам
више
од
то
доба
зажелео
видети
Шарантом
и
Бедлам
.
Ту
је
пакао
већ
на
овом
свету
.
Водили
су
ме
од
једног
до
другог
;
ужасне
сам
ствари
,
то
јест
људе
,
видео
.
За
по
сата
тако
ми
се
смучило
да
сам
казао
:
доста
је
.
Да
морам
ту
три
дана
провести
,
морао
бих
полудети
.
А
полудети
,
луд
бити
,
то
је
нешто
најстрашније
на
свету
.
Рад
бих
већ
натраг
.
Медецинар
моли
да
још
видимо
неку
женску
.
Доктор
који
нас
води
најпре
није
накан
показати
је
,
мисли
се
,
једва
се
реши
.
Медецинар
ми
каже
:
сад
ћу
видети
једну
врло
лепу
девојку
.
Одведе
нас
тамо
где
је
одељење
од
бесних
луда
.
Најпре
иде
сам
да
види
је
ли
удесан
тренутак
,
да
није
у
навали
.
Пусти
нас
.
Једна
лепа
девојка
,
косе
као
у
виле
спуштене
,
никад
је
нећу
заборавити
.
Очи
дивље
,
разрогачене
.
Мал
’
се
не
окамених
;
познам
је
,
то
је
Марија
.
И
она
ме
позна
,
и
ужасно
врисне
.
Доктор
нас
брзо
вуче
напоље
и
каже
нам
да
је
близу
навала
,
нас
преда
другоме
,
а
он
оде
да
је
умирује
,
јер
ће
јој
беснило
дођи
,
па
онда
морају
силу
употребити
.
На
срећу
уталожио
је
,
доказао
јој
да
ја
нисам
ја
.
И
мене
је
то
страшно
тронуло
,
дрхтао
сам
,
и
доктор
је
то
приметио
,
па
,
да
ме
мало
разабере
,
каже
да
ће
ми
показати
луде
који
нису
опасни
,
но
више
хумористични
,
комични
.
Има
их
у
повеликим
собама
много
,
као
у
касарни
,
а
има
их
опет
у
ћелијама
.
У
једној
ћелији
видео
сам
једног
трговца
који
је
банкротирао
,
као
што
кажу
,
невино
.
Мали
жут
старац
,
преко
шесет
година
,
на
њему
стари
капут
,
старе
панталоне
и
напршњак
,
оклепан
шешир
,
тако
као
што
се
обично
трговац
носи
кад
банкротира
,
па
доктор
каже
да
му
ко
ма
какве
хаљине
да
,
не
би
примио
,
и
једнако
грди
судије
и
адвокате
.
Каже
да
су
му
они
криви
.
Опет
у
једној
ћелији
једна
стара
фрајла
.
Кад
смо
ушли
,
поклонио
се
доктор
и
ми
,
јер
нам
је
казао
то
да
чинимо
.
Она
тако
око
педесет
година
,
сува
,
мала
,
изглед
интелигентан
,
на
носу
наочари
.
Штрикала
је
седећи
.
Одмах
устаде
,
поклони
се
,
и
пита
с
киме
има
част
.
Доктор
нас
све
редом
представи
.
Пита
је
како
се
налази
.
Она
сад
удари
у
своју
стару
ноту
,
почне
приповедати
како
је
несрећна
.
Живела
је
на
селу
,
имала
је
доста
просилаца
,
а
није
се
хтела
удати
.
Остаде
сама
.
Месни
католички
жупник
заљуби
се
у
њу
,
и
годину
дана
је
од
њега
у
опсадном
стању
држана
;
молио
је
клечећи
да
му
срце
поклони
,
и
она
се
смилује
и
капитулира
.
Но
после
три
године
неверник
узе
другу
за
газдарицу
,
што
је
ову
сиротицу
јако
коснуло
,
и
мало
по
мало
из
дешперата
дође
у
ово
стање
.
Па
онда
напише
одмах
на
једном
листу
грдње
страховите
против
тога
и
његовог
самог
чина
,
и
мени
преда
,
и
хоће
опет
друго
да
пише
,
али
је
већ
тако
у
ватру
дошла
,
тако
је
викала
,
да
је
већ
време
било
уклонити
се
.
Сад
опет
у
велике
собе
.
Само
ћу
још
два
случаја
споменути
.
У
великој
соби
кревет
близу
кревета
;
кажем
,
као
у
касарни
.
Једна
бака
лежи
на
кревету
;
код
ње
на
столици
у
марами
повезано
земичака
,
меса
,
кобасица
.
Шта
то
значи
?
Боји
се
глади
.
Како
јој
одузму
,
плаче
;
како
јој
врате
,
весела
и
задовољна
.
Мало
даље
код
кревета
свог
стоји
шнајдерски
калфа
,
облачи
се
,
и
то
са
читавом
церемонијом
,
као
какав
аристократ
;
уста
напрћена
,
израз
лица
фумигирајући
,
и
као
да
је
цео
свет
његов
.
Шта
њему
фали
?
Доктор
га
пита
:
„
Милостиви
господине
,
шта
вам
раде
беамтери
?
“
Он
онда
почне
говорити
како
ће
их
већином
растерати
и
друге
довести
,
како
је
он
гроф
,
има
пет
спахилука
,
и
три
куће
у
Бечу
,
и
сад
опет
једну
палату
гради
;
како
се
жени
и
узима
једну
богату
кнегињу
.
Ово
је
још
најсрећнија
луда
.
Хајд
’
да
оставимо
Деблинг
.
Та
три
сата
остаће
ми
док
сам
жив
у
памети
.
И
због
чега
сирота
Марија
тако
пострада
?
Нека
пресуђују
доктори
психијатри
.
Доста
то
да
је
она
на
жалост
у
Деблингу
.
Казаше
ми
да
чика
Јоса
за
њу
плаћа
.
XВИИИ
.
У
Пожуну
је
угарски
Сабор
.
Ту
сад
оци
отаџбине
кроје
земљи
хаљину
.
Ту
сад
можеш
видети
богата
света
у
гомили
,
мањих
,
већих
људи
,
митрополита
,
владика
,
грофова
,
посланика
,
лепих
дама
,
Чивута
и
гризета
.
Коме
је
иоле
могуће
,
дође
да
види
онда
Пожун
.
По
себи
пријатна
варош
,
а
још
близу
Беча
.
Добијем
допуст
на
осам
дана
и
одем
у
Пожун
.
Два
дана
слушам
на
Сабору
,
па
онда
тражим
друго
шта
да
видим
.
Дивних
је
ту
било
лепотица
;
сокаци
од
њих
кипте
.
Куд
год
ходим
,
свуд
на
лепше
наилазим
.
Недалеко
од
мене
,
пред
палатом
грофа
Вицаје
,
шећу
се
три
женске
елегантно
обучене
.
На
једној
се
и
одавде
већ
познавало
да
је
старија
,
но
на
оним
двема
да
су
младе
;
по
форми
лепе
,
али
кокете
,
јер
се
једнако
осврћу
.
Дођем
до
њих
,
познам
најпре
матер
,
па
—
Емилију
.
Брзо
се
предомислим
,
нећу
се
дати
одмах
познати
.
Ко
не
би
познао
маркирано
лице
и
личност
и
ход
материн
!
Они
мене
нису
познали
.
Младић
у
том
добу
за
две
три
године
јако
се
промени
;
кад
од
дечка
постане
момак
,
па
још
униформа
,
сасвим
се
преобрази
.
Нисам
тако
одушевљен
био
за
њима
да
им
се
одмах
јавим
.
Прођем
покрај
њих
,
и
оштро
их
погледим
.
И
оне
мене
добро
погледе
;
оне
две
млађе
баш
кокетно
.
Прођем
,
уђем
даље
у
дућан
да
купим
цигара
,
па
их
онда
чекам
,
вребам
.
Пропустим
их
с
друге
стране
нека
иду
,
а
ја
с
бока
котојирам
.
Оне
једнако
стрељају
.
Мати
се
није
променила
,
шта
више
рекао
бих
да
још
боље
него
пре
изгледа
.
На
образима
Емилије
приметио
сам
неку
увелост
.
Иначе
,
фигура
лепа
.
Она
друга
непозната
лепа
,
но
прилично
старија
од
Емилије
,
бар
десет
година
.
Доћи
ће
до
једне
„
ресторације
“
;
ту
стану
,
договарају
се
,
осврћу
се
,
и
кад
су
већ
улазиле
,
на
мене
су
поглед
бациле
.
Лепо
летње
време
,
оду
у
башту
,
и
седну
на
једном
месту
.
И
ја
тражим
места
,
па
баш
за
истим
столом
до
њих
,
у
сујети
или
у
уверењу
да
им
неће
бити
противно
;
то
се
одмах
по
женскима
,
по
зраку
њиховог
ока
,
позна
кад
нису
противне
,
него
вољне
.
Поклоним
се
,
оне
отпоздраве
.
Не
могу
ме
по
гласу
познати
,
јер
је
окрупнио
.
Разговарам
се
с
њима
;
једва
су
дочекале
.
Питам
како
,
откуда
.
Кажу
да
су
и
оне
дошле
да
виде
Сабор
,
„
Дијету
“
.
Све
о
самим
грофовима
,
баронима
и
владикама
говоре
.
Праве
кокете
.
Емилија
је
лепа
још
и
сад
,
особито
за
оног
који
је
пре
тога
никад
није
видео
;
али
велика
разлика
од
пре
и
сада
.
Очи
мало
упале
,
онако
као
да
нису
три
дана
спавале
,
али
ипак
ђаволасте
,
слободне
,
изазивљиве
;
нема
негдашње
скромности
.
Говор
слободан
,
па
кад
гледи
,
у
зеницу
ти
гледи
,
—
као
да
је
удата
.
Она
друга
,
види
се
да
је
лепа
,
али
давно
изгорео
вулкан
.
И
откуд
све
три
саме
без
мужа
,
без
мушке
родбине
?
Није
то
више
она
негдашња
Емилија
.
Питају
ме
откуда
сам
,
хоћу
ли
се
дуже
ту
бавити
.
Но
на
послетку
као
да
ме
је
Емилија
познала
,
или
је
сумњала
о
мени
:
постала
је
мало
резервирата
;
у
толико
се
већма
она
друга
истакла
.
Кажу
ми
све
,
и
где
су
одселе
.
Сутра
дан
опет
их
нађем
,
али
се
с
другима
шетају
,
и
то
с
мушкима
.
Приђем
и
ја
к
њима
,
али
мање
пажљивости
ми
поклањају
.
Цео
поход
њихов
није
ми
се
допао
.
Распитивао
сам
о
њима
.
Ко
их
је
више
пута
виђао
,
слеже
раменима
,
па
се
тек
насмеши
.
Досади
ми
се
,
и
одем
к
њима
у
походе
.
Јавим
се
,
обе
се
убезекну
,
но
брзо
се
поврате
и
почну
ме
о
које
чему
запиткивати
.
Кажем
им
како
опет
прође
сиромах
Васа
Решпект
.
Мати
каже
да
није
штета
:
„
Вешала
је
давно
заслужио
“
.
Приметио
сам
да
се
друга
дама
зарумени
.
Кажем
јој
да
је
Марија
полудела
;
они
не
знаду
за
то
ништа
,
и
први
мах
не
верују
,
но
кад
сам
им
показао
и
предао
цедуљу
,
белешку
из
Деблинга
,
онда
су
веровале
.
Такву
белешку
баш
сам
већ
са
писмом
и
кући
родбини
послао
.
Сад
обе
у
плач
.
Мати
јауче
,
каже
да
је
свему
томе
отац
крив
,
сиромах
Стева
,
а
себе
држи
за
невину
.
Дам
им
адресу
,
и
они
ће
доћи
у
Беч
да
виде
Марију
.
Од
њих
се
опростим
,
али
,
пре
него
што
одем
,
морам
о
њима
нешто
од
других
распитати
,
јер
ми
је
сумњива
ствар
била
.
Та
друга
дама
имала
је
тако
цифрасто
име
да
га
нисам
држао
за
право
.
Ида
Херцдијамант
,
тако
ми
је
представише
.
„
Херц
“
и
„
дијамант
“
уједно
,
—
тога
нема
Наиђем
на
једног
сензала
који
је
све
њих
познавао
.
Херцдијамант
,
то
је
негдашња
Матилда
,
она
Решпектова
Матилда
,
прави
„
херцомнибус
“
;
и
живи
лепо
,
и
Бог
знате
откуд
.
Сад
путује
инцогнито
.
За
Емилију
каже
да
је
била
неко
време
код
грофа
Алмозина
и
грофице
добро
„
пласирата
“
,
али
мати
је
сваки
час
допаркивала
и
једнако
новаца
од
грофа
тражила
,
да
отвара
не
знам
какве
„
гшефтове
“
,
као
дувански
дућан
,
кафану
,
итд
.
И
доиста
добила
је
толико
новаца
од
грофа
да
је
све
то
могла
имати
,
али
је
све
проћердала
,
па
кад
гроф
није
хтео
више
дати
,
онда
она
дигне
оданде
Емилију
,
а
гроф
ништа
се
не
противи
.
И
тако
курталише
се
матере
,
а
и
Емилију
својој
будућој
срећи
преда
,
где
ће
јој
се
боље
водити
.
Тако
је
Емилија
прешла
други
степен
преображаја
у
свом
животу
.
Сад
је
већ
одважнија
и
неодвиснија
,
као
да
је
од
дваест
година
старија
,
а
још
лепа
;
цео
свет
је
њој
отворен
.
Мати
и
сад
каже
:
„
Док
је
млада
,
нек
види
света
;
кад
се
уда
,
већ
је
теже
:
настане
брига
,
породица
“
.
Тешко
је
било
матери
са
Емилијом
први
пут
на
живота
лед
стати
;
сад
ће
се
већ
лакше
по
њему
отоциљати
.
Најпре
ће
из
Пожуна
у
Беч
,
да
виде
Марију
,
па
онда
ће
у
купке
у
Баден
.
Новаца
за
то
имаду
,
види
се
по
њима
.
И
доиста
дођу
у
Беч
,
у
походе
.
Упутим
их
на
доктора
у
Деблинг
,
па
кад
се
добро
исплакаше
све
три
—
и
Херцдијамантка
је
ту
,
—
онда
срећно
отплејаше
у
Баден
на
одмор
.
Емилија
и
онако
је
прешла
већ
свој
Рубикон
,
па
,
као
год
Јулија
Цезара
,
куд
год
бродила
буде
,
њен
брод
ће
њезину
срећу
возити
.
XИX
.
Кад
је
Аница
дошла
у
М
.
,
прва
јој
брига
била
да
Решпекта
походи
.
Тамничар
је
знао
већ
целу
историју
Решпектову
,
и
знао
је
како
је
овај
стајао
са
Аницом
.
Иначе
и
човек
је
по
себи
добар
и
милостив
био
,
а
и
Аница
му
коју
мангуру
гурнула
,
а
тај
кључ
и
тамнице
отвара
.
Добила
је
приступ
.
Како
се
сиромах
Решпект
обрадова
када
је
види
!
Аница
му
пала
око
врата
и
сузе
рони
,
оплакује
судбу
Решпектову
.
Па
шта
то
тако
веже
Аницу
Решпекту
,
кад
хиљадама
би
се
других
у
таквом
случају
мануле
човека
ког
је
понашање
у
животу
изван
реда
,
и
тражиле
би
удадбом
друго
мирније
пристаниште
?
И
зашто
Решпект
због
тога
што
Аници
двори
каплар
,
баш
да
га
убије
?
Аница
зна
да
су
је
као
дете
купили
;
зна
да
је
и
она
имала
родитеље
негде
,
па
не
зна
ни
где
су
,
ни
ко
су
,
јесу
ли
живи
,
и
како
да
их
потражи
,
кад
им
ни
трага
нема
.
Када
су
је
купили
,
дали
су
на
оној
лађи
с
које
су
Аницу
узели
Решпектовој
матери
цедуљу
на
којој
је
било
забележено
име
девојчета
:
„
Ханка
Глучак
,
из
оравске
столице
“
.
У
њеном
детињству
ругали
јој
се
да
су
је
купили
за
саћурицу
мекиња
,
да
се
не
зна
откуд
је
пала
на
земљу
,
па
Софија
,
газдарица
Игње
Решпекта
,
не
једаред
јој
је
то
у
љутини
пребацила
.
То
је
морало
болети
.
Решпект
опет
,
мислила
она
,
изгубио
матер
,
а
отац
тиранин
,
и
он
је
остављен
као
и
она
.
Ту
се
већ
у
детињству
због
наличне
судбе
симпатија
изродила
.
Нема
он
никог
,
нема
она
никог
.
Решпект
,
опет
,
од
свију
на
свету
остављен
,
једина
га
Аница
оставила
није
;
то
му
нико
из
срца
ишчупати
не
може
,
и
ко
Аницу
дирне
,
тај
мора
пропасти
,
тога
Решпект
мора
утаманити
,
ма
он
ко
био
,
па
ма
и
сам
пропао
.
Имао
је
тамничар
више
деце
,
али
једна
кћи
од
осамнаест
година
тако
је
наличила
на
Аницу
,
премда
је
ова
много
старија
била
,
да
нико
не
би
рекао
да
нису
родови
.
Одмах
су
то
приметили
и
тамничар
и
његова
жена
,
и
изродило
се
међу
њима
неко
узајамно
пријатељско
нагнуће
.
Сам
тамничар
мало
по
мало
,
па
је
гледао
као
да
му
је
кћи
.
У
толико
боље
по
Решпекта
,
јер
му
тамничар
покрај
ње
на
руку
ишао
,
у
колико
је
само
могуће
.
Давао
му
испод
руке
књиге
да
чита
,
и
у
ординарним
пословима
штедео
га
,
често
га
правио
за
„
марода
“
.
Свештеник
који
га
је
исповедао
био
је
добар
Србин
,
и
њему
га
тамничар
препоручи
.
Каже
му
да
није
рђав
као
што
му
је
досуђена
казна
велика
:
у
фурији
је
,
поштење
бранећи
,
ниткова
убио
.
И
тамничар
има
женске
чељади
,
мора
тако
говорити
.
Свештеник
му
шиље
књиге
какве
је
год
само
имао
,
и
молитвене
и
„
мирске
“
,
а
Решпект
опет
њему
од
коњског
репа
лепе
ствари
прави
.
Аница
би
рада
биртију
отворити
,
да
готов
новац
не
троши
,
али
боји
се
да
опет
не
дође
до
какве
несреће
,
а
и
Решпект
не
допушта
,
па
се
мане
.
Остане
код
тамничара
,
ту
помаже
,
а
иде
и
по
јаким
кућама
прати
и
пеглати
.
Тамничар
,
што
год
даље
,
све
већма
Аницу
бегенише
,
а
тако
и
цела
породица
.
Аница
,
кад
год
би
му
у
очи
погледала
,
увек
би
се
насмешила
,
а
кћер
љубила
.
Кћи
је
сасвим
откинуто
очино
лице
,
и
то
се
јако
познаје
,
ма
да
је
тамничар
већ
оматорио
.
Како
је
Аница
чула
име
тамничарево
,
одмах
је
мислила
да
је
од
њене
родбине
.
Аница
се
није
звала
друкчије
,
па
ни
писала
,
већ
Аница
Огњанова
,
па
зато
није
марио
ни
покојни
Игња
Решпект
;
па
и
тамничар
држао
је
то
њено
име
истинито
:
да
је
друго
Решпект
,
како
се
Васа
писао
,
а
друго
Огњан
.
На
послетку
,
он
се
о
том
није
много
пекао
.
А
тамничар
се
звао
„
Палко
Глучак
“
.
Аници
пало
њено
име
на
памет
,
па
најпре
сама
себи
не
верује
;
извади
из
недара
цедуљу
,
где
је
као
аманет
носила
,
одвије
па
чита
да
ли
је
тако
.
Баш
тамо
стоји
,
да
се
чисто
ипак
прочитати
може
,
ма
да
је
артија
већ
искршена
,
„
Ханка
Глучак
“
.
Гледи
боље
тамничара
:
бадава
,
има
породичне
црте
;
мучи
се
хоће
ли
с
бојом
једаред
на
среду
,
да
се
испитају
ко
је
откуда
.
Глучак
једаред
приповеда
деци
да
,
кад
је
још
код
регименте
био
,
једне
године
таква
је
велика
глад
била
да
су
људи
од
глади
падали
као
муве
,
да
су
морали
децу
у
Пешту
шиљати
и
продавати
,
јер
иначе
би
сви
поскапали
.
Сад
је
већ
Аници
доста
.
Обузело
је
сродствено
осећање
,
—
крв
није
вода
.
Извади
из
недара
артију
и
преда
тамничару
да
прочита
.
Овај
прими
,
чита
:
„
Ханка
Глучак
из
Ораве
“
,
пита
је
откуд
јој
то
,
јер
је
то
прави
Словак
писао
,
немачко
-готским
писменима
,
и
ко
је
та
„
Ханка
Глучак
“
.
Аница
покаже
руком
на
прса
да
је
она
та
.
Сви
се
убезекну
.
Почне
им
приповедати
како
су
и
њу
са
многом
другом
децом
због
глади
продали
,
управо
поклонили
,
јер
оно
неколико
форината
био
је
само
„
трингелд
“
за
путни
трошак
,
и
да
не
зна
је
ли
ко
од
њених
родитеља
жив
.
Тамничару
кану
сузе
низ
образ
,
устане
,
загрли
је
и
пољуби
.
Не
сумња
се
да
је
то
његовог
рођеног
брата
кћи
.
Сетио
се
и
знао
је
да
је
његов
брат
Јано
Глучак
имао
двоје
дечице
,
једно
мушко
друго
женско
,
и
то
опомиње
се
Ханке
.
Нема
сумње
,
то
је
његовога
брата
кћи
;
сви
се
грле
,
љубе
;
сви
су
уверени
,
позна
јој
се
по
лицу
да
је
род
.
Тамничар
и
то
јој
да
на
знање
да
јој
је
и
брат
умро
,
и
сви
,
да
никог
више
нема
осим
њих
.
Но
сад
је
други
положај
за
све
њих
.
Ако
се
дозна
да
је
она
њему
род
,
биће
промене
:
могу
Решпекта
у
какву
другу
тамницу
у
другом
граду
преместити
.
Зато
свима
наложи
да
се
нико
не
усуди
што
о
томе
говорити
,
а
још
и
то
дода
Аници
да
Решпекту
да
на
знање
како
ће
он
пред
другим
према
њему
увек
оштар
бити
,
и
псоваће
га
каткад
што
је
тако
много
„
марод
“
,
само
да
се
не
сећају
.
Кад
то
чу
Решпект
,
мило
му
је
било
Сад
је
Решпекта
напала
жеља
да
чита
.
Што
није
чинио
у
детињству
,
сад
хоће
да
накнади
из
дуга
времена
.
И
доиста
,
чудноват
је
дух
човечји
и
његова
радња
.
Када
се
на
што
присиљује
,
даје
се
отпор
и
у
самој
науци
,
па
у
тамници
се
тако
што
уради
и
научи
на
што
пре
тога
несрећник
ни
помислио
не
би
.
Решпект
,
који
је
у
детињству
бежао
од
књиге
као
ђаво
од
крста
,
сад
гута
а
не
чита
.
Све
што
добије
прочита
,
и
повише
пута
где
запне
,
не
разуме
,
а
он
иште
такве
књиге
које
опет
то
тумаче
.
Постао
је
,
истина
,
надрикњига
,
али
такав
да
му
се
чудити
мораш
.
И
тамничар
израдио
му
да
је
он
сам
у
једном
казамату
,
јер
је
најволео
сам
бити
;
па
тако
усамљен
,
од
других
предмета
незаузет
,
памћење
му
се
на
његовим
предметима
изоштрило
,
и
што
једаред
два
прочита
,
то
му
се
из
његовог
мозга
више
не
избриса
.
Кад
је
у
регименти
служио
,
старији
камарати
приповедали
су
колико
су
вароши
и
земаља
прошли
,
па
се
млађима
подсмевали
који
нигде
нису
били
,
и
многи
своју
капитулацију
на
једној
штацији
испунили
,
што
код
коњаника
није
реткост
.
Решпект
мало
је
света
видео
:
мало
у
школи
,
па
солдат
на
два
три
места
,
па
двапут
на
робији
.
А
рад
би
знати
како
је
по
свету
.
Кад
добије
какву
географску
књигу
са
мапом
,
он
и
пет
пута
прочита
.
Из
дуга
времена
,
а
и
од
воље
,
проба
мапе
правити
.
Аница
му
доноси
све
што
треба
,
и
мало
по
мало
такве
је
мапе
почео
правити
да
се
и
сам
тамничар
дивио
,
а
из
потаје
додавао
му
преко
Анице
оруђа
нужна
,
баш
и
против
тамничарског
прописа
,
где
би
тамничар
,
да
се
сазна
,
надрљати
могао
.
Од
свештеника
добије
књиге
географске
о
Аустрији
,
о
Турској
,
Старој
Србији
,
и
једну
о
новој
младој
Србији
,
о
Црној
Гори
,
мапе
од
Капараја
и
Мекинтоша
;
свештеник
је
био
познат
,
па
му
по
вољи
све
карте
истраживао
и
шиљао
.
Кад
му
је
у
руке
дошла
српска
карта
,
он
стане
па
се
мисли
.
Пробудио
се
у
њему
први
инстинкт
његова
детињства
.
Пало
му
на
памет
да
је
његова
рођена
варош
насељена
„
из
Србије
“
,
да
је
у
средини
Мађарске
,
и
да
је
ту
закопана
српска
радост
и
жалост
,
јер
/
негда
су
били
славни
,
а
сад
изглодани
.
Паде
му
на
/
памет
:
Ми
же
Сент-андрејци
,
цјелог
свјета
славни
.
Мисли
се
,
Бог
зна
није
ли
несрећан
што
је
Сент-андрејац
.
Јер
не
може
бити
друго
него
Србин
,
а
не
да
му
се
бити
Србином
.
Али
опет
га
узбуди
кад
види
српски
грб
,
кад
види
мапу
,
било
старе
,
било
младе
Србије
.
И
кад
му
падну
на
памет
јуначке
песме
о
Краљевићу
,
Обилићу
и
Страхињ-бану
,
слепице
и
слепци
гуслари
,
дух
му
се
сасвим
преобрази
,
желео
би
онамо
откуд
су
његови
стари
дошли
.
Мапу
Србије
,
Турске
,
Аустрије
и
Италије
ваљда
је
десет
пута
копирао
,
па
је
знао
у
њима
свако
место
и
положај
.
Ако
је
и
неук
,
а
самоук
,
али
његово
памћење
,
фантазија
и
срце
све
је
то
накнадило
.
Каткад
,
замишљен
,
гледи
на
мапу
Турске
.
Онде
је
Метохија
,
откуд
су
његови
дошли
,
па
онда
Приштина
,
Призрен
.
Уздахне
,
па
шкрипне
зубма
;
ту
би
се
волео
са
Мујама
тући
.
Али
знао
је
и
о
другим
земљама
доста
у
земљопису
и
историји
.
Српски
робијашки
свештеник
—
Бог
да
му
душу
прости
!
—
био
је
честит
човек
,
који
је
свој
положај
љубио
.
Умро
је
доцније
од
јехтике
.
Под
видом
исповести
,
а
каткад
и
због
тога
,
и
онако
световања
ради
,
састајао
се
попа
са
Решпектом
,
и
онда
би
га
преслушао
и
храбрио
да
не
очајава
,
и
таквом
приликом
додао
би
му
какву
књигу
.
У
Решпекту
је
остала
страст
на
лутрију
метати
.
И
ту
је
срећан
био
као
свагда
.
Добије
једаред
шест
стотина
форината
.
Поклони
тамничаревој
кћери
на
удадбу
двеста
форината
.
И
заслужио
је
то
тамничар
.
Замоли
тамничара
да
каже
да
је
болестан
и
да
жели
чешће
са
својим
свештеником
разговарати
се
.
Пошље
се
лекар
да
види
је
ли
истина
да
је
болестан
.
Добар
човек
,
каже
да
јесте
.
А
који
је
робијаш
здрав
?
Зар
душа
није
болесна
?
Дође
свештеник
,
и
то
пред
вече
,
тек
што
није
мрак
.
Тамничар
приправи
вина
,
нико
их
неће
знати
.
Свештеник
,
млад
удовац
,
срдачан
,
дође
Решпекту
,
мисли
доиста
да
је
болестан
.
Решпект
му
каже
да
је
на
лутрији
добио
,
њему
новац
не
треба
,
хоће
да
подели
.
Моли
га
да
прими
у
спомен
од
њега
сто
форината
.
Људи
смо
,
вели
:
ако
је
робијаш
,
није
престао
бити
човек
.
Попу
зато
опет
моли
да
му
жељу
не
квари
,
но
да
прими
за
толике
њему
учињене
услуге
.
Попа
се
најпре
устеже
,
па
онда
прими
.
Сад
му
Решпект
пружи
бокал
вина
да
пије
из
њега
,
па
за
њим
ће
он
пити
.
Исус
је
на
крсту
лопову
опростио
,
нека
прими
и
он
од
њега
у
знак
пријатељства
;
и
попа
,
осигуран
да
неће
нико
доћи
,
јер
је
тамничар
све
то
тако
наредио
,
а
иначе
свештеник
,
као
исповедник
,
може
се
код
њега
и
дуже
забавити
.
И
доиста
Решпект
исповеда
му
се
,
ма
да
и
пије
из
бокала
;
та
после
исповести
и
онако
се
вином
причешћујемо
,
па
била
већа
или
мања
порција
,
само
кад
је
по
души
исказано
.
Решпект
исповеди
да
он
није
украо
оне
драгоцености
због
којих
је
био
први
пут
дванаест
година
на
робији
.
Он
је
волео
Матилду
,
па
је
узео
на
се
сав
њен
грех
.
Но
она
га
изневери
кад
га
заточише
;
писао
јој
да
на
њега
не
заборави
,
а
он
доби
парче
писма
,
од
њене
руке
писана
,
да
она
са
робијашима
нема
посла
.
Па
сад
и
то
исповеда
,
ако
се
икада
ослободи
и
нађе
је
,
да
ће
је
убити
,
ма
никад
раја
не
видео
,
него
управо
у
пакао
одјездио
.
Попа
га
теши
да
то
не
чини
ни
онда
,
јер
с
тим
још
горе
;
али
Решпект
не
одустаје
.
Попа
,
да
га
утиша
,
окрене
други
разговор
.
Он
је
био
српски
шовениста
који
је
држао
да
се
за
десет
година
мора
обновити
Душаново
Царство
,
зато
је
и
шиљао
Решпекту
сваку
нову
српску
књигу
,
да
и
њему
лагано
своју
веру
накапље
,
распрострањавајући
тиме
српски
дух
.
Започне
како
је
Решпект
срећан
на
лутрији
,
па
кад
му
Решпект
каже
колико
је
већ
у
животу
на
лутрији
добио
,
чуди
се
,
пита
га
да
ли
би
престао
метати
да
добије
сто
хиљада
.
Решпект
каже
да
не
би
.
А
милион
?
И
онда
не
би
;
ни
сто
ни
двеста
милиона
да
добије
,
ни
онда
не
би
престао
.
