имје
садржина
позната
,
па
су
онда
полако
шчитавали
,
докле
нису
достигли
да
читају
онако
како
се
прича
,
лепо
,
с
нагласком
и
мелодијом
.
А
учили
су
и
казивали
напамет
само
оне
краће
комаде
у
„
Читанчици
“
,
који
су
у
стиху
.
У
почетку
су
деца
просто
цртала
поједина
слова
,
докле
им
нису
добро
запамтила
облик
.
Па
и
доцније
је
Радиша
много
пазио
на
то
,
да
пишу
полако
и
лепо
.
Зато
је
чешће
и
он
писао
на
табли
по
краснопису
и
позивао
децу
,
да
и
она
тако
пишу
.
Зато
су
га
много
и
копирала
и
Радишини
су
ученици
у
првом
разреду
лепше
писали
него
нечији
у
четвртом
.
Из
граматике
је
Радиша
врло
мало
узео
.
То
су
апстракције
,
које
,
вели
,
нису
за
децу
.
Објаснио
им
је
у
овом
разреду
само
,
шта
је
реч
и
реченица
.
Уз
ову
писмену
страну
Радиша
је
обраћао
пажњу
и
на
говор
у
деце
.
У
Загорици
се
у
главноме
правилно
говорило
,
а
где
су
деца
одступала
од
књижевнога
језика
,
он
им
је
само
рекао
:
боље
је
да
кажете
овако
и
овако
.
3
.
У
Рачуну
Као
што
се
видело
,
Радиша
је
одмах
почео
с
десетицама
и
очигледно
.
С
јединицама
је
сматрао
за
непотребно
и
дангубно
,
пошто
су
деци
познате
,
те
не
би
било
ничега
вишега
и
новога
;
а
колико
је
потребно
,
поновиће
се
с
десетицама
,
кад
се
једна
десетица
исече
на
јединице
.
А
главно
је
:
очигледност
и
систематски
рад
с
очигледним
средствима
.
А
пошто
рачунаљке
још
није
имао
,
он
се
,
још
боље
,
послужио
овим
десетицама
на
картону
,
с
којима
су
радила
сва
деца
.
Најнеобичније
је
то
,
што
Радиша
целе
ове
прве
године
није
предавао
писмено
рачунање
.
Говорио
је
,
имаће
кад
;
то
су
апстракције
којима
се
завршује
учење
,
а
не
почиње
.
А
да
би
оне
биле
јасне
,
ваља
положити
добар
темељ
.
Ваља
створити
јасне
представе
о
количинама
и
њиховим
односима
,
те
да
се
лако
и
поуздано
с
њима
мисли
,
па
ће
се
лако
оне
записати
.
Ваља
најпре
имати
у
глави
,
па
је
онда
лако
записати
то
;
а
,
обрнуто
,
оним
записаним
се
тешко
ствара
оно
у
глави
.
Зато
прво
очигледност
и
очигледно
стварање
појмова
о
количинама
и
њиним
одношајима
,
после
тога
вежбање
у
тим
радњама
усмено
,
напамет
,
те
да
се
са
задобивеним
представама
и
појмовима
ради
лако
као
и
с
другима
,
па
тек
онда
долази
писмено
,
као
виши
ступањ
,
и
оно
онда
неће
бити
тешко
.
А
досадање
су
тегобе
и
долазиле
отуда
,
што
се
радило
наопако
,
натрашке
,
неприродно
,
и
почињало
се
с
оним
,
чиме
треба
да
се
завршује
...
Све
су
радње
рачунске
деца
радила
најпре
с
овим
десетицама
и
јединицама
на
картону
а
после
на
таблицама
цртама
и
тачкама
,
а
за
тим
и
са
другим
предметима
.
За
тим
су
све
то
огледала
на
памет
,
без
очигледних
средстава
.
Овако
су
напослетку
израчунавала
и
најтеже
рачуне
,
без
обзира
на
лаке
и
тешке
,
округле
и
неокругле
и
дељиве
и
недељиве
бројеве
.
На
пример
,
све
су
бројеве
до
сто
делили
за
двојицу
,
па
за
тројицу
,
четворицу
итд
.
Ако
што
претекне
,
то
се
исече
или
промени
у
новац
,
у
паре
или
друге
делове
па
се
онда
и
они
поделе
.
А
чим
би
запели
у
усменоме
,
врате
се
на
очигледност
и
помогну
се
њоме
.
На
пример
,
ако
се
пита
колико
је
37
и
49
,
онда
су
Радишини
ђаци
у
памети
овако
рачунали
:
30
и
40
то
је
70
,
а
7
и
9
чини
16
;
и
оних
70
чини
свега
86
.
Ако
су
имали
овакав
задатак
:
у
забрану
је
93
дрвета
;
ако
се
одсече
27
,
колико
ће
остати
?
онда
су
рачунали
овако
:
ако
од
93
дрвета
одсече
10
,
остане
83
,
а
ако
одсече
20
,
остане
73
;
ако
одсече
и
она
3
,
остаће
равно
70
.
То
је
одсекао
23
,
а
он
треба
да
одсече
27
,
дакле
још
4
.
Ако
од
70
одсече
4
,
остаће
66
.
Дакле
,
кад
се
од
93
дрвета
одсече
27
,
остаће
још
66
дрвета
.
Ако
су
имали
да
израчунају
колико
је
пет
пута
по
19
,
онда
су
радили
овако
:
5
пута
по
10
јесте
50
,
и
5
пута
по
9
то
је
45
;
и
оних
50
,
чини
свега
95
.
Ако
су
имали
неки
број
нпр
.
85
да
поделе
на
три
једнака
дела
или
три
једнаке
гомиле
,
онда
су
на
сваку
метнули
по
20
и
тако
поделили
60
.
Сад
још
имају
да
поделе
онај
остатак
од
60
до
85
,
а
то
је
25
.
Ако
и
то
поделе
на
три
места
,
биће
по
8
и
претиче
један
.
На
сваком
месту
дакле
28
и
једна
трећина
.
Радили
су
и
оваке
задатке
:
сто
да
поделимо
за
тројицу
тако
,
да
први
добије
један
део
,
други
двапут
толико
а
трећи
колико
ова
обадвојица
.
Онда
сто
ваља
да
поделимо
на
шест
делова
па
првом
да
дамо
један
део
,
другом
два
,
а
трећем
три
дела
.
Кад
сто
делимо
на
шест
гомила
,
онда
ћемо
најпре
метнути
на
сваку
по
10
,
то
је
60
;
остане
још
40
.
Ако
на
сваку
метнемо
још
по
5
биће
на
свакој
по
15
и
остаће
још
10
.
Од
10
на
сваку
можемо
да
метнемо
још
по
1
,
те
да
буде
по
16
и
остане
само
4
.
Сад
још
можемо
да
метнемо
на
сваку
по
пола
и
биће
16
и
по
и
претекне
1
.
Ако
и
ово
1
поделимо
на
шест
места
,
биће
свуда
по
једна
шестина
.
Први
ћи
дакле
добити
16
и
по
и
једну
шестину
,
други
двапут
толико
,
а
то
је
33
и
две
шестине
,
а
трећи
3
пута
по
16
и
по
,
то
је
49
и
по
,
и
3
пута
по
једну
шестину
,
јесу
три
шестине
или
половина
,
свега
50
.
4
.
У
Земљопису
и
Историји
Без
познавања
своје
земље
не
може
се
познати
ни
свој
народ
ни
знаменити
догађаји
у
историји
његовој
;
а
да
се
она
позна
,
мора
се
почети
од
места
.
Зато
су
и
била
она
два
излета
,
не
само
да
Радиша
види
своје
село
него
и
да
ученици
његови
виде
што
више
и
даље
од
своје
куће
и
школе
.
Видели
су
и
стране
света
.
То
су
после
нашли
и
у
школи
и
знали
су
које
је
која
страна
света
.
Ваљало
је
после
ићи
даље
од
свога
села
,
наоколо
,
а
у
пролеће
се
попети
на
које
још
брдо
,
и
даље
од
свога
села
,
те
да
се
види
што
већи
простор
и
покаже
што
више
великих
брда
,
равница
,
река
,
вароши
и
села
.
Показивао
је
опет
на
којој
је
страни
који
народ
и
која
земља
.
А
на
крају
године
покушавао
је
да
ово
и
нацрта
,
и
то
прво
на
земљи
а
после
и
на
таблицама
и
хартији
,
те
да
деца
боље
упамте
.
Из
Историје
је
могло
доћи
само
оно
,
што
је
најглавније
:
оно
о
Св
.
Сави
,
тако
исто
о
цару
Душану
Силном
,
о
боју
на
само
најглавније
и
о
догађајима
у
оним
знатним
местима
,
која
се
виде
у
околини
ближој
или
даљој
.
А
гусле
су
и
даље
у
рукама
Радишиним
биле
згодно
средство
за
буђење
националне
свести
и
љубави
према
јунацима
нашим
и
јуначним
делима
њиховим
.
5
.
У
Науци
Хришћанској
У
овоме
предмету
Радиша
је
имао
највише
муке
.
Онако
није
ваљало
како
је
он
учио
,
а
боље
му
је
веома
тешко
било
наћи
и
изабрати
.
Неразумљиве
речи
,
реченице
,
догме
и
други
састави
,
па
ма
они
били
и
молитве
,
не
буде
побожност
,
а
причање
библиско
од
деце
далеко
је
.
Имаће
ближих
,
бољих
и
пречих
ствари
од
еврејске
историје
.
Зато
је
из
старог
завета
узео
само
заповести
божје
,
и
то
на
српскоме
,
објаснивши
их
увек
по
којом
пригодном
причом
из
живота
;
а
из
новог
завета
причао
је
ове
године
само
о
Божићу
,
о
животу
и
науци
Христовој
укратко
и
о
страдању
његовом
и
Ускрсу
.
А
што
се
молитава
тиче
,
остао
је
целе
године
при
оном
простодушном
„
Боже
,
помози
“
у
почетку
учења
и
„
Боже
и
Свети
Саво
,
дај
нам
да
опет
здраво
дођемо
и
у
здрављу
продужимо
учење
“
на
крају
дневног
учења
.
И
чиме
се
год
могла
будити
права
побожност
,
она
унутарња
,
у
срцу
а
не
спољна
,
лицемерна
и
сујеверна
,
он
је
будио
и
код
малих
и
код
великих
.
Али
му
се
чинило
,
да
ова
наука
највише
може
да
утиче
на
дела
људска
:
да
људи
чине
добро
,
а
од
рђавих
дела
да
се
уздржавају
.
Зато
је
на
то
и
пазио
код
деце
и
тежио
,
да
се
код
њих
развијају
правилни
и
пријатељски
одношаји
.
„
Воли
другога
као
и
себе
самога
“
и
„
Не
чини
никоме
оно
,
што
не
волиш
да
теби
други
чини
“
—
то
су
биле
идеје
водиље
Радиши
у
овоме
послу
и
ученицима
његовим
у
владању
и
животу
.
И
,
захваљујући
неизмерној
безазлености
и
простодушности
деце
загоричке
и
својој
благој
и
доброј
нарави
,
Радиша
је
и
у
овоме
имао
велика
успеха
.
6
.
У
Познавању
природе
Радишини
су
ученици
живели
у
природи
и
познавали
су
је
довољно
.
Зато
је
на
томе
мало
имао
да
ради
,
само
да
им
помаже
;
а
та
се
помоћ
састојала
у
томе
,
да
их
упућује
,
да
тачније
посматрају
природне
предмете
и
појаве
око
себе
.
Животиња
познају
доста
а
готово
и
све
шумско
и
културно
биље
;
само
минерала
мало
познају
,
јер
им
је
све
камен
и
земља
.
Ваљало
је
дакле
показивати
им
згодном
приликом
врсте
камења
и
врсте
земље
,
кад
се
на
коју
наиђе
.
Онда
је
ваљало
свратити
пажњу
деци
на
то
,
како
вода
на
топлоти
испарава
а
пара
иде
у
висину
;
како
од
паре
постане
опет
вода
и
како
се
расхлади
;
како
киша
и
снег
не
могу
да
падају
кад
нема
облака
,
а
роса
и
слана
кад
није
хладно
;
да
из
ниских
облака
пада
ситна
киша
а
из
високих
крупна
;
да
су
гром
и
муња
у
облаку
;
да
облаци
иду
у
разним
правцима
,
како
их
ветар
тера
;
да
ветрови
нису
подједнако
хладни
и
топли
,
да
зими
Сунце
стоји
ниско
на
небу
а
лети
високо
;
да
снег
прво
окопни
и
гора
почне
да
листа
на
присојним
странама
,
па
онда
у
осојним
;
да
многе
птице
у
пролеће
долазе
к
нама
а
у
јесен
одлазе
;
да
зими
нема
ни
мува
,
ни
буба
,
ни
лептира
;
да
се
многе
животиње
завуку
дубоко
у
земљу
и
ту
преспавају
целу
зиму
;
да
многе
угину
;
па
се
у
пролеће
легу
нове
из
јаја
;
да
су
та
јаја
њихова
веома
ситна
,
сакривена
и
да
им
зима
не
шкоди
;
да
су
гусеничина
јаја
по
дрвећу
а
мувина
по
кућама
и
собама
;
да
у
пролеће
све
измили
и
оживи
а
биље
озелени
;
да
на
изворима
неким
пресушује
вода
а
на
неким
не
пресушује
;
да
су
и
потоци
и
реке
веће
у
јесен
и
у
пролеће
него
лети
и
зими
;
да
све
воде
нису
једнаке
,
и
тако
даље
.
И
то
је
довољно
.
А
за
ово
не
треба
нарочитих
часова
.
Све
ово
иде
узгред
и
згодном
приликом
а
нарочито
у
шетњи
.
Тамо
се
могу
заподевати
и
дужи
разговори
о
ономе
што
се
види
.
Само
ништа
невиђено
,
ништа
само
речима
и
ништа
из
књиге
.
Јер
се
природа
учи
само
из
природе
,
а
никако
из
књиге
.
7
.
У
Цртању
Радиши
је
Цртање
одвише
требало
не
само
за
вежбање
руке
и
ока
и
за
развијање
осећања
за
оно
што
је
лепо
,
него
и
за
Ручни
рад
и
ону
стваралачку
моћ
,
коју
је
желео
да
развије
у
својих
ученика
.
Зато
је
и
полагао
на
њега
велику
пажњу
.
Видели
смо
,
да
су
деца
првог
дана
,
и
пре
писања
,
почела
да
цртају
.
За
тим
су
цртала
поједина
слова
печатана
,
мала
и
велика
па
чак
и
писана
,
докле
нису
ухватила
њихов
правилан
облик
.
Онда
се
цртање
продужило
за
себе
.
Деца
су
цртала
сваку
лакшу
ствар
не
само
с
правим
него
и
кривим
линијама
:
Месец
пун
,
пола
и
нов
,
Сунце
,
погачу
,
точак
,
јаје
,
мотику
,
ашов
,
сикиру
,
будак
,
лопату
,
грабуље
,
даску
,
греду
,
сврдао
,
тестере
,
лишће
од
разног
дрвећа
,
глисту
,
змију
и
рибу
,
перо
и
тицу
,
разно
домаће
посуђе
,
реку
и
брдо
,
пут
и
тако
даље
.
И
радости
дечје
није
било
веће
,
него
кад
су
нешто
направила
да
сасвим
личи
на
оно
што
су
хтела
да
направе
.
Кроз
кратко
време
деца
су
почела
да
се
такмиче
и
ко
ће
боље
што
да
нацрта
,
као
и
у
томе
,
ко
ће
лепше
да
пише
.
И
,
дабогме
,
да
је
било
и
талената
за
дивљење
као
год
и
немоћи
с
потпуним
неуспехом
.
Али
сам
успех
и
не
вреди
толико
,
колико
она
трудба
да
се
до
њега
дође
.
8
.
У
Ручном
раду
Ово
је
предмет
,
у
који
је
Радиша
полагао
највише
наде
,
којим
је
намеравао
да
препороди
своје
село
.
Јер
и
само
читање
и
писање
јесте
средство
да
се
до
знања
дође
;
а
знање
је
опет
само
по
себи
штуро
и
мртво
,
ако
се
не
претвара
у
умење
и
не
поправља
човека
и
његов
живот
.
„
Две
поправке
дакле
имам
да
вршим
,
говорио
је
Радиша
у
себи
.
Једна
је
на
човеку
,
на
његовом
телу
и
души
,
а
друга
је
у
животу
његовом
,
у
раду
и
одмору
,
у
бољим
алатима
и
бољој
постељи
,
у
бољој
тековини
и
штедњи
,
у
ономе
што
се
тиче
здравља
,
чувања
његова
и
отклањања
онога
што
га
убија
.
А
све
се
ово
не
може
вршити
без
разумевања
,
без
бољих
алата
,
бољих
кућа
,
бољих
станова
,
бољега
покућанства
,
бољега
реда
у
кући
,
боље
врсте
воћа
,
поврћа
и
стоке
.
Морам
дакле
поред
знања
и
писмености
ширити
и
умешност
,
основе
заната
и
основе
рационалније
пољопривреде
,
привреде
и
живота
у
опште
.
А
то
се
постиже
само
радом
.
Зато
рад
,
рад
и
само
рад
.
У
раду
се
и
тело
развија
и
душа
напредује
,
а
рад
је
и
по
себи
врлина
најпотребнија
за
живот
.
Нека
он
буде
само
умерен
,
одмерен
,
одабран
,
промишљен
и
правилан
,
па
ето
не
само
правилнога
развитка
телесног
и
душевног
него
и
усавршавања
у
раду
и
спремања
за
савршенији
живот
.
А
друго
не
може
ни
бити
задатак
васпитању
народном
и
васпитању
његовога
подмлатка
.
Зато
је
,
као
што
видесмо
,
још
првих
дана
од
ученика
направио
мале
калдрмџије
и
мале
баштоване
.
Отуда
после
и
леса
пред
школом
,
и
чистаљке
,
и
сламни
простирач
,
и
колица
—
све
што
свака
кућа
треба
и
може
да
има
.
Доцније
се
све
ово
продужавало
.
Распоређено
је
где
треба
које
дрво
да
се
посади
и
ископане
рупе
за
то
;
са
свега
дрвећа
што
је
већ
било
у
дворишту
састругана
је
свака
сува
грана
и
прекраћене
оне
што
далеко
стрче
у
страну
те
кваре
облик
и
лако
их
може
изломити
и
ветар
и
снег
;
саграђена
је
у
једном
крају
до
школе
мала
дашчара
за
оставу
иструганих
дрва
,
те
да
не
кисну
,
и
у
свему
су
томе
деца
суделовала
.
А
пошто
у
школи
није
било
ни
собе
,
ни
кујне
за
Радишу
,
ни
трпезарије
за
децу
,
а
још
мање
радионице
за
Ручни
рад
,
то
за
ову
годину
о
правом
ручном
раду
није
могло
бити
ни
помена
.
Ипак
је
Радиша
нешто
чинио
и
за
ово
.
Прво
,
радио
је
сам
разне
потребе
у
кући
својој
,
које
би
му
пружила
варош
или
већа
култура
,
и
радио
их
је
алатом
,
које
је
он
донео
собом
и
који
не
би
онда
нашао
ни
у
варошима
нашим
.
А
деца
су
то
гледала
и
желела
да
и
сама
тако
раде
.
И
радио
је
све
по
нацрту
и
деца
су
гледала
,
како
то
све
може
тачно
да
се
размери
па
да
се
не
квари
него
да
иде
по
сигурном
путу
.
У
веће
се
столарске
радове
није
могао
упуштати
и
с
тога
,
што
нема
суве
грађе
,
а
од
сирове
не
вреди
ништа
ни
да
прави
;
а
није
имао
ни
где
ни
на
чему
да
ради
.
За
ствари
од
хартије
није
имао
картона
,
а
то
му
за
село
најмање
и
вреди
.
Много
би
му
више
вредело
плетарство
,
али
би
се
оно
ограничило
само
на
сламу
и
зукву
,
јер
у
Загорици
не
беше
ни
врбе
.
Зато
се
Радиша
преко
зиме
ограничио
више
на
цртање
и
износио
је
деци
разне
слике
од
бољега
намештаја
кућевнога
,
бољих
алата
и
разних
пољопривредних
ствари
.
А
да
би
деца
што
пре
сазнала
о
ономе
што
је
правилно
и
неправилно
,
Радиша
је
изградио
све
троугле
,
четвороугле
,
правилне
полигоне
и
круг
од
јачега
картона
и
дао
деци
с
по
једном
непотребном
новином
,
да
и
она
тако
изграде
себи
.
Деца
су
бележила
писаљком
наоколо
па
су
после
ножицама
исецала
;
или
су
одмах
исецала
поред
картона
.
Ако
у
рад
иде
и
стругање
,
цепање
и
ношење
дрва
и
ложење
пећи
,
онда
су
Радишини
ученици
и
то
радили
сваки
дан
.
9
.
У
Гимнастици
Каква
гимнастика
за
децу
на
селу
,
која
све
слободно
време
проводе
у
раду
код
куће
и
у
игри
и
потежу
сваки
дан
толики
пут
од
куће
до
школе
и
натраг
?
!
запитаће
неко
.
Тако
се
у
почетку
питао
и
сам
Радиша
.
Али
је
доцније
нашао
,
да
има
смисла
и
да
је
донекле
и
потребна
.
Има
мишића
,
који
се
тим
свакидањим
идењем
и
не
додирну
;
а
сви
дужим
седењем
омлитаве
.
А
за
потпун
развитак
телесни
ваља
да
се
развијају
што
више
и
боље
сви
мишићи
,
да
би
и
све
тело
добило
што
већу
снагу
,
округлину
и
гипкост
.
Јер
с
овим
упоредо
расте
и
душа
.
Сем
тога
деца
ваља
да
се
навикавају
на
пажњу
,
обзирност
и
послушност
,
а
то
се
веома
успешно
постиже
у
заједничким
покретима
по
команди
.
А
за
то
су
слободна
вежбања
у
реду
од
велике
вредности
.
Не
дакле
на
справама
него
у
реду
,
у
најразличнијем
покретању
и
руку
,
и
ногу
,
и
главе
,
и
целога
тела
,
као
и
у
окретању
у
месту
и
ходу
у
реду
.
Али
је
све
то
увек
морало
да
се
врши
на
чистом
ваздуху
и
кад
он
није
хладан
и
влажан
,
а
увек
с
вољом
и
веселошћу
.
Уз
ово
их
је
упућивао
да
се
надмећу
у
томе
,
ко
ће
више
да
скочи
у
даљину
и
у
висину
,
ко
ће
даље
да
баци
камена
с
рамена
,
омаушке
,
између
ногу
,
преко
главе
и
истрке
.
Али
је
највише
пазио
на
чист
ваздух
и
здравље
у
школи
.
10
.
У
Певању
О
овоме
предмету
Радиша
је
овако
мислио
.
Од
како
се
човек
одвојио
од
животиње
,
он
је
почео
измишљати
разне
инструменте
,
којима
је
производио
разне
гласове
и
арије
а
уз
неке
и
играо
.
И
тако
је
до
сад
безброј
тих
инструмената
у
свету
,
од
најпримитивнијих
па
до
најсавршенијих
;
и
сви
служе
на
то
,
да
производе
у
души
слушалаца
пријатно
расположење
и
веселост
.
А
један
такав
инструменат
носи
собом
сваки
народ
и
сваки
човек
.
То
је
грло
његово
.
И
што
је
који
народ
и
човек
на
вишем
ступњу
развитка
,
то
му
је
и
овај
инструменат
савршенији
.
Само
се
његова
музика
не
зове
свирање
него
певање
.
Песма
и
свирка
су
дакле
вазда
биле
потреба
душевна
и
она
ће
остати
то
за
навек
,
докле
буде
човека
.
Зато
и
ја
морам
подмиривати
и
ту
потребу
у
ученика
својих
.
Јер
без
песме
и
свирке
живот
би
био
хладан
и
сув
.
Инструмената
за
свирање
немам
,
нити
им
могу
донети
оне
савршеније
;
али
они
ми
и
не
требају
:
они
су
за
виши
ступањ
.
А
ове
простије
,
несавршеније
,
могу
имати
.
Ево
мени
гусала
,
а
деца
могу
и
гудети
и
свирати
у
њихове
свирајке
,
па
ће
се
после
ићи
даље
.
А
онај
богодани
инструменат
,
који
је
у
свакога
,
може
се
вежбати
сваки
дан
.
И
говор
је
песма
,
кад
се
он
врши
с
осећањем
,
тактом
и
достојанством
.
Одатле
да
пођем
даље
.
Прво
најпростије
и
најлакше
песме
,
а
миле
и
разумљиве
.
За
тим
све
теже
и
теже
,
све
сложеније
арије
и
узвишенија
осећања
,
па
докле
се
стигне
...
И
овде
од
онога
што
је
у
души
дечјој
.
А
то
су
песме
,
које
певају
сама
деца
и
њини
у
кући
;
само
то
да
улепшавам
,
поправљам
и
усавршавам
.
Ту
ће
доћи
и
славске
,
и
свадбене
,
и
јуначке
песме
гусларске
,
а
и
неке
лакше
црквене
,
које
су
деца
чула
или
ће
чути
у
цркви
;
а
може
бити
да
буде
која
и
са
жетве
,
мобе
или
села
,
и
то
ништа
не
мари
.
Само
да
буде
мелодије
и
да
је
буде
што
више
.
И
тако
је
и
радио
.
Уз
ово
није
занемарио
ни
свирање
.
Деци
је
не
само
допустио
да
свирају
него
их
је
у
томе
и
упућивао
и
показивао
им
,
како
се
праве
свирале
,
гусле
и
тамбуре
,
и
како
се
у
њих
свира
;
и
неки
су
од
њих
необично
лепо
свирали
у
свирајку
а
неки
гудели
и
певали
уз
гусле
.
А
доцније
Радиша
је
издвојио
четири
свирале
по
гласовима
те
су
мали
свирачи
свирали
заједно
,
као
у
хору
.
11
.
У
одржању
реда
и
понашању
Осетљивом
Радиши
је
најтеже
било
,
да
подеси
понашање
према
деци
,
ученицима
својим
.
Ако
буде
строг
и
суров
,
он
неће
упитомљавати
,
и
неће
привлачити
децу
себи
и
школи
па
отуда
и
науци
;
а
ако
буде
сувише
„
добар
“
,
деца
ће
злоупотребити
ту
сувишну
доброту
и
она
ће
му
онда
прећи
у
слабост
.
Ипак
би
боље
било
и
ово
друго
него
оно
прво
.
Срећом
Радиша
је
и
по
природи
својој
био
благ
и
добар
,
само
му
је
ваљало
да
се
чува
претераности
,
да
држи
меру
у
томе
и
да
се
стара
,
да
све
хладније
посматра
и
никад
не
пада
у
афекте
,
него
да
све
врши
и
отклања
хладним
разумом
!
И
то
му
је
било
најтеже
.
Тешко
је
не
бити
онакав
какав
си
и
бити
другојачи
но
што
си
:
а
претварати
се
није
ни
лако
ни
добро
.
Морао
је
дакле
сам
себе
да
мења
,
да
дотерује
,
да
васпитава
.
А
на
послетку
,
помишљао
је
,
тако
и
јесте
:
ја
сам
почетник
,
ја
не
смем
узети
да
сам
готов
,
особито
у
овоме
,
што
се
добива
тек
у
животу
и
с
годинама
...
Али
,
тек
,
какав
почетак
онакав
и
свршетак
.
Ваља
добро
да
почнем
,
па
ће
се
то
добро
и
продужавати
и
расти
;
а
ако
зло
почнем
,
тешко
ће
се
окренути
на
боље
...
Добро
је
да
будем
добар
и
благ
,
и
миран
и
сталожен
,
као
што
сам
;
тиме
ћу
тећи
љубав
и
поверење
код
деце
,
и
она
ће
ми
се
приближивати
.
Али
морам
бити
и
озбиљан
и
достојанствен
,
и
чувати
се
велика
смеја
и
раздраганости
исто
онако
као
и
велике
љутине
и
онога
што
из
ње
може
да
изиђе
:
тиме
ћу
тећи
поштовање
код
деце
и
власт
над
њима
.
И
ничим
се
више
не
бих
понизио
но
тиме
,
кад
бих
показао
,
да
не
умем
да
владам
собом
.
Зато
томе
највише
и
имам
да
се
учим
.
А
кад
ми
је
позив
да
другога
учим
,
морам
се
трудити
како
ћу
и
себе
учити
...
И
збиља
,
Радиша
је
у
почетку
и
сувише
испољио
своје
добро
и
меко
срце
и
деца
су
већ
почела
по
мало
да
му
га
злоупотребљавају
.
То
је
он
опазио
и
по
лабавијој
пажњи
дечјој
на
ред
и
по
несташлуку
њиховом
и
међусобном
задиркивању
.
Опазио
је
,
да
нека
мало
потрче
и
преко
школе
,
кад
с
одмора
улазе
у
њу
,
и
да
се
грабе
ко
ће
пре
да
одговори
на
питање
па
не
чекају
ред
.
А
једанпут
за
време
одмора
дотрча
један
немирко
сав
уплакан
и
стаде
се
тужити
на
друга
свога
Марка
,
што
га
је
тукао
.
Радиша
овога
дана
и
онако
не
беше
нешто
најбоље
расположен
па
плану
.
„
Казао
сам
им
и
настојавам
да
се
не
свађају
,
а
они
се
већ
и
потукли
!
“
помисли
он
у
себи
и
учини
му
се
,
да
ово
иде
у
непослушност
,
у
анархију
.
„
Зовните
га
овамо
!
“
викну
Радиша
тако
љутито
да
су
и
деца
опазила
да
се
наљутио
као
никад
досад
.
Зовнуше
кривца
и
овај
дође
,
а
Радиша
загрме
:
„
Што
си
га
тукао
?
“
У
кривца
се
још
опажала
разјареност
,
с
којом
је
онога
немирка
измлатио
,
па
сасвим
искрено
и
простодушно
а
љутито
рече
:
„
Господине
,
ми
се
лепо
играмо
,
а
он
све
истрчава
пред
нас
па
нам
смета
.
Ја
му
виках
:
немој
и
немој
,
а
он
баш
ни
абер
,
но
нам
за
инат
квари
.
Ја
га
оћушкам
,
а
он
опет
полети
ка
’
луд
.
А
ја
га
онда
добро
измлатих
.
Ама
,
не
бих
га
само
био
него
бих
га
убио
,
господине
,
кад
овако
навлаш
квари
!
.
.
“
Радиша
поче
да
се
стишава
па
сад
запита
немирка
,
зашто
им
је
сметао
?
„
Господине
,
ја
сам
се
шалио
,
“
рече
он
још
јецајући
.
Онда
погледа
у
обојицу
:
онај
љутит
,
а
овога
још
боли
,
па
помисли
:
они
су
обојица
узбуђени
и
нису
кадри
да
мисле
;
и
зато
би
им
свака
казна
изгледала
неправедна
а
сваки
би
савет
био
узалудан
.
За
то
рече
:
„
Добро
,
видећемо
сутра
,
кад
се
одљутите
;
а
сад
идите
!
“
Сад
је
настала
међу
ђацима
препирка
о
томе
,
ко
је
крив
.
Неки
су
више
кривили
немирка
,
што
је
сметао
,
а
други
Марка
што
га
је
тукао
;
и
то
је
било
добро
.
Кад
су
сутра
дан
дошли
,
сви
су
једва
чекали
да
виде
,
како
ће
господин
пресудити
овај
спор
,
а
она
двојица
су
ћутала
.
На
свршетку
учења
Радиша
им
рече
:
да
устану
и
да
кажу
,
шта
је
јуче
било
и
ко
је
крив
.
Немирко
ћути
а
Марко
отворено
изјави
:
„
Господине
,
криви
смо
обадвојица
:
он
,
што
нам
је
сметао
,
а
ја
,
што
сам
га
онолико
истукао
.
“
Радиша
управи
поглед
на
немирка
,
питајући
га
,
шта
он
вели
.
„
И
ја
тако
мислим
,
“
одговори
он
.
„
А
ко
је
више
крив
?
“
упита
Радиша
,
ударајући
гласом
на
оно
више
.
Обојица
се
згледаше
и
не
умедоше
ништа
да
одговоре
.
Радиша
онда
управи
то
питање
на
другове
њине
,
али
и
они
почеше
да
оћуткују
.
Радиша
онда
стави
овако
питање
:
„
А
да
Немирко
није
сметао
,
би
л
’
га
Марко
био
?
“
Сви
одговорише
,
да
не
би
.
„
Ко
је
онда
крив
?
“
упита
Радиша
.
И
сви
се
погледи
управише
на
Немирка
.
„
Али
,
он
се
шалио
,
“
рече
Радиша
.
Деца
се
мало
замислише
и
учини
им
се
,
да
се
кривица
преноси
на
Марка
.
„
Али
му
шала
није
била
добра
,
господине
,
кад
су
му
лепо
говорили
,
да
им
не
смета
,
а
он
опет
за
инат
.
“
И
с
овим
се
сложише
готово
сви
.
„
А
је
ли
опет
лепо
да
се
бијете
тако
душмански
?
Шта
би
свет
казао
и
шта
би
још
могло
да
буде
,
кад
неко
у
љутини
туче
другога
?
“
запита
Радиша
даље
.
Сви
опет
признадоше
,
да
то
није
лепо
,
да
би
свет
рекао
,
да
нису
добри
и
да
би
један
другом
могли
и
главу
да
разбију
.
„
И
још
нешто
,
додаје
Радиша
;
ви
бисте
се
онда
мрзели
,
а
то
не
воли
ни
Бог
ни
људи
,
и
то
не
волим
ни
ја
.
Зато
сам
вам
ја
и
рекао
,
да
се
шалите
лепо
.
А
која
је
шала
паметна
и
лепа
?
“
„
Она
где
се
нико
не
љути
,
него
се
сви
смеју
,
“
рече
један
.
„
А
је
ли
Немиркова
шала
била
лепа
и
паметна
?
“
упита
Радиша
.
„
Није
,
“
одговорише
готово
сви
.
„
Па
,
шта
сад
да
радимо
?
“
упита
Радиша
.
Сви
заћуташе
.
До
сад
Радиша
ни
једнога
не
беше
казнио
ничим
,
и
деца
не
знађаху
за
друге
казне
од
оних
код
куће
.
Али
усред
тога
ћутања
Немирко
рече
:
„
Господине
,
опростите
нам
сад
,
па
други
пут
нећемо
!
“
а
из
очију
му
сузе
саме
потекоше
.
„
Опростите
им
!
“
почеше
да
моле
и
они
други
.
Радиша
као
неки
победилац
сасвим
хладно
рече
:
„
И
ја
волим
да
их
не
казним
,
али
се
бојим
,
да
то
не
учине
и
други
пут
!
.
.
“
„
Неће
,
неће
,
господине
!
“
вичу
многи
,
а
сад
уз
Немирка
и
Марку
се
ражалило
па
се
и
њему
скотрљаше
две
три
низ
образ
.
„
Да
пробам
.
Праштам
вам
!
“
рече
Радиша
и
свима
се
скиде
неки
голем
терет
с
душе
.
Сад
се
Радиша
зарекао
,
да
никад
не
чини
ништа
у
љутини
и
да
ниједан
спор
не
решава
док
се
парничари
не
одљуте
.
Па
и
онда
их
је
упућивао
,
да
сами
нађу
како
је
право
;
а
ако
не
могу
,
нека
позову
кога
у
помоћ
.
А
тиме
је
чинио
две
користи
:
прво
,
да
и
спорова
буде
мање
,
а
друго
,
да
се
и
деца
вежбају
у
пресуђивању
и
изналажењу
онога
што
је
право
.
„
Да
не
сметнем
с
ума
,
мислио
је
Радаша
у
себи
,
да
и
ови
појмови
о
друштвеним
одношајима
нису
у
деце
готови
,
него
се
и
они
развијају
поступно
,
живећи
у
друштву
,
долазећи
у
те
одношаје
и
размишљајући
о
њима
.
И
велики
је
Гете
рекао
:
„
Таленат
се
развија
у
тихој
самоћи
а
карактер
у
свету
живећи
“
...
12
.
У
школи
за
одрасле
Исти
су
ови
принципи
провејавали
и
у
раду
Радишину
с
оним
одраслим
ученицима
.
Само
се
старао
,
да
код
њих
буде
краћи
и
практичнији
.
Краћи
је
у
свему
могао
да
буде
,
јер
су
они
развијенији
и
боље
схватају
,
а
практичнији
је
морао
да
буде
,
јер
је
било
мање
времена
па
је
морао
да
одабира
оно
,
што
им
је
више
потребно
за
живот
.
И
овде
се
најбоље
Радиша
уверио
,
да
од
избора
онога
што
ће
се
учити
у
којој
школи
зависи
и
напредак
њен
,
па
тек
на
друго
место
долази
начин
,
како
ће
се
то
предавати
.
Оно
што
је
најосновније
и
оно
што
је
најпотребније
,
саопштено
на
начин
најразумљивији
који
развија
,
даје
најбољи
успех
.
С
одраслима
је
све
брже
прелазио
,
без
околишења
,
ударајући
одмах
на
оно
што
је
главно
и
тако
је
често
с
њима
за
дан
прелазио
оно
што
је
с
онима
малима
за
недељу
дана
.
Кад
су
попамтили
сва
слова
,
брже
су
прешли
на
читање
и
све
што
су
читали
одмах
су
и
писали
.
А
чим
су
узмогли
да
читају
,
прешли
су
и
на
песмарице
а
доцније
и
на
друге
згодне
књиге
.
Из
Рачуна
су
убрзо
савладали
све
врсте
рачунања
до
сто
очигледно
и
усмено
,
па
су
онда
направили
онако
и
стотине
до
хиљаде
и
рачунали
с
њима
,
а
писмено
је
и
овде
оставио
за
до
године
.
И
у
Земљопису
и
Историји
могао
је
да
иде
и
даље
и
да
узима
и
више
него
код
оних
малих
.
Из
природе
је
и
њима
објашњавао
само
оно
што
нису
знали
,
а
главно
је
тежиште
пало
на
пољопривреду
и
здравље
.
Зато
је
овде
и
на
вештине
обратио
велику
пажњу
,
те
да
што
више
стварају
руком
.
А
цртање
за
ово
је
била
само
припрема
.
Највише
је
пак
овде
била
на
свом
месту
гимнастика
,
она
у
реду
(
шведска
и
војничка
)
,
а
после
и
рад
с
пушкама
и
гађање
у
нишан
.
Овим
је
ученицима
Радиша
чешће
и
више
причао
о
културном
напретку
других
народа
,
те
да
виде
,
како
смо
прости
и
неумешни
,
и
како
би
и
у
нас
много
што
шта
могло
да
буде
другојаче
,
само
да
умемо
;
и
није
пропуштао
,
да
их
одмах
упути
у
ономе
,
што
су
они
могли
да
чине
.
ГЛАВА
ШЕСТА
КРАЈ
ПРВЕ
ШКОЛСКЕ
ГОДИНЕ
1
.
Тешкоће
Онде
где
би
старост
,
мекуштво
и
слаба
воља
одавно
уздахнули
и
рекли
:
не
може
се
више
,
Радишина
је
чврста
воља
,
тврда
нада
на
боље
и
гвоздена
сталност
у
извођењу
једнога
плана
сносила
све
тегобе
с
аскетским
стрпљењем
.
Он
је
непрестано
био
сам
:
без
оца
,
без
мајке
,
нежењен
;
а
„
кућа
не
стоји
на
земљи
него
на
жени
...
“
Није
имао
ко
ни
да
га
опере
и
закрпи
,
а
Груја
је
кувао
,
месио
хлеб
и
прао
судове
како
је
умео
.
Истина
Радиша
га
је
у
овоме
био
упутио
како
што
ваља
радити
,
те
је
све
у
„
кући
“
ишло
оправно
и
уредно
.
Али
има
послова
,
за
које
мушка
рука
не
пријања
и
који
би
напредовали
како
ваља
само
под
лаком
женском
руком
.
Судница
је
непрестано
била
у
апсани
,
а
Радиши
је
жао
било
да
добри
загоричани
зебу
тамо
,
него
им
је
допуштао
,
да
се
састају
у
школи
,
у
Недељу
после
подне
.
Па
и
ако
су
они
пазили
и
да
не
прљају
и
не
кваре
ствари
,
опет
није
могло
да
буде
,
да
се
то
не
осећа
и
не
смета
чистоти
и
раду
сутрадан
.
Деци
је
морао
да
допусти
да
једу
у
„
оџаклији
“
или
предсобљу
,
где
је
и
Груја
кувао
по
мало
ручка
Радиши
.
Ручни
рад
зими
није
могао
да
предаје
само
зато
,
што
није
имао
где
.
А
шта
да
кажемо
за
одмор
и
гимнастику
?
За
време
одмора
,
док
се
учионица
ветрила
,
деца
су
чечала
око
школе
под
стрејом
,
по
оним
лепим
тротоарима
,
што
су
их
сама
направила
;
а
кад
је
леп
снег
,
она
су
се
и
грудвала
;
а
по
пљуску
и
мећави
морала
су
да
стоје
у
предсобљу
,
и
ако
су
једва
могла
да
стану
.
А
шта
ће
тек
бити
до
године
,
ако
дође
још
један
разред
:
где
ће
он
,
где
ће
да
уче
а
где
да
се
одмарају
?
!
.
Радиша
је
дакле
видео
,
да
без
нове
школе
он
не
може
много
урадити
и
брзо
постићи
оно
што
жели
.
Зато
је
стао
мислити
,
како
најпре
да
се
дође
до
нове
зграде
.
И
мислио
је
дуго
,
далеко
и
дубоко
.
Код
села
ми
неће
бити
тешко
да
продрем
с
предлогом
,
кад
су
људи
овако
добри
и
вољни
да
се
уче
и
децу
своју
да
школују
.
Али
како
то
да
се
изведе
?
Кад
су
ово
мало
суднице
градили
,
доносили
су
циглу
,
ћерамиду
и
креч
чак
из
Поречја
,
3—4
сата
даљине
одавде
.
То
сад
не
сме
и
не
треба
да
буде
.
Код
оволико
кречњака
за
креч
и
песка
за
малтер
и
земље
за
циглу
и
ћерамиду
то
се
не
сме
доносити
са
стране
;
то
се
мора
правити
овде
.
А
ја
и
хоћу
да
загоричане
обучим
,
да
то
сами
граде
те
и
да
своје
домове
и
друге
зграде
зидају
од
камена
и
цигле
,
и
покривају
ћерамидом
.
Па
не
ни
то
.
Ћерамида
је
преживела
своје
и
сад
се
у
целом
свету
место
ње
употребљава
цреп
.
Зато
и
школу
ваља
да
покријемо
црепом
.
Од
школе
да
почнемо
како
ваља
зидати
домове
,
па
ће
онда
на
то
гледати
и
други
...
Али
за
цреп
ваља
летава
правих
под
конац
,
за
које
ће
се
вешати
цреп
,
те
да
стоји
у
реду
;
а
не
латана
,
које
су
могле
бити
и
криве
па
се
по
њима
слагала
ћерамида
као
по
земљи
.
Летве
дакле
.
А
где
су
ми
оне
?
Ако
их
купимо
у
чаршији
,
као
и
оне
за
таван
,
плафон
,
то
ће
бити
скупо
;
а
што
ће
бити
скупо
за
школу
,
то
и
не
мари
—
добри
загоричани
би
купили
.
Али
би
то
био
узрок
после
,
да
они
не
зидају
своје
куће
и
не
ударају
плафоне
,
који
могу
да
се
крече
,
него
би
и
даље
таванисали
даскама
,
као
што
је
била
таванисана
и
судница
.
Морам
се
дакле
постарати
,
да
и
то
приближим
и
ојевтиним
...
А
о
поправци
привреде
у
Загорици
не
могу
ни
мислити
без
школске
градине
,
у
којој
ће
и
млади
и
стари
загоричани
имати
да
виде
све
што
је
боље
и
напредније
у
тој
грани
и
што
им
се
допадне
да
одатле
узму
и
преносе
у
своје
градине
;
а
ова
порта
није
за
то
доста
.
Ово
је
црквиште
,
и
ту
село
држи
заветине
,
и
ја
не
могу
људе
растеривати
одавде
,
а
није
ни
ово
земљиште
најзгодније
.
Нек
стоји
њима
и
светиња
и
судница
,
а
ја
да
тражим
за
школу
друго
место
...
2
.
Школска
градина
Преко
пута
је
газда
Мијаилов
стари
воћњак
,
који
му
доноси
мало
рода
,
а
испод
њега
је
кућа
једнога
сиромаха
доброга
Томе
,
који
би
је
и
поклонио
,
да
му
је
потраже
за
школу
,
а
камо
ли
продао
.
Та
је
страна
и
више
окренута
југу
,
боље
је
земљиште
и
заклоњеније
од
ветрова
,
и
то
је
боље
за
школу
.
Ту
да
дижемо
ми
нову
школу
.
.
Али
ваља
почети
поступно
.
Школа
ваља
да
буде
више
градине
,
а
градина
испод
школе
.
А
мени
сад
треба
прво
градина
.
Зато
за
сад
да
изиштемо
од
Томе
његову
градину
испод
куће
,
која
му
и
онако
стоји
више
празна
него
засађена
;
а
кућу
његову
и
воћњак
Мијаилов
потражићемо
кад
станемо
градити
нову
школу
...
То
су
били
планови
Радишини
.
И
,
једнога
дана
он
их
изнесе
кмету
Миљку
а
он
му
благо
одговори
:
„
Село
ће
учинити
за
школу
све
што
може
,
само
да
не
буде
много
скупо
.
“
Радиша
му
онда
објасни
,
да
ће
се
он
постарати
,
да
се
и
цигла
и
цреп
израде
овде
,
да
се
и
креч
испече
овде
,
а
песка
има
у
реци
,
да
и
дрво
довуче
село
па
да
плате
само
мајсторима
руке
,
а
и
то
не
мора
у
једанпут
него
може
на
почек
.
—
Хајде
,
у
име
Бога
,
господине
!
Нек
нам
буде
са
срећом
!
рече
Миљко
сав
блажен
.
—
Али
је
сад
најпотребније
,
да
изиштеш
од
Томе
ону
његову
градину
за
школу
.
Ту
ћу
ја
да
сејем
што
мени
треба
и
да
учим
,
децу
како
се
што
сеје
,
сади
,
пресађује
и
калеми
,
рече
Радиша
.
Миљко
одмах
посла
Грују
за
Тому
,
и
кад
овај
дође
,
он
га
запита
:
„
Томо
,
колико
теби
доноси
она
градина
испод
куће
?
“
Тома
сасвим
искрено
одговори
:
„
Кад
роди
могу
да
нађем
и
по
десет
дванаест
врећа
,
а
кад
не
роди
,
као
ове
године
,
не
могу
да
наберем
ни
две
три
вреће
.
“
—
„
Добро
,
рече
Миљко
;
ми
ћемо
теби
да
дајемо
сваке
године
по
десет
врећа
,
и
воља
ти
жито
воља
ти
паре
;
а
ти
то
да
даш
нашем
господину
за
школу
.
“
Тома
једва
дочека
и
погодба
би
свршена
.
То
је
било
негде
у
Фебруару
,
а
већ
Марта
месеца
Радиша
прави
план
,
где
ће
што
да
засади
.
Н
никад
више
није
зажалио
,
што
се
још
више
није
бавио
пољопривредом
и
градинарством
,
него
сада
.
Али
је
ипак
,
из
свега
онога
што
је
у
школи
слушао
и
у
свету
видео
,
опет
у
Радише
био
поглед
здрав
и
он
је
могао
да
се
нађе
.
„
Ја
хоћу
,
да
ово
буде
градина
,
какву
бих
пожелео
да
има
свака
кућа
у
Загорици
.
У
њој
мора
да
буде
свачега
што
може
да
роди
у
овоме
селу
и
мора
се
све
обрађивати
онако
,
како
бих
желео
да
га
и
они
обрађују
.
Желим
,
да
буде
свима
углед
у
свему
и
расадник
за
све
што
је
боље
и
чега
нема
у
Загорици
“
—
говорио
је
Радиша
у
себи
.
Онда
је
најпре
тачно
премерио
земљиште
и
нацртао
га
на
хартији
па
је
стао
правити
план
како
да
га
уреди
.
Прво
је
на
средини
направио
један
круг
и
рекао
:
овде
ће
да
буде
цвеће
.
Од
тога
круга
повукао
је
стазе
на
све
четири
стране
тако
,
да
се
он
види
са
сваке
стране
,
а
четири
парцеле
међу
њима
ограничио
је
опет
правим
линијама
и
с
оне
друге
две
стране
,
те
је
добио
четири
правилне
Фигуре
,
четири
правоугаоника
,
око
којих
су
ишле
уже
стазе
а
до
њих
били
остаци
земљишта
до
плота
.
Кад
је
ово
извео
на
хартији
како
ваља
,
он
је
онда
отишао
с
Грујом
и
с
ученицима
,
да
то
изведе
и
у
градини
.
Најпре
су
побили
колац
насред
њиве
и
око
њега
описали
круг
,
као
оно
у
дворишту
,
кад
су
насипали
игралиште
.
Одатле
су
повлачили
стазе
редом
,
пустивши
главне
у
средини
по
1
,
20
а
споредне
,
наоколо
по
0
,
80
у
ширину
.
Онда
је
требало
с
тих
стаза
родну
земљу
бацити
у
страну
,
а
на
њих
нанети
шљунка
и
песка
,
те
да
не
буде
блата
,
кад
је
кишно
и
мокро
време
.
Ето
сад
нове
гимнастике
довољно
.
Ето
и
гимнастике
за
тело
,
и
гимнастике
за
око
,
и
гимнастике
за
дух
,
који
има
да
смишља
за
шта
је
шта
,
и
гимнастике
за
осећања
,
јер
стварају
оно
,
што
је
правилно
и
лепо
.
И
свакога
одмора
од
сад
,
кад
је
лепо
време
,
деца
су
јурила
тамо
на
посао
.
За
овим
су
све
парцеле
прекопане
и
то
дубље
много
но
што
их
је
икад
Тома
својом
дрвеном
ралицом
преоравао
.
За
време
ово
Радиша
је
полако
смишљао
,
где
ће
што
да
засади
.
Деца
су
му
доносила
младице
крушке
и
јабуке
дивљаке
те
их
је
он
пресађивао
већином
крајем
градине
по
оним
неправилним
остацима
до
плота
.
Доносила
су
и
разно
семење
,
и
Радиша
је
све
то
сејао
с
децом
и
бележио
,
где
је
што
посејао
.
Занимљиво
је
,
да
деца
у
Загорици
до
сад
нису
остављала
семење
од
воћа
што
су
га
јела
;
а
сад
су
брижљиво
почела
скупљати
сваку
коштицу
и
доносити
је
учитељу
.
Тако
је
градина
школска
сада
постала
збирка
свега
онога
,
што
има
у
Загорици
.
Сада
су
сви
у
њу
уносили
,
а
после
ће
сви
из
ње
износити
,
само
много
лепше
и
облагорођеније
.
А
они
,
који
буду
пролазили
кроз
загоричку
школу
и
гледали
како
се
у
овој
градини
за
углед
ради
,
разумеће
боље
све
пољопривредне
послове
но
сви
загоричани
пре
школе
.
Кад
је
настало
време
ницања
,
деца
су
видела
,
да
оно
семе
,
што
је
посејано
сувише
плитко
,
као
и
оно
,
што
је
посејано
и
сувише
дубоко
,
спорије
ниче
од
онога
,
што
није
много
дубоко
ни
сувише
плитко
.
Исто
тако
видела
су
,
да
је
пре
никло
оно
,
што
су
пре
сејања
држали
који
дан
у
води
.
Кад
је
дошло
време
расађивању
,
Радиша
је
утврдио
,
да
цвеће
буде
поред
главних
стаза
и
у
кругу
,
а
поврће
и
све
друго
по
парцелама
и
поред
споредних
стаза
.
Тако
су
после
и
радили
.
Нешто
је
још
недостајало
Радишиној
градини
,
и
то
врло
важно
.
Она
је
била
ограђена
Томиним
сиротињским
плотом
,
да
је
сваки
могао
да
га
прескочи
где
хоће
.
Али
Радиша
није
хтео
да
га
замени
новим
плотом
или
варошком
тарабом
,
него
оним
што
је
желео
да
пренесе
у
своје
село
као
најбоље
,
те
да
га
приме
после
сви
.
Зато
је
свуд
поред
Томиног
плота
ископао
леју
пола
метра
у
дубину
а
толико
и
широку
,
па
онда
пише
Пољопривредном
Друштву
у
Београду
,
да
му
пошље
семе
од
гледичије
,
колико
му
треба
за
ограду
од
толико
и
толико
метара
дужине
;
и
оно
му
одмах
пошље
,
заједно
с
упуством
како
да
ради
.
Радиша
је
тачно
поступио
по
томе
упуту
и
у
Јуну
месецу
већ
се
свуд
наоколо
од
леја
поред
Томинога
плота
,
зелениле
густе
младице
потоње
живе
ограде
,
која
ће
ускоро
заменити
Томин
примитиван
плот
.
Што
је
више
напредовала
Радишина
градина
,
то
се
више
загоричани
скупљали
као
на
чудо
.
Загледивали
су
и
сви
пролазници
из
других
села
и
чудили
се
,
шта
је
ово
и
откуд
ово
у
овом
простом
и
непросвећеном
селу
,
у
којем
нико
не
зна
ни
за
праву
линију
.
Радиша
је
пак
навлаш
направио
главну
стазу
од
улаза
,
који
је
био
с
пута
.
А
добри
Груја
је
свакога
одводио
да
види
,
ко
је
год
хтео
.
Једанпут
се
између
њега
и
једнога
походиоца
развио
овакав
разговор
:
—
Овај
ваш
господин
као
да
је
учио
за
„
бачванџију
“
—
тако
је
градину
уредио
по
плану
!
—
Вала
,
он
и
децу
учи
по
плану
:
слушају
га
као
Бога
!
А
он
око
њих
,
као
да
их
је
све
породио
сам
!
.
.
одговорио
му
је
Груја
.
—
Је
ли
истина
,
да
ваш
учитељ
не
спава
?
упитао
је
даље
походилац
.
—
Спава
он
добро
,
но
много
рано
устаје
,
једва
ја
уграбим
да
устанем
пре
њега
,
да
му
испечем
каву
,
а
неки
пут
он
уграби
и
пре
мене
...
—
А
је
л
’
истина
што
причају
,
да
не
једе
ништа
?
—
Једе
;
али
га
је
лако
’
ранит
’
.
О
малом
ручку
ја
ће
попит
’
чашу
млека
,
ја
појест
’
кришчицу
хлеба
с
кајмаком
,
сиром
или
једним
јајетом
и
попит
’
чашу
воде
;
о
ручку
једно
јело
што
му
зготовим
,
па
и
то
више
ја
поједем
;
а
ужину
и
вечеру
он
састави
и
што
кад
буде
,
и
опет
мало
,
да
се
чудим
,
како
води
душу
!
.
.
—
Веле
,
да
је
заветан
и
да
не
пије
.
—
Није
заветан
,
али
ракију
готово
не
пије
никако
;
а
вина
има
,
доносе
му
људи
,
али
ретко
кад
да
попије
коју
чашу
.
Живи
као
девојка
.
И
колико
га
људи
зову
на
славу
и
свадбу
и
он
оде
,
али
Боже
сачувај
да
ће
ти
од
једне
или
две
попит
’
више
!
Људи
га
нуде
и
веле
:
де
господине
,
како
ми
,
а
он
никако
;
но
вели
:
до
једне
,
две
или
три
пијемо
ми
њега
,
а
преко
овога
пије
оно
нас
.
И
свуд
збори
људима
,
да
и
они
не
пију
много
.
И
сви
му
то
много
бегенишу
...
Имамо
учитеља
,
вала
,
да
га
је
ретко
наћ
’
!
Само
нек
нам
га
Бог
поживи
!
.
.
Овако
као
Груја
мислили
су
и
сви
загоричани
.
3
.
Први
испит
Градина
је
напредовала
,
школски
је
посао
одмицао
и
с
малим
и
с
великим
ђацима
и
приближивао
се
крај
школској
години
.
За
надзорника
у
томе
крају
би
одређен
директор
једне
гимназије
,
који
беше
пречанин
.
Кад
је
дошао
у
Загорицу
,
у
необичном
црном
дугачком
капуту
с
дугом
црном
брадом
,
личио
је
загоричанима
више
на
калуђера
него
на
чиновника
.
И
било
је
у
њему
нечега
калуђерскога
.
Прво
је
допустио
,
да
га
деца
љубе
у
руку
и
пружио
им
је
обе
.
Друго
,
у
школи
,
кад
су
се
у
почетку
испита
молили
Богу
,
он
је
некако
много
размахнуо
руком
и
направио
велики
крст
па
се
и
дубоко
поклонио
.
Треће
,
изјавио
је
своје
негодовање
што
је
молитва
била
на
српском
а
не
на
словенском
.
Четврто
,
и
на
самом
испиту
највише
је
тражио
из
„
Науке
Хришћанске
,
“
и
то
све
на
словенском
.
Радиша
је
мало
био
у
неприлици
,
али
му
је
објашњавао
,
да
је
то
тешко
за
децу
,
да
је
неразумљиво
и
да
су
деца
учила
и
заповести
(
главније
)
и
оченаш
на
српскоме
,
у
вези
с
понеком
причом
,
из
које
су
изводила
ону
молбу
или
заповест
за
коју
је
она
.
Ништа
њему
није
помогло
то
објашњење
:
надзорник
се
непрестано
љутио
и
говорио
:
„
То
је
јерес
,
господине
!
.
.
“
Из
„
Рачуна
“
је
тражио
„
таблице
“
и
писмено
рачунање
.
Радиша
му
је
објаснио
,
да
деца
умеју
усмено
,
напамет
,
да
рачунају
и
без
таблице
,
а
до
писменог
су
рачунања
тек
дошла
,
и
оно
му
долази
сад
у
другом
разреду
.
И
ако
је
надзорник
по
струци
био
математичар
,
опет
он
с
овим
није
био
задовољан
и
рекао
је
:
„
То
није
наука
;
то
је
сељачко
рачунање
.
“
Из
„
Српског
језика
“
деца
су
лепо
читала
као
да
причају
,
па
после
казивала
шта
су
прочитала
и
изводила
поуку
.
А
надзорник
је
рекао
Радиши
:
„
Та
баталите
то
зановетање
,
него
питајте
граматику
!
“
Деца
су
читала
„
Милицу
“
.
Надзорник
сам
прочита
прву
реченицу
;
„
Милица
је
била
добро
дете
,
“
па
онда
стаде
питати
:
„
Каква
је
реч
„
Милица
“
?
“
-
„
Каква
је
реч
„
била
“
?
-
„
А
каква
је
она
реч
„
добро
“
?
—
Колико
има
„
самогласника
“
а
колико
„
сугласника
“
у
српском
језику
?
“
—
„
А
колико
има
врста
речи
?
“
...
И
,
дабогме
,
да
су
мали
загоричани
бленули
у
господина
надзорника
као
и
они
велики
и
чудили
се
,
шта
их
пита
.
Залуд
је
Радиша
напомињао
,
да
им
то
није
предавао
,
јер
је
то
почетницима
тешко
за
разумевање
и
да
ће
то
они
учити
доцније
-
надзорник
је
ређао
ова
питања
једно
за
другим
као
да
је
навлаш
хтео
да
покаже
деци
,
да
не
знају
ништа
,
а
Радиши
,
да
их
није
учио
„
по
програму
.
“
И
код
„
Певања
“
је
тражио
„
црквено
пјеније
,
“
а
за
световно
је
рекао
,
да
је
за
механу
,
а
не
за
школу
;
и
једва
је
примио
ону
„
Пошетала
царица
Милица
.
“
А
кад
су
деца
полако
певала
ону
;
„
Соколови
,
моји
тићи
“
и
рекла
оно
:
„
Љуба
смо
се
наљубили
,
бојна
поља
зажелели
,
“
надзорник
намрштено
погледа
у
Радишу
па
дрекну
:
„
То
је
саблазан
,
господине
!
Зар
је
то
за
школу
?
!
.
.
“
А
кад
се
сврши
испит
,
надзорник
устаде
и
каза
деци
да
и
она
устану
,
устадоше
и
гости
,
и
он
рече
:
„
Децо
!
Ви
много
што
шта
нисте
научили
,
што
је
требало
да
научите
.
Али
слушајте
господина
,
као
што
сте
га
,
видим
,
и
до
сад
слушали
,
па
ћете
научити
.
“
Онда
погледа
по
сељанима
којих
беше
пуна
тескобна
загоричка
школа
,
па
мало
јачим
гласом
рече
:
„
А
вама
,
браћо
,
шта
вами
да
кажем
!
Ви
сте
волели
школу
,
и
то
је
лепо
од
вас
;
и
господин
министар
вам
је
одобрио
.
Али
зар
је
ово
школа
!
Ово
је
страћара
!
Овде
просвећен
свет
не
би
ни
говеда
затварао
,
а
ви
сте
ту
затворили
децу
своју
,
подмладак
свој
,
наду
своју
,
и
то
вам
је
школа
!
Срамота
!
И
знајте
,
чим
одем
,
поднећу
предлог
,
да
вам
се
школа
затвори
!
“
Људи
стадоше
као
запањени
.
Нико
ни
речи
.
Ни
кмет
Миљко
не
умеде
да
каже
ни
једне
.
Онда
Радиша
прекиде
то
ћутање
и
рече
:
„
Господине
надзорниче
!
Ово
је
њима
привремена
школа
.
Господин
министар
им
је
одобрио
само
за
неколико
година
док
не
подигну
нову
.
А
ми
ћемо
се
за
то
време
стрпети
:
трпен
—
спасен
.
А
људи
су
вољни
да
учине
што
год
могу
.
Сви
дахнуше
душом
и
за
ову
Радишу
би
у
недра
метнули
.
Јер
су
сви
ово
мислили
,
само
нису
умели
да
кажу
.
После
подне
је
био
испит
у
школи
за
одрасле
.
Надзорник
је
овде
био
задовољнији
,
јер
овде
није
било
„
програма
“
,
а
допало
му
се
оно
,
што
је
Радиша
био
одабрао
и
како
је
предавао
.
Зато
је
захвалио
и
њима
,
што
су
се
трудили
,
и
Радиши
,
што
их
је
учио
.
На
крају
испита
надзорник
је
записао
оваку
оцену
:
„
Успех
је
,
с
обзиром
на
лепо
читање
и
писање
и
на
рад
у
школи
за
одрасле
,
врло
добар
(
4
)
.
Наставнику
се
препоручује
,
да
се
држи
програма
и
да
не
уноси
јерес
у
школу
“
.
Кад
су
понудили
господина
надзорника
,
да
види
школску
градину
,
он
је
сасвим
озбиљно
рекао
Радиши
:
„
Та
,
господине
,
нисте
Ви
овде
постављени
за
баштована
,
нег
’
за
учитеља
!
“
И
није
хтео
ни
да
завири
.
А
кад
му
је
неко
казао
,
да
су
калдрму
око
школе
ђаци
сами
градили
,
он
је
зачуђено
дрекнуо
:
„
Та
ваљда
неће
бит
’
калдрмџије
!
Боље
би
било
,
да
су
више
научили
из
граматике
,
нег
’
што
су
то
радили
!
...
“
Ипак
је
ово
све
било
добро
дошло
.
Радиша
је
видео
,
да
му
ваља
задовољавати
и
законске
прописе
,
докле
се
они
не
измене
;
а
загоричани
су
видели
,
како
им
је
школа
у
опасности
,
да
је
изгубе
.
И
Радиши
је
ово
дошло
као
наручено
.
Кмет
Миљко
је
сад
тек
видео
,
колико
је
Радиша
имао
право
,
кад
му
је
говорио
о
грађењу
нове
зграде
за
школу
;
и
сад
је
и
њему
лакше
било
,
да
потегне
то
питање
код
сељана
.
Али
му
је
Радиша
рекао
,
да
то
још
не
износи
.
4
.
Припреме
за
нову
школу
Између
испита
овога
и
Петров-дана
било
је
још
прилично
дана
.
Радиша
је
за
то
време
уграбио
,
да
с
малима
учини
један
излет
обданице
до
оближње
планине
Јелака
,
где
је
чуо
,
да
се
стружу
даске
.
Пут
је
био
величанствен
.
Кад
су
дошли
на
сат
даљине
од
стружнице
,
више
сунца
нису
видели
над
главом
.
А
кад
су
се
најпосле
одвојили
од
пута
и
пошли
путањом
која
је
водила
стружници
,
њима
се
чинило
да
је
сунце
зашло
,
да
се
смркњава
и
да
у
тој
пустињи
морају
ноћити
!
Али
ускоро
чуше
неко
шуштање
,
клопарање
и
стругање
.
„
Ево
стружнице
!
“
повикаше
деца
радосније
но
Колумбо
кад
је
узвикнуо
:
„
Ено
земље
!
“
Кад
су
дошли
до
саме
стружнице
,
деца
нису
могла
да
се
нагледају
,
завирујући
у
сваку
ситницу
:
како
то
вода
подиже
и
спушта
тестере
и
примиче
трупац
.
И
Радишу
је
интересовала
ова
примитивна
направа
,
и
колико
јој
се
обрадовао
,
толико
га
је
зачудило
,
да
само
једно
тестере
ради
.
Одмах
је
призвао
сопственика
и
питао
га
:
зашто
не
намести
неколико
тестера
напоредо
,
па
цео
трупац
да
се
струже
у
једном
потезу
?
Онда
му
објасни
,
да
тестера
могу
да
се
удесе
,
да
стоје
уближе
или
раздаље
,
према
томе
,
хоће
ли
даске
да
буду
тање
или
дебље
.
Сопственик
се
мало
замисли
па
рече
:
„
То
право
велиш
,
али
су
скупа
тестера
,
и
—
не
знам
како
би
се
наместила
?
“
Радиша
му
одговори
:
„
Она
јесу
доста
скупа
,
али
би
ти
се
исплатила
брзо
,
јер
би
сваки
дан
састругао
онолико
пута
више
дасака
колико
тестера
метнеш
.
А
само
би
ти
се
казало
,
како
да
их
углавиш
—
овако
као
и
ово
,
само
да
буду
свуд
подједнако
раздалеко
...
Онда
би
могао
да
окренеш
трупац
,
да
састругане
даске
дођу
једна
на
другу
,
па
да
их
састружеш
на
дуж
,
те
да
добијеш
летве
!
“
рече
радостан
Радиша
.
„
А
што
ће
му
то
?
“
запита
овај
најпримитивнији
шумски
механичар
и
индустријалац
.
„
То
му
много
треба
“
,
одговори
Радиша
.
„
Без
тога
нити
таван
може
да
се
направи
раван
,
да
се
кречи
као
зид
,
нити
кућа
може
да
се
покрије
црепом
.
“
„
У
нас
то
нико
и
не
чини
,
“
рече
стругар
.
„
Не
чини
,
али
ће
чинити
.
Ево
ће
прво
нама
требати
за
школу
,
а
што
да
купујемо
из
чаршије
,
ако
би
ти
могао
да
нам
израдиш
?
“
одговори
му
Радиша
.
И
,
реч
по
реч
,
они
углаве
,
да
„
мајстор
“
иструже
онолико
комада
колико
затреба
а
за
двапут
мању
цену
од
оне
у
чаршији
,
на
месту
,
без
подвоза
.
Остаде
само
,
да
му
Радиша
јави
кад
затреба
и
колико
ће
требати
.
„
Боже
помози
!
“
узвикнуо
је
Радиша
радосно
у
повратку
.
„
Ово
иде
на
добро
...
Још
ми
треба
да
нађем
кречаре
и
цигларе
па
је
пола
готово
!
.
.
“
Ту
ископаше
један
повећи
бор
и
неколико
мањих
борова
и
јела
,
па
им
корен
и
жиле
умоташе
мокром
маховином
те
понеше
собом
.
Бор
су
засадили
насред
градине
а
бориће
и
јеле
наоколо
и
два
код
школе
.
Путујући
с
децом
по
околини
школској
,
атару
загоричком
и
оближњим
брдима
Радиша
је
навлаш
пазио
,
где
има
највише
и
најбољега
кречњака
.
Али
како
се
пече
креч
,
то
је
само
слушао
,
а
нигде
није
видео
.
А
зар
је
могао
и
помислити
кадгод
,
да
ће
му
и
то
