мајка.
Ето
,
то
је
син
,
с
—
и
—
н
.
Кажите
сад
сви
:
с
—
и—
н
!
.
.
Нађите
ону
другу
реч
:
н
—
о
—
с
—
и
.
Шта
је
то
?
.
.
То
је
носи
,
носи
нешто
,
носи
дрва
,
носи
мајка
дете
,
ђак
носи
књиге
...
Кажите
сад
и
ви
:
н
—
о
—
с
—
и
,
носи
!
.
.
Пазите
трећу
реч
:
с
—
н
—
о
—
с
—
и
.
Шта
ће
то
да
буде
?
.
.
Ко
сноси
?
.
.
Шта
сноси
?
.
.
Јесте
;
и
вода
сноси
земљу
и
ђубре
у
низине
,
а
и
људи
могу
да
сносе
нешто
низ
брдо
,
а
могу
да
сносе
и
велике
болове
и
невоље
.
Прочитајте
сви
:
с
—
н
—
о
—
с
—
и
,
сноси
!
.
.
Даље
,
н
—
и
—
с
—
и
.
Шта
је
то
?
.
.
Ето
,
само
се
каже
:
н
—
и
—
с
—
и
,
ниси
...
„
Је
ли
тешко
?
.
.
Е
видите
,
овако
полако
можемо
да
читамо
све
ово
испод
свих
слика
,
само
кад
знамо
слова
.
А
сад
нећемо
више
.
Него
изнесите
таблице
,
да
пишете
сад
све
ове
редове
што
смо
их
прочитали
!
“
(
Пишу
,
а
Радиша
надгледа
и
упућује
)
.
Желећи
да
се
користи
лепим
временом
и
да
доврши
започети
посао
око
школе
,
Радиша
је
навлаш
данас
пустио
децу
на
одмор
мало
раније
.
А
чим
су
изишли
,
он
је
узео
конац
и
пружио
га
више
школе
,
где
се
вода
највише
задржавала
.
Ту
је
морало
нешто
земље
и
да
се
откопа
,
па
опружи
конац
пун
метар
далеко
од
зида
с
нагибом
на
северну
страну
.
Дотле
деца
већ
почеше
да
доносе
камење
и
Радиша
поче
да
удара
оно
крајње
испод
конца
.
Онда
поче
ред
од
овога
реда
зиду
,
опет
с
потребним
нагибом
за
сливање
воде
.
Деца
рекоше
да
је
добро
да
има
конца
и
поред
зида
,
и
Радиша
прими
ово
па
онда
поче
ред
и
с
друге
стране
.
А
мали
зидари
продужише
посао
и
с
једне
и
с
друге
стране
,
а
Радиша
је
само
надгледао
.
Други
су
се
надметали
у
доношењу
камења
и
песка
.
А
да
би
своје
мале
помагаче
упознао
још
с
једном
справом
,
Радиша
нареди
Груји
,
да
преструже
с
обе
стране
једну
облицу
дугачку
деци
до
груди
па
да
је
на
једном
крају
проврти
и
кроз
рупу
провуче
једно
дрво
колико
оклагија
.
Онда
показа
деци
,
како
се
овим
набија
камење
у
калдрми
те
да
се
чвршће
држи
,
особито
оно
,
које
је
остало
више
но
што
треба
.
Деца
једва
дочекаше
ову
нову
справу
.
Радиша
се
само
постара
да
их
упути
,
како
да
рукују
њоме
те
да
не
потуцају
ноге
,
и
предаде
им
је
,
а
они
почеше
да
се
грабе
ко
ће
пре
да
је
узме
и
убија
камење
у
калдрми
.
„
Да
направимо
,
господине
,
још
једно
!
“
повикаше
деца
,
и
кад
Радиша
одобри
,
она
дохватише
тестере
,
да
сама
стружу
.
Али
се
Радиша
побоја
,
да
га
не
покваре
,
те
рече
Груји
,
да
им
он
преструже
;
а
затим
они
провртеше
рупу
и
ударише
дрво
за
држање
.
И
,
ето
их
две
туцаљке
.
Дотле
је
и
тротоар
под
стрејом
био
готов
и
посут
песком
.
Сад
дођоше
на
ред
и
туцаљке
.
И
доврши
се
калдрма
лепша
и
од
ономадашње
.
„
Хајде
,
господине
,
тако
да
начинимо
и
с
ове
друге
стране
!
“
предложи
један
.
Радиша
погледа
:
време
лепо
,
посла
није
много
;
земља
нема
да
се
откопава
нигде
,
него
још
негде
мало
да
се
наспе
,
а
камена
већ
има
доста
;
па
узе
конац
,
опружи
га
и
рече
:
дајте
кочиће
и
бележите
!
Нагиб
је
овде
био
још
већи
,
те
Радиша
није
ни
морао
да
се
послужи
својом
„
либелом
“
.
За
непун
сат
доврши
се
тротоар
и
на
овој
страни
и
туцаљке
су
радиле
с
обе
стране
.
Сад
Радиша
рече
да
се
одморе
мало
и
да
једу
.
После
„
одмора
“
Радиша
рече
,
да
изваде
буквар
,
те
поново
прочиташе
све
оне
редове
,
што
су
читали
мало
пре
,
и
показаше
понова
сва
слова
и
писана
и
печатана
,
па
онда
рече
,
да
оставе
буквар
а
изнесу
оно
,
што
им
је
јуче
дао
за
рачунање
.
Онда
узме
ножице
и
свакоме
исече
ону
стотине
на
десетице
,
па
онда
рече
:
„
Метните
сад
све
ове
десетке
на
једну
гомилчицу
!
...
Узмите
једну
(
а
оне
друге
нек
стоје
)
!
.
.
Колико
сте
узели
!
.
.
Узмите
још
једну
!
.
.
Колико
сте
узели
?
.
.
Узмите
још
једну
!
.
.
Колико
је
у
вас
?
.
.
Сад
узмите
још
једну
!
.
.
Колико
сте
узели
?
.
.
Узмите
још
једну
!
.
.
Колико
сте
узели
?
.
.
Узмите
још
десет
!
.
.
Колико
вам
је
сад
у
рукама
?
.
.
А
колико
нисте
узели
!
.
.
Узмите
још
једну
?
.
.
Колико
је
у
вас
?
.
.
А
на
клупи
?
.
-
Узмите
опет
десет
!
.
.
Колико
сте
узели
,
а
колико
је
остало
?
.
.
Узмите
још
!
.
.
Помешајте
опет
све
у
једно
и
метните
на
клупу
!
.
.
Узмите
опет
десет
!
.
.
Колико
сте
узели
?
.
.
А
колико
је
онамо
остало
?
.
.
Узмите
још
десет
!
.
.
Колико
вам
је
сад
у
руци
,
а
колико
је
на
клупи
?
.
.
Узмите
још
десет
!
.
.
Колико
вам
је
сад
у
руци
,
а
колико
на
клупи
?
...
“
Овако
докле
у
руци
не
буду
све
а
на
клупи
ништа
.
Сад
обрнуто
.
„
Метните
једну
на
клупу
!
.
.
Колико
је
на
клупи
а
колико
је
у
руци
?
.
.
Метните
још
једну
на
клупу
!
.
.
Колико
је
сад
на
клупи
а
колико
у
руци
?
...
“
Овако
докле
све
не
буду
на
клупи
а
у
руци
ништа
.
Онда
рече
:
„
Ево
,
ја
ћу
сваком
да
дам
по
један
лист
хартије
,
па
ћете
ви
ове
десетке
да
завијете
овако
(
показује
)
,
те
да
их
не
погубите
.
Сад
их
оставите
у
буквар
а
буквар
и
таблицу
у
торбу
па
устаните
.
Реците
опет
:
Боже
и
Свети
Саво
,
дај
да
здрави
будемо
и
опет
дођемо
да
продужимо
науку
!
...
“
6
.
Седми
дан
,
продужење
свега
и
подела
слова
на
дугачка
и
кратка
.
Сутра
дан
у
Суботу
опет
је
било
лепо
време
само
мало
топлије
него
јуче
.
Кад
су
се
сви
били
искупили
Радиша
нареди
,
да
уђу
по
реду
,
који
је
већ
усвојен
.
Онда
најпре
рече
деци
,
да
изваде
таблице
и
да
окрену
ону
страну
са
црвеним
линијама
.
„
До
сад
нисте
писали
на
тој
страни
,
а
сад
ћемо
да
пишемо
на
њој
.
Ево
и
ја
сам
окренуо
ту
страну
.
Гледаћете
у
ово
што
ја
пишем
!
(
Напише
о
)
.
Које
је
ово
слово
?
.
.
Напишите
га
и
ви
!
.
.
(
Напише
с
.
)
Које
је
ово
слово
?
.
Напишите
га
и
ви
!
.
.
(
Сад
напише
н
)
.
А
које
ово
слово
?
.
.
Напишите
га
и
ви
!
.
.
(
Напише
и
)
.
Које
је
ово
слово
?
.
.
Напишите
га
и
ви
!
.
.
“
Овако
све
до
краја
.
Кад
су
исписали
сва
слова
,
онда
Радиша
рече
:
„
Одавде
видите
,
да
се
нека
слова
пишу
само
у
овом
узаном
реду
,
а
нека
иду
и
горе
,
у
овај
широк
,
а
нека
доле
,
до
ове
доње
линије
,
а
ова
два
ђ
и
ф
иду
и
горе
и
доле
.
Зато
хајдете
сад
да
их
издвојимо
.
Хајде
да
испишемо
прво
сва
ова
мала
,
у
узаном
реду
.
Ево
и
ја
ћу
:
о
с
н
и
е
а
п
т
ш
г
ч
л
м
љ
њ
х
ж
з
к
.
Сад
да
напишемо
ова
што
иду
доле
:
р
ј
у
д
ц
џ
.
Сад
она
што
иду
само
горе
.
Њих
има
само
три
:
ћ
в
б
.
А
и
у
горњу
и
у
доњу
иду
само
ђ
и
ф
.
Ево
их
!
...
Поређајте
ми
сад
ова
мала
,
у
узаним
линијама
!
.
.
Поређајте
она
,
што
иду
доле
!
.
.
Колико
их
има
?
.
.
А
која
иду
и
горе
и
доле
?
.
.
Можете
ли
то
да
запамтите
?
.
.
Нек
вам
стоји
то
на
табли
,
да
боље
запамтите
.
Извадите
оне
десетке
за
рачуњање
!
.
.
Извадите
их
из
хартије
!
.
.
Ставите
их
на
клупу
једну
до
друге
!
.
.
Узмите
једну
!
.
.
Колико
их
је
остало
на
клупи
?
.
.
А
како
се
каже
кад
има
девет
десет
?
.
.
Узмите
још
једну
!
.
.
Колико
вам
је
сад
у
руци
?
.
.
А
колико
је
на
клупи
?
.
.
Узмите
још
једну
десетку
!
.
.
Колико
има
у
руци
,
а
колико
је
на
клупи
?
.
.
“
(
Овако
докле
не
поузимају
све
.
Онда
обрнуто
,
да
се
све
по
десет
оставља
на
клупу
)
.
„
Уредите
на
клупи
све
по
две
!
.
.
На
колико
места
има
по
две
?
.
.
Уредите
све
по
три
заједно
!
.
.
На
колико
места
има
по
три
?
.
.
Уредите
све
по
четири
!
.
.
Колико
има
четворака
?
.
.
Уредите
по
пет
!
.
.
Колико
је
петица
?
.
.
Уредите
по
шест
!
.
.
Колико
је
шестица
!
.
.
Колико
је
седмица
?
.
.
Колико
је
осмица
?
.
.
Деветица
?
.
.
Сад
завите
у
хартију
и
оставите
!
...
Да
се
одморите
!
.
.
За
време
одмора
деца
сама
предложише
,
да
доврше
и
последњу
,
западну
страну
калдрме
испод
стреје
школске
,
Радиша
је
и
сам
на
ово
мислио
,
па
му
ова
жеља
његових
ученика
добро
дође
.
Одмах
узе
конац
и
учини
све
што
је
требало
,
те
да
мале
калдрмџије
отпочну
посао
и
доврше
започето
дело
.
Брзо
су
опет
сви
били
на
послу
.
.
Радиша
запита
:
да
се
не
љути
ко
за
камење
?
Један
рече
:
„
Јок
,
господине
;
сви
воле
што
им
требимо
ливаду
“
.
А
један
додаде
,
да
је
Недељко
,
са
чије
су
ливаде
ономад
однели
читаве
три
гомиле
,
рекао
:
„
Хвала
учитељу
и
ђацима
,
што
ми
отребише
ливаду
од
камења
:
не
бих
га
ја
изнео
још
десет
година
“
.
И
за
један
сат
мало
јаче
била
је
довршена
и
ова
страна
.
Милина
је
деци
сада
било
погледати
лепу
калдрму
свуд
око
школе
,
све
под
конац
и
посуту
песком
,
а
све
дело
руку
њихових
.
Сад
се
одморише
и
мало
поткрепише
јелом
,
па
онда
опет
уђоше
у
школу
,
да
продуже
„
науку
“
.
Радиша
рече
:
„
Хоћемо
сад
да
погађамо
:
која
се
слова
чују
,
кад
се
рекне
која
реч
.
Који
се
гласови
и
слова
чују
,
кад
се
рекне
:
жена
?
.
-
Ко
би
умео
да
напише
сва
та
слова
?
.
.
Изиђи
и
напиши
их
на
мојој
табли
!
.
.
Која
се
слова
чују
кад
се
каже
:
дете
?
.
.
Ко
уме
да
их
напише
?
.
.
Која
се
слова
чују
кад
се
каже
:
ђак
?
.
.
Ко
уме
да
их
напише
?
.
.
Шта
се
чује
кад
дете
каже
:
мама
?
.
.
Ко
уме
да
напише
мама
?
.
.
Шта
се
чује
кад
дете
каже
:
тата
?
...
Ко
уме
да
напише
тата
?
.
.
Која
нам
слова
требају
кад
хоћемо
да
напишемо
коњ
?
.
.
А
за
козу
?
...
А
за
јаре
?
.
.
А
за
теле
?
.
.
А
за
пиле
?
.
.
А
за
маче
?
.
.
А
за
куче
?
...
Извадите
табле
па
да
напишете
све
ове
речи
,
с
оне
стране
где
нема
линија
!
...
.
(
Деца
пишу
,
а
Радиша
обилази
и
помаже
им
)
.
А
кад
су
ово
довршила
,
Радиша
им
рече
,
да
је
сутра
Недеља
и
да
неће
доћи
у
школу
,
него
да
дођу
прекосутра
.
7
.
Први
дан
за
одрасле
у
школи
Од
Недеље
до
Недеље
доста
је
било
времена
,
да
се
у
маленом
селу
Загорици
и
до
последње
и
најудаљеније
чобанске
колибице
распростре
глас
,
да
ће
учитељ
да
учи
„
писми
“
и
велике
,
који
хоће
.
И
све
се
само
питало
с
чуђењем
:
да
ли
и
велики
могу
да
је
изуче
,
јер
су
многи
веровали
,
да
не
могу
;
али
су
други
опет
наводили
,
како
је
тај
и
тај
из
тог
и
тог
села
научио
у
војсци
;
и
сви
,
који
су
у
Недељу
били
код
суднице
,
причали
су
,
да
је
и
учитељ
рекао
,
да
могу
.
И
то
је
доста
било
,
па
да
се
идуће
Недеље
искупи
код
школе
око
двадесет
младића
од
15
па
до
20
година
,
а
неки
су
имали
и
више
.
Оволики
број
је
просто
запрепастио
Радишу
.
У
доба
,
кад
на
другом
месту
људи
силом
дају
у
школу
и
малу
децу
,
оволико
младића
добровољаца
у
школи
дошло
да
научи
само
да
чита
и
пише
,
доиста
је
добар
знак
.
То
је
знак
,
да
људи
у
овом
селу
умеју
да
цене
књигу
и
науку
и
да
су
они
заслуживали
школу
...
„
Ово
је
друга
моја
војска
,
с
којом
ћу
ја
,
ако
да
Бог
здравља
,
још
пре
ступити
у
борбу
противу
нашега
највећег
непријатеља
:
незнања
и
неумешности
него
и
с
оним
малима
!
.
.
“
мислио
је
Радиша
у
себи
.
Али
су
се
и
ови
добровољци
изненадили
,
кад
су
дошли
школи
.
Нова
стаза
од
капије
до
школе
попођена
каменом
,
посута
песком
,
уравњена
свуда
једнако
а
права
као
стрела
;
а
таква
иста
само
мало
ужа
,
од
школе
до
нужника
;
а
пред
школом
за
добру
собу
и
свуд
око
школе
за
добар
корак
далеко
од
зида
калдрма
као
у
чаршији
;
и
све
право
под
конац
и
равно
,
а
нагнуто
,
да
се
нигде
вода
не
може
задржавати
.
Све
су
то
они
загледивали
и
чудили
се
ко
то
начини
,
кад
у
њином
селу
нико
то
не
уме
;
а
кад
им
рекоше
,
да
су
то
градила
деца
,
они
никако
нису
веровали
.
Загледавали
су
и
туцаљке
,
и
кочиће
,
и
конац
,
и
Радишину
„
либелу
“
од
круте
хартије
;
и
за
све
су
се
запиткивали
:
шта
је
то
и
шта
ће
му
то
?
За
њих
је
новина
била
и
дунђерско
тестере
,
и
ногари
,
и
леса
пред
вратима
,
и
чистаљке
за
обућу
,
и
свака
ситница
.
И
цело
им
је
двориште
,
заједно
с
његовим
совралуцима
,
изгледало
као
поварошено
.
А
кад
Радиша
изиђе
и
озбиљним
им
гласом
рече
:
„
Добро
јутро
,
момци
!
Добро
сте
дошли
!
“
сви
заћуташе
и
нису
очију
скидали
с
њега
.
Радиша
онда
продужи
:
„
Хоћете
ли
да
учите
?
“
А
сви
у
глас
викнуше
:
„
Хоћемо
,
господине
!
“
—
„
Е
,
онда
хајдете
да
вас
,
у
име
Бога
,
уведем
у
школу
!
Ходите
вас
двојица
најмањих
овамо
напред
!
.
.
Сад
вас
двојица
!
.
.
(
И
тако
дање
,
док
двојица
највећих
нису
дошли
најпосле
)
.
Сад
пођите
тако
у
реду
за
мном
...
“
И
онда
је
и
њих
посадио
у
клупе
тако
,
да
су
мањи
били
у
предњим
клупама
а
већи
у
онима
по
зади
.
Младићи
су
загледивали
и
школу
,
и
клупе
,
и
Светог
Саву
,
и
таблу
,
и
Радишу
,
и
нису
знали
у
шта
пре
да
погледају
.
Просто
им
се
чинило
,
да
улазе
у
неку
светињу
,
у
којој
је
Радиша
првосвештеник
.
Радиша
сад
и
њима
рече
,
да
устану
,
да
погледају
у
Светог
Саву
и
да
се
прекрсте
па
да
седну
.
Поседаше
и
настаде
тишина
,
да
би
се
мува
могла
чути
чак
гамо
негде
у
крају
.
Онда
и
Радиша
седе
па
отпоче
овако
:
„
Кад
сте
дошли
да
учите
,
онда
сте
и
ви
моји
ђаци
.
Оно
су
ми
сваки
дан
мали
ђаци
,
а
ви
сте
ми
велики
ђаци
.
Па
и
ако
мали
ђаци
долазе
у
школу
сваки
дан
,
ја
се
опет
више
надам
од
вас
великих
ђака
.
Велики
прво
много
лакше
разумеју
него
мали
,
а
друго
они
много
боље
памте
,
јер
мала
деца
лако
заборављају
и
оно
што
науче
.
Уз
то
још
одрасли
више
осећају
да
им
треба
да
умеју
да
читају
и
пишу
,
па
се
више
и
труде
,
а
јачи
су
те
више
и
могу
да
ураде
.
Има
много
људи
,
који
су
у
детињству
ишли
у
школу
,
па
су
после
све
заборавили
;
а
нема
ни
једнога
,
који
је
после
,
као
младић
или
човек
,
научио
да
чита
и
пише
па
заборавио
.
Немојте
дакле
да
се
бојите
,
да
нећете
моћи
да
научите
.
Напротив
,
ви
ћете
све
примити
још
лакше
него
она
мала
деца
и
боље
ћете
утувити
.
„
Најглавније
је
,
да
научите
да
читате
и
пишете
.
А
нема
књиге
,
коју
је
лакше
изучити
од
наше
.
Сваки
се
народ
више
мучи
да
изучи
своју
књигу
а
његова
деца
још
више
.
Па
опет
има
народа
,
где
нема
ни
једнога
јединога
живога
неписменог
човека
,
него
сви
умеју
да
читају
,
па
чак
и
женске
.
А
кад
једанпут
човек
изучи
књигу
,
онда
му
је
отворен
цео
свет
и
сва
наука
.
Све
што
људи
знају
и
што
су
сазнали
од
како
је
човека
на
земљи
,
све
је
то
написано
у
књиге
;
и
ономе
,
ко
уме
да
чита
,
отворено
је
то
благо
,
да
не
зна
шта
ће
пре
да
узме
.
И
онда
ти
народи
другојаче
и
живе
.
Све
је
у
њих
учено
и
сваки
се
учи
сваки
дан
све
више
.
Учи
се
сам
,
читајући
књиге
,
јер
су
му
оне
после
најбољи
учитељи
.
„
На
првом
месту
,
у
књигама
се
учи
о
разним
болестима
и
на
људима
и
на
стоци
:
откуд
долазе
,
како
се
шире
,
како
убијају
наше
здравље
па
и
сам
живот
,
како
се
од
њих
чува
и
како
се
лече
.
То
сви
читају
,
сви
знају
и
сви
се
боље
чувају
,
те
мање
и
болују
;
ако
се
ко
и
разболи
,
он
се
пре
излечи
,
те
мање
тако
света
и
умире
.
А
чим
је
мање
боловања
и
умирања
,
свет
више
живи
па
више
и
уради
,
и
с
тога
је
и
имућнији
.
А
кад
је
имућнији
,
онда
може
боље
и
куће
да
гради
и
боље
кућевне
угодбе
да
има
,
боље
да
се
одева
,
боље
да
се
храни
,
више
да
учи
и
научи
,
више
да
зна
откуда
смо
и
шта
је
било
с
нама
,
шта
су
наши
стари
грешили
а
шта
су
паметно
радили
и
тако
даље
.
„
У
књигама
има
и
како
се
земља
боље
ради
,
те
да
више
рода
донесе
и
тај
род
да
буде
бољи
.
Земља
,
веле
,
мора
да
има
то
и
то
па
да
добро
роди
,
а
ако
нечега
од
тога
нема
,
онда
неће
да
роди
.
А
чим
јој
дамо
оно
чега
нема
,
она
одмах
буде
родна
и
на
њој
роди
све
.
Отуда
је
ђубрење
или
гнојење
.
Зато
и
ви
знате
;
али
ви
знате
само
за
оно
ђубре
из
кошара
,
од
стоке
.
Међутим
има
земаља
,
на
које
ви
можете
трпати
тога
ђубрета
колико
хоћете
па
све
залуд
.
Тој
земљи
треба
друго
ђубре
.
Ви
ћете
се
зачудити
кад
вам
кажем
,
да
тој
истој
њиви
,
којој
не
помаже
обично
ђубре
може
помоћи
песак
и
друга
земља
.
У
тих
народа
има
фабрика
и
читавих
трговина
с
ђубретом
;
па
онај
,
који
хоће
да
нагноји
њиву
,
узме
мало
земље
с
те
своје
њиве
и
однесе
је
па
каже
:
Ову
ћу
њиву
да
нагнојим
;
дајте
ми
ђубрета
за
њу
.
Они
прегледају
земљу
па
му
кажу
:
у
овој
твојој
њиви
нема
тога
и
тога
:
или
смонице
,
или
пескуше
,
или
иловаче
,
или
црнице
,
или
чега
другога
:
и
њој
треба
то
и
то
,
и
толико
и
толико
;
и
то
му
даду
;
а
кад
је
он
тиме
нађубри
,
она
мора
да
му
роди
и
то
много
.
Још
га
питају
:
Шта
ће
да
посеје
на
њој
,
па
му
према
томе
и
даду
ђубре
.
Друго
му
даду
за
пшеницу
,
а
друго
за
кромпир
или
детелину
.
Они
знају
и
од
које
хране
стока
има
највише
млека
,
од
које
се
гоји
а
од
које
само
добија
снагу
за
рад
.
Они
и
не
ору
више
воловима
и
коњима
,
и
не
копају
и
не
жњу
својом
снагом
и
својим
рукама
,
него
машинама
.
Машина
им
и
ливаде
коси
,
и
сено
купи
,
и
жито
врше
и
веје
—
све
машине
,
а
човек
само
управља
.
Лако
ћете
разумети
,
да
ће
ту
и
много
више
да
се
уради
и
много
брже
,
те
се
све
на
време
уради
,
а
не
стоји
њива
непоорана
и
незасејана
у
пролеће
по
неколико
недеља
,
а
у
лето
жито
непожевено
и
трава
непокошена
опет
по
неколико
недеља
,
те
презри
,
поцрни
,
опадне
,
па
и
пропадне
.
У
књигама
има
и
како
се
воће
калеми
,
чува
,
бере
,
оставља
за
зиму
,
прерађује
и
продаје
,
те
да
се
за
њега
што
више
добије
.
О
,
да
знате
само
,
колико
врста
јабука
има
,
колико
крушака
,
колико
других
воћака
,
које
би
могле
да
роде
и
у
нашој
земљи
,
па
и
овде
у
вашем
селу
,
само
да
умемо
да
их
садимо
и
калемимо
,
па
силне
паре
да
узмемо
за
њега
!
Један
је
учен
човек
рекао
,
да
би
у
нас
воће
могло
да
плати
сав
порез
и
да
претекне
још
толико
.
А
један
је
странац
рекао
,
да
би
у
нашој
земљи
могло
да
роди
жита
за
седам
краљевина
,
само
кад
бисмо
умели
да
радимо
земљу
како
ваља
.
На
парчету
земље
,
где
ми
добијемо
један
товар
,
они
добију
седам
товара
...
И
све
је
то
записано
у
књиге
па
људи
читају
,
знају
и
тако
раде
.
У
књигама
има
записано
и
како
се
стока
боље
пати
,
храни
,
чува
и
гледа
,
те
да
волови
вуку
пет
пута
тежи
товар
а
краве
да
дају
десет
пута
више
млека
,
и
кокошке
да
носе
десет
пута
више
јаја
сваке
године
.
Ја
сам
видео
краве
,
које
дају
сваке
муже
по
пуну
ведрицу
млека
;
а
видео
сам
кокошке
,
које
носе
крупна
јаја
као
ћурећа
и
снесу
их
у
години
по
сто
педесет
до
двеста
.
У
књигама
има
како
се
пече
креч
,
како
се
и
од
које
земље
граде
цигле
,
ћерамида
,
цреп
,
лонци
и
друго
посуђе
,
како
се
гради
стакло
и
порцулан
,
шећер
,
хартија
,
и
све
што
људи
умеју
да
направе
;
и
ко
год
хоће
да
постане
мајстор
за
нешто
од
овога
,
он
не
може
док
не
узме
те
књига
и
не
види
шта
пише
у
њима
.
У
књигама
има
и
чега
у
земљи
има
,
и
како
се
то
вади
,
и
шта
се
од
њега
гради
;
и
шта
расте
на
земљи
и
за
шта
је
шта
,
и
шта
живи
на
земљи
и
шта
је
од
тога
за
човека
корисно
а
шта
штетно
.
У
књигама
има
и
о
небу
,
Сунцу
,
Месецу
и
звездама
,
о
Богу
,
о
свецима
,
о
разним
верама
и
народима
,
о
свима
царевима
,
краљевима
и
јунацима
—
о
свему
,
свему
,
што
човек
зна
,
што
је
запамтио
и
измислио
.
О
,
само
да
можете
видети
,
колика
је
наука
о
машинама
!
Ви
сте
чули
да
данас
машине
вуку
кола
,
машине
вуку
лађе
,
машине
мељу
брашно
,
машине
ткају
сукно
и
платно
,
машине
плету
чарапе
,
машине
и
пишу
и
печатају
књиге
,
машине
раде
све
што
су
некад
људи
руком
радили
.
И
машине
у
сваком
послу
све
више
одмењују
човека
;
а
он
се
све
више
измиче
и
остаје
да
заповеда
и
управља
машинама
.
Само
да
уђете
у
једну
Фабрику
или
радионицу
машинску
,
па
да
вам
памет
стане
.
Ја
сам
својим
очима
видео
једну
машину
(
у
Кристалној
Палати
у
Лондону
)
,
у
којој
се
на
једној
страни
метне
вуна
,
а
на
другој
страни
чекаш
од
ње
готове
хаљине
,
какве
год
хоћеш
!
И
то
све
буде
готово
за
непуних
осам
сати
!
...
У
науци
дакле
има
правих
чуда
,
а
сва
је
наука
у
књигама
.
И
кад
вам
кажем
још
,
да
су
пре
људи
телеграфирали
жицом
а
сад
покушавају
,
да
се
разговарају
преко
жице
из
једне
вароши
у
другу
и
из
једне
земље
у
другу
,
и
још
траже
,
да
то
буде
и
без
жице
;
и
кад
вам
још
поменем
,
да
људи
данас
најтачније
могу
да
измере
,
колико
има
од
Земље
до
Месеца
,
од
Земље
до
Сунца
,
и
колики
је
Месец
а
колико
је
Сунце
,
и
ако
је
Сунце
толико
далеко
од
Земље
,
да
би
куршуму
из
пушке
или
ђулету
из
топа
требало
више
од
девет
година
па
да
са
Земље
стигне
на
Сунце
:
онда
ћете
макар
приближно
моћи
да
замислите
колико
је
науке
у
књигама
и
колико
вреди
учити
и
изучити
књигу
.
Она
нам
је
мало
тешка
у
почетку
,
док
је
не
изучимо
,
а
после
нам
је
најбољи
учитељ
.
„
Ето
,
зато
сте
ви
пуно
права
имали
што
сте
дошли
да
учите
,
да
научите
да
читате
и
пишете
.
А
за
то
никад
није
доцкан
.
Ви
сте
чули
,
да
људи
кажу
,
да
се
човек
учи
док
је
жив
.
Тако
и
јесте
.
А
ви
још
нисте
зашли
у
године
,
у
којима
би
теже
памтили
,
него
сте
још
у
добу
младости
,
таман
мало
јачи
од
оне
мале
деце
,
те
боље
и
да
поднесете
оне
напоре
у
долажењу
до
школе
и
да
у
школи
све
боље
разумете
и
боље
тувите
.
„
Сад
ћу
вам
дати
прву
књигу
,
из
које
се
учи
читање
,
а
то
је
буквар
.
Ево
свакоме
по
један
...
Сад
ћу
да
вам
дам
по
једну
оваку
хартију
,
те
да
га
завијете
,
да
га
не
испрљате
.
Завите
га
овако
...
Сад
отворите
код
првог
листа
!
.
.
Нађите
,
где
је
насликано
око
!
.
.
Е
сад
добро
пазите
:
ово
код
ока
је
слово
о
.
Има
их
два
.
Једно
је
с
леве
стране
а
друго
с
десне
.
Ово
је
с
леве
писано
руком
и
тако
се
пише
;
а
оно
је
с
десне
стране
печатано
или
штампано
,
као
што
се
гради
по
књигама
,
које
нису
руком
писане
.
Би
л
’
могли
да
утувите
то
слово
?
Оно
је
округло
као
око
,
а
лако
му
је
запамтити
име
:
о
—
око
,
око
—
о
.
Сад
нађите
оно
испод
ока
.
То
је
чаршилиска
столица
;
а
ово
поред
ње
је
слово
с
,
с
—
столица
.
Ово
лево
је
писано
с
,
а
ово
десно
је
печатано
.
Ласно
ћете
га
запамтити
:
личи
на
срп
,
ето
с
—
срп
,
с
—
столица
.
Сад
превните
тај
лист
!
На
њему
,
ево
горе
,
познаћете
нож
,
насликан
.
То
код
ножа
је
слово
н
,
н
—
нож
;
и
ово
с
леве
стране
писано
је
н
,
а
ово
с
десне
је
печатано
.
Познаћете
и
ово
испод
ножа
.
То
је
игла
.
Ено
јој
уденут
конац
.
А
ово
код
ње
је
слово
и
,
и
—
игла
.
Ово
је
лево
писано
и
а
десно
печатано
и
.
Ово
је
евењка
,
и
код
ње
је
слово
е
;
ово
је
ашов
,
и
код
њега
је
слово
а
;
ово
је
перо
,
и
код
њега
је
слово
п
;
ово
је
табла
,
и
код
табле
је
слово
т
;
ово
је
шешир
и
код
шешира
је
ово
слово
ш
;
ово
су
гусле
,
и
код
њих
је
слово
г
;
ово
је
чаша
и
слово
ч
;
ово
је
лист
и
слово
л
;
ово
је
мачка
и
слово
м
;
ово
је
љуљашка
и
слово
љ
;
ово
је
њушка
и
код
ње
слово
њ
;
ово
је
пас
хрт
и
код
њега
је
слово
х
;
ово
је
жаба
и
слово
ж
;
ово
је
змија
и
слово
з
;
ово
је
риба
р
;
ово
је
јарац
и
слово
ј
;
ово
је
уво
и
слово
у
;
ово
је
дрво
и
слово
д
;
ово
је
црква
и
слово
ц
;
ово
је
ћупа
и
слово
ћ
;
ово
је
коњ
и
слово
к
;
ово
је
венац
и
слово
в
;
ово
је
буре
и
слово
б
;
ово
је
ђачић
и
слово
ђ
;
ово
је
турска
црква
и
зове
се
џамија
,
а
ово
је
поред
ње
џ
;
ово
познајете
да
је
фес
и
ово
је
код
њега
слово
ф
.
И
то
су
вам
сва
слова
.
Више
их
нема
.
Свега
их
има
тридесет
.
И
кад
ових
тридесет
слова
запамтите
,
ви
ћете
умети
да
пишете
и
да
читате
сваку
књигу
.
А
да
ли
је
то
тешко
?
...
Сад
изиђите
напоље
,
да
се
мало
одморите
,
па
ћу
вас
после
опет
зовнути
“
...
За
време
одмора
Радиша
је
пописао
све
ове
своје
ђаке
и
са
сваким
се
поразговарао
:
из
које
је
мале
,
којим
путем
иде
кући
,
има
ли
да
прелази
много
река
и
потока
,
како
ће
му
бити
зими
,
може
ли
долазити
кад
је
велики
снег
,
колико
њих
има
у
кући
,
воле
ли
и
они
да
он
долази
у
школу
,
ко
највише
воли
и
зашто
,
ко
не
воли
,
колико
кућа
има
у
њиној
мали
и
јесу
ли
све
задружне
и
тако
даље
.
Ово
је
Радиши
била
драгоцена
грађа
за
познавање
села
свога
,
а
у
исто
време
упознао
се
боље
и
с
појединим
ученицима
.
А
ови
су
се
„
ученици
“
више
приближили
њему
.
После
читавог
сата
одмора
Радиша
их
позва
,
да
уђу
.
Опет
су
стали
пред
врата
и
улазили
редом
.
Кад
су
сви
ушли
и
поседали
,
Радиша
настави
:
„
Извадите
буквар
!
.
.
Отворите
га
код
ока
!
.
.
Мало
пре
сам
вам
казао
,
да
има
свега
тридесет
слова
,
и
кад
њих
запамтите
,
ви
можете
читати
сваку
књигу
и
писати
што
год
хоћете
.
А
да
би
их
лакше
запамтили
,
код
свакога
слова
стоји
по
једна
слика
,
те
да
вас
подсећа
на
то
слово
.
Ето
слика
око
подсећа
вас
на
слово
о
,
о
—
око
;
слика
столица
на
слово
с
,
с
—
столица
;
слика
нож
на
слово
н
,
н
—
нож
;
слика
игла
на
слово
и
,
и
—
игла
,
и
тако
даље
.
Увек
је
прво
слово
оно
слово
што
је
поред
те
слике
:
код
дрвета
д
,
код
цркве
ц
,
код
змије
з
,
код
жабе
ж
,
код
пера
п
,
код
гусала
г
,
код
коња
к
,
код
ува
у
,
код
бурета
б
,
и
тако
даље
.
Кад
изговорите
оно
што
је
насликано
увек
се
најпре
чује
оно
слово
што
је
ту
,
код
те
слике
.
Зато
и
сами
можете
да
погађате
и
погодите
свако
слово
.
Али
ће
вам
опет
бити
лакше
,
да
вам
покажем
још
једанпут
.
И
ви
ћете
да
казујете
.
Нађите
око
!
.
.
Нађите
слово
о
!
.
.
Реците
:
око
—
о
!
.
.
Нађите
столицу
!
.
.
Нађите
слова
с
!
.
.
Реците
:
столица
—
с
!
.
.
Нађите
нож
!
.
.
Нађите
слова
н
!
.
.
Реците
:
нож
—
н
!
.
.
“
Овако
су
прешли
сва
слова
до
краја
,
а
онда
Радиша
продужи
:
„
Сад
ћу
да
вам
раздам
ове
таблице
за
писање
.
Оне
су
од
камена
,
али
опет
ласно
могу
да
се
разбију
;
зато
их
чувајте
,
да
их
не
испустите
и
не
притиснете
много
овде
на
средини
.
По
њима
се
пише
овим
писаљкама
.
И
оне
су
од
камена
па
су
омотане
овом
шареном
хартијом
,
да
буду
јаче
.
Али
се
опет
ласно
пребију
,
ако
се
испусте
те
падну
.
Зато
ћете
их
чувати
,
да
не
падну
.
На
таблици
на
једној
страни
има
ових
црвених
пруга
а
на
другој
нема
.
Ви
окрените
ову
,
где
има
.
Пруге
су
прве
две
раздалеко
,
а
трећа
је
ближа
другој
,
а
четврта
опет
даље
,
као
и
прва
од
друге
.
Ту
ћемо
да
пишемо
,
између
ових
пруга
или
линија
.
Нека
се
слова
пишу
само
у
овом
узаном
реду
,
у
средини
,
а
нека
и
у
овом
широком
реду
горе
и
доле
.
Ево
,
пазите
.
Прво
слово
о
!
(
Пише
га
у
узаној
линији
)
.
Оно
не
иде
ни
горе
ни
доле
у
ове
широке
линије
,
него
се
пише
само
у
узаном
реду
.
Напишите
га
и
ви
!
.
.
У
коју
руку
ваља
да
узмете
писаљку
?
.
.
Да
видим
,
како
је
држите
!
.
.
Дете
овако
!
.
.
Избришите
то
,
па
напишите
друго
!
.
.
Које
сте
то
слово
написали
!
.
.
Ово
печатано
с
десне
стране
нећемо
.
Е
пазите
сад
с
!
(
Пише
га
)
.
Дете
сад
и
ви
!
.
.
Које
сте
слово
написали
!
.
.
Сад
ћемо
оно
код
ножа
.
Које
је
слово
код
ножа
?
.
.
Ево
гледајте
,
како
се
пише
н
!
.
.
Дете
сад
и
ви
!
.
.
Које
је
ово
слово
?
.
.
Пазите
сад
и
,
код
игле
!
(
Пише
га
)
.
Дете
и
ви
!
.
.
Које
сте
слово
написали
?
.
.
Ево
сад
е
,
код
евењке
!
.
.
Напишите
га
и
ви
!
.
.
Шта
сте
написали
?
.
.
(
Овако
су
писали
до
рибе
.
Онда
Радиша
рече
:
)
Сва
су
ова
слова
мала
,
кратка
,
и
писала
су
се
у
овом
узаном
реду
.
А
сад
долазе
дугачка
слова
,
која
иду
и
у
ове
широке
редове
.
Ево
га
прво
ово
слово
код
рибе
.
Које
је
то
слово
?
.
.
Јесте
,
р
—
риба
.
Ево
како
се
пише
р
!
(
Пише
га
и
објашњава
)
.
Пишите
га
и
ви
!
.
.
Које
је
ово
слово
,
код
јарца
?
.
.
Ево
,
како
се
пише
ј
!
(
Пише
га
)
.
И
оно
иде
доле
,
само
се
овако
савије
и
пређе
преко
ове
пруге
.
Пишите
га
и
ви
!
.
.
Које
сте
слово
написали
?
.
.
А
које
је
ово
слово
код
ува
?
.
.
Ево
,
да
га
напишем
!
.
.
Напишите
га
и
ви
!
.
.
Шта
сте
написали
?
.
.
Које
је
слово
код
дрвета
!
.
.
Ево
,
пазите
како
се
пише
!
.
.
Напишите
га
и
ви
!
.
.
Шта
сте
написали
?
.
.
Које
је
слово
код
цркве
?
.
.
Ево
,
да
га
напишем
!
.
.
Напишите
га
и
ви
!
.
.
Које
сте
слово
написали
?
.
.
Које
је
слово
код
ћупе
?
.
.
Е
,
ту
пазите
:
слово
ћ
иде
у
горњи
широки
ред
,
ево
овако
!
(
Пише
га
и
показује
)
.
Напишите
га
и
ви
!
.
.
Шта
сте
написали
?
.
.
Које
је
слово
код
коња
!
.
.
И
слово
к
иде
мало
горе
;
ево
овако
!
.
.
Напишите
га
и
ви
!
.
.
Које
је
слово
код
венца
?
.
.
Ево
,
како
се
пише
в
!
.
.
Напишите
га
и
ви
!
.
.
Које
је
слово
код
бурета
?
.
.
Ево
,
како
се
пише
б
!
.
.
Напишете
га
и
ви
!
.
.
А
које
је
слово
код
ђака
?
.
.
Е
,
овде
пазите
.
Слово
ђ
иде
и
горе
и
доле
,
ево
овако
!
.
.
Пишите
га
и
ви
!
.
.
Које
је
ово
слово
код
џамије
?
.
.
Ево
како
се
пише
џ
!
.
.
Напишите
га
и
ви
!
.
.
А
које
је
ово
код
феса
?
.
.
И
ово
слово
иде
и
горе
и
доле
,
ево
овако
?
.
-
Напишите
га
и
ви
!
.
.
Које
је
то
слово
?
.
.
„
Ето
,
исписали
сте
сва
слова
.
Још
само
да
их
запамтите
.
Зато
,
хајде
испишите
их
још
једанпут
!
“
(
Пишу
,
а
Радиша
их
обилази
,
прегледа
им
,
упућује
их
и
поправља
им
)
.
Кад
је
и
ово
било
готово
,
Радиша
их
је
пустио
кући
и
дао
им
и
букваре
и
таблице
,
да
понесу
собом
.
Само
им
је
казао
,
како
да
их
чувају
,
ако
идуће
Недеље
буде
киша
.
Веселији
него
икад
дотле
Радишини
ови
велики
ђаци
остављају
школу
,
да
идуће
Недеље
опет
дођу
у
њу
.
А
са
собом
носе
оно
што
до
сад
ни
видели
нису
а
камо
ли
имали
.
Код
куће
је
сваки
на
свој
начин
причао
о
свему
ономе
,
што
им
је
учитељ
говорио
,
а
особито
о
ономе
шта
има
у
књигама
.
А
одрасли
су
само
одговарали
:
„
’
вала
Богу
,
чуда
!
...
“
8
.
Читање
се
продужује
,
рад
с
десетицама
,
игралиште
и
о
Св
.
Сави
Освиће
први
дан
друге
недеље
рада
у
школи
.
Време
је
и
данас
необично
лепо
и
деца
су
дошла
у
школу
као
обично
.
Радиша
је
данас
добио
један
необичан
поклон
.
Из
гомиле
ђака
изиђе
један
малишан
и
пружи
му
нешто
завијено
у
пешкир
:
„
Ово
ти
пратила
моја
снаша
и
поздравила
ти
се
много
.
Оздравило
јој
је
оно
дете
што
смо
га
прескакали
!
“
Радиша
одви
и
нађе
најлепше
вунене
чарапе
,
везене
вуницом
,
па
не
знајући
управо
шта
да
ради
и
шта
да
рекне
,
само
слеже
раменима
и
одговори
му
:
„
Хвала
твојој
снаши
!
Али
реци
ти
њој
,
да
је
детету
њеном
помогао
Бог
и
оно
што
је
она
учинила
око
њега
,
ако
ме
је
послушала
.
“
С
тим
се
сврши
с
овим
даром
и
Радиша
нареди
да
стану
у
ред
и
уђу
у
школу
као
обично
.
Онда
отпоче
:
„
Пазите
добро
:
опет
ћемо
да
погађамо
,
која
се
слова
чују
кад
се
нека
реч
рекне
или
изговори
.
То
је
најглавније
,
ако
хоћете
да
научите
да
можете
сваку
реч
да
напишете
.
Шта
се
чује
кад
се
каже
зуб
?
.
.
Ко
уме
да
напише
з
?
.
.
Изиђи
на
моју
таблу
и
напиши
га
!
.
.
Ко
уме
да
напише
у
?
.
.
Изиђи
и
напиши
га
!
.
.
Ко
уме
да
напише
б
?
.
Где
је
б
?
.
.
Напиши
га
!
.
.
Ето
,
тако
се
пише
зуб
.
Шта
се
чује
кад
се
каже
зуби
?
.
.
Ко
уме
то
да
напише
?
.
.
Шта
се
чује
кад
се
каже
пас
?
.
.
Ко
уме
да
напише
?
.
.
Шта
се
чује
кад
се
каже
пси
?
.
.
Ко
уме
да
напише
?
.
.
Изиђи
и
напиши
!
.
.
Шта
се
чује
кад
се
каже
вук
?
.
.
Ко
уме
да
напише
?
.
.
А
шта
се
чује
кад
кажем
вуци
?
.
.
Ко
би
умео
да
напише
?
.
.
Шта
се
чује
кад
се
рекне
дрво
?
.
.
Ко
уме
да
напише
!
.
.
Шта
се
чује
кад
се
каже
шума
?
.
.
Ко
уме
да
напише
?
.
.
Ко
уме
да
напише
зоља
?
.
.
Ко
уме
да
напише
чела
?
.
.
Ко
уме
да
напише
небо
?
.
.
Ко
уме
да
напише
киша
?
.
.
Ко
уме
да
напише
снег
?
.
.
Ето
тако
сваку
реч
моћи
ћете
да
напишете
,
само
кад
можете
да
разазнате
,
која
се
слова
чују
,
и
кад
умете
свако
слово
да
пишете
.
Зато
ћемо
ми
често
овако
да
се
вежбамо
.
Сад
извадите
таблице
,
да
све
ове
речи
пишете
.
Али
,
да
би
их
лепше
писали
,
и
ја
ћу
да
их
пишем
,
а
ви
ћете
да
гледате
на
мене
...
“
Настаје
писање
између
линија
и
ученици
поново
гледају
свако
слово
,
које
Радиша
напише
и
како
га
напише
.
Кад
су
ово
свршили
,
Радиша
рече
,
да
оставе
таблице
а
да
изваде
оне
десетке
за
бројање
и
да
их
туре
на
клупу
једну
до
друге
.
Онда
рече
:
„
Узмите
једну
десетку
!
.
.
Колико
их
је
остало
на
клупи
?
.
.
Узмите
још
једну
!
.
.
Колико
сте
узели
а
колико
је
на
клупи
?
.
.
Узмите
још
једну
!
.
.
Колико
сте
сад
узели
,
а
колико
је
остало
?
.
.
Узмите
још
десет
?
.
.
Колико
сте
сад
свега
узели
,
а
колико
је
на
клупи
?
.
.
“
Овако
док
не
узму
све
.
Онда
пита
даље
:
„
Како
се
зове
то
,
кад
има
десет
десетака
?
.
.
Оставите
једну
на
клупу
!
.
.
Колико
вам
је
сад
у
руци
?
.
.
Оставите
још
једну
!
.
.
Колико
је
сад
на
клупи
а
колико
у
руци
?
.
.
“
Овако
док
не
буду
све
на
клупи
.
Онда
даље
:
„
На
клупи
је
сад
сто
.
А
ви
узмите
десет
!
.
.
Узмите
двадесет
!
.
.
Узмите
тридесет
!
.
.
Узмите
четрдесет
!
...
“
И
тако
даље
,
докле
не
узму
све
.
Онда
овако
:
„
Метните
опет
свих
сто
на
гомилу
!
.
.
Узмите
десет
и
одвојте
на
страну
!
.
.
Колико
сте
узели
,
а
колико
је
остало
на
гомили
?
.
.
Узмите
још
десет
!
.
.
Колико
је
сад
узето
,
а
колико
је
овамо
остало
?
.
.
Узмите
још
десет
!
.
.
Колико
сте
сад
узели
свега
,
а
колико
је
остало
?
.
.
“
Овако
док
се
не
узме
све
.
„
Ко
би
умео
да
каже
све
овако
:
кад
се
од
сто
узме
десет
,
остане
деведесет
;
кад
се
од
сто
узме
двадесет
,
остане
осамдесет
...
и
тако
даље
,
док
не
остане
ништа
?
.
.
Ко
би
још
умео
?
.
.
Ко
још
?
.
.
За
овим
је
настао
одмор
.
За
време
одмора
Радишу
је
мамило
лепо
сунце
,
да
још
што
привреди
око
школе
за
зиму
,
а
од
ученика
није
могао
очекивати
да
они
помену
,
јер
је
калдрма
била
довршена
свуд
око
школе
.
Смислио
је
,
да
на
месту
,
где
обично
игра
оро
,
кад
је
сабор
,
направи
лепо
игралиште
,
које
ће
бити
згадно
и
за
децу
кад
је
влажно
време
и
блато
а
и
за
играче
кад
је
заветина
.
То
је
била
једна
заравањка
,
неравна
,
с
рупама
,
малим
избрешцима
и
обрасла
коровом
а
по
највише
кукутом
и
репушином
,
од
које
је
још
стрчало
корење
и
по
нешто
од
стабљике
.
Радиша
нареди
Груји
,
да
сав
тај
простор
прекопа
.
Деца
питају
:
„
Хоћемо
ли
и
овде
онако
,
да
поподимо
каменом
?
“
А
Радиша
им
рече
,
да
ће
нешто
друго
.
Груја
се
даде
па
посао
,
а
и
деца
узеше
ашов
и
почеше
да
помажу
.
За
час
донеше
још
две
три
мотике
од
оближњих
кућа
и
за
неколико
минута
би
прекопан
сав
простор
.
Онда
Радиша
нађе
средину
и
ту
поби
један
колац
.
Онда
рече
,
да
око
њега
донесу
земље
,
те
да
овде
буде
највиша
тачка
а
свуд
наоколо
да
пада
благо
,
колико
само
вода
да
се
слива
.
Тај
пад
одмах
обележи
и
концем
и
својом
„
либелом
“
и
рече
,
да
се
тако
наспе
и
земљом
.
Тако
је
урадио
и
с
друге
,
треће
и
четврте
стране
.
Изгледало
је
сада
као
велико
гувно
с
малим
испупчењем
код
стожера
.
Онда
рече
,
да
по
тој
земљи
растуре
сав
онај
ситан
камен
што
је
остао
од
калдрме
и
тротоара
.
А
кад
то
би
мало
,
онда
он
рече
,
да
треба
још
.
Деца
ово
једва
дочекаше
и
ударише
у
доношење
.
Сад
се
очисти
и
ситан
камен
с
околних
ливада
,
путева
и
њива
а
остатак
се
донесе
из
реке
.
И
докле
год
Радиша
није
казао
да
је
доста
,
деца
су
ревносно
доносила
;
а
он
је
само
поравњивао
и
давао
потребан
нагиб
.
Онда
рече
,
да
доносе
ситније
камење
,
па
још
ситније
,
па
најпосле
песак
.
И
све
се
то
распоређивало
подједнако
.
Онда
један
од
ђака
рече
,
да
туцају
туцаљкама
.
„
Можете
,
рече
Радиша
,
само
пазите
,
да
буде
равно
.
“
И
за
час
су
туцаљке
биле
ту
на
послу
.
И
деца
су
се
надметала
,
које
ће
лепше
и
више
да
туца
,
а
Радиша
је
само
надгледао
и
управљао
.
После
овога
„
одмора
“
уђоше
опет
у
школу
.
Радиша
рече
,
да
изваде
буквар
и
да
отворе
код
ока
.
„
Које
је
то
слово
код
ока
?
.
.
А
које
је
то
код
столице
?
.
.
Шта
то
пише
испод
столице
?
...
Које
је
слово
код
ножа
?
.
.
Ко
уме
да
прочита
тај
ред
испод
ножа
?
.
.
Које
је
слово
код
игле
?
.
.
Ко
уме
да
прочита
то
испод
игле
?
.
.
Које
је
слово
код
евењке
?
.
.
Е
сад
пазите
,
да
читамо
ово
испод
евењке
.
Нађите
прву
реч
!
.
.
Које
је
то
прво
слово
?
.
.
А
друго
?
.
.
А
треће
?
.
.
Па
шта
је
то
с—е—о
?
.
.
Јесте
,
то
пише
:
сео
,
кад
неко
дође
па
седне
.
Кажите
сви
сео
!
.
.
Ево
ја
да
напишем
сео
!
.
.
Сад
нађите
другу
реч
!
.
.
Које
је
ту
прво
слово
:
.
.
А
друго
?
.
.
А
треће
?
.
.
Е
,
шта
је
то
с
-
е
-
н
?
.
.
Јесте
,
то
је
сен
,
сенка
;
знате
кад
се
каже
за
страшљивог
човека
или
дете
,
да
се
боји
своје
сени
.
Ево
да
напишем
сен
.
Кажите
сви
то
!
.
.
Нађите
трећу
реч
!
.
.
Ко
уме
да
је
прочита
?
.
.
А
шта
је
то
с
—
е
—
н
—
о
?
.
.
Јесте
,
то
је
сено
;
оно
што
се
накоси
по
ливади
,
па
се
зими
њиме
храни
стока
.
Кажите
сви
с
—
е
—
н
—
о
,
сено
...
Ево
да
напишем
!
.
.
Ко
уме
да
прочита
четврту
реч
?
.
.
Шта
је
то
е
—
н
—
о
?
.
.
Јесте
;
то
је
кад
показујемо
нешто
руком
па
велимо
ено
.
А
шта
је
ово
с
—
и
—
н
-
е
?
.
.
Јесте
,
то
је
сине
,
кад
отац
зове
своје
мушко
дете
.
Ево
да
напишем
!
.
.
Је
ли
тешко
?
.
.
Пазите
још
једанпут
!
.
.
(
Сад
читају
развучено
као
на
слогове
)
.
Сад
да
прочитамо
ово
на
табли
!
(
Читају
опет
развучено
,
да
не
пресецају
глас
измеђ
појединих
слова
)
.
Пазите
још
једанпут
мало
брже
!
.
.
Ко
може
сам
?
.
.
Ко
још
?
.
.
Још
?
.
.
Сад
извадите
таблице
,
да
пишете
ове
речи
.
Гледајте
и
у
буквар
и
у
таблу
!
“
(
Ђаци
пишу
,
а
Радиша
им
прегледа
и
помаже
)
.
Кад
је
ово
свршено
,
Радиша
рече
,
да
оставе
буквар
и
таблицу
па
да
седну
право
.
Онда
рече
.
„
Погледајте
у
Св
.
Саву
!
По
оделу
познајете
,
да
је
био
свештеник
или
поп
.
Али
он
није
био
обичан
свештеник
или
поп
,
или
калуђер
,
или
прота
,
него
је
био
најстарији
над
свештеницима
.
Он
је
сад
светитељ
,
међу
свецима
;
а
пре
седам
векова
или
пре
седам
стотина
година
он
је
ишао
по
земљи
и
учио
људе
.
Је
ли
ко
од
вас
чуо
штогод
о
томе
,
како
је
Св
.
Сава
учио
људе
?
...
Слушајте
да
вам
причам
о
Св
.
Сави
.
Његов
је
отац
био
као
краљ
у
нашој
земљи
и
имао
је
још
два
старија
сина
,
а
Св
.
Сава
је
био
трећи
и
најмлађи
и
било
му
је
име
Растко
.
Растко
је
и
дететом
био
миран
и
добар
и
није
волео
да
се
свађа
с
децом
;
зато
су
га
сви
волели
.
Једанпут
дођу
његовом
оцу
неки
калуђери
из
Свете
Горе
,
да
просе
милостињу
за
свој
неки
манастир
,
па
у
вече
стану
причати
Растку
,
како
је
лепо
у
Светој
Гори
:
како
су
тамо
све
сами
манастири
,
један
до
другога
,
и
све
лепши
од
лепшега
,
и
у
њима
неколико
стотина
калуђера
,
који
се
само
моле
Богу
и
читају
и
пишу
књиге
.
Њему
се
много
допадне
ова
побожност
њихова
,
па
помисли
како
би
лепо
било
,
да
и
он
оде
тамо
,
да
види
све
то
и
да
и
он
чита
те
многе
књиге
.
Калуђери
му
рекну
,
да
би
га
они
повели
.
Али
се
он
побоји
,
неће
га
отац
пустити
,
па
се
с
њима
договори
,
да
га
чекају
у
тој
и
тој
шуми
,
а
он
ће
изићи
пред
њих
.
У
јутру
оду
калуђери
,
а
он
каже
код
куће
,
да
ће
да
иде
у
лов
.
А
кад
су
отишли
у
шуму
,
он
се
издвоји
од
оних
других
и
оде
калуђерима
па
с
њима
право
у
Свету
Гору
.
Они
,
с
којима
је
изишао
у
лов
,
тражили
су
га
дуго
и
дуго
па
се
најпосле
врате
у
двор
без
Растка
и
кажу
,
да
се
он
негде
изгубио
.
Отац
се
поплаши
много
па
прати
људе
на
све
стране
,
да
га
траже
,
али
узалуд
:
Растка
нема
па
нема
.
Најпосле
отац
помисли
:
да
није
отишао
с
оним
калуђерима
,
па
пошље
неке
људе
чак
у
Свету
Гору
,
да
виде
,
да
није
тамо
.
Ови
дођу
у
Свету
Гору
,
нађу
Растка
и
обрадују
се
много
па
остану
да
преноће
а
сутра
дан
да
пођу
с
њим
заједно
.
Али
Растка
у
јутру
рано
покалуђере
и
надену
му
име
Сава
,
а
он
јави
људима
да
не
може
ићи
с
њима
;
него
им
да
косу
своју
,
што
су
му
је
били
одсекли
кад
су
га
калуђерили
и
рекне
им
:
„
Понесите
ово
моме
оцу
и
мајци
и
кажите
им
,
да
сам
ја
здраво
и
добро
и
да
ми
је
овде
лепо
,
да
сам
се
покалуђерио
и
да
ћу
да
останем
овде
у
манастиру
,
док
не
изучим
све
књиге
.
“
Јер
онда
није
било
школа
као
сад
,
него
ко
је
хтео
да
учи
књигу
,
тај
је
морао
да
иде
у
који
манастир
.
Људи
узму
косу
и
дођу
у
Србију
оцу
Растковом
и
кажу
му
све
шта
је
било
.
Отац
и
мати
се
веома
обрадују
,
али
им
опет
било
жао
што
није
дошао
.
Растко
је
сад
био
Сава
,
и
остане
у
манастиру
дуго
,
и
дочека
,
да
буде
и
старешина
над
калуђерима
,
што
се
зове
игуман
и
архимандрит
.
Онда
оде
на
„
Божји
гроб
“
и
постане
владика
па
после
митрополит
или
архијепископ
и
буде
најстарији
над
свима
српским
калуђерима
и
поповима
или
свештеницима
.
Онда
је
он
ишао
по
земљи
,
те
учио
народ
и
подизао
још
више
цркава
и
манастира
и
по
њима
отварао
школе
,
да
се
у
њима
уче
и
она
деца
,
која
неће
да
иду
у
попове
и
калуђере
.
И
нико
није
учинио
више
добра
народу
нашем
,
нико
народ
наш
није
учио
и
„
просветио
“
толико
,
колико
Свети
Сава
.
Зато
се
он
после
и
посветио
,
и
ми
га
данас
зовемо
српски
просветитељ
и
учитељ
.
Зато
и
држимо
његову
икону
по
школама
,
и
у
свакој
школи
има
његова
икона
;
и
он
је
наш
највећи
највећи
српски
светац
.
Зато
наш
народ
и
каже
:
„
Боже
и
Свети
Саво
,
учитељу
,
помози
!
“
.
Толико
вам
је
за
сад
доста
;
а
кад
порастете
причаћу
вам
много
више
,
а
има
и
по
књигама
па
ћете
читати
.
А
сад
ћу
да
вам
прочитам
из
ове
књиге
једну
песму
,
у
којој
се
помиње
Свети
Сава
,
те
да
видите
шта
је
било
.
(
Чита
песму
:
„
Збор
зборила
господа
Хришћанска
“
)
.
О
свима
овим
манастирима
и
задужбинама
причаћу
вам
кад
будете
већи
...
9
.
Све
се
ово
продужује
.
Прва
колица
у
Загорици
Освитао
је
други
дан
друге
недеље
рада
у
школи
.
Он
је
био
нешто
топлији
но
што
је
био
јучерањи
,
и
Радиша
се
побојао
,
да
се
не
промени
време
пре
но
што
је
он
извршио
све
спољне
„
реформе
“
и
спремио
све
што
је
требало
за
зиму
;
зато
је
данас
с
радом
у
школи
био
нешто
краћи
,
а
дужи
с
оним
на
пољу
.
У
осталом
и
грабио
је
,
да
се
користи
овим
лепим
временом
,
те
да
више
и
с
децом
буде
на
пољу
,
на
сунцу
и
на
на
чистом
ваздуху
,
јер
ће
доста
бити
у
затвору
.
ад
су
деца
ушла
и
поседала
,
он
рече
:
„
Хоћу
најпре
да
видим
,
јесте
ли
добро
запамтили
оно
што
сам
вам
јуче
причао
о
Св
.
Сави
.
Шта
је
био
отац
Св
.
Сави
?
.
.
А
како
је
Св
.
Сави
било
име
дететом
?
.
.
А
кад
је
назван
Сава
?
.
.
Како
је
отишао
у
Свету
Гору
?
.
.
Како
је
било
оцу
и
мајци
?
.
.
Зашто
је
Сава
отишао
у
Свету
Гору
?
.
.
Докле
је
остао
?
Шта
је
после
био
?
.
.
Шта
је
радио
?
.
.
Зашто
држимо
његову
икону
по
школама
?
Зашто
се
посветио
?
.
.
Шта
се
прича
у
оној
песми
,
што
сам
вам
је
из
оне
књиге
прочитао
?
.
.
Ко
још
што
зна
о
Св
.
Сави
,
кад
је
ишао
по
земљи
?
.
.
Добро
сте
запамтили
.
То
свако
дете
и
сваки
човек
у
нашем
народу
српскоме
ваља
да
зна
.
„
“
Сад
извадите
буквар
,
да
читамо
!
Ко
уме
да
прочита
оно
испод
столице
?
.
.
Де
,
прочитај
!
.
.
Шта
је
то
со
?
.
.
А
шта
је
то
ос
?
.
.
А
шта
је
то
сос
?
.
.
Ко
уме
ово
испод
ножа
?
(
Ђак
чита
,
а
Радиша
га
опет
за
сваку
реч
пита
шта
значи
)
.
Ко
уме
ово
испод
игле
?
.
.
Ко
уме
ово
испод
евењке
!
.
.
Хајдете
још
једанпут
од
ока
!
.
.
Е
сад
пазите
,
да
читамо
испод
ашова
:
н—а
на
;
то
је
кад
неко
неком
пружа
нешто
да
узме
,
па
му
вели
на
.
Пазите
ону
другу
реч
!
н
-е
,
не
:
то
је
,
немој
,
не
дирај
,
не
трчи
,
не
чини
зло
и
тако
даље
,
кад
се
год
брани
неком
да
нешто
учини
.
Трећа
је
реч
ни
;
то
је
оно
кад
кажемо
:
дете
нема
ни
оца
ни
мајке
,
ни
брата
ни
сестре
,
ни
хлеба
ни
с
хлебом
,
ни
пара
ни
пријатеља
...
Нађите
четврту
реч
.
То
је
но
,
на
пример
,
кад
кажемо
:
хоћу
но
не
могу
,
дошао
бих
но
ми
не
да
мајка
,
читао
бих
но
не
умем
“
.
Ана
,
то
је
име
женско
.
.
Нас
,
то
је
кад
нас
има
више
,
па
велимо
од
нас
,
за
нас
,
због
нас
,
испред
нас
,
поред
нас
,
иза
нас
,
небо
је
више
нас
и
тако
даље
.
Сан
,
то
је
кад
снимо
нешто
...
Нана
,
тако
по
неко
дете
зове
мајку
своју
...
Саса
,
то
је
једно
цвеће
.
Да
ли
ко
од
вас
познаје
то
цвеће
?
.
.
Е
,
пазите
још
једанпут
.
(
Чита
развучено
,
да
се
не
изговара
по
једно
слово
него
по
два
и
три
)
.
Ко
од
вас
може
овако
?
.
.
Ко
још
?
.
.
Још
?
.
.
Сад
извадите
таблицу
,
да
ово
пишете
.
Можете
гледати
и
у
књигу
,
али
лакше
ће
вам
бити
,
да
гледате
како
ћу
ја
...
“
За
овим
су
изишли
на
одмор
и
већина
деце
оде
на
ново
игралиште
.
Дође
и
Радиша
и
донесе
конац
па
га
веза
за
онај
колац
на
средини
,
опружи
до
периферије
и
стаде
га
вући
по
њој
гледајући
,
је
ли
свуда
равно
и
нагнуто
колико
треба
.
Деца
су
гледала
и
сама
погађала
:
овде
још
мало
,
овде
још
мало
.
„
Да
донесемо
још
песка
,
те
да
заравнимо
!
“
предложише
неки
.
Радиша
одобри
и
за
час
се
нанесе
из
реке
толико
песка
,
да
се
на
игралишту
више
није
видео
ниједан
камен
,
а
игралиште
је
било
потпун
,
правилан
круг
.
Између
игралишта
и
школе
беше
једна
рупа
.
То
не
беше
нека
кречана
него
нагла
низбрдица
,
низ
коју
се
сливала
вода
из
