дави
имате
у
глави
мѣто
мозга
мастило
!
“
примѣти
онај
,
што
га
је
зајео
,
и
сви
се
стану
на
ново
грохотом
смѣјати
.
Међу
тим
је
кона
био
до
ћошка
католичке
цркве
отишо
,
те
тако
му
реплика
остаде
неприобштена
.
Кад
дођу
кући
,
посади
о
.
Теофана
на
столицу
,
а
он
напуни
лулу
,
укреше
на
труд
ватру
,
запали
духан
,
сѣдне
код
стола
и
рекне
:
„
Е
сад
ми
казујте
!
“
О
.
Теофан
стане
му
све
казивати
,
како
су
хтѣли
куварицу
шибати
—
како
су
њега
осудили
и
у
затвор
тѣрали
...
Господин
одвѣтник
слушајући
разговор
,
као
да
је
чине
примѣњивао
закону
,
и
тражио
забрањено
доле
,
за
то
је
ћутио
,
и
уз
говор
калуђера
по
коју
за
себе
реко
...
Scandalum
publicum
...
homagium
...
birsagium
...
„
Шта
велите
господине
“
запита
о
.
Теофан
,
који
није
разумѣвао
шта
то
све
значи
.
„
Ништа
,
ништа
...
говорте
ви
само
даље
“
рекне
му
правознанац
,
„
ово
су
наши
рецепти
.
“
Калуђер
настави
даље
:
како
се
убо
у
ногу
,
нож
тргнуо
и
оне
разтѣрао
.
Conatus
homicidii
,
...
свештеници
су
...
дакле
pericidii
...
ту
стане
махати
главом
и
скупи
уста
...
„
Шта
је
за
Бога
господине
“
поплаши
се
о
.
Теофан
;
„
ви
нѣшто
кисело
гледите
!
“
Правозналац
му
само
даде
руком
знак
да
говори
даље
.
Калуђер
настави
,
како
су
га
смѣста
затворили
и
стражу
поставили
.
Minor
potentia
...
centum
floreni
birsagium
ex
aequo
inter
actorem
ac
judicem
dividendi
...
О
.
Теофан
престане
говорити
,
кад
ове
латинске
рѣчи
чује
,
које
су
му
сасвим
нове
биле
,
те
није
ни
оно
разумѣо
,
што
би
иначе
мого
по
граматичком
смислу
знати
.
Сад
настане
моменат
,
у
ком
су
обоица
ћутали
.
Иза
кратке
почивке
пусти
господин
адвокат
велики
један
дим
из
уста
,
и
рекне
:
„
даље
!
“
Калуђер
омахне
главом
,
и
приповѣди
све
до
краја
.
„
Е
шта
сад
велите
на
то
све
господине
!
“
запита
он
,
кад
је
све
казао
,
што
је
држао
да
му
ваља
казати
,
а
казао
је
и
оно
,
што
трѣба
и
оно
што
је
мого
прећутати
.
Али
јуридички
пацијенти
су
као
и
медички
;
они
мисле
да
морају
казати
и
најмању
маленкост
.
Адвокат
је
ћутао
,
премишљао
,
па
онда
оштро
проговори
:
„
Показаће
њима
Печеновић
,
шта
је
major
шта
ли
minor
potentia
!
...
изтрѣшћу
им
џепове
,
да
им
ни
мрвица
хлѣба
неће
у
њима
заостати
...
имаће
ту
посла
и
вицишпан
и
седрија
...
до
краљевске
табле
и
септемвирата
...
до
самог
краља
тѣраћу
их
немилице
.
Изтѣраћу
им
мачку
на
оџак
,
што
но
веле
,
да
ће
све
пуцати
!
“
Док
је
адвокат
овако
говорио
,
окуражавао
се
мало
по
мало
калуђер
од
свога
страха
и
бриге
.
Сад
почне
онај
на
ново
.
„
А
ви
се
ништа
небојте
.
Истина
,
да
се
из
вашег
дѣла
може
изводити
conatus
homicidii
...
и
кад
узмемо
,
да
је
то
био
ваш
духовни
отац
,
и
conatus
parricidii
.
То
није
мала
ствар
...
То
се
каже
нашим
језиком
отцеубијство
...
“
Калуђеру
стане
коса
на
глави
у
вис
скакати
,
и
зној
га
пробијати
,
кад
чује
те
страшне
рѣчи
.
Адвокат
није
на
то
пазио
,
него
је
даље
говорио
...
„
Из
тога
видите
,
да
то
није
шала
ни
ствар
мала
...
ариште
...
касација
...
десет
година
робија
...
а
може
бити
и
capitividium
exempli
causa
...
“
Ту
стане
махати
главом
,
погледи
у
калуђера
и
рекне
му
озбиљним
гласом
:
„
појко
,
нисте
добро
радили
!
“
Калуђер
се
препао
до
дна
свога
срца
.
Све
му
тло
клоне
.
Кад
овако
говори
његов
адвокат
,
да
шта
ће
болан
говорити
противник
,
шта
ли
судије
!
„
Е
мој
господине
,
“
промуца
напослѣдку
.
„
Видим
ја
то
и
сам
.
Да
је
добро
,
неби
ја
к
вами
ни
дошо
.
Него
помажите
ако
можете
...
а
ако
неможете
,
а
ви
кажите
искрено
па
да
идем
да
скачем
у
Дунав
док
је
раније
,
да
небуде
чуда
!
“
Даље
није
мого
говорити
.
Зној
му
је
све
цурио
низ
лице
.
Извади
мараму
и
стане
га
брисати
.
На
то
почне
адвокат
,
као
да
се
са
свим
измѣнио
.
Глас
му
је
био
пун
поуздања
,
он
скочи
са
столице
,
узправи
се
охоло
,
и
почне
јачим
гласом
:
„
Та
шта
сте
о
преплашили
?
Знате
пред
киме
стоите
?
Ви
стоите
пред
Печеновићем
...
а
Печеновићу
нису
јошт
никога
затворили
,
а
камо
ли
обѣсили
...
неће
ни
вас
.
“
То
је
била
пуна
истина
,
што
је
господин
адвокат
реко
,
њему
нису
никога
ни
затворили
а
камо
ли
обѣсили
,
.
.
али
није
никога
ни
заступао
.
Међу
тим
то
поуздање
и
тај
сигурности
пун
глас
охрабри
калуђера
,
те
је
свога
правозналца
мирније
слушао
,
кад
овај
продужи
:
„
Имам
ја
пријатеља
и
у
Вуковару
и
у
Пешти
...
инквизицију
ћемо
обуставити
...
протоколе
ћемо
написати
,
како
је
за
нас
повољно
...
вицишпана
ћемо
подкупити
...
седрију
ћемо
подплатити
...
а
онда
је
код
краљевске
табле
готов
посао
...
Него
,
имате
ли
ви
попо
мало
цванцига
...
или
талира
...
па
ма
и
дуката
...
јер
ће
трѣбати
...
трѣбаће
Бога
ми
,
и
то
доста
!
“
Калуђер
се
бијаше
мало
окуражио
,
а
кад
чу
за
дукате
,
мало
га
капља
неудари
.
Дукати
и
он
!
Намѣстник
кои
сваку
манастирску
крајцару
као
светињу
гледи
и
у
манастирску
књигу
уноси
...
и
дукати
!
То
је
contradictio
in
adjecto
!
Није
дакле
чудо
,
што
са
свим
малодушно
проговори
:
„
Дуката
!
.
.
а
од
куд
сиротом
калуђеру
дуката
!
“
„
И
ви
сте
намѣстник
?
!
“
рекне
мало
чудећи
се
мало
невѣрујући
адвокат
.
„
Та
намѣстници
манастирски
треба
да
имају
више
новаца
,
него
настојатељи
.
Знате
како
наши
људи
кажу
:
што
црвено
црквено
,
а
што
је
бѣло
,
туторово
цѣло
.
То
кад
се
на
калуђерски
преведе
значи
:
што
је
црквено
,
то
је
настојатељево
,
а
што
је
бѣло
,
то
је
намѣстниково
цѣло
!
“
На
то
се
стане
сам
грохотом
смѣјати
,
а
како
му
је
био
глас
кречећ
и
оштар
,
морало
се
у
цѣлом
дунавском
сокаку
чути
,
у
ком
му
је
кућа
била
.
„
Ви
се
смијете
господине
“
рекне
калуђер
,
„
а
мени
је
до
плача
.
Ако
то
неможе
бити
без
великог
новца
,
ја
сам
обѣшен
...
Хајде
вама
јошт
којекако
за
ваш
труд
смоћићу
,
имам
нѣшто
и
отчинства
.
Али
да
купимо
и
солгабирова
и
јурасора
,
и
вицишпана
и
сву
седрију
...
тога
блага
нема
ни
сав
манастир
,
у
ком
живим
!
“
„
Но
,
но
!
“
тѣшио
га
је
правозналац
„
није
то
баш
толико
,
та
непродају
та
господа
своје
увѣрење
...
него
само
за
труд
...
да
нетроше
врѣме
бадава
...
Пак
онда
ћемо
видити
,
можда
свега
,
тога
неће
трѣбати
.
Има
у
Срѣму
господе
ваљане
...
.
честите
...
Нећу
ни
ја
за
мој
труд
много
искати
...
та
земљаци
смо
,
па
ваља
један
другом
да
помажемо
.
Него
ћу
ја
све
то
да
размислим
...
да
разберем
...
да
екскутирам
дотичне
законе
...
да
видим
децизије
куријалне
...
пак
онда
ми
дођите
...
а
то
ће
бити
за
мѣсец
дана
све
у
реду
:
и
онда
ћемо
говорити
по
рачуну
,
на
нека
говоре
цифре
.
“
Калуђер
устане
да
пође
:
„
Е
добро
,
господине
,
ја
ћу
доћи
,
него
шта
сам
дужан
за
овај
разговор
,
да
вам
одмах
платим
,
јер
нисам
рад
бити
дужан
.
“
Адвокат
се
усправи
поносито
,
и
проговори
:
„
Шта
ви
мислите
!
Знате
л
ви
да
стојите
пред
Печеновићем
,
а
Печеновић
није
јошт
ни
од
кога
узео
ни
крајцаре
за
савѣт
;
кад
што
напишем
,
ваља
да
ми
се
плати
...
а
савѣтом
помоћи
човѣку
то
је
nobile
officium
свакога
адвоката
обојега
суда
.
За
то
смо
учили
.
Није
Печеновић
на
то
спао
,
да
гули
сиротињу
:
њему
је
бог
дао
да
може
поштено
живити
:
па
ако
може
помоћи
,
помоћиће
више
Бога
ради
него
наплате
.
Дакле
дођите
ви
у
своје
врѣме
;
а
ово
је
савѣт
gratis
!
“
На
то
пружи
калуђеру
руку
,
и
изпрати
га
напоље
.
Кад
о
.
Теофан
изиђе
од
адвоката
оде
у
Јовановоску
порту
,
да
му
се
мало
глава
разхлади
,
и
да
се
у
тишини
размисли
,
шта
да
ради
.
Дошавши
у
порту
прође
једно
дваред
горѣ
долѣ
,
па
онда
скине
шешир
,
протре
чело
,
и
мећући
опет
шешир
на
главу
проговори
:
„
Од
адвоката
нема
ништа
!
То
је
пут
дугачак
.
Боље
ће
бити
,
да
и
не
задирем
.
Ако
они
пођу
тим
путем
,
е
онда
се
морам
бранити
,
па
по
што
по
то
!
А
ако
они
нестану
на
тај
пут
,
онда
би
било
од
мене
лудо
да
подадирем
ствар
,
која
се
може
за
мене
јошт
зло
свршити
.
Господин
Печеновић
има
право
.
На
том
путу
трѣба
доста
трошка
.
Хајде
нека
узмемо
,
да
ће
им
мачку
истѣрати
на
оџак
,
као
што
рече
,
али
и
мени
неће
бити
на
лако
...
Него
да
идем
ја
пре
свега
код
епископа
Хранислава
,
да
видим
,
како
ће
се
тамо
ствар
узети
!
Тако
ће
бити
најбоље
.
Даклем
идем
одмах
сутра
!
“
Са
овим
сврши
сиромах
калуђер
своју
шетњу
и
муку
за
тај
дан
.
4
.
Екселенција
.
Осване
дан
,
кад
ће
сиромах
о
.
Теофан
да
приступи
Његовој
Екселенцији
.
Ми
смо
досад
свуда
писали
ексцеленција
:
ово
је
правилно
по
латинској
граматици
,
али
не
по
изговору
нашега
народа
.
И
будући
да
сад
о
.
Теофан
приступа
лично
администратору
митрополије
,
то
ћемо
ми
ту
титулу
онако
писати
,
како
из
његових
уста
изиђе
.
Четвртак
је
био
,
кад
се
о
.
Теофан
нађе
у
двору
,
да
замоли
за
аудијенцију
.
Аудијенције
код
наших
екселенција
,
тражиле
су
се
и
давале
овако
.
Обично
је
долазио
свештеник
у
двор
епископов
или
митрополитов
само
онда
,
кад
је
имао
или
какову
милост
просити
или
какову
немилост
чути
.
Није
дакле
чудо
,
што
се
сваки
јављао
мањим
од
макова
зрна
.
Ту
се
скинуо
шешир
још
на
капији
од
дворишта
,
па
се
ишло
с
голом
главом
прѣко
авлије
,
на
коју
је
случајно
мого
поглед
високе
једне
особе
баш
онда
пасти
,
кад
је
тај
просјак
или
осуђеник
туда
пролазио
.
Ко
је
год
том
авлијом
мимо
долазећег
или
изпред
њега
пролазио
,
добио
је
дубок
поздрав
од
овога
,
па
ма
био
и
сам
фурунџија
,
јер
и
код
нас
се
знало
за
„
милост
малих
људи
“
па
је
сваки
палио
свѣћу
и
самоме
ђаволу
.
Док
је
ишо
уз
степене
на
први
спрат
,
ту
је
сирома
попа
прокашљивао
,
да
очисти
грло
за
орацију
,
чешљао
браду
и
косу
,
да
небуде
чупав
,
и
приправљао
нос
,
да
му
бурмутском
самовољом
недонесе
какву
замѣрку
.
Кад
се
дошло
пред
врата
од
сале
,
ту
се
стојало
и
чекало
,
док
се
катани
или
собару
свидило
,
да
обрати
своју
високу
позорност
на
попу
,
и
да
га
запита
шта
ће
.
Пред
тим
катаном
или
собаром
клањао
се
свештеник
до
црне
земљице
молећи
покорним
гласом
,
да
га
пријави
код
Њ
.
Екселенције
.
Овај
је
ишо
у
салу
,
пак
онда
изишавши
,
јављао
је
високу
резолуцију
,
по
којој
је
попа
одмах
ушо
к
свом
поглавару
,
или
је
одлазио
неимајући
срѣће
видити
му
усрѣћавајуће
лице
.
Овако
је
и
о
.
Теофан
доспѣо
до
владичиних
врата
,
с
том
само
разликом
,
што
камилавку
није
скинуо
;
јер
је
ова
по
чину
морала
исто
тако
на
свом
мѣсту
стојати
,
као
клобук
код
војника
.
Ту
је
чекао
дуго
,
јер
собар
се
недаваше
видити
.
Наравно
да
је
у
мислима
опетовао
по
десети
пут
оно
,
што
је
смислио
Екселенцији
казати
;
и
за
то
је
имао
очи
упрте
у
прозор
од
ходника
,
а
чело
му
је
показивало
,
да
се
тамо
нѣшто
кува
и
пече
.
Сад
шклоцне
брава
на
владичиним
вратима
,
а
о
.
Теофан
сав
се
стрѣсе
,
мислећи
да
ће
можда
сама
Екселенција
изићи
.
Врата
се
отворе
,
и
једна
свештена
особа
изиђе
...
али
је
то
био
дворски
протођако-Варнава
.
Варнава
је
био
мирски
ђакон
,
па
је
у
калуђере
отишао
,
кад
му
је
супруга
умрла
.
Он
је
био
човѣк
по
нарави
благ
,
а
при
том
је
свршио
и
философију
.
Био
је
дакле
углађенији
него
многи
онога
времена
.
О
.
Теофан
познавао
је
Варнаву
,
и
зато
се
обрадује
кад
га
види
,
на
та
мало
слободније
дишући
запита
,
неби
л
мого
Њ
.
Екселенцији
ући
.
Варнава
се
врати
к
владици
,
па
за
мало
изиђе
к
о
.
Теофану
с
гласом
,
да
га
владика
неможе
сад
примити
,
јер
има
конзисторију
,
него
послѣ
ручка
у
3
сата
нека
се
пријави
.
О
.
Теофан
оде
кући
,
на
излазећи
из
двора
прогунђа
:
„
Неће
бити
срѣће
,
одбише
ме
од
врата
.
“
Да
упознамо
мало
наше
читатеље
са
Њ
.
Екселенцијом
,
с
којом
ће
о
.
Теофан
мало
час
посла
да
има
,
остаћемо
код
ње
.
Епископ
Хранислав
,
екселенција
интерегнума
послѣ
смрти
митрополита
Станковића
,
живи
јошт
у
спомену
многога
старијег
Србина
.
Он
је
био
чудновата
слика
.
У
науци
и
владању
био
је
безпрепорно
најбољи
од
свих
наших
оновремених
епископа
:
али
је
имао
чудноватости
у
понашању
,
које
су
му
она
својства
у
велико
побијала
.
Нарочито
је
био
особењак
према
лѣпоме
полу
.
Приповѣдају
,
кад
је
био
протођакон
код
митрополита
Стратимировића
,
да
су
му
послали
двѣ
женске
,
које
су
ради
своје
парнице
прѣд
конзисторију
биле
дошле
,
да
га
информирају
.
Ове
су
брже
изишле
напоље
из
његове
собе
него
што
су
у
њу
ушле
.
Одмах
за
тим
дозове
свога
послужника
ђака
и
заповѣди
,
да
му
собу
тамјаном
изкади
.
Сто
је
и
сто
пута
тај
дан
себи
јасно
реко
:
Шта
ће
рећи
његова
екселенција
,
кад
чује
,
да
су
женске
у
мојој
соби
биле
!
Шта
ће
на
то
рећи
његова
екселенција
!
Његова
Екселенција
није
на
то
ништа
рекла
,
јер
није
ништа
о
том
чула
;
али
се
то
приповѣдало
дуго
времена
у
Карловци
,
како
је
Хранислав
кадио
собе
ради
тога
што
су
му
женске
особе
прѣко
прага
у
собу
прешле
.
Јошт
је
једну
особеност
имао
епископ
Хранислав
у
својој
нарави
.
Он
је
био
прѣко
мѣре
чуваран
,
тако
чуваран
,
да
је
већ
прелазио
у
тврдице
.
И
са
ове
стране
приповѣдају
се
многе
ствари
о
њему
.
Ми
ћемо
једну
споменути
,
која
управо
спада
на
нашу
материју
.
Хранислав
је
био
као
архимандрит
настојатељ
у
манастиру
Раковцу
.
Манастирско
добро
чувао
је
као
зеницу
у
оку
.
Сва
су
бурад
с
пићем
била
запечаћена
,
и
нигда
се
није
продавало
и
истакало
,
да
он
није
ту
био
.
Једаред
пошље
му
један
новосадски
адвокат
човѣка
с
писмом
,
да
му
даде
нѣколико
холби
шљивовице
.
Он
прочита
писмо
и
види
шта
се
ту
управо
пише
,
али
немогући
се
на
ту
мисао
навикнути
,
да
од
манастирског
добра
што
даде
,
запита
листоносца
:
„
Шта
ће
твој
господин
од
мене
?
„
Та
ето
ваљда
пише
у
писму
“
,
одговори
овај
,
који
је
архимандрита
познавао
.
„
Он
иште
шљивовице
!
“
„
И
послао
је
ову
чутуру
!
“
„
А
за
што
иште
од
мене
шљивовице
?
“
„
За
то
што
је
сам
нема
!
“
„
Хм
!
па
зашто
баш
од
мене
?
“
„
Јер
зна
да
ви
имате
најбоље
.
“
„
Али
није
моја
,
него
манастирска
!
“
„
А
ви
му
пошљите
од
манастирске
!
“
„
А
шта
ћемо
с
рачуном
?
“
„
С
рачуном
је
најлакше
.
Два
пут
два
шестнајест
,
па
чист
рачун
.
“
„
Ја
неумѣм
такав
рачун
правити
.
“
„
А
ви
подајте
отцу
намѣстнику
,
њега
су
већ
научили
.
“
„
Жао
ми
је
,
ал
ћеш
се
вратити
са
празном
чутуром
?
“
„
А
ви
ћете
изгубити
онај
процес
код
новосадског
магистрата
.
“
„
Шта
?
Изгубити
процес
То
би
била
штета
за
манастир
.
“
Архимандрит
се
стане
мислити
,
он
прорачуни
у
памети
,
шта
је
боље
по
манастир
,
или
ша
даде
адвокату
шљивовице
или
да
изгуби
парницу
.
Најпослѣ
слегне
с
рамени
и
промумла
кроз
бркове
:
„
Добро
је
кадкад
и
таковом
светцу
запалити
свѣћу
.
“
Онда
зазвони
,
да
му
ђак
дође
.
Док
је
ђак
долазио
,
мѣрио
је
архимандрит
чутуру
очима
.
Учини
му
се
повелика
,
па
да
се
увѣри
колико
прима
,
запита
писмоношу
:
„
Колика
је
та
чутура
?
„
Сајтлик
и
по
“
,
одговори
овај
,
а
чутура
је
ваљда
и
десет
пута
толико
примала
!
„
Ал
си
мајстор
“
примѣти
на
ово
архимандрит
.
„
Та
ту
иде
много
више
.
“
„
Неиде
господине
;
вама
се
то
само
чини
.
Зар
се
ви
у
чутурама
разумѣте
То
само
ми
прости
људи
знамо
,
који
из
чутуре
пијемо
;
а
ви
велика
господа
пијете
на
пол
сајтлика
,
па
вам
се
све
друге
мѣре
чини
грдне
велике
.
“
На
то
дође
ђак
.
„
Води
овог
човѣка
у
подрум
,
па
му
налиј
“
ту
чутуру
шљивовице
из
оног
бурета
,
знаш
!
“
Овде
учини
архимандрит
руком
знак
,
који
је
ђак
разумѣвао
.
Ђак
прими
кључеве
од
подрума
и
оде
с
писмоношом
у
подрум
.
Кад
дођу
у
подрум
,
нађу
све
у
најбољем
реду
.
Сва
бурад
запечаћена
.
И
оно
буре
,
из
ког
је
ваљало
дати
шљивовицу
,
бијаше
запечаћено
.
Писмоноша
узме
бургију
и
пробуши
дно
,
гдѣ
је
ово
било
најтање
.
Шљивовица
шикне
прамом
,
и
ови
напуне
чутуру
.
Запти
писмоноша
рупу
,
па
онда
узме
чутуру
,
и
поднесе
је
под
нос
.
„
Хо
,
да
лѣпа
мириса
,
као
босиљак
.
Није
право
,
да
се
и
ми
мало
ненапијемо
.
“
То
рекне
па
онда
дигне
чутуру
на
напитницу
и
стане
наздрављати
.
„
У
здравље
нашега
господина
настојатеља
ове
свете
обитељи
.
Да
му
бог
да
да
ове
године
напуни
све
хамбарове
и
све
подруме
.
Стока
му
се
хиљадила
,
а
коке
му
дукате
носиле
.
У
славу
божју
а
у
његово
здравље
.
“
За
тим
принесе
чутуру
к
устнама
и
напије
се
шљивовице
.
Међу
тим
се
догодио
интермецо
.
Архимандрит
није
имао
вѣре
у
ђаку
,
него
је
за
њим
полагано
и
сам
пошо
,
сиђе
се
у
подрум
и
стане
на
последњем
басамаку
.
Кад
је
онај
наздрављао
,
чује
ђак
њеки
шум
на
басамаци
и
баци
очи
тамо
.
У
који
пар
онај
чутуру
принесе
к
устма
,
у
тај
пар
опази
ђак
архимандрита
.
Мал
’
га
неудари
капља
.
„
Господин
“
,
пришапне
писмоноши
,
и
стане
се
спремати
да
се
врати
из
подрума
.
„
Господин
?
“
одговори
писмоноша
лагано
,
„
баш
добро
!
“
На
то
дигне
чутуру
и
почне
другу
здравицу
:
„
У
здравље
господина
архимандрита
Хранислава
.
Да
му
бог
да
,
да
постигне
на
скоро
како
жељу
своју
,
тако
и
жељу
цѣлога
народа
,
и
да
метне
златну
митру
на
главу
,
коју
је
заслужио
ко
ико
!
“
И
опет
принесе
чутуру
к
устима
.
Архимандрит
се
побои
,
да
јошт
која
здравица
непослѣдује
,
и
зато
приступи
ближе
говорећи
:
„
Доста
је
већ
здравица
,
хајдете
само
на
поље
!
“
И
тако
се
сврши
ова
парада
.
Али
ђак
добије
добру
ексхортацију
,
да
он
има
налоге
настојатељеве
строго
изпуњавати
;
па
кад
му
се
каже
,
да
наточи
чутуру
,
онда
да
неда
и
на
здравице
,
и
тако
даље
.
Овако
је
мислио
епископ
Хранислав
о
стварима
,
којих
је
ради
о
.
Теофан
долазио
,
да
се
тужи
.
Сѣдница
се
конзисторијална
сврши
.
Епископ
је
био
болешљив
па
зато
није
никога
задржао
на
обѣд
.
Он
и
Варнава
ручали
су
сами
.
Био
је
пост
,
и
Варнава
је
јео
пасуља
.
А
епископу
лѣчници
нису
дали
да
једе
варива
,
него
су
му
наредили
мало
пилета
.
Јео
је
што
је
морао
;
али
није
мого
срдцу
одолѣти
,
да
неуздахне
и
нерекне
:
„
Благо
теби
,
Варнаво
!
Ти
смѣш
јести
пасуља
...
а
ја
сиромах
морам
да
се
патим
са
овим
пилетом
!
“
Ово
рекне
,
па
на
ново
уздахне
.
Варнави
би
боље
годило
пиле
него
пасуљ
:
али
шта
ће
.
Он
погледа
смирено
на
епископа
и
стане
га
тѣшити
:
утѣшите
се
,
Ваше
Високопреосвјашченство
!
Поста
има
још
доста
,
а
вама
ће
скоро
бити
добро
,
па
онда
нећемо
ништа
друго
кувати
него
један
дан
пасуља
а
други
сочива
!
и
онда
ћете
жељу
изтѣрати
!
“
„
Бог
из
тебе
проговорио
!
“
рекне
му
на
то
владика
,
али
не
иронично
,
него
у
пуној
истини
.
Како
се
ручак
сврши
,
уђе
момак
и
јави
,
да
је
дошо
архимандрит
Раковачки
.
„
Баш
добро
“
,
одговори
епископ
.
„
Ја
сам
га
и
звао
,
да
се
с
њим
мало
разговорим
о
тој
саблазни
у
Ј
...
“
„
Ту
је
намѣстник
Ј
...
чки
“
,
примѣти
Варнава
,
„
и
моли
,
да
га
пустите
пред
себе
.
“
„
Казао
си
ми
јутрос
“
одговори
владика
.
„
Кад
дође
,
а
ти
га
уведи
.
“
За
тим
устану
од
стола
.
Варнава
цѣлива
десницу
св
,
владике
и
оде
у
свој
стан
у
двору
,
а
владика
оде
у
своју
собу
,
и
прими
архимандрита
Раковачког
.
Мало
за
тим
уведе
Варнава
о
.
Теофана
.
Овај
метанише
три
пута
и
пољуби
владику
у
руку
,
па
одступи
три
корака
у
натраг
и
стане
са
спуштеним
главом
.
Епископ
је
дознао
тужбу
администратора
,
и
братије
манастирске
против
намѣстника
од
архимандрита
Раковачког
,
кои
је
баш
тога
ради
у
Н
.
Сад
к
администратору
митрополије
био
и
дошо
.
Зато
с
негодовањем
проговори
о
.
Теофану
:
„
Оче
намѣстниче
,
ти
си
зло
урадио
?
“
„
Јесам
,
Ваша
екселенција
!
“
одговори
О
.
Теофан
смирено
.
„
Ја
нисам
ваша
екселенција
;
ја
сам
јошт
само
Ваше
Високопреосвјашченство
!
“
„
Ако
нисте
,
а
ви
ћете
бити
“
одговори
на
то
о
.
Теофан
с
најпунијим
освѣдочењем
,
и
онда
настави
:
„
па
благо
нама
кад
будете
!
“
Епископ
Хранислав
желио
је
јако
да
постане
митрополитом
,
па
му
је
свашта
,
било
угодно
,
што
је
на
то
циљало
.
За
то
благо
запита
о
.
Теофана
даље
:
„
А
шта
је
то
било
?
“
„
Ако
допустите
да
Вам
преповѣдим
,
ја
ћу
сушту
истину
казати
.
“
„
Nemo
inauditas
convinci
“
(
нико
нетрѣба
,
да
се
осуди
док
се
непреслуша
)
одговори
му
владика
.
„
Кажи
,
али
по
духовничкој
дужности
.
“
(
О
.
Теофан
почне
преповѣдати
.
Кад
стане
казивати
како
су
куварицу
злоставили
...
како
су
је
хтѣли
шибањем
да
каштигују
...
како
су
је
по
прњавору
и
селу
у
пол
дана
витлали
...
владика
је
све
корак
по
корак
од
чуда
и
ужаса
у
натраг
одступао
,
и
напослѣдку
се
нашо
већ
код
врата
друге
собе
.
Преповѣдање
намѣстниково
мал
није
изтѣрало
из
собе
владику
,
који
је
у
оваковим
стварма
био
осѣтљивији
и
од
саме
мимозе
(
најосѣтљивија
биљка
)
.
Кад
је
о
.
Теофан
ову
епизоду
свршио
,
проговори
владика
у
највећем
чуду
:
„
Па
шта
ће
рећи
свѣт
на
то
!
Шта
ће
рећи
Illustrissimus
Bitto
(
администратор
жупаније
срѣмске
)
!
Шта
ће
рећи
Њ
.
Ексцеленција
гроф
Ревицки
(
канцелар
мађ
.
канцеларије
)
!
Калуђери
...
жена
...
манастир
...
шибе
...
оче
архимандрите
“
,
окренувши
се
к
овоме
,
„
љуља
се
црква
...
прѣти
нам
нова
Гоморра
!
А
они
о
том
у
тужби
ништа
и
неспомињу
?
“
„
Спомињу
“
,
–
одговори
архимандрит
звучним
басом
;
„
спомињу
,
јест
,
али
дакако
онако
фино
,
јест
,
како
је
по
њих
добро
!
“
Владика
није
мого
да
се
од
чуда
поврати
.
Више
је
пута
опетовао
,
као
сам
са
собом
говорећи
:
„
Калуђери
...
куварица
...
жена
...
шибе
...
Шта
ће
рећи
Illustrissimus
Bitto
?
Шта
ће
рећи
Excellentissimus
Reviczky
?
.
.
Па
ја
администратор
...
ја
глава
...
С
главе
риба
смрди
...
a
capite
piscis
...
Ја
крив
...
ја
крив
...
А
ту
конгрес
...
ту
избор
митрополита
...
Ал
ће
се
радовати
Рајачић
(
владика
вршачки
)
...
То
је
таман
вода
на
његову
воденицу
...
Живковић
ће
(
темишварски
владика
)
рећи
:
Ето
ти
Хранислава
...
Хранислав
је
светац
,
а
гле
шта
му
раде
калуђери
...
Хранислав
је
крив
...
Није
Хранислав
крив
...
крив
је
(
Станковић
)
митрополит
;
умро
ексцеленција
Стратимировић
...
умрла
дисциплина
у
богословији
,
у
свештенству
,
у
цркви
,
у
манастирима
...
нема
више
архимандрита
Крстића
...
нема
игумна
Иринеја
...
архимандрити
само
знаду
упрегнути
4
коња
па
хајд
у
Руму
,
части
се
,
онда
у
Митровицу
,
части
се
...
зови
сто
гостију
у
манастир
,
части
се
...
а
игумни
опашу
двѣ
педи
широк
црвен
појас
,
па
разкопчају
горњу
мантију
,
па
хајд
по
прњавору
,
да
га
виде
како
је
лѣп
,
као
црвен
петао
!
А
калуђери
...
A
bove
majore
discit
arare
minor
(
од
старијег
учи
млађи
)
,
плету
курјук
и
браду
...
лакиране
штифле
...
шешир
ко
локвањ
,
да
непоцрни
...
па
лѣп
попа
,
па
цифраст
попа
...
Ша
онда
да
буде
?
русвај
!
Ко
да
је
крив
!
Администратор
Хранислав
!
Није
крив
Хранислав
...
Само
нека
буде
,
што
би
ваљало
да
буде
,
показао
би
њима
Хранислав
,
да
је
у
њему
оживио
други
Стратимировић
.
“
„
Па
то
није
немогућно
“
проговори
архимандрит
своим
мирним
озбиљним
басом
...
Владици
се
слегне
мало
жуч
на
ову
примѣтбу
,
и
заћути
.
Ово
употрѣби
архимандрит
и
рекне
о
.
Теофану
,
да
говори
даље
.
О
.
Теофан
почне
казивати
,
како
се
он
мучи
,
да
се
добро
манастирско
сачува
,
а
како
администратор
троши
...
харчи
...
разсипа
.
Он
је
то
примѣрима
разјашњавао
...
па
је
и
послѣдњи
бал
описао
,
како
је
био
...
Може
се
мислити
,
да
се
чуварном
владици
кожа
јежила
и
коса
на
глави
од
ужаса
дизала
.
Он
је
више
пута
од
чуда
узвикнуо
,
руку
о
руку
ударио
...
ћелепуш
час
пол
с
главе
свинуо
,
час
пол
на
главу
метнуо
.
„
Ми
ћемо
пропасти
...
пропашћемо
,
оче
архимандрите
...
Док
још
неизумрѣте
ви
,
који
сте
из
школе
Стратимиревићеве
и
Иринијеве
,
биће
како
тако
:
а
послѣ
ће
бити
...
знате
,
шта
ће
бити
?
манастири
ће
падати
под
конкурс
...
калуђери
неће
имати
хлѣба
...
Неће
бити
чаше
вина
у
манастиру
да
се
света
служба
служи
...
То
ће
бити
,
да
,
тако
ће
бити
,
па
ћете
видити
.
Крајње
је
врѣме
,
да
се
ти
људи
стегну
...
да
се
у
запт
узму
...
Ако
то
тако
дуже
потраје
,
знате
л
шта
ће
слѣдовати
?
Народ
ће
се
дигнути
,
па
ће
та
добра
у
своје
руке
узети
,
а
разкошне
настојатеље
уклониће
од
управе
манастирске
,
кад
неуму
да
је
руководе
,
а
влада
ће
казати
:
имате
право
,
кад
нису
за
то
,
нека
нешкоде
сами
својој
цркви
ни
манастирима
.
А
калуђери
неће
се
смѣти
ни
појавити
у
народу
да
просе
милостињу
,
него
ће
им
људи
рећи
:
ви
разсипате
,
а
ми
од
уста
да
одкидамо
,
па
да
вам
дајемо
;
ви
недржите
бдѣнија
него
пијанке
;
ви
непостите
него
се
гостите
;
ви
непокривате
манастире
цигљом
ни
лимом
него
интабулацијама
...
па
јошт
ово
...
па
и
ово
...
идите
па
радите
како
знате
.
Наши
стари
подигли
су
вам
велике
куће
,
дали
су
вам
велике
грунтове
...
Но
кад
ви
тако
с
њима
поступате
,
ми
ћемо
нашу
крајцару
на
што
боље
и
племенитије
употрѣбити
.
А
како
народ
од
калуђера
руке
своје
дигне
,
неће
нико
у
њихов
ред
ни
ићи
,
па
ћете
видити
,
да
ће
доћи
врѣме
,
да
ће
бити
манастира
али
калуђера
бити
неће
.
“
„
Али
да
непадне
кривица
на
нас
,
“
продужи
владика
окренувши
се
к
архимандриту
...
„
да
небудемо
и
ми
криви
томе
разсулу
,
оче
архимандрите
,
морамо
чинити
своју
дужност
.
Ми
морамо
бити
строги
...
праведни
али
строги
.
Зато
ћете
ви
отићи
тамо
са
консисторијалним
бележником
,
па
ћете
цѣлу
ствар
изпитати
,
и
што
је
нуждно
наредити
.
Ја
вам
дајем
пуну
власт
,
да
можете
учинити
ондѣ
на
мѣсту
све
што
буде
потрѣбно
,
па
само
да
ме
о
свему
извѣстите
.
Нека
вам
Варнава
напише
нуждно
изаслање
,
а
ја
ћу
га
одмах
подписати
.
“
„
Како
изволѣвате
,
“
одговори
арлимандрит
.
„
И
ја
судим
,
да
морамо
бити
строги
,
јер
ће
сва
дисциплина
изтајати
као
восак
на
сунцу
.
Јест
...
Него
оче
намѣстниче
,
нисте
нам
јошт
ништа
казали
о
правом
предмету
администраторове
тужбе
.
Он
јавља
,
да
сте
ви
потегли
на
њега
ножем
,
и
да
су
се
само
бѣгством
могли
спасти
од
велике
бѣде
и
несрѣће
.
Јест
.
Кажите
како
је
то
било
!
“
„
Ето
видите
,
докле
то
иде
“
,
проговори
владика
у
очајању
,
„
Ми
ћемо
јошт
дотлѣ
дотѣрати
,
да
ће
бити
и
онога
,
што
несмѣм
ни
да
изречем
.
“
О
.
Теофан
приклони
главу
,
и
смирено
проговори
:
„
Огрѣшио
сам
свети
владико
,
и
радо
ћу
пољубити
свету
десницу
,
која
ме
буде
казнила
.
Али
није
тако
било
опасно
,
нити
је
на
зло
смѣрало
.
“
Сад
приповѣди
шта
је
и
како
је
било
с
ножем
.
„
Овако
је
било
.
Ево
грѣшника
,
а
ту
је
судија
:
ја
ћу
сваку
пресуду
са
синовном
покорности
примити
!
“
Владика
Хранислав
био
је
пѣсник
.
Он
се
у
своје
млађе
врѣме
надтицао
са
Лукијаном
Мушицким
на
двору
митрополита
Стратимировића
:
и
колико
је
традиција
до
оно
доба
донела
,
ми
смо
год
.
1830
.
јошт
слушали
,
да
су
многи
давали
предност
Храниславу
.
XXИИИ
ода
у
И
.
књизи
Мишицкових
стихотворенија
садржи
одјек
овог
одношаја
.
У
овој
оди
пита
Мушицки
:
Смемо
ли
,
Пијеридо
,
у
Карловце
,
дрзко
где
поју
:
„
Отступи
ти
пијто
просте
“
.
А
ово
је
била
Хранисављева
најновија
пѣсма
митрополиту
Стратимировићу
год
.
1816
.
списана
.
И
доиста
,
које
смо
год
пѣсме
Хранисављеве
пред
очи
добили
,
у
свакој
је
дисао
прави
дух
пѣснички
.
Владика
дакле
Хранислав
био
је
доиста
пѣсничка
природа
.
Може
се
мислити
,
како
се
са
овим
ножем
,
који
о
.
Теофан
истина
на
обрану
бијаше
подигнуо
у
зрак
,
сложи
читава
поворка
слика
,
грозних
,
црних
и
крвавих
пред
духовним
оком
пѣсника-владике
.
Он
се
стрѣсе
од
грозе
и
повиче
:
„
На
што
калуђеру
нож
!
Зар
он
неможе
гризти
зубма
оно
мало
хлѣба
,
што
понесе
у
шуму
.
Није
него
да
му
припашемо
сабљу
.
И
онако
изгледа
та
сцена
,
као
да
су
ту
били
пијани
солдати
,
а
не
смирени
изпостници
.
Нека
само
чује
то
Њ
.
Величанство
,
па
да
виш
шта
ће
рећи
!
Шта
ће
рећи
?
Та
то
су
солдати
,
тамо
не
могу
владати
владике
,
тамо
трѣба
дати
генерала
за
заповѣдника
.
И
то
би
било
и
право
:
калуђери
са
сабљама
и
пушкама
,
и
владике
са
штурмхутом
...
то
би
лѣпо
стојало
...
Оканте
се
ви
ножева
.
Како
једу
Турци
без
ножева
...
па
и
без
виљушака
...
како
су
се
толики
пустињици
хранили
без
свих
тих
апарата
?
Али
ту
би
трѣбала
стега
и
гвоздена
рука
...
и
може
бити
да
ће
јошт
доћи
врѣме
,
да
ћемо
и
сами
желити
,
да
нам
дођу
на
управу
генерали
и
обрштари
.
Да
виш
како
би
се
онда
све
у
своје
врѣме
урадило
...
да
виш
како
би
рачуни
изгледали
.
Али
ако
и
недођу
генерали
и
обрштари
на
управу
,
доћиће
зацѣло
капут
,
и
онда
ће
вам
бити
по
вољи
,
а
сад
се
између
себе
кољете
и
износите
своју
наготу
на
видѣло
.
Нека
вам
буде
.
Ја
само
знам
,
да
ћу
ја
чинити
своју
дужност
.
Строг
изпит
и
праведан
суд
!
“
„
Ваша
екселенција
“
,
почне
о
.
Теофан
.
Владика
прсне
:
„
Нисам
ја
екселенција
...
а
ласкачи
су
најгори
“
...
Сиромах
о
.
Теофан
протрне
сав
.
Но
поврати
се
и
понизно
проговори
:
„
Нисам
мислио
ласкати
.
Реко
сам
Вам
екселенција
,
што
сам
држао
,
да
администратор
митрополије
свакако
више
стоји
него
редовни
епископ
.
А
најпослѣ
ми
то
нѣкако
иде
у
реч
,
може
бити
,
што
желим
,
да
тако
буде
.
Што
се
ствари
тиче
,
ја
ту
немолим
,
да
ме
штеде
и
заклањају
:
нека
ми
буде
како
сам
заслужио
.
Али
само
молим
,
да
буде
изтрага
непристрана
и
суд
праведан
,
а
то
мислим
,
да
ми
се
неможе
у
грѣх
уписати
.
“
„
Ја
ћу
послати
господина
архимандрита
Арсенија
:
против
тога
неможе
нико
никаква
приговора
учинити
!
“
„
Боже
сахрани
“
,
примѣти
о
.
Теофан
,
који
се
у
истину
обрадује
,
што
ће
ствар
у
руке
тога
мужа
доћи
,
кога
су
сви
као
разборита
,
страстима
неподложна
познавали
.
„
Мени
ништа
неможе
бити
повољније
,
него
да
високопречестњејши
господин
архимандрит
Арсеније
на
изтрагу
дође
.
Он
је
строг
,
али
и
праведан
:
што
он
рекне
,
ја
ћу
примити
,
па
ма
ми
се
и
главе
тицало
.
Само
јошт
молим
,
да
би
ме
заклонили
од
злостављања
братије
,
док
комисија
недође
.
Јер
они
могу
мене
дотле
и
утаманити
,
а
то
неби
било
право
.
Ја
молим
,
да
би
ми
дали
писмо
на
администратора
манастирског
,
да
ме
недирају
,
док
недође
комисија
.
“
Владика
се
био
међу
тим
мало
,
разхладио
,
и
зато
му
одговори
повољно
.
„
Нека
вам
буде
;
наредите
оче
архимандрите
,
да
намѣстник
добије
писмо
,
да
га
недирају
,
док
ви
неизиђете
.
“
О
.
Теофан
метанише
,
пољуби
владику
у
руку
и
оде
са
архимандритом
у
дворску
канцеларију
да
прими
писмо
.
За
кратко
врѣме
буде
све
наређено
,
и
сиромах
намѣстник
крене
се
сутра
дан
у
манастир
.
Ми
се
нећемо
више
са
епископом
Храниславом
састати
,
и
зато
ћемо
јошт
коју
о
њему
да
наведемо
.
Епископ
Хранислав
имао
је
извѣстно
много
дара
и
науке
;
али
слѣди
хисторичне
нити
је
у
нашој
књижевности
,
нити
у
наглој
цркви
оставио
.
Од
године
1726
.
водио
се
бој
између
народа
и
клира
о
упливу
онога
у
црквену
управу
.
Повѣстнички
моменат
у
овом
чини
инштрукција
за
будимске
(
XИВ
.
пунктова
)
посланике
на
сабор
од
те
године
.
Сабор
београдски
од
1730
знаменит
је
ради
побѣде
,
коју
је
народ
на
њему
задобио
,
пошто
су
ту
пунктови
будимске
инштрукције
били
примљени
.
У
тим
се
пунктовима
искало
:
1
.
,
да
народ
бира
епископе
;
2
.
,
да
народ
бира
управу
народних
добара
;
3
.
,
да
се
без
сабора
ништа
не
свршује
ни
у
народним
ни
у
црквеним
стварма
.
Но
побѣда
ова
од
год
.
1730
.
била
је
илузорна
.
Хијерархија
је
против
ње
радила
.
Влада
јој
је
била
на
руци
.
Одтуда
је
слѣдовао
жесток
сукоб
између
хијерархије
и
народа
,
који
је
1778
.
године
на
врхунац
доспѣо
,
и
у
писму
Србаља
будимске
епархије
,
писаном
митрополиту
србском
,
свој
израз
добио
.
Но
превага
хијерархије
све
је
постајала
већом
,
и
будимским
заступницима
даје
се
улазак
у
сабор
од
год
.
1790
.
само
wenn
sie
recht
artig
sein
warden
,
sonst
warden
sie
hinausgeschmissen
.
Ово
нису
праве
рѣчи
дотичног
Ерласс-а
,
али
прави
смисао
.
Године
1790
.
дође
Стратимировић
на
прѣсто
патријарха
Арсенија
ИИИ
.
Он
учини
примирије
с
народом
.
Управо
наступивши
велики
догађаји
у
Европи
баце
наше
мало
гибање
у
запећак
.
Митрополит
Стратимировић
имао
је
доста
од
државника
у
себи
.
Он
је
држао
ред
у
свештенству
и
калуђерству
,
да
се
неда
повода
тужбама
,
и
да
се
неузбуди
нова
навала
.
Што
је
чинио
против
закључака
саборских
,
чинио
је
тајно
.
Али
је
уједно
морао
држати
под
уздом
и
сваки
напрѣдак
и
сваки
намѣри
му
противни
развитак
духовни
.
Његова
политика
била
је
чисто
конзервативна
.
Овим
је
духом
дисао
и
епископ
Хранислав
,
и
ми
смо
тај
дух
опазили
већ
и
у
разговору
са
о
.
Теофаном
.
Митрополит
Станковић
био
је
већ
либералнији
:
али
је
мало
митрополисао
.
Па
ипак
се
под
њим
појави
гибање
новога
живота
у
свештенству
и
калуђерству
.
Они
ударе
на
прѣчаге
духовног
развитка
;
ови
на
прѣчаге
дисциплине
.
Ту
се
морала
или
стара
политика
по
што
по
то
одржати
...
на
ово
се
чинио
позваним
епископ
Хранислав
;
или
се
морао
сасвим
нов
правац
узети
...
овај
је
налазио
презумтивног
представника
у
епископу
Рајачићу
.
Но
нити
је
онај
могао
стари
ред
одржати
,
неимајући
енержије
довољно
и
снаге
;
нити
је
овај
био
успособљен
,
да
нову
еру
својом
иницијативом
и
својом
снагом
створи
,
неимајући
довољне
науке
ни
стварајућег
духа
.
Прѣко
епископа
Хранислава
пређе
повѣстница
муком
.
Он
умре
као
епископ
бачки
,
без
слѣди
:
ни
саме
му
пѣсме
нису
га
штампом
преживиле
.
Епископ
Рајачић
буде
на
скоро
већином
сабора
позван
,
да
прими
управу
црквену
у
своје
руке
.
С
њиме
ћемо
се
састати
,
и
онда
ћемо
можда
коју
и
о
њему
проговорити
.
Од
епископа
Хранислава
остала
је
у
традицији
нашој
жива
његова
калафа
.
Калафа
је
она
кутија
од
плеха
,
у
којој
се
носе
калуђерске
камилавке
,
а
и
епископске
круне
.
Епископ
Хранислав
носио
је
своју
калафу
увѣк
уза
се
.
Чинило
се
да
стоји
на
њој
написано
:
omnia
mea
mecum
porto
(
све
своје
носим
уза
се
)
.
Говорило
се
,
да
му
је
та
калафа
била
оно
,
што
је
садашњим
банкијерима
вертхајмова
каса
.
Садржај
те
калафе
остао
је
тајна
за
увѣк
.
За
живота
није
ником
допустио
,
да
у
њу
завири
;
кад
је
умро
,
није
било
у
њој
ништа
видити
.
Ко
је
био
код
њега
кад
је
умирао
?
незнамо
;
како
је
садржаја
калафе
нестало
?
и
то
незнамо
;
можда
ће
будућност
донети
„
тајне
Хранислављеве
калафе
“
.
5
.
Дворска
комесија
.
О
.
Теофан
није
био
„
сазидан
“
од
примања
код
Његове
Екселенције
.
Више
је
очекивао
од
свога
говора
.
Смислио
бијаше
све
лѣпо
и
красно
:
како
ће
екселенцију
задобити
,
показујући
му
се
највећим
привржеником
и
поштоватељем
његових
великих
заслуга
;
како
ће
ствар
представити
у
свѣтлости
,
да
сва
ова
падне
на
њега
а
противници
да
дођу
у
мрак
и
таму
;
како
ће
заузети
старѣшину
својим
идејама
,
које
је
о
задаћи
калуђера
и
манастира
имао
:
но
све
то
паде
у
воду
.
Екселенција
се
бијаше
разљутио
уобште
на
поступање
калуђера
,
па
тако
паде
и
он
с
њима
у
један
кошар
.
„
Кажем
ја
,
да
неће
добро
бити
“
,
говорио
је
самом
себи
кад
је
из
двора
епископског
изишо
.
„
Како
ме
јутрос
епископу
непустише
,
већ
сам
знао
колико
је
куцнуло
.
Кад
човѣк
што
почне
,
па
му
хоће
да
пође
за
руком
,
а
оно
се
само
од
себе
развија
;
а
кад
се
што
почне
,
па
прекине
,
увѣк
ће
рогобатно
да
изпадне
.
То
је
сигуран
знак
,
да
неиде
само
собом
:
а
што
се
силом
надвезује
и
крпари
,
то
неизпадне
никада
чисто
и
цѣло
.
Но
што
му
драго
:
барем
сам
се
осигурао
од
насртаја
братије
у
манастиру
до
излазка
комисије
;
а
кад
једаред
господин
архимандрит
Арсеније
дође
у
манастир
,
онда
ако
ме
казне
бићу
зацѣло
и
крив
.
“
Сутра
дан
сѣдне
на
кола
и
оде
у
манастир
.
Администратор
манастирски
већ
је
имао
глас
,
да
је
о
.
Теофан
био
код
администратора
митрополије
,
па
је
промислио
за
сваки
случај
,
како
да
се
влада
.
Нарочито
је
добио
из
двора
у
Карловци
поруку
,
да
ће
на
сваки
начин
доћи
у
комесији
и
протођакон
,
са
овим
је
већ
био
и
знао
је
,
да
му
је
пријатељ
.
О
.
Теофан
,
кад
се
од
пута
мало
очисти
и
уреди
,
оде
к
настојатељу
,
и
преда
му
писмо
од
администратора
митрополије
,
у
ком
му
се
јавља
,
да
ће
до
који
дан
доћи
у
манастир
дворска
комесија
,
а
дотле
да
сѣде
сви
на
миру
,
и
намѣстника
никако
да
недирају
.
Настојатељ
је
намрштен
читао
бурунтију
.
Кад
је
прочита
,
поцѣпа
је
на
ситно
комађе
и
трѣсне
је
о
земљу
.
„
Ја
сам
господар
у
манастиру
,
и
нико
други
“
,
повиче
на
то
из
петних
жила
,
и
погледи
на
намѣстника
закрвављеним
очима
.
Док
недође
суд
од
честњејше
конзисторије
,
дотлѣ
ће
стојати
,
што
сам
ја
наредио
.
Ви
ћете
оче
Теофане
,
одмах
у
вашу
ћелију
,
па
ћете
бити
у
аришту
,
као
што
сте
и
били
;
али
вам
савѣтујем
,
да
непокушавате
више
бѣгати
,
јер
ћете
зло
проћи
.
Стража
ће
добити
строгу
заповѣст
,
да
вас
одма
из
пушке
убије
,
како
се
макнете
,
да
бѣжите
.
Научићу
ја
вас
држати
свете
обѣте
,
које
сте
положили
.
Кад
ја
заповѣдим
,
ви
морате
слушати
,
слѣпо
слушати
,
па
било
вам
право
или
небило
.
Сад
одлазите
...
па
тубите
,
што
вам
рекох
!
“
О
.
Теофан
није
се
надао
оваковом
дочеку
.
Међу
тим
и
он
је
имао
доста
времена
размислити
,
како
му
се
ваља
држати
.
Зато
и
сад
одмах
одговори
:
„
ја
сам
шиљао
више
пута
ђака
к
вама
,
да
ме
пустите
преда
се
,
да
вас
као
млађи
за
опроштење
молим
,
јер
сам
пронашо
,
да
је
то
моја
дужност
.
Ви
ме
нехтѣдосте
примити
.
Ја
тому
нисам
крив
.
Сад
стојим
пред
вама
,
и
хоћу
ову
прилику
да
употрѣбим
,
да
вам
то
кажем
,
што
сам
вам
онда
казати
хтѣо
.
Ја
нисам
послушао
вашу
прѣсуду
:
као
калуђер
погрѣшио
сам
.
Моје
је
било
послушати
,
па
онда
правду
тражити
.
Ја
сам
нехотице
нож
на
вас
диго
;
нисам
,
бог
ми
је
свѣдок
,
ни
на
крај
памети
имао
,
да
га
против
вас
и
братије
употрѣбим
,
али
сам
вам
њим
загрозио
.
Ту
сам
погрѣшио
.
Кад
дође
прилика
,
да
трѣба
трпити
или
нападати
,
калуђер
ваља
оно
да
избере
.
Признајем
дакле
да
сам
погрѣшио
и
као
калуђер
и
као
млађи
и
у
једном
и
у
другом
случају
.
Зато
вас
молим
да
ми
опростите
.
Овим
сам
своју
савѣст
олакшао
:
а
ви
чините
,
како
најбоље
знате
.
Ја
ћу
ићи
у
моју
ћелију
,
и
сматраћу
се
ариштанцем
;
бѣгати
нећу
,
тог
се
небојте
.
Да
сам
мислио
бѣгати
небих
вам
овамо
ни
долазио
.
Стражу
можете
ставити
.
Моја
рѣч
везаће
ме
више
за
моје
ариште
,
него
пушка
вашег
стражара
.
Стража
може
и
заспати
,
а
може
се
дати
и
подкупити
:
а
моја
рѣч
остаје
навѣк
будна
,
нити
се
даје
уклонити
,
док
ме
ви
од
ње
неодрѣшите
.
“
То
рекне
,
метанише
,
и
приступи
руци
настојатељу
,
али
му
је
овај
недаде
цѣливати
.
О
.
Теофан
учини
на
то
своје
метаније
,
као
да
је
рукоцѣлованије
извршио
—
ни
оде
у
своју
ћелију
.
Настојатељ
није
разумѣо
духовно
разположење
свога
противника
.
Он
помисли
,
да
је
то
слѣдство
,
што
су
га
у
Н
.
Саду
зло
примили
,
и
добије
јошт
више
куражи
.
Стави
једног
шумара
на
врата
од
Теофанове
ћелије
,
али
га
више
ничим
није
узнемиривао
.
Приобшти
и
другој
братији
,
што
му
је
о
.
Теофан
говорио
,
и
ови
су
у
пуној
сигурности
очекивали
конзисторијалне
изасланике
.
Непрође
нѣколико
дана
,
а
ови
дођу
.
Дође
архимандрит
Арсеније
,
као
што
је
отац
Теофан
желио
,
али
дође
и
протођакон
Никанор
,
као
што
је
друга
страна
очекивала
.
Комесија
је
дошла
у
вече
.
Господа
чланови
вечерали
су
и
отишли
спавати
:
о
самој
ствари
није
се
рекло
ни
рѣчи
.
Само
је
архимандрит
наредио
да
се
сутра
у
јутру
сва
братија
у
манастиру
нађу
,
и
да
нико
на
страну
неодлази
.
Сутра
у
јутру
дође
администратор
манастира
к
протођакону
,
да
га
зове
на
зајутрак
.
Том
приликом
метне
на
стол
нѣшто
у
хартију
замотано
,
и
рекне
понизно
:
„
Ово
су
дијурне
ваше
,
високопречестњејши
господине
!
“
„
Какве
дијурне
?
“
разрогачи
се
на
њега
протођакон
.
Господин
протођакон
био
је
млад
човѣк
,
од
виших
људи
,
степенитог
раста
.
Очима
је
стрѣљао
;
а
строј
вилица
показивао
је
особиту
снагу
те
партије
лица
.
Глас
је
имао
јак
:
и
обично
је
вико
,
кад
је
говорио
.
Држање
тѣла
имало
је
значај
изазивања
.
Појава
на
сваки
начин
необична
,
снажна
,
импонујућа
;
к
том
морамо
додати
,
да
је
у
том
тѣлу
становао
дух
јако
даровит
,
воља
безобзирна
.
И
онда
може
сваки
схватити
,
да
је
тај
човѣк
,
ако
је
и
млад
био
,
могао
крхати
и
ломити
.
Глас
,
којим
је
он
изговорио
оне
рѣчи
:
„
Какве
дијурне
?
“
поглед
,
којим
је
администратора
усрѣћио
,
и
држање
,
које
му
је
тѣло
при
том
заузело
,
поразило
је
сиромака
дијурнодавца
.
„
Зар
ти
мислиш
да
сам
ја
просјак
,
па
не
могу
дочекати
?
“
загрми
протођакон
на
ново
,
и
администратору
осѣку
се
ноге
.
„
Сахрани
боже
!
“
почне
он
муцати
.
Протођакон
му
недаде
изговорити
,
него
се
на
ново
осѣче
:
„
Или
ваљда
мислиш
,
да
ме
подкупиш
тим
тричавим
дијурнама
!
“
То
рекне
,
па
лупи
руком
по
хартији
,
те
ова
одлети
на
под
,
и
стани
се
под
постељом
.
„
Одлази
од
мене
!
“
дрекне
за
тим
на
настојатеља
;
„
ја
нећу
ни
да
ко
може
помислити
,
да
је
која
странка
мене
приватно
информирала
.
Одлази
:
биће
мѣста
,
гдѣ
ћемо
се
састати
.
“
Настојатељ
се
стане
обзирати
за
вратима
,
па
онда
обзирући
се
сад
на
врата
сад
на
протођакона
,
једва
се
дочепа
браве
,
те
измакне
на
ходник
.
„
Јао
!
“
рекне
настојатељ
ходећи
у
своју
ћелију
,
сам
себи
.
„
Шта
је
то
?
Одкуд
се
надасмо
,
да
ће
нас
сунце
грѣјати
,
одтуда
нас
лед
бије
?
“
Друга
братија
покуње
се
,
као
да
их
је
ко
ладном
водом
прелио
,
кад
чују
,
како
им
је
прошо
настојатељ
код
господина
протођакона
.
У
девет
сати
позову
настојатеља
к
архимандриту
.
Овај
је
сѣдио
на
канапету
,
пред
којим
се
стол
налазио
;
а
са
стране
код
стола
сѣдио
је
протођакон
,
пред
њим
хартија
,
перо
и
мастијоница
.
Изтрага
се
дакле
започне
.
Кад
уђе
настојатељ
у
собу
и
види
ове
припреме
,
прође
га
језа
,
и
срдце
му
стане
чудновато
куцати
.
Архимандрит
Арсеније
почне
мирним
духом
и
тихим
гласом
говорити
:
„
Оче
администраторе
!
Дошле
су
против
вас
нѣке
тужбе
честњејшој
конзисторији
,
које
,
ако
се
оправдају
,
неће
служити
ни
вама
ни
обитељи
на
чест
,
и
моћиће
имати
велике
послѣдице
.
Јест
.
Честњејша
конзисторија
изаслала
је
мене
и
господина
протођакона
Никанора
,
да
ствар
изпитамо
и
успѣх
нашег
изслѣдованија
,
честњејшој
конзисторији
поднесемо
.
Јест
.
Ево
нашег
изасланија
,
које
молим
да
се
у
записник
уведе
.
“
Овим
преда
протођакону
изправу
,
о
којој
бијаше
говор
.
„
А
ви
ћете
сад
на
сва
моја
питања
одговорити
,
али
по
души
,
истину
,
како
се
то
свештенику
пристои
.
“
„
Хоћу
високопречестњејши
господине
!
“
одговори
настојатељ
уситнив
гласом
.
„
Дакле
,
“
настави
архимандрит
,
„
чујте
,
да
вам
кажем
шта
на
вас
доносе
.
Ви
сте
ових
месојеђа
у
честној
овој
обитељи
држали
нѣкакав
бал
са
мирјани
,
и
ту
сте
се
сви
поизопијали
,
и
саблазн
велику
учинили
.
—
Ви
сте
манастирску
куварицу
хтѣли
да
дате
шибати
,
па
сте
је
у
пол
дана
кроз
ваше
калуђере
и
слуге
по
прњавору
и
селу
гонити
и
тражити
дали
.
—
Ви
сте
отца
намѣстника
ове
куће
осудили
на
ариште
,
па
кад
он
није
хтѣо
у
ариште
ићи
,
ви
сте
га
у
његовој
ћелији
заковали
,
и
стражу
му
пред
врата
ставили
.
—
Шта
велите
ви
на
све
ово
?
“
„
Истина
је
,
високопречестњејши
господине
архимандрите
,
“
почне
настојатељ
бранећи
се
,
„
да
сам
ја
ових
месојеђа
једно
два
три
мирјанина
на
вечери
имао
,
али
су
то
људи
поштени
,
који
су
често
манастиру
добру
услугу
учинили
;
истина
је
,
да
сам
их
том
приликом
чашом
вина
угостио
,
али
то
су
људи
имућни
,
који
светом
овом
храму
велике
користи
дају
.
Али
,
да
смо
се
ми
опили
,
да
смо
саблазни
чинили
:
то
није
истина
високопречестњејши
господине
+
;
то
немојте
ни
помислити
.
Како
бих
ја
,
који
желим
да
данас
сутра
степеном
игуманства
будем
одликован
,
тако
што
учинио
?
Ни
за
живу
главу
.
То
је
клевета
,
пуста
клевета
.
Призовите
ове
људе
,
који
су
ту
били
—
ево
им
имена
“
—
ту
преда
настојатељ
нѣки
списак
имена
комесији
—
„
изпитајте
манастирске
ђаке
и
слуге
—
ево
им
имена
овдѣ
—
па
ћете
се
увѣрити
,
да
смо
ми
само
тихо
и
то
не
у
трапезарији
него
у
једној
собици
на
страни
мало
вечерали
и
чашу
двѣ
вина
попили
,
па
су
се
онда
око
девет
сати
сви
људи
својим
кућама
разишли
.
Оволико
могу
на
свештеничку
савѣст
као
истину
признати
...
а
друго
је
све
клевета
.
“
„
Што
се
пак
тиче
куварице
,
истина
је
,
да
сам
је
дао
тражити
по
прњавору
,
али
не
да
је
дадем
шибати
,
него
да
је
предам
суду
,
јер
су
ми
били
јавили
,
да
је
нѣке
сребрне
кашике
и
ножеве
манастирске
собом
била
понела
.
Ја
несмѣм
допустити
,
да
се
манастирско
добро
разноси
;
па
сам
зато
тражио
,
да
га
тим
путем
сачувам
.
Истина
,
да
су
се
послѣ
ти
ножеви
и
кашике
нашле
,
али
су
се
дѣца
уплашила
,
да
их
нестане
,
па
су
ми
брже
боље
рекли
да
их
нема
.
Али
,
да
су
је
натраг
довели
,
неби
јој
ништа
било
,
пошто
би
се
показало
,
да
су
ствари
ту
.
“
„
А
шта
имате
казати
на
тужбу
о
.
Теофана
?
“
запита
на
ово
архимандрит
.
„
За
отца
Теофана
истина
је
све
,
што
сте
казали
.
Али
то
је
он
заслужио
.
Он
се
противио
прѣсуди
,
што
му
је
збор
братије
донео
,
а
послѣ
је
ножем
на
мене
ударио
,
и
да
нисам
утеко
,
ко
зна
шта
би
било
.
То
ће
сва
братија
посвѣдочити
.
И
зато
сам
метнуо
стражу
пред
његова
врата
,
да
ноћу
на
мене
неудари
,
и
да
ме
незакоље
!
“
„
Јесте
л
’
све
прибележили
,
господине
протођаконе
?
“
запита
на
ово
архимандрит
.
Протођакон
одговори
:
„
Јесам
.
“
„
Е
сад
би
долазио
ред
на
свѣдоке
.
Ми
ћемо
дакле
позвати
све
људе
,
које
сте
ви
овдѣ
побележили
.
Само
јесте
л
’
ви
сигурни
,
да
ће
они
све
потврдити
,
што
сте
ви
рекли
...
.
“
Настојатељ
недочека
да
архимандрит
доврши
,
него
живо
повиче
:
„
О
тога
се
небоим
;
они
ће
све
потврдити
,
ја
сам
већ
са
свима
наредио
.
“
„
Букване
!
“
зачује
се
са
стране
протођакона
кроз
зубе
и
потмуло
,
али
разговетно
.
Настојатељ
небијаше
разумѣо
,
него
мислећи
,
да
га
протођакон
што
пита
,
окрене
се
њему
и
рекне
:
„
Заповѣдајте
пречестњејши
господине
?
“
„
Незаповѣдам
ништа
“
,
одговори
протођакон
,
„
него
сам
мислио
од
куда
долази
рѣч
„
букван
“
,
па
ми
паде
на
памет
,
да
се
деривира
од
„
букве
“
а
буква
има
у
звателном
„
букво
!
“
Имате
л
’
ви
у
манастиру
коју
букву
?
“
„
О
имамо
их
доста
“
,
одговори
настојатељ
;
„
овдѣ
су
скоро
све
саме
букве
,
мало
храстовине
и
имамо
!
“
Протођакон
се
неузмогне
уздржати
,
да
му
на
то
неодговори
са
чујним
„
бе
!
“
Настојатељ
се
забезекне
,
шта
је
то
,
кад
овај
звук
чује
,
који
несадржаваше
ни
на
који
начин
што
за
њега
похвално
;
а
архимандрит
окрене
лице
на
страну
и
насмѣши
се
мало
.
Затим
продужи
архимандрит
свој
говор
.
„
ја
сам
вас
питао
,
да
ли
сте
сигурни
,
да
ће
именовани
свѣдоци
потврдити
то
што
кажете
,
зато
,
да
иначе
људе
нетрудимо
,
јест
,
јер
је
сад
врѣме
радње
.
“
„
Потврдиће
,
све
ће
потврдити
“
,
примѣти
настојатељ
и
по
други
пут
,
незнајући
смисао
предишавшег
интермеца
,
пак
да
покаже
да
је
то
свето
писмо
,
што
говори
,
дода
:
„
И
доћиће
ови
,
те
јошт
како
радо
;
они
су
данас
сви
код
куће
,
и
чекају
само
,
да
се
позову
.
Доћиће
,
како
неби
дошли
.
Ја
сам
на
то
мислио
,
па
сам
о
људма
све
утврдио
.
“
Протођакон
опет
нѣшто
проговори
кроз
зубе
;
али
то
нечује
нити
архимандрит
нити
настојатељ
.
Него
је
морало
бити
што
издашно
,
јер
се
при
том
јако
намршти
.
Архимандрит
у
својој
благости
проговори
:
„
Е
видите
оче
администраторе
.
Из
ваших
рѣчи
мого
бих
ја
посумњати
,
да
сте
ви
људе
научили
шта
да
говоре
,
јест
.
А
кад
би
људи
овамо
дошли
,
морали
би
се
запитати
,
да
их
није
ко
научио
,
шта
ће
да
говоре
,
јест
,
и
морали
би
се
опоменути
,
да
ће
се
можда
на
своје
рѣчи
морати
заклѣти
,
јест
.
Па
би
могла
велика
неспретност
изићи
.
Него
ћемо
одложити
преслушавање
људи
на
сутра
,
а
дотлѣ
ћемо
видити
,
хоће
ли
бити
потрѣбно
,
да
се
преслушавају
.
—
Сад
ми
пошљите
отца
Митрофана
и
Амфилохија
,
а
ви
се
нађите
ту
пред
врати
.
“
Настојатељ
оде
.
Архимандрит
погледа
на
протођакона
,
па
се
насмѣши
и
проговори
му
:
„
А
од
кад
се
ви
бавите
са
науком
о
шумским
дрвима
?
“
Протођакон
мало
једовит
,
одговори
:
„
Кад
човѣк
види
буквана
,
одмах
му
мора
и
нехотице
пасти
на
памет
„
буква
“
.
Али
сам
већ
прѣко
ботанике
прешо
,
и
у
зоологију
ушо
,
јер
оно
,
што
ми
се
чинило
да
је
буква
,
није
дрво
,
него
животиња
,
које
је
име
у
титулатури
људској
jus
civitatis
добило
?
“
На
ове
рѣчи
уђу
Митрофан
и
Амфилохије
•
Држаше
се
продрзљиво
,
али
у
лицу
бијаху
блѣди
као
крпа
.
Архимандрит
их
опомене
,
да
му
кажу
истину
,
што
их
буде
питао
.
„
Хоћемо
!
“
одговоре
обојица
у
један
мах
дрзко
.
„
Ви
знате
,
чим
вас
куварица
манастирска
бѣди
?
„
Знамо
“
,
рекне
Амфилохије
.
„
Одкуд
би
знали
?
“
примѣти
Митрофан
у
исто
врѣме
.
На
то
упру
очи
један
у
другога
,
питајући
се
,
шта
урадише
и
један
другога
корећи
.
„
Ви
знате
,
оче
Амфилохије
,
а
ви
незнате
,
оче
Митрофане
“
,
проговори
архимандрит
сасвим
мирно
.
Протођакон
се
окрене
мало
на
страну
,
и
промумла
:
„
Овдѣ
су
све
саме
букве
,
нема
ни
једног
храста
!
“
Архимандрит
продужи
:
„
Ко
незна
,
оном
морамо
казати
.
Дакле
чујте
оче
Митрофане
“
.
На
то
узме
тужбу
и
прочита
им
је
.
„
Шта
велите
на
то
?
“
„
Није
истина
!
“
викне
Митрофан
.
„
Све
сама
лаж
!
“
придода
Амфилохије
;
већ
се
видило
,
да
су
се
мало
извѣштили
.
Сад
нису
у
једаред
говорили
,
него
је
један
чекао
,
да
чује
,
шта
ће
други
најпрѣ
рећи
.
„
Гдѣ
су
јој
свѣдоци
?
“
примѣти
Амфилохије
,
мало
обѣстно
.
„
Неможе
она
то
доказати
!
“
придода
Митрофан
сигурно
.
„
Она
вели
да
ће
се
заклети
,
да
је
било
тако
“
,
рекне
архимандрит
.
„
И
ми
ћемо
се
заклети
,
да
није
било
тако
!
“
рекне
Митрофан
.
„
И
то
сто
пута
ћемо
се
заклети
,
“
дода
Амфилохије
.
„
То
неиде
.
Ви
се
неможете
припустити
на
заклетву
“
поучавао
их
је
архимандрит
.
„
А
како
се
може
њој
допустити
да
се
закуне
“
стане
мудровати
Митрофан
.
„
Та
ми
смо
свештеници
,
а
она
је
тек
само
једна
куварица
,
ваљда
је
наша
прѣча
него
њена
.
“
„
Видим
ја
већ
,
куд
се
овде
иде
!
“
дода
Амфилохије
.
„
Њој
се
држи
страна
.
Ми
смо
само
прости
калуђери
,
а
прост
калуђер
није
нико
и
ништа
!
“
„
Добро
,
добро
!
“
примѣти
на
ово
архимандрит
мирно
као
и
прѣ
тога
.
„
Све
ће
то
доћи
у
записник
,
па
ће
честњејша
конзисторија
донети
рѣшеније
.
Јест
.
А
хоћете
л
’
се
заклети
на
оно
,
што
сте
на
о
.
Теофана
казали
?
„
Ја
хоћу
“
,
одговори
брзо
Амфилохије
.
„
А
шта
смо
казали
?
“
запита
Митрофан
,
који
бијаше
заборавио
,
шта
су
против
Теофана
били
у
тужби
навели
.
„
То
сте
сами
писали
,
те
ваљда
нетрѣба
да
вам
најпрѣ
кажем
!
“
рекне
на
ово
архимандрит
,
намргодивши
се
мало
.
„
А
ако
хоћете
,
да
поступам
с
вама
са
свим
по
закону
,
а
оно
ви
,
оче
Митрофане
останите
овдѣ
,
а
ви
оче
Амфилохије
идите
напоље
,
па
ћу
вас
звати
,
кад
будем
готов
са
вашим
другом
.
“
Она
двоица
стану
се
згледати
.
„
Шта
смо
оно
писали
“
,
запита
Митрофан
тихо
свога
друга
.
„
Наје
слободно
договарати
се
“
примѣти
архимандрит
и
пресѣче
им
потајни
разговор
.
„
Чините
као
што
сам
реко
;
и
док
сте
заједно
,
опомињем
вас
,
да
истину
говорите
,
јер
ћете
се
на
рѣчи
заклети
,
а
тешко
оном
,
ко
се
криво
закуне
,
јест
.
Излазите
оче
Амфилохије
!
“
Зној
пробије
и
Митрофана
и
Амфилохија
,
