страну.
Од
данас
требају
и
наших
образованих
људи
на
вишим
мјестима
.
Уз
Цвјетина
Пејића
се
вазда
лепио
Србин
званичник
земаљске
банке
Лука
Бојић
,
Сарајлија
,
за
кога
су
опет
зли
језици
свашта
говорили
,
да
је
најпре
пропао
у
гимназији
и
у
свима
средњим
школама
,
да
је
затим
отишао
на
неко
вријеме
из
Сарајева
;
и
када
се
вратио
отуд
са
неком
свједоџбом
—
дипломом
,
да
га
је
овај
Цвјетин
Пејић
намјестио
у
земаљску
банку
за
чиновника
.
Но
зато
је
Лука
Бојић
био
захвалан
не
само
Цвјетину
,
већ
у
свима
онима
,
који
су
му
припомогли
при
унапређењу
,
нарочито
директору
банке
и
још
некојим
из
земаљске
владе
.
Овај
Србин
,
банковни
чиновник
се
вазда
као
реп
вртио
иза
те
господе
,
и
доносио
госпођама
им
столице
,
воду
—
а
можда
би
и
дрва
доносио
када
би
то
овдје
требало
.
Захвалност
према
добротворима
је
једна
од
највећих
врлина
!
Уједаред
се
затресе
ваздух
од
силних
музичких
тонова
.
Војна
музичка
капела
је
у
све
трубе
и
добоше
ударала
аустријску
царску
химну
.
Све
се
ускомјеша
,
ужурба
и
госпође
и
госпођице
и
млада
господа
,
нарочито
они
са
земаљске
владе
.
Уједаред
све
застаде
тамо
гдје
се
нашло
и
гледаше
према
улазу
у
велику
дворану
.
На
улазу
се
појави
војна
земаљска
поглавица
.
Душан
такођер
застаде
као
укопан
на
једном
мјесту
,
да
му
се
какогод
не
би
штогод
могло
замјерити
.
Јер
је
овдје
било
људи
,
који
су
сваки
покрет
разумјели
,
знали
га
правилно
протумачити
.
Владала
је
нијема
тишина
,
док
се
војна
поглавица
поздрављао
са
приређивачким
одбором
.
Брзо
се
за
тим
направи
шпалир
према
узвишеној
трибини
у
челу
дворнице
.
Поглавица
погледа
све
по
дворани
и
упути
се
према
раскошно
удешеном
узвишеном
мјесту
.
Све
одану
за
час
.
Земаљска
поглавица
се
попне
на
трибину
и
баци
један
војничко
строг
поглед
на
публику
.
И
опет
све
ућута
.
Војна
поглавица
Босне
и
Херцеговине
,
аустријски
генерал
,
држаше
капу
са
зеленим
перјем
у
десној
руци
,
лијеву
наслонио
на
балчак
од
сабље
и
тако
поздравља
свог
господара
,
владара
свију
покрајина
аустријских
,
и
милостивог
господара
Босне
и
Херцеговине
.
Аустријски
генерал
је
био
миран
и
достојанствен
,
прави
говорник
у
мундиру
,
који
ће
умјети
свима
говорничким
средствима
у
одсудном
тренутку
своју
војску
одушевити
,
да
иде
и
у
ватру
и
воду
за
свог
господара
.
Он
стоји
мирно
и
достојанствено
,
а
кад
изговори
ријечи
:
„
Да
Бог
поживи
мог
милостивог
господара
,
цара
Фрању
Јосифа
првог
!
“
аустријски
генерал
уздигне
главу
,
очи
му
сијевнуше
нешто
сугерираним
одушевљењем
,
реторски
звучан
глас
му
избаци
ове
ријечи
оштро
,
а
када
дође
до
ријечи
„
цар
“
,
он
подвикне
,
тресне
руком
са
чаковом
са
зеленим
перјем
,
и
чисто
се
зањиха
у
читавом
тијелу
.
„
Живио
цар
Фрања
Јосиф
први
!
Живио
,
живио
,
живио
!
“
Одјекиваше
са
свих
страна
,
и
мушки
женски
гласови
,
све
се
помјеша
уједно
.
И
Душан
Трифковић
макну
уснама
:
Живио
!
Послије
се
осврне
,
да
ли
га
когод
гледа
.
Наста
за
тренутак
мир
.
Опет
отпочне
говор
,
жагор
и
метеж
.
Душан
је
ишао
сам
по
дворани
гурајући
се
кроз
силну
светину
и
наилажаше
на
неколико
познаника
,
поздрављаше
се
с
њима
,
но
није
имао
воље
да
се
дуго
задржава
с
њима
.
Непрестано
је
ишао
унаоколо
,
као
да
је
тражио
некога
.
Тако
му
је
чувство
говорило
,
да
ће
морати
овдје
наћи
своје
друштво
,
свог
човјека
,
још
више
штогод
.
Непрестано
је
бацао
поглед
преко
оних
безбројних
глава
.
Уједаред
чисто
претрну
.
Као
да
је
нека
груја
прошла
крозањ
,
но
не
знађаше
за
извјесно
откуд
.
Колико
се
могао
сјећати
сукобили
су
му
се
погледи
са
зеленим
очима
професора
Франка
,
но
није
могао
зацијело
да
зна
,
је
ли
то
баш
он
био
,
јер
му
остале
главе
уједаред
заклонише
те
очи
,
с
којима
се
само
за
тренут
сукобио
.
Душан
Трифковић
пође
другим
правцем
,
да
се
не
би
срео
с
тим
човјеком
,
од
кога
се
у
пошљедње
вријеме
бојао
,
но
непрестано
је
гледао
на
ону
страну
,
гдје
му
се
учинило
,
да
га
је
видио
.
Заиста
је
то
био
професор
Франк
.
Душан
га
сама
погледа
.
Професор
Франк
је
стајао
сам
и
гледао
оштрим
,
проматрајућим
погледом
свуд
по
великој
дворани
.
Лице
му
је
било
крто
,
као
да
се
скаменило
.
Душан
баци
још
један
поглед
на
њ
.
Лице
професора
Франка
је
тумачило
Душану
све
,
шта
овај
сада
мисли
и
осјећа
.
Изгледаше
,
као
да
професор
Франк
мисли
,
како
ће
да
учини
какво
лукарство
,
али
пошто
у
овај
мах
то
не
може
,
то
га
је
спопала
нека
брига
,
која
се
следила
ево
на
лицу
му
.
Само
му
се
поглед
кадгод
тек
брзо
макне
преко
масе
људи
,
лукаво
и
себично
.
Док
проматра
вазда
је
на
опрезу
,
да
му
ко
други
не
учини
лукавство
,
а
увијек
је
спреман
,
да
се
од
лукавства
одбрани
,
зато
се
осврће
на
све
стране
,
јер
се
боји
подвале
,
коју
у
свему
види
.
Душану
се
учини
као
да
Франк
испитује
свему
сакривен
смисао
,
тражи
да
пронађе
лукавство
,
да
се
може
да
одбрани
од
њега
.
Зато
је
дошао
амо
,
тражи
одбрану
од
зла
у
сили
,
зато
се
ослања
на
силнике
,
јер
силом
руши
свако
лукавство
и
силу
.
Душан
тајно
задрхта
.
И
опет
им
се
погледи
сретоше
,
и
Душан
се
учини
као
да
га
није
видио
.
Брзо
скине
поглед
с
њега
,
окрене
му
леђа
и
пође
противном
страном
.
Но
када
је
ишао
нешто
мало
по
дворници
,
уједаред
спази
Франка
пред
собом
,
но
Франк
није
гледао
на
Душана
,
тако
се
овом
учини
.
Брзо
се
окрене
да
се
не
састане
с
њиме
.
Пође
на
противну
страну
.
Професор
Франк
је
све
ово
видио
,
разумио
и
знао
,
да
ће
Душан
ипак
све
онако
чинити
,
као
што
он
то
буде
желио
.
Професор
Франк
се
у
себи
насмија
,
и
удеси
своје
кораке
на
ону
страну
,
камо
ће
Душан
морати
доћи
.
И
заиста
,
мало
потраја
и
Душан
Трифковић
и
професор
Франк
имађаху
част
да
стоје
један
према
другом
.
Професор
Франк
стајаше
пред
Душаном
са
оним
усиљеним
намргођеним
лицем
,
којим
се
пријатељство
указује
,
но
није
се
први
јављао
.
Он
чекаше
одговор
Душанов
на
овај
знак
.
Душаном
у
тренутку
овлада
немило
узбуђење
,
но
не
могавши
куд
,
јави
му
се
понизно
.
У
осталом
није
имао
разлога
,
да
му
се
не
јави
.
—
О
,
здраво
,
добро
нам
дошли
—
одвраћао
—
му
је
професор
Франк
поздрав
.
То
је
баш
лијепо
од
вас
што
сте
зашли
на
ову
свечаност
—
настави
љубазним
на
сурим
тоном
.
А
то
вам
се
као
Србину
мора
похвалити
,
та
сношљивост
,
коју
треба
да
гајимо
.
Па
како
се
осјећате
господине
тамо
на
вашем
новом
дому
.
Ја
мислим
да
неће
бити
лоше
?
и
проматраше
га
погледом
,
који
је
требао
да
побуди
увјерење
,
да
добро
мисли
о
новом
положају
Душанову
.
—
Па
онако
знате
—
треба
се
помало
навикавати
.
-
Како
,
зар
се
нисте
још
навикли
?
Душану
бијаше
ово
најнепријатнији
разговор
,
који
је
у
опће
вечерас
овдје
могао
доживјети
,
да
се
о
свом
новом
положају
изјашњава
и
то
пред
професором
Франком
,
који
ће
све
то
другачије
да
схвати
,
другачије
да
тумачи
.
—
Па
то
је
позната
ствар
,
да
се
човјек
послије
Сарајева
тешко
навикава
на
касабу
.
-
Заиста
?
упита
професор
Франк
чудећи
се
,
као
да
први
пут
чује
овако
нешто
.
—
Хм-хм
,
учини
,
и
застаде
,
показујући
лице
,
као
да
му
је
жао
што
је
то
тако
—
Биће
боље
,
све
ће
то
бити
боље
,
и
за
вас
Србе
—
доврши
Франк
.
Душану
пуче
нешто
ново
пред
духовним
очима
.
Да
му
се
овај
човјек
тако
изда
,
да
зна
да
је
Србима
зло
.
Ту
исповјест
још
није
чуо
из
уста
његових
.
У
тај
мах
се
кроз
светину
догураше
до
њих
двије
госпођице
,
кћери
виших
владиних
чиновника
,
које
су
продавале
слаткише
.
Обје
госпођице
су
гласно
говориле
њемачки
,
да
их
свако
чује
да
њемачки
говоре
,
но
чисто
словенски
нагласак
одаваше
да
нијесу
Њемице
,
и
ако
су
потпуно
владале
тим
језиком
.
Вршећи
своју
добротворну
дужност
обе
госпођице
с
понудама
приступе
Душану
и
професору
,
и
слободно
,
но
врло
учтиво
и
нежно
нуђаху
своје
слаткише
.
Ту
није
вриједило
Душаново
захваљивање
,
женске
су
играле
улогу
слободних
домаћица
.
Душан
се
устезаше
баш
све
понуђено
узети
уз
руку
ових
елегантних
женскиња
са
бијелим
капицама
на
глави
и
са
црвенкастим
прегачама
преко
паса
.
Обе
дјевојке
бијаху
за
Душана
дражесне
овако
обучене
,
а
нежно
им
понашање
,
које
је
тако
брзо
освајало
,
прикова
Душана
за
час
,
и
он
се
расположи
.
—
Мора
господин
узети
што
год
му
понудите
—
умијеша
се
професор
на
њемачком
језику
.
И
ту
престави
Душана
госпођицама
госпођици
Хичек
и
госпођици
Крашевској
.
—
Госпођице
су
Словенкиње
,
па
ипак
између
себе
говоре
њемачки
?
чудио
се
Душан
,
њемачки
говорећи
.
—
Па
?
!
одговори
госпођица
са
пољским
именом
,
и
скоро
да
је
ово
увриједило
,
јер
је
у
тим
ријечима
осјетила
и
мало
увреде
.
Госпођица
Хичек
се
доброћудно
смијала
.
—
Ви
сте
без
сумње
Чехиња
—
ослови
је
Душан
.
—
Ја
нисам
Чехиња
,
већ
је
мој
покојни
дјед
био
Чех
—
одврати
дјевојка
даље
смијући
се
.
—
Ми
смо
Босанке
.
Ми
смо
у
Босни
рођене
.
Када
Душан
на
ово
ћуташе
,
додаде
она
смијешећи
се
:
па
да
,
кад
смо
се
у
Босни
родиле
,
морамо
бити
Босанке
.
—
Пазите
,
госпођице
—
настави
професор
Франк
шаљиво
—
овај
је
господин
момак
за
женидбу
.
До
сада
је
господин
био
у
касаби
и
сада
ћемо
га
довести
у
Сарајево
—
рече
професор
,
циљајући
на
симпатичне
погледе
госпођице
Хичек
,
којима
је
она
гледала
Душана
.
—
Па
и
ја
сам
за
удају
—
рече
госпођица
Хичек
и
грохотом
се
насмија
и
Душан
сада
позна
праву
словенску
крв
и
—
чешки
нос
на
госпођици
Хичек
.
Но
,
колико
је
Душану
смијешан
изгледао
тај
прчасти
нос
на
госпођици
Хичек
,
много
дубље
га
се
дојмиле
ријечи
професора
Франка
:
и
сада
ћемо
га
довести
у
Сарајево
.
Шта
и
како
управо
мисли
тај
с
тим
ријечима
.
У
њему
оживи
нада
,
да
би
то
могуће
било
тим
више
,
што
је
себе
учвршћавао
у
мишљењу
Боривојевим
изјавама
,
да
ће
се
нешто
учинити
и
за
унапређење
Срба
у
овијем
земљама
.
Но
ипак
му
је
то
све
било
нејасно
.
25
.
У
том
тренутку
се
професор
окрене
и
врло
понизно
,
руке
љубећи
,
поздрављаше
једну
госпођу
,
која
је
била
удварачима
окружена
.
Била
је
то
госпођа
владиног
савјетника
Улриха
.
Госпођа
савјетниковица
Улрих
важи
у
граду
као
личност
,
која
утиче
на
многе
званичне
ствари
у
земаљској
влади
,
нарочито
у
личним
питањима
.
Причало
се
,
да
је
њена
ријеч
код
земаљске
управе
од
одлучног
значаја
,
а
да
многи
имају
своје
унапређење
њој
да
захвале
.
Многи
имају
њој
да
захвале
,
што
су
данас
предстојници
,
судци
,
па
чак
и
владини
тајници
,
а
мања
наименовања
и
унапређења
није
било
потребно
ни
спомињати
.
Госпођа
савјетниковица
је
заиста
била
уважена
личност
код
све
велике
господе
на
земаљској
управи
.
То
уважење
води
своје
поријекло
још
из
млађих
дана
њених
,
када
је
важила
као
љепотица
,
но
госпођа
савјетниковица
још
ни
данас
није
изгубила
све
своје
дражи
и
ако
је
била
већ
у
четрдесетим
годинама
.
Данас
је
била
у
свом
правом
достојанству
;
на
себи
је
имала
хаљину
од
црна
сомота
,
превучену
са
свиленим
тилом
,
а
кроз
провидне
шупљике
на
хаљини
извиривало
је
њено
бело
дражесно
тијело
,
које
још
имало
у
себи
свежине
и
примамљивости
за
исвјесну
господу
у
влади
и
у
војсци
.
У
питањима
хаљина
муж
јој
савјетник
Улрих
,
у
опште
није
имао
друге
ријечи
доли
првог
у
мјесецу
турити
руку
у
шпаг
и
сву
плату
њој
предати
,
којим
новцем
је
послије
она
управљала
према
својим
потребама
.
Данас
је
поносито
корачала
по
дворани
окружена
са
четир
удварача
.
—
Је
ли
повољи
да
вас
преставим
госпођи
?
упита
професор
Франк
Душана
,
очито
још
у
понизном
расположењу
и
држању
према
овој
госпођи
Душан
се
није
опирао
.
Одвикнувши
се
од
љубазних
ријечи
чак
и
једног
послужитеља
у
званију
,
Душана
Трифковића
најпре
обузе
мали
страх
,
за
тим
се
брзо
сабра
и
скупи
сву
своју
снагу
,
да
сам
себе
увјери
,
да
у
њему
још
има
мало
поноса
и
мушке
снаге
.
Приступи
госпођи
понизно
са
потребним
учтивим
осмјехом
на
лицу
.
Госпођа
му
пружи
руку
,
коју
Душан
пољуби
и
чекаше
да
га
госпођа
прва
ослови
.
—
Ако
немате
свога
друштва
изволите
с
нами
,
Душан
се
забезекну
од
чуђења
.
Пође
за
госпођом
и
њена
четир
удварача
,
попунивши
сада
број
пет
.
Но
госпођа
још
не
бијаше
у
правом
расположењу
,
јер
је
научила
да
је
прате
шест
удварача
,
дакле
пола
туцета
.
Франк
престави
Душана
осталој
господи
у
свити
.
—
Да
вам
представим
једног
од
најинтелигентнијих
муслимана
у
Сарајеву
—
Османа
Хаџи-Сулејмановића
—
приказиваше
Франк
.
Душан
погледа
мало
боље
овог
„
од
најинтелигентнијих
омладинаца
муслиманских
“
.
Очи
Османа
Хаџи-Сулејмановића
бијаху
од
достојанства
чисто
упале
,
дивљи
понос
се
одражаваше
на
лицу
и
раширеним
ноздрвама
овог
младића
,
чије
је
лице
било
сада
намргођено
од
тог
силног
достојанства
,
хотијевши
улити
решпект
Душану
.
—
Ово
је
г
.
Већеслав
Хичек
,
владин
перовођа
.
Господин
адјункт
Адолф
Јунг
—
престављаше
Франк
даље
на
немачком
језику
,
са
пуно
поштовања
.
—
Господине
Хичек
,
је
ли
оно
ваша
госпођица
кћи
?
—
Моја
—
моја
!
са
поносом
тврђаше
господин
Хичек
.
Главну
ријеч
је
водила
савјетниковица
.
Она
је
непрестано
говорила
и
давала
прилике
час
једном
час
другом
да
каже
по
нешто
и
да
учествује
у
конверзацији
док
она
не
би
својим
говором
прекинула
и
најинтересантније
излагање
.
-
Ја
сам
имао
част
упознати
се
са
господином
савјетником
на
једној
крсној
слави
—
покушавао
је
Душан
да
се
боље
прикаже
госпођи
,
мислећи
на
крсну
славу
вод
Митровићевих
.
Но
изгледаше
да
му
је
госпођа
слабо
опазила
говор
.
Она
је
овде
најрадије
слушала
младог
адјункта
у
земаљској
влади
,
Адолфа
Јунга
,
Немца
,
који
је
умио
да
имитира
онај
елегантни
тон
,
говор
и
понашање
,
који
се
негује
у
бечким
салонима
.
Код
куће
је
главну
ријеч
и
улогу
играо
један
крупан
,
бујан
,
плећат
и
код
жена
обљубљен
потпоручик
,
који
сада
бијаше
забављен
негдје
око
дјевојака
.
Подсавјетник
Јунг
је
говорио
оштрим
крештећим
гласом
при
говору
,
плећа
је
високо
држао
,
у
која
бијаше
чисто
упао
врат
са
малом
,
меснатом
и
црвеном
главом
,
и
као
да
је
вазда
хтио
рећи
нешто
велико
,
ванредно
још
нечувено
.
Држање
му
је
било
охоло
.
Све
ниже
званичнике
је
гледао
од
горе
,
а
Србе
је
држао
за
нижу
врсту
рода
људског
По
свему
понашању
му
се
видело
,
да
се
много
кретао
у
бољим
друштвима
и
да
је
размажен
љубимац
сарајевске
њемачке
елите
око
земаљске
владе
.
Пошто
господин
Јунг
није
знао
другог
језика
ван
немачког
,
то
се
говорило
њемачки
.
—
Имао
сам
доста
прилике
већ
да
научим
земаљски
језик
—
но
чудо
—
не
да
ми
је
језик
тежак
—
већ
—
ich
habe
kein
Interesse
für
diese
Sprache
.
—
Но
па
то
вами
није
ни
нужно
у
земаљској
влади
у
жељезничком
одјелењу
.
Тамо
нико
и
не
говори
земаљским
језиком
—
лаконски
одговори
госпођа
,
—
Ви
милостива
говорите
изврсно
наш
језик
—
правио
је
комплимент
госпођи
Осман
Хаџи-Сулејмановић
,
који
је
такођер
чинио
спољашњу
штафажу
госпођи
савјетниковици
.
—
Јел
земаљским
језиком
?
упаде
му
у
ријеч
госпођа
савјетниковица
.
-
Босански
,
милостива
,
ја
наш
језик
зовем
босански
—
одврати
Осман
Хаџи-Сулејмановић
рђавим
немачким
,
тешко
крхајући
њемачке
ријечи
преко
језика
,
као
да
гризе
орасе
.
Виша
земаљска
власт
жели
да
тако
зовемо
наш
језик
.
-
А
то
је
правилно
тако
треба
,
хвалила
је
госпођа
ову
покорност
према
земаљској
управи
.
—
Тако
треба
да
нам
сва
омладина
мисли
.
Госпођа
савјетниковица
се
поносила
што
може
ево
и
политичку
мисију
да
врши
.
Док
је
госпођа
овако
хвалила
Османа
Хаџи
Сулејмановића
,
а
он
себе
замишљао
унапријеђена
у
најближој
будућности
,
о
њему
дотле
његова
браћа
Муслимани
нису
најбоље
причали
.
Нарочито
она
група
Муслимана
,
која
је
до
сада
тајно
осуђивала
аустријску
политику
у
Босни
и
спремаше
се
већ
,
да
као
странка
ступи
у
опозицију
,
која
је
већ
са
Србима
склопила
слогу
и
само
чека
згодан
тренутак
да
јавно
отпочне
рад
као
странка
.
Јавно
о
Осману
Хаџи-Сулејмановићу
су
говорили
,
да
га
влада
гура
напријед
,
па
да
може
да
каже
,
како
и
Муслимане
унапређује
,
и
да
на
основу
тога
прави
планове
,
како
ће
да
створи
младотурску
странку
,
која
је
уз
Аустрију
,
која
не
жели
никаква
додира
с
Турском
и
данашње
стање
одобрава
.
Зато
унапређује
Османа
,
као
будућег
стуба
те
нове
странке
.
Осман
Хаџи-Сулејмановић
је
залазио
и
међу
муслиманску
омладину
,
која
је
већином
иронисала
с
њиме
,
и
оштрије
га
критиковала
.
Једном
приликом
му
рече
један
од
нове
слободоумне
омладине
муслиманске
:
Море
,
Осме
,
није
лијепо
што
много
комплиментираш
тим
Швабама
.
Осмо
је
дошао
ван
себе
на
ово
озбиљно
пребацивање
.
—
А
што
да
се
држим
с
Муслиманима
?
говорио
је
Осмо
утишавајући
љутину
—
Што
сам
ја
с
вами
искренији
,
ви
ме
све
мање
цијените
,
а
што
се
ја
више
од
вас
туђим
,
све
више
решпекта
имате
од
мене
.
—
Но
пребацују
ти
ето
да
те
виђају
код
католичког
бискупа
—
озбиљно
му
рече
исти
омладинац
.
—
А
што
ми
ко
смије
замјерити
што
идем
бискупу
?
Иду
и
други
Муслимани
и
хришћани
.
—
Ајд
,
ајд
,
Осмо
!
однијеће
тебе
ђаво
са
бискупом
—
Осмо
ћуташе
.
—
Зар
би
ти
могао
погазити
твоју
прадједовску
вјеру
?
Осмо
се
удуби
у
мисли
на
ово
питање
,
које
га
је
увриједило
тиме
,
што
је
садржало
оптужбу
,
као
да
би
он
био
у
стању
бити
отпадник
.
—
Баш
кад
хоћеш
да
знаш
а
ти
знај
—
ја
не
вјерујем
у
једног
Вога
!
—
изговори
Осмо
узбуђен
преда
се
гледајући
.
—
Гдје
имадем
шта
да
изгубим
?
Сарајевска
чаршија
и
баш
незадовољни
Муслимани
су
говорили
,
да
овај
будући
стуб
младотурске
аустрофилске
странке
нема
никакове
дипломе
,
већ
да
га
је
неко
тамо
негдје
у
једном
аустријском
граду
препоручио
некој
дирекцији
једне
школе
,
гдје
су
му
на
неки
начин
дали
неку
свједоџбу
,
и
сада
га
на
основу
те
свједоџбе
гурају
у
влади
напријед
.
Послиједње
ријечи
госпође
савјетниковице
су
и
владиног
перовођу
Хичека
изазвале
.
Хичек
је
био
већ
постарији
човјек
но
још
пун
младачке
снаге
и
бујности
.
-
Мени
се
овдје
у
Босни
боље
допада
него
у
Чешкој
—
говорио
је
госп
.
Хичек
њемачки
,
очито
ласкајући
владином
адјункту
Јунгу
но
више
говорећи
Душану
и
вођи
будуће
младотурске
аустрофилске
странке
.
-
Овдје
је
човјек
слободан
,
може
да
буде
шта
хоће
,
Босанац
,
Чех
,
Њемац
,
то
је
овдје
све
једно
.
Ја
то
баш
волим
,
да
смијем
све
да
исповједам
.
Ето
,
видите
,
ја
сам
Чех
,
моја
је
жена
Њемица
,
а
женска
дјеца
су
ми
ческиње
.
Мој
син
је
био
Хрват
,
док
је
овдје
ишао
у
школу
,
када
је
отишао
у
Чешку
на
школе
,
постао
је
Чех
,
а
сада
је
опет
дошао
у
Босну
и
сада
каже
да
је
Босанац
.
Моји
у
родбини
су
оно
,
гдје
ко
живи
,
међу
њима
има
и
Мађара
и
Словенаца
и
Талијана
.
Ја
најбоље
овдје
живим
.
Када
одем
у
Ческу
тамо
сам
туђ
,
тамо
ме
више
нико
не
познаје
.
А
овдје
у
Босни
ме
поштују
па
то
је
главно
.
Све
је
то
г
.
Хичек
изговорио
брзо
са
таким
ческим
нагласком
,
да
се
тешко
разумјело
и
разазнало
,
да
је
то
немачки
језик
.
Пети
члан
пратње
госпођин
био
је
постарији
младић
који
се
између
тога
придружио
,
Сарајлија
,
Србин
,
који
ништа
није
говорио
,
већ
само
слушао
.
Он
је
дотјерао
до
3200
круна
плате
,
с
тим
је
био
задовољан
,
вршио
је
своју
дужност
при
градским
изборима
,
у
црквеној
скупштини
је
био
први
уз
десни
рукав
владиног
комесара
и
ево
и
овдје
је
испуњавао
један
број
.
Госпођа
савјетниковица
је
тек
онда
дошла
у
своје
право
расположење
,
када
јој
се
прикључио
и
онај
пуни
,
високи
,
црни
и
плећати
потпоручик
,
љубимац
сарајевских
дама
.
Тиме
је
био
потребан
број
удварача
постигнут
.
За
више
није
било
мјеста
до
ли
за
шесторицу
.
Мало
касније
госпођа
савјетниковица
распусти
своју
свиту
и
остане
сама
са
младим
плећатим
потпоручиком
.
Душан
и
опет
остаде
сам
,
но
сада
је
ову
самоћу
већ
лакше
подносио
.
Ова
забава
га
поче
одушевљавати
,
а
неко
нејасно
чувство
све
више
хваташе
корјена
у
његовој
души
.
Но
када
је
касније
опет
угледао
професора
Франка
није
му
ишао
с
пута
,
већ
му
се
придружио
и
опет
ишао
тамо
код
госпођице
Људмиле
Хичек
и
забављао
се
с
њоме
поред
свег
тога
,
што
га
је
Пољакиња
још
непрестано
гледала
са
неке
висине
и
снисхођујући
се
разговарала
с
њиме
.
Тако
се
Душан
забављао
до
пред
зору
.
На
крају
се
упознао
и
са
госпођицом
Мициком
,
којој
је
платио
неколико
чаша
шампањца
,
да
се
на
крају
није
разликовало
ко
је
од
њих
двоје
боље
расположенији
.
Пред
крај
забаве
се
госпођа
савјетниковица
Улрих
још
једаред
појавила
у
друштву
свих
шест
својих
удварача
,
међу
којима
се
и
Душан
налазио
.
Разговор
је
на
крају
текао
много
живље
,
чак
је
и
Душан
слободније
говорио
и
напошљетку
завиривао
кроз
ситне
рупице
чипки
на
горњем
дијелу
хаљине
госпође
савјетниковице
.
Када
је
она
то
примјетила
,
она
се
насмијала
и
казала
му
тепајући
:
а
,
зар
сте
и
ви
мала
лола
?
Зли
језици
,
и
сарајевска
чаршија
,
нарочито
завидљиве
госпође
из
истих
кругова
су
говорили
,
да
су
сви
шест
удварача
,
које
је
саветниковица
редовно
на
забавама
имала
крај
себе
,
њени
љубазници
,
да
су
или
бивши
или
будући
њени
љубазници
,
да
су
или
они
њу
освојили
или
да
ће
у
противном
случају
она
њих
освојити
.
Најјача
подлога
тих
гласина
била
је
што
су
сви
ти
људи
,
који
су
залазили
у
кућу
господина
Урлиха
,
врло
брзо
аванзовали
и
гледали
великој
будућности
на
сусрет
.
Док
ти
погани
и
зли
језици
тих
завидљивих
госпођа
и
чаршија
,
која
је
многим
сарајевским
тајнама
и
политиком
и
приватним
ушла
у
траг
нијесу
потпуно
слагали
у
питањима
мало
час
реченога
,
сви
су
једногласно
тврдили
што
се
говорило
о
самој
госпођи
савјетниковици
.
Што
се
и
у
политичким
питањима
није
сложило
,
узрок
је
и
у
тој
чињеници
,
што
вјерско
чувство
многог
католика
а
политичко
увјерење
многог
придошлице
Хрвата
,
Чеха
,
Пољака
и
Њемца
није
дозвољавало
да
се
о
тим
стварима
,
које
леже
у
њиховој
интересној
сфери
,
у
јавност
износи
.
У
приватним
питањима
госпође
Улрих
отпадаху
ти
разлози
,
а
било
је
опет
других
разлога
и
то
разлога
вишег
друштва
сарајевског
хотв
леа
,
да
се
у
све
вјерује
,
штогод
се
каже
о
госпођи
Улрих
,
јер
оно
што
се
о
њој
говорило
,
то
су
биле
љубавне
оргије
,
унтерисантно
,
пикантне
—
огавне
афере
.
Баш
се
некако
пред
добротворну
забаву
са
злурадим
подсмјехом
говорило
о
најновијој
љубавној
афери
госпође
савјетниковице
,
у
коју
је
био
умјешан
један
млад
богат
Турчин
,
савјетник
Улрих
и
још
многа
друга
млада
господа
од
новца
и
више
госпођа
виших
званичника
,
нарочито
оних
из
земаљске
управе
.
Глас
су
разнијели
млади
људи
,
који
су
својим
пријатељима
потајно
причали
своје
љубавне
згоде
.
Причало
се
о
некој
кући
са
два
улаза
у
улици
Меденици
,
гдје
су
имале
тајне
састанке
скоро
све
госпође
виших
званичника
са
младим
људима
.
Једног
дана
допрла
је
та
фама
и
до
разних
бироа
земаљске
владе
,
гдје
се
такођер
почело
спремати
на
дражи
и
сласти
ових
љубавних
авантура
.
Нико
,
ко
је
преко
мјесеца
имао
мали
сувишак
у
шпагу
,
није
могао
остати
равнодушан
према
овако
замамљивим
љубавним
сластима
.
Једног
дана
пред
вече
,
то
је
баш
било
у
оно
зимско
доба
,
када
су
ноћи
најдуже
а
дани
најкраћи
,
када
се
у
мраку
и
тами
у
човјеку
попут
у
дивље
звери
побуде
сви
инстинкти
и
страсти
,
украде
се
и
сам
господин
савјетник
Улрих
из
свог
бироа
ради
„
приватног
посла
“
брзо
се
изгуби
у
ноћи
и
мраку
,
али
се
брзо
нађе
пред
дворима
с
два
улаза
.
Задрхта
од
помисли
на
љубавно
још
незнано
уживање
:
Туђу
жену
пригрлити
у
своја
наручја
и
уживати
љубавне
оргије
.
Закуца
алком
на
дрвеним
вратима
.
Опрезно
,
и
лукаво
једна
баба
отвори
врата
.
Са
шапатом
се
објаснише
и
разумјеше
.
Савјетник
Улрих
се
створи
у
једној
старинској
турској
кући
са
неколико
ходника
и
врата
.
У
њему
се
узбуни
крв
и
врати
се
у
сјећању
на
све
авантуре
лепе
младости
.
Само
што
се
приближио
једном
ходнику
,
кроз
полутаму
угледа
младог
нагизданог
господина
у
турском
одјелу
са
фесом
на
глави
.
Овај
је
баш
опрезно
био
за
собом
затворио
врата
од
једне
собе
.
Баба
се
на
мах
збуни
и
уздрхта
због
овог
сретања
—
„
чекајте
господине
,
молим
господине
,
одмах
“
...
.
муцаше
стара
савјетнику
Улриху
,
пипаше
по
зиду
пола
тавног
ходника
,
напокон
рече
:
„
изволите
овамо
!
“
и
у
забуни
отвори
врата
од
исте
собе
,
из
које
баш
овај
час
бијаше
изашао
млади
бег
.
Савјетник
се
скамени
од
упрепашћења
.
Пред
њим
је
стајала
његова
рођена
жена
,
његова
мила
Мицика
...
.
.
Фама
вели
,
да
је
госпођа
савјетниковица
задрхтала
на
овој
ненадној
посјети
и
лице
рукама
прикрила
,
и
—
плакала
,
савјетник
пак
да
је
крикнуо
,
пао
јој
је
пред
ноге
и
молио
је
и
преклињао
,
да
му
даде
поштену
ријеч
,
да
ће
се
одрећи
свих
страсти
,
и
блудног
живота
а
она
му
је
то
обећала
,
пошто
је
он
то
захтјевао
.
Па
нека
буде
мишљаше
жена
у
себи
и
—
измирени
се
врате
кући
...
Иако
је
ево
скоро
по
године
како
се
то
десило
,
о
тој
интересантној
,
пикантној
и
—
огавној
афери
се
још
и
данас
расправља
,
као
да
се
јуче
десила
.
За
госпођу
савјетниковицу
није
важило
оно
правило
:
свако
чудо
за
три
дана
.
О
њој
се
непрестано
говорило
и
у
све
се
вјеровало
.
Госпођа
савјетниковица
Улрих
је
са
својих
шест
удварача
,
којима
,
када
се
при
поласку
кући
прикључи
муж
јој
и
професор
,
попунио
број
осам
,
остала
до
свршетка
забаве
.
Ту
је
распустила
своје
друштво
и
остала
са
својим
мужем
,
оним
младим
бујним
и
плећатим
подпоручиком
и
професором
Франком
,
који
је
отпратише
до
куће
.
Добротворна
забава
је
занијела
Душана
Трифковића
.
Ван
сваког
очекивања
је
отуд
понио
најбоље
успомене
.
Није
се
надао
ни
да
ће
се
моћи
отрести
старих
брига
,
а
камоли
овако
добро
провести
.
До
сада
је
све
презирао
што
су
ти
странци
приређивали
.
Ако
је
до
сада
одлазио
на
оваке
забаве
,
он
се
осврнуо
двапут
три
шапнуо
у
себи
:
а
Швабе
!
и
отишао
кући
,
но
данас
му
се
све
допало
.
Све
је
било
другачије
него
прије
.
Свјетлост
,
музика
парфими
,
бљесак
,
сјај
све
бијаше
на
њ
учинило
утисак
као
када
је
први
пут
походио
позориште
,
школу
играња
и
сличне
ствари
.
Ах
када
би
сада
могао
остати
овдје
у
Сарајеву
!
Уздахну
Душан
и
удуби
се
у
мисли
.
Јер
живот
у
Касаби
!
То
значи
жив
се
саранити
.
Ван
Сарајева
нема
живота
у
Босни
!
-
Таке
мисли
пролажаху
кроз
Душанову
главу
дан
после
добротворне
забаве
.
Истог
дана
послије
подне
изненада
закуца
неко
на
Душановим
вратима
у
хотелу
,
где
је
био
одсио
.
Био
је
необично
изненађен
када
угледа
зелене
очи
професора
Франка
,
које
се
повјерљиво
и
љубазно
смијешиле
.
—
Долазим
са
поруком
госпође
савјетниковице
Улрих
,
да
дођете
у
четвртак
на
вечер
к
њој
на
жур
,
гдје
ће
бити
на
окупу
сав
сарајевски
хотволе
—
тим
кратким
и
журно
изговореним
ријечима
је
професор
Франк
хтио
да
каже
,
да
нема
времена
о
томе
више
расправљати
,
већ
да
се
ово
има
као
полузаповјест
сматрати
,
али
испуњавање
ове
заповјести
обећава
много
што
шта
.
—
То
не
ће
ићи
,
драги
господине
професоре
,
ја
у
четвртак
морам
бити
већ
у
званију
нијесам
добио
више
допуста
.
—
То
нека
вас
ништа
не
буни
.
Сутра
ће
се
ваш
управник
извјестити
,
да
вам
даде
још
четир
дана
слободе
.
Душан
Трифковић
стајаше
нијем
и
није
му
мило
било
,
да
улази
у
ту
кућу
,
која
пред
српским
свијетом
није
уживала
најбољи
глас
.
-
Верујте
,
да
ми
ни
силни
послови
не
дозвољавају
да
изостанем
дуже
од
8
дана
.
—
Немојте
се
молим
вас
измотавати
,
када
вам
се
лијепа
прилика
пружа
—
говорио
је
професор
Франк
таким
гласом
,
каковим
Душана
до
сада
још
није
ословљавао
.
—
Сутра
изволите
учинити
посјету
.
Госпођа
вас
чека
—
И
када
Душан
хтједе
још
нешто
рећи
—
професор
Франк
му
стави
отворену
шаку
пред
уста
,
говорећи
му
:
ствар
је
свршена
.
Душан
се
смијешио
као
мало
дијете
,
када
му
се
наложи
да
нешто
учини
,
на
што
нема
баш
највећу
вољу
да
чини
.
Када
се
професор
Франк
удаљио
,
бијаше
Душану
доста
непријатно
,
али
га
то
ништа
није
пекло
.
Радовао
се
што
ће
изостати
из
Касабе
четир
пет
дана
више
,
и
овдје
имати
прилике
да
се
што
боље
разоноди
.
А
био
је
чврсто
увјерен
,
да
ће
се
у
салону
госпође
савјетниковице
Улрих
ванредно
провести
.
26
.
Са
промјеном
министра
за
Босну
и
Херцеговину
,
као
свјежа
струја
јутром
;
овлада
духовима
увјерење
,
да
ће
синути
нови
љепши
дани
за
српски
народ
а
нарочито
за
омладину
Босне
и
Херцеговине
.
Свуд
се
говорило
:
Омладина
ће
бити
ријешена
прогона
са
меморандумом
ће
се
бацити
копрена
,
и
омладини
ће
бити
отворен
пут
свуд
у
свима
званијима
.
Настаје
ново
доба
.
Једва
је
напокон
дошао
давно
жељени
и
очекивани
дан
и
за
Боривоја
Хаџи-Костића
:
Добио
је
позив
у
земаљској
влади
,
да
му
се
саопћи
ријешење
на
молбеницу
.
У
грађанство
је
продро
глас
да
се
и
за
њ
мјесто
нашло
.
Тај
глас
је
у
српску
публику
протурио
савјетник
Улрих
преко
професора
Франка
.
Боривој
је
мирно
примио
тај
глас
и
спремао
се
на
посјет
савјетнику
Улриху
,
преко
кога
ће
му
се
саопћити
ријешење
.
Све
је
вријеђало
,
што
је
овај
свршен
човјек
толико
морао
чекати
.
Суд
о
земаљској
управи
није
био
најповољнији
,
но
с
њиме
се
није
излазило
још
,
док
се
не
види
,
какове
се
понуде
чине
Боривоју
Хаџи-Костићу
.
И
у
кући
Хаџи-Костићевих
је
овладао
веселији
и
поузданији
дух
,
премда
се
није
вјеровало
у
коначно
повољно
ријешење
Боривојева
питања
.
Кућа
је
и
сувише
препатила
а
да
се
могла
одмах
умирити
на
ријечи
и
тумачење
тих
ријечи
.
Да
је
земаљска
управа
и
слала
на
златном
тањиру
готов
поклон
,
кућа
Хаџи-Костићева
би
још
најприје
морала
преспавати
неколико
ноћи
,
да
вјерује
у
срећу
.
Кућа
на
то
досада
још
није
била
научена
.
Старији
брат
куће
је
у
часима
очајања
био
увјерен
,
да
неко
проклетство
лежи
на
кући
.
Владин
тајник
Урлих
је
једна
од
најважнијих
личности
аустријске
управе
у
Босни
и
Херцеговини
.
Он
јој
је
један
од
главних
представника
у
политичким
питањима
,
оличена
сила
,
власт
,
лукавство
,
умијење
,
углађеност
спољашња
,
у
власти
свих
оних
својстава
,
која
сачињавају
аустријску
управу
.
На
његов
се
суд
вазда
ослања
земаљска
влада
у
српским
политичким
и
личним
питањима
,
и
његове
приједлоге
узима
у
претрес
.
Владин
савјетник
Урлих
је
јунак
наших
дана
.
О
њему
се
највише
говори
у
Сарајеву
,
на
његов
корак
се
највише
пази
.
Ни
један
од
званичника
босанске
владе
не
може
се
похвалити
,
да
је
тако
брзо
направио
каријеру
као
владин
савјетник
Урлих
и
то
све
на
основу
заслуга
.
Одушевљено
предан
свом
позиву
као
фелдвебл
аустријске
војске
победоносно
је
ушао
у
Сарајево
са
генералом
Филиповићем
.
Фелдвебл
Улрих
се
може
поносити
,
да
је
први
весник
мира
и
благослова
,
јер
је
он
први
носио
проглас
генерала
аустријског
по
граду
и
то
—
под
једним
пазухом
са
рпом
прокламација
,
а
у
рукама
са
посудом
са
штирком
,
лепио
је
ову
велику
штампану
артију
по
сарајевским
угловима
.
За
ове
велике
заслуге
господин
Улрих
престаје
бити
фелдвебл
;
он
већ
сједи
у
званију
у
државној
служби
.
Ту
сад
започиње
управо
прави
свој
рад
,
за
које
услуге
брзо
аванзује
до
званичника
у
једанаестом
дневном
разреду
.
Дању
сиједи
овај
вриједни
владин
званичник
у
канцеларији
,
и
измишља
планове
против
„
бунтовних
“
Срба
,
пријављује
народне
вође
,
баца
их
у
хапс
,
поновно
их
после
хапси
и
стиче
све
више
заслуга
пред
управом
.
За
ове
заслуге
још
већма
промакнут
стиче
право
приступа
у
прве
владине
кругове
,
а
по
упуству
ових
поче
удостојовати
посјетом
и
српске
куће
.
Ту
је
био
и
веселио
се
и
свет
га
сматраше
већ
и
за
кућевног
пријатеља
,
док
је
он
међутим
тубио
добро
сваку
ријеч
гдје
се
шта
каже
,
чак
и
преко
других
дознавши
то
,
носио
је
то
све
на
ноге
владиним
тајницима
.
Да
би
још
ревносније
могао
вршити
своју
узвишену
дужност
,
он
је
за
вријеме
слободног
времена
редовно
одлазио
у
језуитски
курс
,
код
католичких
фратара
,
и
тамо
стицао
нови
начин
и
метод
за
ову
врсту
рада
и
—
челичио
свој
карактер
.
Што
више
уноси
раздор
међу
до
маће
,
његов
углед
расте
не
само
пред
световним
властима
,
већ
и
пред
бискупом
босанко
херцеговачким
.
Обећава
му
се
савјетничка
титула
већ
,
али
мора
стећи
још
већих
заслуга
.
Ту
се
званичник
Урлих
,
бивши
фелдвебл
,
одаје
пропаганди
за
свеспасавајућу
вјеру
,
он
постаје
вођа
пропаганде
са
својом
сада
већ
стеченом
госпођом
,
кћери
вишег
званичника
,
који
је
на
сличан
начин
успео
до
положаја
.
Купи
око
себе
прваке
јединоспававајуће
вјере
,
учитеље
,
званичнике
професоре
,
а
професора
Франка
узима
за
главног
свог
савјетника
.
Улрих
се
орођава
и
окумљава
са
муслиманском
и
православном
сиротињом
,
децом
,
чак
Циганима
,
и
тиме
је
доводио
у
крило
јединоспасавајуће
вере
нове
чланове
.
За
све
те
услуге
владин
савјетник
Улрих
бивши
фелдвебл
,
званичник
једанаестог
дневног
разреда
,
постаје
ево
члан
владе
за
Босну
и
Херцеговину
,
но
тиме
још
није
постигао
све
оно
нашто
се
осјећа
позваним
.
То
се
тек
мора
стећи
.
И
сад
се
савјетник
Улрих
даје
новом
послу
.
Сада
као
махнит
сам
ствара
афере
домаћим
синовима
,
и
док
овај
час
баца
крст
на
се
и
шапће
молитве
,
и
удвара
се
Вогу
,
да
му
опрости
гријехе
,
истом
том
руком
пише
оптужбе
,
лажи
,
денунцијације
против
најчистијих
карактера
ове
земље
,
које
су
вјекови
стварали
.
Оне
исте
усне
,
које
су
овог
часа
нежно
и
тихо
говориле
молитву
у
славу
Исукрсту
и
Дјевици
Марији
,
сипају
отров
на
све
оне
синове
овијех
несрећних
земаља
,
који
нијесу
хтјели
да
погну
понизно
главу
пред
њим
,
да
надају
на
кољена
и
да
пузе
пред
њим
.
Све
се
то
дешавало
између
четир
зида
,
а
на
пољу
осмејак
и
пријатељске
ријечи
су
збрисале
сваки
траг
овијех
мисли
и
дјела
.
Но
зато
је
Улрих
чекао
ново
унапређење
.
Само
се
чекао
згодан
момент
...
Када
је
Боривој
ушао
кроз
зеленом
чохом
превучена
врата
у
одјелење
савјетника
Улриха
,
овај
бијаше
забављен
великим
послом
и
удубљен
у
акта
.
Када
га
је
Боривој
поздравио
,
савјетник
Улрих
га
поздрави
не
дижући
главе
,
но
пријатељски
,
као
што
се
поздравља
пријатељ
,
који
нас
често
похађа
.
—
О
,
здраво
драги
пријатељу
!
—
изволте
сједите
,
одмах
ћу
бити
готов
—
Оваким
поздравом
је
савјетник
Улрих
хтио
да
Боривоја
увјери
о
нарочитој
предусретљивости
,
да
га
одмах
уведе
у
пријатељско
расположење
.
—
Изволите
сјести
само
,
ја
ћу
одмах
бити
готов
—
рече
још
топлије
и
пријатељскије
и
тиме
хтједе
увјерити
Боривоја
о
својим
наклоностима
.
Савјетник
Улрих
је
био
забављен
писањем
приватног
писма
и
не
хтједе
прекидати
посла
,
док
га
не
сврши
.
Пошто
је
свршио
писање
,
узме
на
тенане
коверту
,
накваси
је
лагано
,
изговори
при
том
неколико
нових
пријатељских
ријечи
,
залепи
писмо
и
атресира
га
.
—
Човјек
не
може
никада
да
је
слободан
од
извјесних
пријатељских
обвеза
—
говорио
је
мећући
упијач
на
још
влажну
исписану
атресу
на
коверти
—
Више
пута
нам
то
смета
у
званичном
послу
,
но
,
драги
пријатељу
,
и
то
мора
да
буде
.
Ту
одложи
писмо
.
—
Но
како
се
осјећате
,
драги
пријатељу
,
—
питао
је
даље
Боривоја
врло
пријатељски
.
—
Изволите
ближе
—
и
понуди
сједиште
Боривоју
у
својој
близини
.
—
Ми
смо
вас
већ
више
пута
чекали
да
похитате
своју
ствар
,
но
ви
ете
се
одржали
баша
као
прави
Србин
.
Ха
,
ха
,
ха
и
ту
се
владин
савјетник
слатко
и
пријатељски
насмија
,
да
се
није
у
смијеху
могло
опазити
ни
мало
ироније
.
—
Ја
сам
се
чврсто
држао
послиједње
поруке
да
чекам
,
док
се
не
нађе
мјесто
за
мене
,
чврсто
сам
се
уздао
и
чекао
пак
сам
сматрао
да
је
потпуно
непотребно
да
и
усмено
молим
.
—
Право
,
право
!
сасвим
је
тако
.
Ви
сте
толико
зрели
,
да
увијек
знате
шта
треба
да
учините
за
своју
ствар
.
Додуше
Срби
у
Босни
не
чине
одмах
оно
што
је
најбоље
,
већ
,
то
је
некако
у
српској
нарави
,
да
најпре
воле
онако
—
околишећи
,
не
правим
—
како
да
се
изразим
—
правим
начином
,
него
тек
касније
пронађу
прави
пут
.
—
Можда
то
долази
из
неповјерења
нас
Босанаца
,
које
је
нашом
давном
прошлошћу
оправдано
—
правдао
је
Боривој
и
свој
поступак
а
и
рад
и
владање
српског
народа
у
Босни
,
од
како
је
Аустрија
окупирала
ове
земље
.
—
Могуће
је
и
то
—
одговарао
је
владин
савјетник
више
некамо
у
страну
гледајући
.
Као
да
му
се
није
свидјела
она
крајна
тенденција
ових
ријечи
—
Ето
имамо
примјера
и
са
црквеним
питањем
у
овим
земљама
.
Зар
смо
се
морали
најпре
тако
дуго
свађати
пак
да
почнемо
на
озбиљном
раду
заједно
?
Ето
црквено
питање
је
тек
данас
пошло
правим
путем
и
потпуно
сам
увјерен
,
да
ће
се
добро
свршити
.
Но
српске
вође
су
најпре
морале
лутати
,
па
онда
тек
да
нађу
прави
пут
у
заједничком
договору
са
епископима
и
управом
ове
земље
.
Не
драги
пријатељу
,
то
је
чињеница
,
да
Срби
најпре
воле
мало
у
страну
.
Ето
на
пример
да
вам
причам
шта
сам
искусио
са
српским
политичарима
,
када
сам
био
у
Биограду
.
Дочекали
су
ме
врло
шармантно
,
свуд
су
ме
провели
,
и
приредили
врло
срдачно
вече
мени
у
почаст
.
На
пошљетку
смо
се
о
политичким
стварима
врло
повјерљиво
разговарали
.
Ето
баш
да
видите
,
шта
сам
ту
искусио
.
Савјетник
Урлих
дође
у
право
приповједачко
расположење
.
Прекрсти
ноге
,
лице
му
се
засја
још
љубазнијим
осмјехом
и
он
лаганим
и
љубазним
гласом
настави
,
као
да
никада
није
никаквих
брига
имао
у
свом
животу
,
нит
да
га
муче
послови
,
дужност
и
друге
мисли
.
—
Ја
сам
тој
господи
политичарима
српским
отворено
и
поверљиво
изрекао
своје
мишлење
о
будућности
Балканског
полуострва
.
Рекао
сам
им
,
да
су
југословени
и
балканске
државе
и
сувише
раскомадане
,
да
би
што
могле
саме
собом
учинити
за
свој
бољитак
и
ослобођење
.
За
тим
сам
их
повјерљиво
запитао
,
зашто
се
они
толико
опиру
аустријској
политици
на
Балкану
.
Знате
ли
шта
ми
одговорише
?
Одговор
им
је
био
један
подсмијех
и
више
се
нијесу
хтјели
са
мном
упуштати
у
ову
дебату
.
Ја
држим
да
то
није
коректно
од
њим
,
јер
свака
политика
има
само
дотле
смисла
,
док
има
изгледа
на
корист
,
јер
сврха
политике
је
вазда
била
корист
,
добит
,
пак
ће
и
остати
то
увијек
.
Србија
и
сви
Срби
воде
политику
од
које
користи
немају
;
то
ће
чак
на
крају
увидјети
,
када
се
буду
разочарали
и
странпутицом
дошли
до
правог
увјерења
.
Ето
то
је
сасвим
српски
.
То
српско
својство
се
огледа
свуд
у
свима
јавним
радовима
и
у
Србији
и
овдје
у
Босни
—
свуд
.
Владин
савјетник
прекине
даљи
говор
,
чврсто
увјерен
,
да
је
увјерио
Боривоја
Хаџи
-
Костића
о
истинитости
реченог
.
Био
је
потпуно
увјерен
,
да
ће
Боривој
Хаџи-Костић
мислити
о
томе
,
о
чему
и
сам
мисли
,
наиме
о
великим
културним
интересима
аустријске
управе
послије
окупације
амо
,
а
то
мора
бити
довољан
разлог
пред
сваким
Србином
,
да
се
поклони
тој
управи
и
призна
и
ред
и
управу
.
Но
Боривој
Хаџи
Костић
није
мислио
о
ономе
што
је
владин
савјетник
желио
да
овај
мисли
.
—
Без
сумње
,
да
србијански
политичари
имају
доста
разлога
што
су
тако
исказали
своје
мишлење
—
проговори
Боривој
Хари-Костић
послије
дужег
ћутања
.
—
У
осталом
о
томе
не
ћемо
даље
говорити
,
то
је
доиста
без
предметно
—
прекине
га
брзо
владин
савјетник
—
Већ
је
то
главно
да
нам
Срби
нису
доста
одани
,
пак
зато
и
чине
нами
многе
неприлике
,
а
себи
још
веће
штете
.
Да
не
идемо
далеко
,
већ
да
пређемо
на
Вас
,
драги
господине
!
Зашто
сте
например
ви
још
ето
као
ђак
почели
да
тјерате
ту
нетолерантну
политику
према
нама
,
да
смо
морали
,
и
били
принуђени
,
да
вам
не
дамо
дотле
мјеста
,
док
се
не
би
увјерили
,
да
нисте
револуционарац
,
нити
наш
крвни
непријатељ
.
Да
нијесте
то
чинили
,
ви
би
данас
били
свој
господар
,
хја
,
а
сами
ће
те
знати
шта
-то
за
вас
значи
.
Ту
наступа
оно
интересовање
у
души
Боривојевој
када
човјек
ништа
друго
не
чује
,
ништа
друго
не
види
,
ништа
друго
не
мисли
ван
о
ономе
,
што
види
и
слуша
пред
собом
.
Он
жељно
чекаше
коначан
одговор
на
његову
молбеницу
и
не
имађаше
једне
ријечи
да
прекине
ово
излагање
,
с
ким
се
Боривој
Хаџи-Костић
на
другом
мјесту
не
би
сложио
,
још
мање
остао
дужан
с
приговором
.
—
Вас
,
драги
и
млади
господине
,
чека
дивна
будућност
у
овим
земљама
,
настављаше
владин
савјетник
повјерљивим
гласом
.
Ми
за
Бога
хоћемо
,
да
створимо
у
овим
земљама
културни
центар
,
да
измиримо
све
противности
,
да
Србин
буде
једнак
раван
свакој
народности
,
и
да
и
Србина
кроз
културу
дигнемо
на
висину
.
Та
за
Бога
,
нами
је
баш
до
тога
нарочито
стало
,
да
кроз
интелигентне
младе
Србе
дигнемо
и
српски
народ
.
До
сада
нам
није
пошло
за
руком
,
али
сада
апелујемо
на
српску
омладину
,
међу
коју
и
ви
спадате
,
драги
пријатељу
!
Разуме
се
,
да
тражимо
одзива
у
лојалним
Србима
,
људима
,
који
су
културни
искрено
одани
нашим
тежњама
.
Тражимо
образоване
људе
и
карактере
.
Таке
људе
требамо
,
они
ће
ићи
напријед
,
а
високих
мјеста
има
доста
за
Србе
.
Зато
сам
баш
вас
звао
,
драги
пријатељу
,
да
вам
саопћим
ријешење
ваше
молбе
од
стране
високе
земаљске
владе
.
Владин
савјетник
Улрих
се
ту
диже
са
свог
мјеста
,
ступи
своме
столу
,
отвори
тамо
чикмеже
,
извади
отуд
један
мали
свежањ
аката
и
врати
се
на
своје
мјесто
.
Боривој
Хаџи-Костић
тајно
задрхта
,
први
пут
пред
званичником
земаљске
владе
ових
земаља
.
—
Ми
смо
вам
мјесто
нашли
,
драги
пријатељу
,
према
вашим
способностима
,
али
висока
земаљска
влада
за
Босну
и
Херцеговину
,
прије
него
шта
би
вам
коначно
подијелила
тако
важну
позицију
тражи
од
вас
очитовање
,
да
повучете
свој
потпис
који
сте
потписали
на
меморандуму
.
Тим
вам
се
даје
прилика
,
да
прекинете
непријатељство
према
управи
ове
земље
,
да
се
не
мијешате
ни
у
какве
политичке
агитације
и
да
слушате
шта
вам
се
с
овог
мјеста
каже
.
Боривој
Хаџи-Костић
је
све
до
пошљедње
изјаве
слушао
са
ужасном
запетошћу
,
и
тек
ове
пошљедње
га
ријечи
пробудише
као
из
неког
сна
.
Бијаше
забезекнут
.
Као
да
се
преварио
да
је
то
чуо
,
већ
му
се
само
нешто
причинило
.
—
Под
тим
условом
вам
земаљска
влада
за
Босну
и
Херцеговину
даје
мјесто
—
доврши
владин
савјетник
,
озбиљно
и
званично
понављајући
смисао
мало
час
реченог
.
Боривој
Хаџи-Костић
се
код
ових
ријечи
потпуно
прибрао
и
схватио
,
да
је
то
збиља
.
—
Како
—
ако
сам
разумио
,
ви
захтјевате
,
да
повучем
,
да
тргнем
свој
потпис
,
који
сам
дао
под
меморандум
—
јесте
ли
то
казали
?
—
питао
је
Боривој
полу
збуњено
.
—
Јест
то
сам
казао
у
име
високе
земаљске
владе
.
—
Извините
,
господине
,
мојој
слободи
,
поче
Боривој
сасма
отворено
разлагати
.
Ви
имате
право
од
мене
захтевати
да
признам
државну
идеју
ових
земаља
,
то
би
било
правилно
и
поштено
од
вас
,
али
од
мене
захтијевати
да
тргнем
своју
ријеч
,
то
значи
,
да
погазим
свој
карактер
,
а
на
то
немате
права
,
то
сматрам
за
недозвољено
дјело
.
—
Ми
не
захтјевамо
од
вас
да
погазите
ријеч
—
говорио
је
савјетник
увјерљивим
тоном
,
прикривајући
непријатно
чувство
—
ми
захтјевамо
да
повучете
свој
потпис
и
тиме
изгладите
несугласице
које
међу
нами
владају
.
—
То
што
ви
захтјевате
,
то
значи
дословно
погазити
ријеч
,
јавно
пљунути
на
свој
карактер
—
—
То
ви
тумачите
тако
,
у
осталом
вас
се
јавност
ништа
не
тиче
.
—
Ви
захтјевате
од
својих
званичника
,
да
погазе
своју
ријеч
,
да
пљују
на
свој
карактер
,
па
онда
да
их
унапређујете
?
Је
ли
то
ваша
пошљедња
,
је
ли
то
ваш
пошљедњи
услов
,
да
ми
у
мојој
рођеној
домовини
тек
онда
дајете
мјеста
,
када
погазим
свој
образ
?
—
Тајник
је
потпуно
схватио
свој
неуспјех
у
овом
потхвату
и
осјећаше
у
какав
је
незгодан
положај
дошао
,
из
којег
се
није
лако
дало
исплести
,
а
да
остане
чист
.
Јер
ако
ово
изађе
у
јавност
,
а
све
говори
за
то
,
да
ће
тако
бити
,
то
би
била
страшна
бламажа
за
земаљску
владу
,
а
његов
личан
пораз
.
—
Не
драги
пријатељу
,
од
вас
то
нико
не
захтјева
,
ни
мој
захтјев
не
садржи
тако
што
,
ми
само
хоћемо
лојалне
и
одане
званичнике
—
изговори
савјетник
свом
тежином
,
да
би
увјерио
младог
човјека
пред
собом
.
—
Господине
владин
савјетниче
!
—
оно
што
ви
желите
,
то
је
ужасно
—
прекиде
Боривој
овај
покушај
да
га
ико
увјери
о
нечему
противном
од
онога
у
што
је
увјерен
.
—
Да
у
мени
тиња
још
и
једна
најмања
искра
поноса
и
да
нема
у
мени
ни
трунке
поштовања
према
власти
,
у
мени
би
се
ево
сад
морало
све
ускомјешати
и
узбудити
,
сав
људски
понос
,
те
бих
бранио
оно
на
што
има
права
сваки
син
и
пошљедње
државе
дивљака
афричких
.
Ако
ми
немате
ништа
друго
казати
,
молим
да
ме
отпустите
—
сврши
Боривој
озбиљним
гласом
,
да
не
би
дао
повода
каквој
незгодној
ситуацији
зањ
.
Владин
савјетник
се
осјећао
осрамоћен
,
понижен
и
побеђен
.
Но
овај
се
догађај
десио
између
четир
ока
и
четир
зида
,
дакле
могло
се
спријечити
да
не
постане
јавна
срамота
.
Ту
владин
савјетник
сву
своју
снагу
позове
у
помоћ
,
све
мишљење
,
мржњу
,
лукавство
и
сва
она
средства
,
која
су
му
до
сада
вазда
била
на
услузи
и
против
веће
силе
ауторитета
и
против
самог
закона
.
—
Ми
се
не
разумјемо
господине
—
поче
савјетник
лаганим
увјерљивим
гласом
,
показујући
на
лицу
своје
жаљење
и
негодовање
,
што
се
тако
мало
разумијевају
.
—
Ми
се
потпуно
разумијемо
—
прекиде
га
Боривој
.
Савјетник
намргоди
чело
и
погледа
Боривоја
укоравајући
га
.
Онда
настави
сасвим
лаганим
,
присебним
тоном
.
—
Друштвени
бон
—
тон
захтјева
,
да
се
туђе
мишлење
саслуша
,
а
не
да
се
прекида
—
изговори
увријеђеним
гласом
.
Боривој
пође
.
—
Ми
немамо
шта
даље
говорити
—
изговори
Боривој
скоро
у
себи
и
спремаше
се
на
полазак
.
—
Пардон
,
молим
,
изволите
се
стрпјети
,
можда
ипак
још
нисмо
свршили
за
час
—-
изговори
савјетник
тако
неодређено
,
да
Боривој
није
могао
више
разумјети
шта
овај
човјек
тајно
намјерава
.
Владин
савјетник
га
задржаваше
и
ако
би
га
најрадије
ухватио
за
раме
и
изгурао
га
на
врата
и
викнуо
му
:
марш
ван
,
псино
влашка
марво
босанска
!
Но
сада
то
никако
није
смио
учинити
.
—
Изволите
казати
шта
желите
!
рече
савјетник
сакривајући
љутњу
и
презирање
.
Боривој
ћуташе
на
овако
словљавање
.
—
Но
,
па
изволите
,
ја
ћу
вас
саслушати
—
настави
савјетник
мирније
,
да
Боривоја
овим
начином
склони
да
говори
.
—
Само
изволите
казати
све
шта
имате
рећи
,
јер
се
тек
морамо
споразумјети
—
нукао
је
владин
савјетник
Боривоја
још
неодређеније
и
неизвјесније
.
—
Ви
ме
господине
,
нукате
и
тиме
ми
дајете
права
,
да
вам
кажем
своје
становиште
,
рече
Боривој
одлучно
.
Владин
савјетник
се
удуби
у
мисли
.
Он
осјећаше
велику
одговорност
,
у
коју
сам
себе
гура
овим
изазивањем
,
јер
ако
не
чује
ништа
од
значаја
или
ако
чује
нешто
,
што
ће
морати
прећутати
,
остаје
срамота
на
њему
док
је
жив
.
Но
надао
се
,
да
не
ће
бити
тако
.
Владин
савјетник
се
брзо
стави
у
положај
као
члан
информационог
бироа
и
не
ће
се
дати
завести
,
збунити
нити
ће
себи
дозволити
,
да
истрчи
у
каковом
год
пренагљеном
чину
.
-
Изволите
само
све
казати
,
да
се
споразумијемо
.
—
Када
ми
дајете
то
право
,
онда
ме
изволите
саслушати
.
Неправду
ми
чините
што
мени
као
сину
ове
земље
не
дате
љеба
у
мојој
рођеној
домовини
.
Чекао
сам
ево
већ
двије
године
,
да
учините
своју
дужност
према
једном
сину
ових
земаља
,
чекао
сам
,
да
ми
дате
мјеста
,
да
служим
својој
домовини
.
Тиме
сам
показао
доста
и
домољубља
и
лојалности
.
Али
то
је
све
забадава
било
,
јер
ви
хоћете
да
у
својој
служби
имате
или
безкарактере
,
али
да
стварате
незадовољенике
.
—
Опомињем
вас
,
да
ми
овим
ништа
нисте
казали
,
што
би
могло
ријешити
наш
спор
.
У
овим
питањима
задржавамо
мнијење
за
себе
—
прекине
га
савјетник
.
—
Када
желите
,
то
ћу
вам
казати
и
другу
истину
.
Нас
Србе
не
само
да
запостављате
,
већ
нам
ни
љеба
у
рођеној
домовини
недате
,
а
што
је
још
горе
,
то
је
,
да
нас
без
повода
гоните
.
Тиме
сте
отуђили
српску
омладину
,
српски
народ
и
идете
против
нашег
поштења
и
створили
сте
ужасно
стање
у
овој
земљи
.
Ту
се
савјетнику
смрачи
лице
,
но
ћуташе
.
—
Управа
у
Бечу
не
познаје
ни
овог
народа
,
ни
њихове
омладине
,
ви
је
не
извјештавате
добро
.
—
Је
сте
ли
се
ви
о
томе
увјерили
?
—
Не
ја
само
,
него
читав
српски
народ
у
овим
земљама
,
коме
је
данас
горе
под
Аустријом
,
него
за
вријеме
турског
апсолутизма
,
мјесто
да
сте
нас
задовољили
,
довели
сте
нам
странце
на
врат
.
—
Међу
званичништвом
има
половица
домородних
синова
.
—
Кога
ви
то
управо
сматрате
за
странце
?
—
Свако
је
странац
који
се
не
поноси
оном
земљом
,
која
га
храни
и
ко
није
у
стању
да
погине
за
груду
на
којој
се
родио
и
која
га
храни
.
—
И
од
самих
домородних
синова
сте
створили
странце
домовине
,
не
,
изроде
.
—
Охо
,
охо
,
млади
господине
—
ви
се
заукавате
.
О
вами
се
само
зло
говори
по
граду
—
немојте
.
.
—
Ни
о
вами
се
не
говори
добро
,
господине
савјетниче
!
—
Но
па
реците
управо
шта
хоћете
.
У
осталом
говорите
само
—
настави
Улрих
,
чекајући
онај
моменат
,
када
ће
чути
што
жели
.
—
Ви
сте
нам
дошли
да
донесете
страну
културу
,
а
нашу
рушите
.
Тиме
сте
нарушили
стари
ред
и
опће
законе
.
Но
вечити
закон
не
трпи
никаквог
нарушавања
ровнотеже
у
свијету
,
а
ни
једно
таково
дјело
не
остаје
некажњено
.
Вечити
закон
је
јачи
и
од
људи
и
од
бајунета
и
од
топовских
кугли
.
—
Управо
шта
хоћете
—
још
ми
нисте
ништа
јасно
казали
?
—
говорио
је
савјетник
нестрпјељиво
и
нервозно
чекао
нешто
.
—
Ако
хоћете
да
вам
говорим
у
име
сељака
,
онда
вам
кажем
,
да
је
сељаку
данас
теже
него
под
турским
јармом
.
У
име
његово
вам
велим
:
ослободите
српског
сељака
од
новог
ропства
.
Ако
пак
хоћете
да
вам
говорим
као
омладинац
српски
,
онда
ме
чујте
.
Боривој
Хаџи-Костић
се
стави
у
нападачки
положај
.
—
Дајте
српском
омладинцу
потпуну
слободу
свуд
и
на
сваком
мјесту
,
ослободите
га
у
званију
од
шпијуна
и
сваког
насиља
,
признајте
му
достојанство
,
и
испуните
и
према
њему
дужности
човјечанске
и
сва
права
,
која
човјек
ужива
и
у
дивљачким
државама
.
Ја
вам
то
говорим
у
име
читаве
српске
омладине
.
Ми
хоћемо
да
важимо
у
нашој
домовини
као
сила
,
као
оно
што
и
јесмо
,
и
да
свуд
и
свагде
нас
питате
,
када
се
рјешава
о
питањима
наше
домовине
.
Јер
када
се
у
једној
европској
земљи
стављају
у
званија
и
они
људи
,
који
су
револуцију
стварали
,
савјетник
се
ускомјеша
.
—
Који
су
барикадама
и
бајунетима
устајали
против
силе
,
револуцију
—
—
А
,
ви
хоћете
револуцију
!
викне
владин
савјетник
,
брзо
зазвони
,
скочи
према
вратима
,
гдје
се
појаве
:
слуга
званија
и
два
друга
званичника
.
—
А
,
ви
хоћете
револуцију
!
—
настави
савјетник
сада
смелије
и
слободније
.
—
Велику
Србију
,
је
ли
то
рекосте
.
То
је
ваш
стари
велико-српски
покрет
,
да
уништите
странце
у
овијем
земљама
—
ту
је
савјетник
мислио
на
себе
и
прође
га
језа
од
једне
помисли
,
и
сам
себе
сугерира
,
да
је
ово
истина
,
што
је
сад
рекао
.
—
Ви
сте
велеиздајник
!
Када
спази
остале
,
он
се
још
већма
охрабри
.
—
Записник
брзо
!
викне
савјетник
сав
уздрхтан
и
узбуђен
.
Једва
је
дочекао
ону
ријеч
,
ону
изјаву
,
коју
чека
тако
дуго
,
нервозно
,
саз
поништен
у
себи
.
Лице
владиног
савјетника
бијаше
блиједо-зелено
.
—
Ја
се
записника
не
бојим
,
јер
нисам
ништа
против
закона
учинио
—
одлучно
протестоваше
Боривој
против
овог
поступка
.
Међу
тим
савјетник
даде
знак
слузи
,
овај
се
удаљи
.
—
Овај
је
господин
револуцију
прокламовао
—
викне
савјетник
својим
званичницима
свом
строгошћу
једног
полицајног
шефа
—
Узећемо
га
на
записник
.
-
То
нисам
чинио
,
господине
савјетниче
—
бранио
се
Боривој
против
савјетникове
тужбе
,
да
је
револуцијом
претио
.
—
То
је
био
смисао
ваших
ријечи
.
—
То
је
неистина
—
оштро
се
бранио
Боривој
,
—
Пишите
!
заповједаше
савјетник
двојици
званичника
и
не
гледаше
више
на
Боривоја
.
Када
је
записник
био
готов
,
владин
савјетник
захтјеваше
од
Боривоја
Хаџи-Костића
,
да
га
потпише
.
—
Свога
потписа
никад
нисам
давао
под
лаж
—
одбијао
је
Боривој
овај
насилнички
покушај
владиног
савјетника
,
да
га
учини
бунтовником
.
—
Нећете
?
!
—
рече
савјетник
строго
и
опет
зазвони
.
Унутра
уђоше
два
оружника
.
—
Водите
га
у
истражни
затвор
-
заповједаше
савјетник
строго
.
Боривој
Хаџи-Костић
је
био
спреман
да
се
покори
сили
.
Но
ту
се
окрете
савјетнику
и
рече
му
:
—
Све
се
да
учинити
с
бајонетима
,
само
се
не
може
сједити
на
њима
.
И
не
обзирући
се
да
се
Боривој
покорава
,
владин
савјетник
се
окрене
стражарима
и
осорно
им
заповједи
да
га
воде
.
Пошљедње
ријечи
Боривојеве
су
савјетника
узбуниле
.
Ван
сваког
очекивања
се
све
брзо
сврши
.
Боривоја
Хаџи-Костића
из
савјетниковог
одјељења
одведоше
у
истражни
затвор
.
Када
је
тајник
остао
сам
,
све
је
дрхтало
у
њему
од
задовољства
,
страха
и
узбуђења
,
у
које
га
је
довео
један
„
Влах
“
,
а
и
од
гадости
,
што
се
с
овим
„
Влахом
“
овако
свршило
.
Сад
више
није
страховао
,
да
ће
ово
бити
његова
срамота
,
он
се
извукао
из
ове
афере
,
а
и
сами
остали
чланови
владе
ће
бити
задовољни
са
оваким
свршетком
овог
незадовољеника
,
који
је
до
сада
толико
сметао
у
јавности
.
Покушало
се
с
њиме
под
условима
,
које
овај
није
примио
.
Да
се
мирно
удалио
одавде
,
сада
би
тек
од
њега
постао
бунтовник
,
а
што
му
се
у
том
стало
на
пут
,
то
је
његова
заслуга
.
Узбуђени
час
прође
и
савјетник
се
задовољно
осмијехну
.
Пред
његовим
душевним
очима
пуче
неизмјерна
даљина
из
које
као
да
је
дувао
нов
свјеж
ваздух
у
његову
душу
.
Тај
празни
простор
се
поче
пунити
са
шареним
примамљивим
сликама
;
на
њој
нема
фесова
,
ни
мунара
,
ни
православних
цркви
ни
камилавки
,
ни
турбана
,
ни
чалми
.
Већ
се
видио
у
фотељи
бечког
министарства
,
као
министарски
савјетник
,
јер
заслуга
је
ето
ту
.
У
Бечу
ће
отпочети
нов
живот
,
и
кућа
ће
му
другачије
цветати
а
и
за
кћер
ће
се
моћи
боље
побринути
.
Кад
помисли
на
кћер
,
очинско
срце
му
бијаше
узбуђено
.
То
је
била
страшна
мисао
за
њ
;
ту
није
знао
себи
дати
савјета
.
Када
се
послије
ове
мисли
опет
врати
у
мислима
на
овај
догађај
,
који
се
мало
час
одиграо
у
његовом
одјелењу
,
у
његовој
души
овлада
пустош
...
Боривој
Хаџи-Костић
стајаше
пред
шефом
истражног
затвора
у
ходнику
затвора
.
—
Ко
сте
ви
—
како
с
зовете
?
питао
га
је
сурово
шеф
затвора
.
—
Зовем
се
Константин
Хаџи-Костић
.
—
То
није
ваше
право
име
.
Пазите
да
се
не
огријешите
о
законе
и
истину
!
Реците
своје
право
име
!
—
Ја
истину
говорим
.
Зовем
се
Константин
Хаџи-Костић
.
Ми
се
познајемо
још
од
прије
двадесет
година
,
када
сте
ме
у
сличној
ствари
затворили
.
—
Ви
сте
тада
били
дијете
,
како
сам
вас
могао
затворити
.
Пазите
,
ви
говорите
бесмисао
.
—
Ви
сте
ме
прије
двадесет
година
затворили
.
—
То
нијесте
били
ви
,
већ
ваш
отац
—
њега
нема
више
.
—
Ви
лудо
говорите
.
—
Кога
сте
ви
тада
затворили
,
тог
је
додуше
мрак
прогутао
,
да
,
њега
нема
више
међу
живима
,
да
,
ви
сте
га
