горски
цар
и
први
пут
јесам
сврнути
на
себе
пажња
цео
село
о
крстоноша
.
тада
се
управо
и
замомчити
.
мајка
он
срезати
дуг
кошуља
од
убељен
конопљан
платно
,
сестра
он
она
извести
црвен
и
црн
памук
,
и
уз
она
он
спремити
широк
тканица
са
девет
разнобојан
пруга
и
памучан
подвеза
за
дизлуке
са
кићанка
од
вуница
.
А
јесам
Ђурица
,
терати
дрво
у
град
,
зарадити
јесам
чохан
јелек
и
дизлуке
,
опшити
црн
гајтан
,
и
велик
тунос
са
кићанка
.
тако
одевен
доћи
на
крстоноша
.
Беше
се
искупити
доста
народ
.
Поп
већ
позвати
одборник
у
заседање
,
па
одлучивати
са
она
ко
хтети
шта
носити
.
крст
дати
од
први
кметов
синчић
,
ма
око
барјак
се
никако
не
моћи
погодити
.
Извириваше
сав
ред
на
прозор
да
разгледати
кандидат
,
који
јесам
се
ту
поређати
,
па
напослетку
изићи
напоље
.
Момчадија
пребледети
,
па
ники
не
дисати
;
сав
упрети
очи
у
поп
,
који
разгледати
један
по
један
,
па
,
видити
се
,
ни
јесам
не
моћи
да
се
одлучити
куда
хтети
.
Ђурица
бити
,
и
стас
и
лепота
,
надвисити
сав
момчадија
.
Беше
она
и
стар
и
одевенијих
,
али
гледати
одједном
у
сав
она
,
он
први
падати
у
очи
.
Беше
као
бор
,
који
јесам
израсти
у
честар
,
међу
прав
и
једар
церић
.
зато
се
и
попов
поглед
зауставити
на
он
.
—
А
гле
Ђурица
!
болан
,
како
јесам
порастô
—
рећи
поп
благо
,
па
се
обрнути
кнез
:
—
Шта
велим
?
одборник
погледати
зачудити
,
кнез
се
намрштити
,
па
прићи
поп
и
шанути
он
:
—
зар
из
’
нака
кућа
?
!
...
—
знати
—
одговорити
он
попасти
.
—
и
баш
ради
тај
и
велим
...
неки
се
дете
поправити
...
—
јок
,
не
моћи
!
—
одсећи
кнез
.
Међа
момак
настати
гуркање
и
шаптање
.
до
Ђуричин
ухо
долетити
само
један
реч
:
»
јаловица
«
,
али
он
одмах
разумеде
њен
значење
и
познати
глас
онај
,
који
јесам
рећи
.
у
други
прилика
он
бити
знати
шта
бити
радио
,
али
сад
се
уздржати
.
видети
јесам
да
се
попасти
још
решавати
,
па
стати
да
чекати
.
у
тај
кнез
проговорити
:
—
Ева
Милошево
Срета
.
Шта
велим
људи
?
—
нек
он
јесам
срећно
!
—
повикати
одборник
,
и
Сретен
,
весео
и
задовољан
,
прићи
рука
попов
.
—
Срећно
да
бог
да
!
—
рећи
поп
,
па
он
затим
упутити
да
узети
црквен
барјак
.
Ђурица
ићи
очи
за
Сретен
,
док
овај
не
прићи
барјак
,
па
онда
обор
глава
и
полугласан
,
као
за
себе
,
рећи
:
—
хе
,
да
јесам
мој
тат
одборник
,
бити
бити
други
...
—
Оно
знати
,
Ђурица
—
одговорити
он
сусед
,
младић
као
и
он
—
ја
тај
сав
стимавамо
,
и
богзна
како
;
али
знати
,
брата
,
отац
ти
јесам
бити
,
бог
да
он
простити
,
некако
’
наки
...
и
таман
Ђурица
план
и
хтети
нешто
крупан
да
казати
,
а
попасти
проговорити
:
—
е
сад
ја
хтети
да
Ђурица
носити
црквен
меденица
.
Ђурица
истрчати
напред
,
прићи
рука
попов
,
па
отићи
Обрад
клисара
,
тај
узити
од
нега
велик
меденица
,
који
јесам
,
док
јесам
црква
набавити
звоно
,
сазивати
побожан
хришћанин
на
молитва
,
а
сад
се
употребљивати
само
на
литија
.
Момчадија
се
,
после
барјак
,
највише
грабити
за
меденица
и
кадионица
,
а
икона
,
и
ако
јесам
пружати
известан
почаст
—
нарочито
општински
—
јесам
се
тако
радовати
.
после
већ
попасти
дати
један
кадионица
,
један
црквен
икона
,
а
кмет
и
одборник
изабрати
један
да
носити
општински
икона
Спасов
Вазнесење
.
Раздадоше
и
други
,
за
литија
потребан
ствар
;
свршити
се
спомен
под
општински
запис
,
па
се
кренути
крстоноша
.
кад
поп
очитати
последњи
јектенија
и
Обрад
он
танко
гласовит
одговорити
:
амин
,
кмет
повикати
:
—
Господајте
,
људи
!
А
крстоноша
сав
,
сваки
друкчији
глас
и
тон
,
узвикнути
сложно
:
—
господити
,
господити
,
помиловати
ми
!
напред
ићи
крст
и
са
он
упоредо
барјак
,
за
она
меденица
,
па
онда
црквен
и
општински
икона
упоредо
,
а
после
тај
сав
по
двојица
у
ред
.
остати
крстоноша
понети
шта
јесам
ко
имати
:
неки
икона
,
неки
свећица
,
неки
класје
жито
или
струк
бео
лук
...
поред
крстоноша
јахати
на
коњ
поп
,
а
уз
он
корачати
с
један
страна
Обрад
,
с
други
онај
што
носити
кадионица
.
за
попов
коњ
,
важно
и
достојанствено
,
ступати
кмет
,
који
пазити
на
поредак
,
а
нарочито
на
тај
,
да
се
непрекидно
господа
.
за
он
,
као
што
јесам
ред
,
гегуцати
општински
биров
...
весеље
и
права
душеван
задовољство
,
помешати
са
побожан
збиља
,
сијати
на
сваки
лице
...
само
Ђурица
необично
изгледати
.
неки
суморан
сет
и
замишљен
расположење
овладати
он
од
онај
тренутак
,
кад
он
до
уш
допрети
она
пакосна
увреда
од
Сретен
.
он
се
,
истина
,
обрадовати
меденица
и
дочепати
јесам
са
велик
журба
,
бојити
се
да
кмет
опет
не
изјавити
протест
;
али
онај
унутрашњи
мучење
остати
на
душа
он
и
даље
,
кад
се
крстоноша
кренути
и
кад
се
јасан
звук
његов
меденица
стати
разлегати
по
питом
лука
и
диваљ
голет
.
рука
он
снажно
али
механично
замајиваху
звоно
,
усадити
у
дрвен
ручица
,
али
мисао
он
бити
далеко
од
овај
побожан
свечаност
.
народ
господа
,
корачати
,
прескакати
преко
поточић
,
јендек
и
врзина
...
Ђурица
тај
исто
чинити
,
не
престајати
звонити
једначито
и
снажно
,
али
он
тај
једначит
звон
сугестовати
,
одвајати
он
од
сав
што
се
видити
и
чути
и
преносити
он
у
бес
крајан
сањарија
...
Крстоноше
застајати
код
запис
,
поп
и
Обрад
отпевати
што
следовати
,
урезати
запис
и
кретати
се
сав
даље
.
Ђурица
опет
почињати
махати
звоно
и
—
мислити
...
мислити
јесам
о
онај
увредити
.
знати
јесам
он
ко
се
тицати
она
напомена
о
јаловица
.
његов
отац
,
који
умрети
пре
десет
месец
,
често
јесам
лежати
»
надзор
«
и
бити
водити
срески
кућа
,
сав
због
неки
кожа
,
који
јесам
на
њихов
таван
налазити
.
Ђурица
јесам
не
само
добро
знати
откуда
јесам
тај
кожа
,
ну
јесам
,
заједно
са
цео
кућа
,
пробати
печење
и
јанија
,
зготовити
од
добар
јаловица
.
али
зар
јесам
он
крив
за
тај
,
и
зар
јесам
тај
какав
кривица
?
тај
они
не
имати
ништа
ни
у
тор
ни
обор
,
а
отац
он
јесам
често
поучавати
:
да
се
требати
користити
свашта
»
што
ти
до
рука
доћи
«
.
само
се
,
напоменути
бити
он
отац
,
требати
добро
чувати
туђ
очи
.
—
»
на
невидишу
нем
кривица
!
«
То
значити
:
ма
шта
урадити
,
хтети
бити
крив
,
ако
ти
не
ухватити
.
сав
јесам
се
врлина
састојати
у
»
невидишу
«
,
у
тај
,
дакле
,
да
се
крађа
и
други
сличан
»
операција
«
вршити
што
пажљив
...
са
такав
појам
о
морал
Ђурица
јесам
ступити
у
свет
.
он
јесам
држати
,
да
јесам
тај
правило
,
по
који
се
сав
управљати
.
па
зато
он
јесам
и
изненадити
она
напомена
о
јаловица
.
и
да
не
бити
овај
меденица
,
како
се
родити
плах
и
прек
,
бити
бити
свашта
.
али
поп
он
разгалити
срце
...
и
чудно
јесам
тај
срда
,
који
се
радовати
меденица
на
црквен
литија
,
и
у
исти
време
мисао
о
јаловица
!
.
.
и
Ђурица
јесам
много
мислити
,
тако
много
,
да
јесам
ни
опажати
куд
јесам
пролазити
,
ни
шта
се
око
он
збивати
.
само
кад
бити
крстоноша
минути
поред
какав
богат
дом
,
где
јесам
домаћица
изнети
неколико
карлица
млеко
,
заборавити
бити
сав
мисао
,
дочепати
бити
један
кутлача
и
сркати
докле
год
трајати
...
после
јесам
опет
мислити
и
мислити
,
и
најзад
доћи
до
закључак
,
да
јесам
сав
овај
момчадија
гора
од
он
,
и
да
он
сав
они
мрзети
само
с
тај
,
што
јесам
сиромах
.
у
такав
мисао
обићи
део
атар
сеоски
и
вратити
се
,
са
крстоноша
,
к
судница
.
кад
се
изређати
под
запис
сав
читан
,
народ
заседа
у
совра
,
који
јесам
подигнути
око
запис
.
сваки
племе
имати
јесам
свој
совра
—
четири
дирек
,
по
боден
у
земља
и
спојен
пречага
,
преко
који
јесам
наместити
уздуж
два
широк
треница
;
на
она
се
стављати
јела
;
около
овај
треница
поређати
јесам
други
за
седење
.
Имућнија
племе
дизати
јесам
над
совра
кров
,
а
около
седиште
ужљебљивати
јесам
шашовац
,
тај
јесам
цео
совра
изгледати
као
неки
стаја
.
лепо
јесам
видети
око
црква
или
,
кад
јесам
црква
далеко
,
око
судница
гомилица
овакав
стајица
испуњен
весео
народ
,
који
се
сабрати
да
,
овако
у
скуп
,
провести
благ
дан
...
Ђурица
не
имати
ни
совра
ни
племе
.
он
,
са
неколик
вршњак
,
који
не
бити
гладнети
те
не
сести
за
совра
,
стати
да
чекати
док
попасти
напити
у
слава
,
па
да
почети
играти
.
Чим
народ
заседа
,
поп
се
дигнути
,
а
Обрад
зазвонити
меденица
.
народ
се
дигнути
,
као
на
команда
.
људи
поскидати
капа
и
сваки
у
свој
совра
стати
се
молити
бог
.
утом
попасти
отпевати
тропар
,
испити
чаша
вино
и
сести
.
Поче
ручак
.
свирати
одјекнути
...
Момчадија
потрчати
у
кола
,
а
за
она
и
девојка
,
који
имати
снахâ
да
дворити
и
послуживати
у
совра
.
заљуљати
се
прво
кола
,
за
он
други
и
трећи
...
кад
бити
при
крај
ручак
,
Сретен
повести
Мачванка
уз
свирала
,
а
Ђурица
узити
циганин
да
он
свирати
Ситниш
,
и
повести
кола
.
Младеж
,
чути
ћемане
,
потрчати
у
Ђуричин
кола
.
љуљати
се
лес
млађан
и
весео
играч
;
дигнути
се
прати
под
лак
нога
,
који
у
такт
трупкати
;
звецкати
огрлица
и
ђердан
;
а
ћемане
једначито
и
весело
циликати
...
само
тај
срце
игра
,
а
у
груди
осећати
неописан
топлина
и
задовољство
;
готов
јесам
да
одједном
загрлити
сав
тај
леп
и
весео
свет
,
који
јесам
исто
тако
раздрагати
и
расположити
...
А
ко
се
у
такав
весеље
наћи
увредити
,
јесам
он
лако
.
у
Сретенов
кола
остати
само
десетина
момак
,
а
тај
јесам
за
коловођа
грдан
срамота
.
ту
још
моћи
помоћи
само
»
политика
«
,
али
она
Сретен
не
бити
вичан
,
те
морати
пустити
срце
на
воља
.
Водећи
кола
,
он
се
приближити
Ђурица
и
некако
с
леђа
подметнути
он
нога
,
те
се
овај
саплести
и
пасти
.
за
тренут
ока
умукнути
и
циганити
и
свирати
,
а
у
Ђуричин
рука
севнути
нож
.
—
ха
,
ђидо
,
зар
с
леђа
!
—
подвикнути
младић
исколачен
очи
и
блед
лице
,
па
јурнути
на
Сретен
,
који
стајати
блед
и
непомичан
као
кип
.
али
се
хитро
пружити
многи
рука
и
дочепати
Ђурица
.
—
натраг
,
који
јесам
живот
мити
!
—
узвикнути
Ђурица
и
махнути
нож
око
себе
,
па
,
видити
се
слободан
,
потрчати
опет
к
Сретен
,
али
овај
заградити
трострук
лес
момак
,
а
на
Ђуричин
рам
,
као
из
небо
,
пасти
рука
кмет
.
—
стан
’
дер
ти
,
момак
,
да
се
разговорити
.
Ђурица
зинути
од
чудо
и
стати
на
место
као
укопати
.
—
зар
тај
први
—
продужити
кмет
—
откако
јесам
наш
село
закопати
,
да
окрвавити
и
окаљати
наш
свет
слава
!
Ђурица
почети
долазити
к
себе
.
—
јок
ја
,
оногај
...
видети
јесам
сав
народ
...
пасти
јесам
кâ
проштац
...
зар
он
ја
да
подметати
нога
!
—
узвикнути
он
и
подигнути
рука
с
нож
.
—
Дол
тај
кустура
!
—
цикнути
кмет
.
Ђурица
се
само
одмакнути
неколико
корак
.
—
Дол
нож
,
кад
ти
казати
!
—
поновити
кмет
и
поглед
Обрад
значајно
.
—
Ножа
не
дати
,
а
ти
гледати
свој
посао
...
—
промуцати
Ђурица
јетко
и
поћи
још
корак
натраг
,
али
он
одједном
дочепати
многи
рука
,
одвући
у
брвнарица
испод
судница
и
закључати
...
тада
он
познати
цео
село
,
те
се
о
он
још
дуго
говорити
...
ИИ
Прођоше
два
година
после
овај
крстоноша
.
Ђурица
постати
кршан
момак
,
али
он
спољашњи
изглед
не
донети
уважење
и
углед
међу
момак
,
као
што
бити
тај
бити
ред
у
обичан
прилика
.
Беше
тај
стасит
и
редак
појава
.
висок
,
снажан
младић
,
широк
чела
,
густ
повијен
обрва
,
испод
који
севати
два
зеленкаст
ока
,
за
који
народ
велим
да
играти
као
на
зејтин
.
Очи
он
,
на
први
поглед
,
исказивати
неизмеран
питомост
и
благост
,
неки
болећив
доброћудност
,
који
се
често
моћи
опазити
код
људи
зеленкастоплаветних
очи
.
али
кад
се
мало
пажљив
разгледати
оне
једва
приметнути
борити
око
крај
очи
,
који
издавати
лукав
и
подмукао
срце
,
и
кад
се
човек
мало
боље
загледати
у
онај
необичан
севање
очи
он
,
моћи
хтети
без
двоумица
погодити
,
да
Ђурица
хтети
ићи
обичан
трага
сав
сеоски
момак
,
већ
јесам
његов
пут
одвојити
од
осталих
.
ну
имати
он
још
други
карактеран
особина
.
доњи
он
део
лице
са
вилица
бити
знатно
истурити
напред
,
те
испољавати
прек
и
страстан
природа
,
али
јесам
он
,
један
благ
поглед
свој
велик
очи
,
умести
да
прикрити
тај
особина
.
само
он
често
издавати
нервозно
трзање
вилични
мишић
,
који
јесам
откривати
усиљен
и
немиран
унутрашњи
борба
.
такав
глава
бити
усадити
међу
широк
и
снажан
раме
,
а
цео
он
тело
држати
необично
развијен
и
еластичан
нога
.
Ђурица
јесам
веома
ценити
свој
телесни
особина
и
свој
редак
снага
,
па
јесам
према
тај
подешавати
и
свој
држање
и
одело
.
као
сиромах
јесам
се
моћи
истицати
богатство
одело
,
али
јесам
и
онај
сиротињски
одећа
умести
тако
вешто
наместити
на
себе
,
да
јесам
свако
,
и
по
она
,
падати
у
очи
.
на
глава
јесам
носити
дубок
вес
,
немарно
затурити
к
потиљак
,
те
он
јесам
црн
дуг
кићанка
бити
по
плећа
.
бео
конопљан
кошуља
,
извести
по
недра
и
огрлица
,
вазда
он
јесам
бити
за
шаку
два
више
колено
,
због
шта
јесам
он
стар
људи
звати
»
онај
кус
«
,
а
момак
бити
се
радо
угледати
на
он
,
јер
држати
да
он
онакав
кицошки
изглед
највише
зависити
од
кратак
кошуља
,
ма
ники
се
не
усудити
кршити
адет
,
који
влада
у
цео
округ
.
носити
јесам
вазда
доколеница
,
повезан
шарен
подвеза
,
о
који
јесам
висити
по
три
кићанка
,
а
преко
дизлуке
—
чарапа
за
шаку
дуже
од
обичан
мера
;
због
тај
јесам
и
кајишâ
имати
пет
шест
увојак
више
но
обично
.
опасивати
јесам
око
себе
два
широк
појас
,
па
широк
кајиш
са
два
убод
,
о
ко
јесам
висити
,
низ
бедра
,
леп
белокорац
у
паквонским
канија
.
јелек
он
бити
лепо
срезати
,
приљубити
уз
тело
,
ишарати
црн
гајтан
;
из
његов
џеп
јесам
спреда
висити
бео
рубац
.
према
такав
стас
Ђурица
јесам
подешавати
и
свој
покрет
.
Корачао
јесам
брзо
и
лако
,
али
јесам
при
тај
некако
одсечно
избацивати
нога
унапред
,
те
он
се
цео
тело
трести
у
ход
,
и
тај
још
јаче
истицати
његов
необичан
снага
и
једрина
.
у
кола
јесам
ступати
горд
и
дрзак
,
и
кад
год
се
хватати
до
момак
,
видети
он
се
око
усна
подругљив
осмех
.
али
чим
бити
се
који
виђен
девојка
до
он
ухватити
,
а
тај
јесам
врло
,
врло
ретко
бивати
,
он
се
одједном
сав
мењати
.
разлити
бити
он
се
тада
по
лице
тако
велик
задовољство
,
да
изгледати
други
човек
.
ну
девојка
јесам
он
избегавати
,
као
и
момак
.
Плашио
она
јесам
највише
његов
рђав
глас
у
народ
,
али
јесам
и
у
његов
држање
и
понашање
бити
нешта
,
што
она
одбијати
од
он
.
Ђурица
јесам
опажати
овај
општи
нерасположење
према
себе
,
па
се
постепено
и
навикнути
сносити
онај
значајан
и
подругљив
поглед
сеоски
младеж
,
који
се
он
тицати
.
он
се
старити
само
да
не
показати
како
он
тај
тешко
падати
,
а
већ
са
свој
страна
давно
јесам
реситио
рачун
са
друштво
.
Угушио
јесам
у
себе
и
тајни
жудња
за
друштво
и
његов
живот
.
само
једно
јесам
моћи
угушити
.
али
ту
бити
се
већ
морати
борити
против
природа
и
против
себе
сам
.
Жудио
јесам
за
леп
женски
свет
.
Још
за
овај
време
,
под
утицај
какав
леп
очи
,
он
се
моћи
изменити
,
моћи
јесам
постати
други
човек
.
али
такав
он
очи
не
погледати
.
А
бити
два
ока
,
два
љут
гуја
,
под
чији
се
севање
овај
груб
јуначина
топити
и
постајати
мек
и
питом
од
сваки
девојка
.
Чудна
бити
тај
два
ока
.
из
она
јесам
севати
такав
понос
и
тако
јасно
сазнање
свој
надмоћност
,
да
не
бити
момак
,
који
бити
осећати
снага
и
одважност
да
она
слободно
и
отворено
погледати
.
Још
ниједан
момак
не
моћи
поуздано
казати
какав
јесам
очи
у
Станка
Радоњић
:
црн
или
граораст
или
,
можда
,
зеленкаст
?
...
Ђурица
она
јесам
само
једном
сагледати
,
кад
оне
не
бити
управити
на
он
,
и
више
она
никад
јесам
смести
погледати
.
кад
јесам
Станка
у
кола
,
Ђурица
се
ретко
хватати
.
волети
јесам
да
јесам
посматрати
са
страна
,
да
уочи
сваки
њен
покрет
,
сваки
особина
чудан
она
стасати
.
кад
бити
јесам
опазити
где
у
поље
или
у
село
да
он
ићи
на
сусрет
,
сврнути
бити
ма
где
,
само
да
избегнути
онај
поносит
поглед
,
који
уништавати
човек
.
Ђурица
јесам
имати
нарочит
разлог
,
са
ко
јесам
избегавати
поглед
Станкин
.
Свачије
други
туђење
он
јесам
враћати
одсудан
презирање
и
неки
,
необичан
за
сељак
,
поносан
охолост
;
али
један
такав
Станкин
поглед
,
у
ко
бити
он
моћи
прочитати
онај
исти
израз
,
који
читати
у
поглед
већина
девојка
и
момак
,
такав
поглед
не
бити
поднети
,
он
бити
он
уништити
или
довести
до
лудило
.
Ђурица
не
осећати
у
себе
снага
да
поднети
толико
нечувен
унижење
,
који
бити
стајати
у
сушти
противност
са
цео
његов
осећање
,
са
сав
његов
леп
сан
,
са
једином
светло
и
сладак
стран
живот
његов
.
зато
јесам
избегавати
свуда
,
а
она
,
с
тај
,
и
не
сањати
шта
се
збивати
у
душа
његов
.
станка
он
јесам
знати
по
разговор
други
девојка
и
гледати
јесам
на
он
као
на
Ђурица
Дражовић
,
чији
јесам
отац
умрети
под
надзор
,
а
никад
она
и
не
пасти
на
памет
да
погледати
на
он
као
на
момак
.
станка
јесам
бити
толико
необичан
по
лепота
,
колико
по
нарав
свој
.
Беше
тај
тако
самовољан
и
ћудљив
нарав
,
какав
се
и
међу
људи
ретко
налазити
.
Још
из
детињство
она
бити
чудноват
и
особит
и
не
наликовати
на
други
деца
Марка
Радоњић
,
нити
на
други
сеоски
девојка
:
бити
у
она
много
неки
необичан
охолост
и
самосталност
,
неки
ћудљив
тврдоглавост
.
па
да
јесам
бар
из
какав
богат
кућа
,
моћи
бити
се
још
и
разумети
њен
охолост
,
али
Марка
бити
веома
танак
стање
,
тек
побећи
од
сиротиња
,
а
не
стигнути
у
богаташ
.
и
он
се
јесам
чудити
нарав
свој
кћер
.
једаред
наићи
на
село
курјак
.
сваки
,
ко
имати
стока
,
морати
ноћивати
у
обор
и
тор
,
да
бити
сачувати
сав
мал
од
незван
крвожедан
гост
.
Марков
кућа
бити
близу
један
јаруга
обрастао
шум
,
који
представљати
жив
згода
за
курјачки
ноћни
напад
.
Чим
се
чути
за
курјак
,
одмах
исти
вече
Станка
затворити
овца
у
обор
са
во
и
крава
,
узити
шареница
,
губер
и
секира
,
па
отићи
и
легати
међу
овца
.
Чекала
јесам
три
вече
узалуд
.
Четвртог
вече
,
око
поноћ
,
узнемирити
се
стока
.
овца
поћи
и
окренути
глава
низа
страна
.
станка
се
полако
придигнути
испод
губер
и
,
после
кратак
чекање
,
углед
два
велик
курјак
где
се
привлачити
обор
.
овца
покушати
да
искакати
,
али
врљика
бити
висок
;
говеда
се
устумарати
по
обор
.
станка
дохватити
секира
,
навући
на
себе
губер
и
сагнути
се
уз
врљика
,
од
куда
курјак
долазити
.
Већ
јесам
се
јасно
видети
четири
светло
ока
као
жеравица
.
курјак
се
приближити
обор
,
па
стати
да
разгледати
стока
,
јер
и
они
не
ускакати
у
обор
где
имати
во
,
нарочито
биков
.
овца
,
од
страх
,
јурнути
на
ограда
и
тај
надражити
курјак
,
те
се
један
од
она
залетети
први
и
скочити
на
чатал
.
у
исти
мах
севнути
секирати
према
месечина
и
лупити
у
курјачки
глава
,
који
бити
наслонити
на
врљика
.
Курјак
се
мртав
срозати
низ
врљика
,
а
онај
други
клиснути
и
нестати
он
у
шума
.
—
о
тајо
!
—
викнути
Станка
неколико
пута
из
обор
,
док
она
се
отац
не
одазвати
.
—
ода
,
дерати
курјак
док
јесам
врућ
;
бојити
се
хтети
моћи
сутра
,
кад
се
охладити
.
—
какав
курјак
,
’
натема
тај
не
убити
!
—
одговорити
бунован
и
зачуђен
Марка
.
—
ја
,
вала
,
један
уцољах
,
па
ако
ти
требати
кожа
,
ода
одерати
он
...
други
прилика
разговарати
се
девојка
о
дрекавац
.
бити
изићи
да
брати
лешњик
,
па
она
при
повратак
застати
први
сутон
.
са
она
бити
и
Станка
.
Чим
почети
да
се
спуштати
онај
нем
тама
на
шум
и
ливада
,
девојка
се
пригрчише
један
уз
други
,
па
почети
онај
обичан
прича
о
вампир
и
вештица
,
који
се
у
тај
време
најрадије
причати
.
кад
доћи
до
један
крушка
под
осоје
,
ту
она
зауставити
Јелица
Плескоњић
,
који
она
причати
о
дрекавац
.
—
ето
,
баш
на
овај
место
он
јесам
видети
мој
чио
;
тај
ја
јесам
јесам
причати
толико
пута
,
кад
се
враћати
с
копање
.
—
Слава
ти
,
шта
казати
,
какав
изглед
?
—
упасти
она
Станка
у
реч
.
—
бог
с
ти
,
зар
не
чути
да
морати
умрети
онај
који
он
погледати
.
Чиле
јесам
зажмурити
и
чекати
да
онај
дрекнути
...
—
Па
,
шта
јесам
бити
?
—
Ништа
.
стајати
ја
,
велим
чио
,
тако
и
чекати
,
док
тек
онај
врекну
,
а
осоја
се
проломити
кâ
да
јесам
топ
избацити
.
ја
онда
,
велим
,
’
наки
жмурећки
,
бежати
што
боље
моћи
,
те
једва
жив
доћи
кућа
.
после
јесам
одлежати
трлему
,
и
мал
’
јесам
умрети
.
—
Па
зар
баш
ники
не
знати
како
изгледати
тај
чудо
?
—
покојни
Вуксан
он
јесам
видети
па
умрети
.
он
јесам
казивати
чио
да
личити
на
лисица
.
Дугачки
,
жут
,
али
кад
врекне
,
Божа
сачувати
,
не
да
се
испричати
!
...
Станка
ућутати
и
више
ни
с
ко
не
прозборити
ни
реч
.
после
неколик
дан
она
јесам
два
ноћ
сачекати
поноћни
петао
под
осоје
,
па
не
видити
ништа
,
вратити
се
кући
зловољан
.
мало
затим
проћи
кроз
село
глас
:
да
се
покојни
Јовица
повампирити
,
па
сваки
ноћ
долазити
на
кмет
врата
и
лупа
.
станка
јесам
и
Јовица
чекати
два
ноћ
,
па
,
не
видети
ништа
,
остати
разочаран
и
још
зловољан
.
непрестано
јесам
потом
мислити
и
питати
се
:
зашто
она
не
моћи
да
видити
ни
вампир
ни
дрекавац
,
кад
,
ето
,
други
људи
моћи
...
један
реч
,
ваљало
јесам
проћи
доста
свет
,
па
да
се
наћи
девојка
Станкине
нарав
.
родитељ
јесам
већ
давно
дигнути
рука
од
сав
покушај
да
савладати
Станкину
самовоља
.
видети
јесам
да
јесам
тај
необуздан
,
срчана
природа
,
који
не
знати
ни
за
какав
препрека
.
Марка
се
само
чудити
и
вртети
глава
.
—
да
ја
јесам
само
знати
на
ко
се
уметнути
—
рећи
бити
жена
,
па
бити
и
даље
остати
нем
пред
овај
загонетка
.
ето
,
у
такав
се
девојка
загледати
Ђурица
Дражовић
;
али
тај
бити
велик
тајна
,
који
он
скривати
и
од
себе
сам
.
Станка
не
знати
ништа
о
тај
,
а
он
она
не
дати
ни
један
прилика
да
се
сам
досетити
шта
се
у
он
збивати
.
тако
пролазити
дан
...
Међутим
Ђурица
јесам
и
даље
живети
онако
,
како
јесам
од
отац
навикнути
.
имање
,
моћи
се
рећи
,
и
не
имати
.
један
кућица
са
дан
орање
око
она
и
један
њива
у
планина
—
бити
он
сав
наслеђе
од
отац
.
сестра
јесам
удати
у
други
село
,
а
мајка
он
се
довијати
од
сваки
рука
,
да
не
бити
синути
на
терет
.
лети
се
наимати
под
надница
на
лакше
рад
,
зими
гребенати
,
прело
,
ткати
по
имућан
кућа
,
а
и
лети
и
зими
помало
врачати
и
бајати
.
тако
се
отимати
од
немаштина
и
глад
,
а
дати
бог
—
сеоски
душа
не
требати
много
:
комад
проја
и
главица
лук
задовољавати
потпуно
њен
потреба
и
навика
.
Ђурица
јесам
летити
,
кад
јесам
хтети
радити
,
добро
зарађивати
.
радио
јесам
сав
сеоски
рад
по
скуп
надница
,
а
кад
настати
нов
жито
,
куповати
он
јесам
и
снабдевати
се
на
цео
зима
.
А
чим
настати
јесен
,
почети
бити
терати
дрво
у
варош
на
туђ
кола
,
од
шта
он
јесам
такође
остајати
по
неки
пар
.
али
,
при
сав
тај
,
јесам
бити
дан
,
кад
се
он
јесам
осећати
као
пуки
сиромах
.
овај
вечно
безизлазан
стање
принуђавати
он
јесам
да
се
латити
и
такав
средство
,
који
јесам
закон
забранити
.
за
овај
он
јесам
требати
постепен
навика
:
у
тај
јесам
одрастао
...
друг
не
имати
.
Једини
човек
,
пред
који
јесам
слободно
смести
отворити
душа
,
који
он
јесам
заносити
прича
о
хајдуковање
,
бити
јесам
ча-Вујо
из
Брезовца
.
он
јесам
водити
велик
пријатељство
и
са
Ђуричин
отац
,
па
јесам
тај
наставити
и
са
син
.
сваки
недеља
Ђурица
бити
се
лепо
обући
,
па
отићи
у
гост
ча-Вују
,
који
он
јесам
вазда
радосно
дочекивати
.
Чим
се
срести
,
Вуја
бити
он
узети
за
рука
,
па
бити
се
онда
малко
поизмакнути
и
тако
бити
он
гледати
дуго
и
значајно
,
мерити
бити
он
ока
стас
и
сваки
покрет
,
па
,
кад
бити
он
најзад
добро
сагледати
онај
двосмислен
очи
,
узвикнути
бити
:
—
хеј
,
мајковић
,
зар
јесам
овај
рука
родити
да
други
аргатовати
?
...
она
,
духати
ли
он
,
што
плакати
гора
за
’
ваким
јунак
!
А
Ђурица
бити
севнути
ока
и
задовољно
развући
свој
танак
плав
брчић
у
некакав
полуосмејак
,
па
бити
онда
,
као
одбацивати
од
себе
такав
похвала
,
додати
:
—
Прођи
се
,
чича
,
здравље
ти
!
...
јадан
јесам
ми
данас
и
горе
и
горски
цар
...
немати
више
ни
’
наки
горе
ни
’
наки
Јевђовић
,
кâ
што
ти
причати
...
—
Ко
,
зар
Јевђовић
?
...
хеј
,
мој
соко
;
да
ли
он
јесам
само
да
ти
сагледати
данаске
—
ево
мој
глава
,
ако
не
бити
рећи
:
»
Хајд
да
ја
бити
харамбаша
и
побратим
!
«
...
не
знати
ти
,
мој
Ђура
,
ни
јесам
колико
вредити
.
Чича
питати
...
после
такав
дочек
Вуја
бити
увести
свој
пријатељ
у
соб
,
где
она
јесам
чекати
спремљен
чутура
вино
,
печен
јагњетина
и
добар
кајгана
на
кајмак
.
тај
бити
се
,
у
затворен
соба
,
провести
по
читав
дан
у
поверљив
разговор
и
пијанац
...
у
тај
исти
соба
спремати
јесам
и
васпитати
за
потоњи
рад
сав
велик
зликовац
,
од
који
јесам
,
за
последњи
тридесетак
година
,
дрхтати
цео
Шумадија
.
али
,
требати
да
се
упознати
с
овај
ча-Вујом
.
по
спољашњост
свој
Вуја
представљати
неки
необичан
сила
,
који
не
знати
ни
за
какав
препрека
.
да
јесам
школовати
,
он
бити
,
без
сваки
сумња
,
постати
велик
војсковођа
или
велик
чиновник
,
један
реч
—
човек
,
који
влада
маса
и
који
се
сав
потчињавати
.
он
јесам
бити
крупан
и
развијен
стас
;
напротив
:
његов
коштуњав
сувоњавост
падати
јесам
одмах
у
очи
свако
.
раст
јесам
бити
повисок
,
а
ићи
увек
права
,
затурен
глава
,
посматрати
све
пред
себе
као
са
неки
орловски
висина
.
Очи
он
бити
црн
као
угаљ
,
сјајнути
као
жеравица
.
њихов
поглед
продирати
оштро
у
сам
душа
човеков
,
и
немати
тај
,
који
бити
пред
тај
поглед
моћи
слагати
,
а
не
поцрвенети
.
и
ако
се
вазда
носити
сељачки
,
ипак
и
у
његов
одело
и
држање
бити
нешта
,
што
ви
принуђавати
да
не
гледати
у
он
обичан
сељак
:
он
јесам
ни
у
шта
наликовати
ни
сељак
ни
грађанин
,
он
бити
јесам
за
себе
.
Још
јесам
он
веома
одликовати
негда
црн
,
а
сад
прогрушати
брк
,
дуг
као
повести
,
и
густ
округао
брада
,
који
он
јесам
покривати
скоро
сав
лице
испод
очи
на
низак
.
ники
од
сељак
јесам
упамтити
да
јесам
видети
Вуја
ма
за
какав
посао
,
нити
он
јесам
ко
знати
одредити
права
занимање
.
сваки
дан
јесам
проводити
у
град
;
ту
јесам
седети
и
са
сељак
и
са
господа
и
са
грађанин
:
слушати
разнети
разговор
,
картати
се
,
пити
и
пред
вече
се
свакад
враћати
кућа
.
у
разговор
јесам
бити
врло
опрезан
и
лукав
као
лисица
:
моћи
јесам
,
кад
јесам
налазити
за
потребан
,
говорити
цео
дан
,
па
ипак
,
на
крај
крај
,
не
знати
о
шта
јесам
говорити
,
а
видити
да
јесам
разговор
паметан
.
он
се
хтети
ни
један
глас
изрећи
,
а
слушалац
хтети
принудити
да
он
отворити
сав
свој
душа
.
с
тај
јесам
и
имати
огроман
утицај
на
сав
околина
:
сав
јесам
он
се
потчињавати
и
—
бојати
он
се
.
уосталом
,
овај
општи
бојазан
од
Вуја
зависити
јесам
и
од
неки
други
узрок
.
рећи
да
он
ники
не
бити
умести
одредити
права
занимање
,
кад
бити
тај
бити
потребно
ради
статистички
податак
,
али
иначе
знати
јесам
и
деца
од
шта
Вуја
живити
.
он
јесам
,
као
што
поменути
,
бити
главни
организатор
и
управник
сав
хајдучки
дружина
,
који
се
,
у
дуг
низ
година
,
смењивати
по
Шумадија
.
изнајпре
он
јесам
тај
бити
посати
од
невоља
,
јер
немати
воља
за
рад
,
а
не
бити
други
начин
да
се
искобељати
из
сиротиња
.
после
,
кад
свој
оштар
и
проницљив
ум
оценити
свет
и
околност
око
себе
;
кад
проучити
сав
лице
,
који
руковати
судбина
народ
;
кад
оценити
права
разлика
између
строг
и
сув
законски
одредба
и
живити
дух
човеков
,
који
управљати
тај
одредба
по
свој
ништаван
воља
;
кад
видити
како
један
бистар
од
природа
ум
моћи
да
владати
учен
и
неук
—
Вуја
почети
стално
да
се
занимати
речен
посао
.
кад
он
се
растурити
први
дружина
,
он
стати
да
врбовати
други
.
она
јесам
управљати
и
командовати
неограничено
,
самовласно
,
као
прав
деспот
.
они
,
који
јесам
с
голим
јатаган
јуришати
на
имућан
становник
и
,
као
крвожедан
вук
,
клати
нејач
и
пећи
људи
,
враћати
јесам
се
са
свој
пустоловина
права
к
он
и
изручивати
он
у
крило
све
до
последњи
пар
,
што
јесам
по
скуп
жртва
награбити
.
он
она
јесам
од
тај
одвајати
,
као
милостиња
,
по
неки
ситница
,
да
она
се
наћи
за
дуван
и
други
случајан
потреба
.
тако
јесам
цедити
и
становник
и
свој
дружина
,
док
год
не
стати
да
се
оплећу
густ
мрежа
око
њихов
недело
.
кад
осетити
да
јесам
близу
крај
,
он
убити
вођ
дружина
,
узети
од
држава
уцена
и
са
тај
живити
,
док
не
пронаћи
други
згодан
лице
за
харамбаша
.
Читаве
десетина
година
проћи
он
у
такав
живот
,
а
он
још
ни
глава
не
заболети
због
тај
.
никад
Вуја
не
одлежати
ни
дан
апс
...
такав
бити
једини
пријатељ
и
саветник
Ђуричин
.
један
недеља
доћи
он
Ђурица
рано
у
поход
.
Вуја
бити
спремати
да
поћи
у
град
,
па
,
кад
видити
гост
,
застати
.
—
куд
јесам
тако
поранити
,
соко
?
—
ословити
он
Вуја
пре
него
што
он
се
Ђурица
приближити
.
—
Добра
јутро
,
чича
!
—
поздравити
он
Ђурица
и
пружити
рука
.
—
Добра
тај
срећа
!
откуд
тако
рано
?
—
Хоћу
у
чаршија
.
обосити
,
а
и
со
ја
нестати
,
па
да
потражити
од
Маринка
на
вересија
.
Вуја
севнути
очи
необично
,
али
он
брзо
и
вешто
сакрити
свој
узбуђење
,
па
дохватити
момак
за
рука
и
увести
он
у
кућа
.
одатле
Ђурица
изићи
тек
увече
и
отићи
кућа
.
на
нога
он
бити
нов
црвен
опанак
,
а
у
торба
,
који
јесам
јутрос
висити
празан
,
сад
бити
добар
грумен
со
и
бут
непечен
свињетина
.
Идући
пут
,
бити
погнути
глава
и
тако
замишљено
гледати
преда
себе
,
као
и
да
не
опажати
куд
пролазити
.
понеки
пут
се
указати
два
прав
,
оштар
борити
између
обрва
он
,
очи
он
засветлити
необично
и
одлучно
,
и
цео
лице
он
исказивати
неки
нем
и
мучан
унутрашњи
борба
,
који
се
у
он
збивати
,
а
он
се
старати
да
јесам
савладати
,
да
победа
и
угушити
неко
јако
унутрашњи
осећање
.
једаред
застати
,
погледати
око
себе
,
па
уздахнути
,
као
човек
који
не
моћи
да
наћи
излаз
из
неки
невоља
.
у
тај
он
пасти
поглед
на
онај
дуг
планински
венац
,
из
ко
се
величанствено
уздизати
поносан
Букуља
,
Венчац
,
Орловица
,
вагати
,
и
отићи
ока
по
тај
венац
до
сам
питом
Колубара
.
отуд
он
се
вратити
поглед
на
руднички
венац
,
на
Козељ
,
Острвица
,
два
Штурац
.
и
тај
поглед
као
да
он
дати
неки
нов
снага
,
јер
у
ока
он
засјати
одлучност
,
а
по
лице
се
разлити
грозничаво
бледило
...
ИИИ
Четвртога
дан
после
овај
Ђуричин
пут
,
рано
у
зор
,
дојахати
пред
Ђуричин
кућица
срески
писар
са
пандур
,
кмет
,
биров
и
два
одборник
.
Ђурица
се
тек
обути
и
умити
,
па
почети
да
облачити
јелек
.
коњ
фркнути
пред
кућа
,
а
Ђурица
,
како
бити
почети
да
навлачити
одећа
,
тако
и
остати
са
подигнут
рука
,
укочити
,
блед
,
нем
...
Писар
скочити
с
коњ
и
прићи
к
отворен
врата
,
на
који
стајати
пренеразити
Ђурица
.
—
Добра
јутро
,
момак
!
—
поздравити
он
писар
.
Ђурица
прекорачити
праг
,
па
стати
журно
да
намештати
јелек
,
али
за
нешто
он
бити
рука
запети
,
или
се
тако
он
чинити
,
тек
он
једнако
савијати
рука
,
махати
она
десно
и
лево
.
кмет
он
ословити
без
поздрав
:
—
где
ти
јесам
мајка
?
Ђурица
дарнути
овај
кмет
осорљивост
.
Пође
он
срџба
уз
груда
,
али
се
он
уздржати
.
у
тај
се
зачути
из
кућа
слабачак
и
промукао
глас
:
—
Ева
ја
,
Пера
,
сад
хтети
.
одмах
затим
појавити
се
на
врата
баба
Мара
,
Ђуричин
мајка
.
тај
бити
мало
погурити
старица
,
збрчкан
лице
,
зеленити
лукав
очи
.
Падаше
у
очи
њен
кукаст
нос
и
танак
,
шиљаст
,
напред
истурен
брадица
,
који
јесам
,
док
јесам
Мара
девовати
,
без
сумња
,
улевати
необичан
и
страстан
осећање
сеоски
момчадија
.
кад
прећи
праг
,
баба
стати
да
се
здравити
са
необичан
и
немио
она
гост
,
али
јесам
кмет
прекинути
:
—
Слушај
сад
,
Ђурица
,
и
ти
,
Мари
,
шта
хтети
ви
господин
казати
.
ваљад
’
познавати
господин
Мита
?
Ђурица
подигнути
глава
и
јетко
се
насмешити
.
—
Тсс
...
познавати
—
проговорити
махнути
глава
у
лево
,
хтети
тај
начин
да
исказати
и
неки
чуђење
ради
овај
необичан
посета
.
—
Ђурђа
—
почети
писар
,
гледати
он
оштро
и
права
у
очи
—
у
Трбушница
јесам
ономад
извршити
опасан
крађа
Јована
Чупић
:
разбити
он
јесам
вајат
и
однети
јесам
неки
ствар
.
власт
јесам
доћи
до
знање
да
јесам
код
ти
,
од
тај
ствар
,
два
огрлица
од
талир
и
цванцика
и
неки
пешкир
.
Хоћеш
ли
јесам
да
ми
предати
тај
ствар
,
да
ти
не
претурати
цео
кућа
?
Ђурица
најпре
бити
оборити
глава
и
гледати
некуд
у
страна
,
али
кад
писар
помен
опасан
крађа
,
он
задрхтати
усница
,
а
преко
лице
он
прећи
,
као
сенка
од
облак
,
неки
лак
,
неосетан
дрхтавица
,
неки
нарочит
израз
велик
душеван
немир
.
»
Ухватише
...
тај
јесам
оно
;
сад
се
почињати
...
робија
или
гора
...
шта
хтети
рећи
ча-Вујо
?
.
.
да
ја
јесам
само
да
преклати
овај
кмет
зуб
...
«
као
муња
ређати
он
се
мислити
у
глава
,
а
десни
он
рука
,
она
што
још
не
бити
јелек
на
она
наместити
,
сам
се
повијати
из
раме
,
и
Ђурица
бити
веома
по
воља
што
никако
не
моћи
одећа
да
наместити
,
те
он
се
десно
рам
и
рука
једнако
налазити
у
посао
.
сав
овај
забуна
потрајати
само
један
тренутак
,
један
миг
.
Ђурица
напрегнути
воља
и
,
старати
се
да
изгледати
што
миран
,
проговорити
неодлучно
:
—
Можете
сад
говорити
што
ви
јесам
драго
...
знати
ја
чији
јесам
тај
масло
...
А
за
тај
што
велим
,
за
тај
ствар
,
ја
ништа
не
знати
.
—
е
онда
хтети
да
тражити
—
рећи
писар
и
махнути
глава
кмет
,
који
с
одборник
,
пандур
и
биров
ући
у
кућа
.
Писар
сести
на
клупица
пред
кућа
,
један
пандур
остати
код
Ђурица
и
Марија
,
који
стајати
пред
врата
.
кмет
ући
с
двојица
пандур
у
соб
да
прегледати
хаљина
и
скриња
,
а
одборник
са
биров
тражити
по
кућа
.
после
кратак
тражење
кмет
изићи
напоље
носећи
гомила
разних
пешкир
,
међу
који
не
бити
ни
два
налик
један
други
.
Писар
извадити
из
свој
капут
један
нов
пешкир
и
упоредити
он
с
онај
што
кмет
донети
.
—
јесам
тај
—
рећи
писар
.
—
ама
видити
и
ја
да
јесам
сав
различан
.
тај
јесам
жена
доносити
баба
за
врачање
...
Ена
де
!
...
—
узвикнути
кмет
одједном
,
издвојити
из
онај
гомила
један
велик
фитиљаш
,
који
бити
истоветан
онај
,
који
се
бити
опасти
преко
пас
.
—
откуда
овај
пешкир
код
ти
?
—
запитати
он
баба
.
—
Знаш
,
ваљад
’
,
кад
ти
јесам
Мића
лежати
краста
ко
он
јесам
извидати
.
онда
ја
јесам
тај
Стојка
донети
.
Писар
се
громко
и
слатко
насмејати
,
а
кмет
поцрвенити
.
—
ух
,
пос
’
она
женски
,
ђе
ја
орезилити
!
он
сад
бити
тешко
да
вређати
овај
баба
,
који
он
јесам
,
како
јесам
он
тврдо
веровати
,
дете
излечити
враџбина
,
али
он
још
више
обузети
срамота
од
писар
.
—
Шта
хтети
,
господин-Мито
,
простота
!
...
—
гледати
,
мора
,
да
не
наићи
још
на
какав
свој
чакшире
...
да
јесам
и
она
твој
домаћица
донети
на
дар
—
одговорити
он
писар
и
заценути
се
од
смеј
.
—
е
тај
немати
...
њен
се
знати
:
пешкир
или
чарапа
и
који
грош
,
тај
она
јесам
све
.
јесам
наш
доктор
скупити
као
ваш
.
Писар
он
прекинути
:
—
Хајд
,
продужити
посао
.
—
Слава
ти
,
Ђурица
,
моћи
да
ми
мучити
.
Претурићемо
ти
сав
кућа
,
док
не
наћи
...
Кажи
,
брата
,
где
јесам
,
па
да
ићи
—
рећи
кмет
,
пробати
да
омекшати
и
одобровољити
Ђурица
.
—
ја
тај
каза
’
да
не
знати
,
а
ти
сад
чинити
што
год
хтети
—
одговарати
Ђурица
одсечно
,
гледати
писарев
коњ
како
чешати
глава
о
врљика
,
за
који
бити
привезати
.
кмет
опет
ући
у
кућа
.
Прође
пол
час
.
Писар
попушити
неколико
цигара
,
па
устати
и
обићи
сав
кућа
унаоколо
.
иза
кућа
стајати
неки
стар
вајатина
.
он
завирити
у
она
,
па
,
видити
да
јесам
празан
,
вратити
се
натраг
.
кад
хтети
да
се
појавити
иза
ћошак
,
он
претходно
направити
значајан
израз
лице
,
као
кад
човек
наћи
нешто
,
што
јесам
дуго
тражити
.
с
такав
израз
појавити
се
пред
кућа
и
поглед
Ђурица
,
који
не
бити
вичан
такав
препреденост
,
па
се
издати
.
на
лице
он
се
јасно
моћи
читати
мисао
:
»
пропасти
јесам
,
наћи
јесам
!
...
«
—
хеј
,
кмет
,
овамо
сав
!
—
викнути
писар
.
Изиђоше
сав
из
кућа
.
—
немати
тамо
ништа
.
на
други
јесам
тај
место
;
сад
хтети
ми
јесам
Ђурица
дохватити
—
рећи
он
смешити
се
.
Ђурица
оборити
глава
,
па
,
чинити
се
,
и
не
дисати
.
спопасти
он
неки
дрхтавица
,
па
се
само
мењати
у
лице
и
ћутети
као
залити
.
мајка
он
,
напротив
,
стрељати
очи
и
по
десети
пут
погледати
писар
,
као
да
бити
хтети
загледати
он
у
душа
и
видети
шта
мисао
овај
тренутак
.
—
Хајд
,
Ђурица
,
у
вајат
—
викнути
писар
и
махнути
глава
на
остати
.
Писар
ући
први
унутра
,
па
се
одмах
обрнути
и
узити
да
посматрати
где
хтети
пасти
први
поглед
Ђуричин
;
али
овај
ући
погнут
глава
и
гледати
непрестано
у
врх
свој
опанак
.
полицајац
,
онако
од
прилика
,
поглед
у
један
страна
кров
и
рећи
:
—
дед
’
,
Ђурица
,
дохватити
ми
!
да
јесам
он
бити
добар
посматрач
,
моћи
бити
опазити
како
на
Ђуричин
лице
синути
радостан
израз
,
који
јесам
моћи
значити
:
»
о
,
па
он
јесам
наћи
:
моћи
се
још
спасти
.
«
Али
он
слушати
Ђуричин
гласан
одговор
:
—
ја
не
знати
,
господин
,
шта
хтети
од
ја
.
казати
јесам
ти
једном
да
ништа
не
знати
за
тај
ствар
,
па
сад
шта
хтети
још
?
Чиновник
план
.
изненадити
он
толики
дрскост
.
бити
јесам
уверити
у
несумњив
успех
,
јер
јесам
први
пут
добро
опазити
онај
значајан
промена
на
Ђуричин
лице
,
кад
се
он
појавити
отуд
из
вајат
.
размислити
се
мало
,
па
се
сетити
да
јесам
учинити
погрешка
што
јесам
погледати
у
кров
,
кад
се
обратити
Ђурица
.
наредити
те
изићи
сав
из
вајат
,
па
разгледати
цео
под
,
по
који
бити
растурити
ђубар
од
живина
и
стока
.
наједаред
узвикнути
весело
:
—
дати
мотика
!
—
Мари
,
где
јесам
мотика
?
—
запитати
кмет
.
—
не
знати
,
богме
,
да
ли
јесам
и
донети
из
лук
.
ономад
јесам
дете
тамо
копати
—
одговорити
баба
гле
дати
у
страна
.
писар
од
тај
одговор
постати
још
весео
.
—
Ена
мотика
—
викнути
пандур
,
угледати
држалица
где
вирити
из
кор
.
—
копати
овде
—
рећи
писар
одлучно
и
погледати
Ђурица
.
разведрити
он
се
лице
,
кад
видити
Ђуричин
изглед
.
Пандур
стати
копати
и
после
неколик
ударац
узвикнути
весело
:
—
даска
!
—
Лакше
сад
—
рећи
он
писар
—
пазити
да
опкопати
полако
.
кад
дигнути
мали
дашчица
,
видети
да
она
поклапати
неки
велик
мазушку
,
који
бити
пун
чарапа
и
пешкир
,
а
на
врх
стајати
талир
и
полутак
.
—
Ена
де
!
—
узвикнути
кмет
,
погледав
новац
.
»
пропасти
!
...
пропасти
!
...
робијати
...
оков
...
сад
одмах
оков
...
јер
он
рећи
»
опасан
крађа
«
,
а
Вуја
казати
да
за
тај
окивати
пре
суд
...
.
Гвожђе
на
нога
!
...
«
—
помислити
Ђурица
,
и
само
он
срце
задрхтати
од
тај
помисао
.
—
откуд
ти
,
момак
,
овај
ствар
?
—
запитати
полицајац
,
дигнути
на
један
прст
дуг
низак
старински
новац
.
—
не
знати
ја
.
тај
јесам
ја
зацело
,
подметнути
они
што
ја
мрзети
кâ
крвник
—
одговорити
Ђурица
,
а
очи
он
некако
чудновато
севнути
.
—
бог
с
ти
,
господин
,
зар
мој
дете
!
...
—
почети
да
нарицати
баба
.
—
моћи
дух
грешити
,
ваљ'да
знати
шта
јесам
дете
...
перо
,
по
бог
јесам
брата
,
ти
знати
...
—
Мак
’
се
отале
,
баба
,
док
јесам
зло
проћи
!
—
викнути
кмет
и
изгурати
јесам
из
вајат
,
али
она
продужити
и
даље
нарицати
и
призивати
за
сведок
цео
село
и
сав
светитељ
.
за
један
миг
Ђурица
везати
пандур
конопац
,
повадити
сав
ствар
из
лончине
,
повезати
она
добро
па
обесити
о
Ђуричин
леђа
,
а
огрлица
узити
писар
,
савити
она
у
марама
и
метнути
у
џеп
.
одмах
затим
поћи
сав
к
општински
судница
.
Баба
Мара
затворити
се
у
кућа
и
стати
кукати
из
сав
глас
,
а
Ђурица
,
погнут
глава
,
модар
,
скоро
поцрнео
лице
,
ићи
пред
пандур
везан
,
носити
на
леђа
свој
бешчашће
.
Беше
толико
претоварити
овај
неочекиван
и
тежак
ударац
,
да
јесам
већ
занемети
сав
,
и
душа
и
тело
.
само
он
бити
један
мисао
у
глава
:
»
да
јесам
само
да
ја
ники
не
видити
!
...
«
и
разумевати
под
тај
»
ники
«
свој
сељанин
,
нарочито
он
се
издвајати
у
памет
један
лице
,
чији
јесам
мишљење
за
он
бити
претежан
од
мишљење
цео
свет
.
»
Шта
ли
хтети
она
рећи
кад
чути
?
...
Презреће
ја
,
грдити
као
и
сав
други
.
Рећи
хтети
:
тако
он
и
требати
!
...
Назваће
ја
лопужа
и
свакојак
име
...
ех
,
луд
ли
јесам
што
се
ја
о
мој
сад
бринути
?
зар
јесам
сав
један
:
зар
ја
јесам
и
досад
презирати
!
сав
јесам
пропасти
,
и
младост
,
и
онај
леп
сан
о
будућност
,
све
,
све
!
...
Шта
да
се
радити
?
...
да
ли
да
чекати
суђење
,
па
да
се
дотле
спрема
сведок
—
Вуја
бити
сав
тај
лепо
удесити
—
али
шта
бити
помоћи
,
кад
јесам
ствар
код
ја
нађен
!
...
Роби
!
оков
!
...
или
...
или
шта
?
оно
што
Вуја
хтети
,
онај
,
страшан
корак
:
пушак
преко
средина
,
па
у
гора
!
...
само
да
ја
ники
не
видити
.
али
ако
свратити
у
судница
?
...
«
и
баш
тај
тренутак
опазити
да
јесам
ударити
онај
пут
који
водити
права
к
судница
.
пред
општински
кућа
не
бити
ники
.
Уђоше
сав
у
заседање
,
где
писар
саставити
протокол
о
свршен
претрес
,
који
потписати
кмет
и
одборник
.
писар
и
кмет
остати
у
заседање
да
се
,
поверљиво
,
разговор
о
други
општински
посао
,
а
остати
,
заједно
са
Ђурица
,
изићи
пред
судница
и
полегати
на
мек
зелен
трава
.
—
’
натема
ви
бити
,
како
дознати
за
овај
тако
брзо
?
—
запитати
кмет
љубопитан
,
чим
остати
она
двојица
сам
.
—
ни
ја
не
знати
све
,
само
тај
:
да
јесам
капетан
добити
писма
,
у
који
он
јесам
доставити
за
Ђурица
;
а
за
други
учесник
не
знати
још
ништа
.
но
сад
јесам
лако
.
овај
хтети
проказати
остати
.
—
хм
,
богме
хтети
имати
мука
са
он
.
не
знати
он
какав
јесам
паксијан
...
Мучно
да
хтети
он
што
одати
.
—
хе
—
одговорити
писар
—
имати
ја
поуздан
лек
за
тај
—
и
насмешити
се
значајно
.
кмет
развући
вилица
у
широк
глуп
осмех
и
,
као
да
јесам
за
тај
случај
потребно
и
његов
мњење
,
одговорити
:
—
ако
хтети
,
ако
хтети
;
тај
баш
и
ја
велим
.
Шта
ту
нега
,
»
шуле-миле
«
,
но
притегнути
пас
,
па
нек
пуцати
кости
...
е
ја
...
Писар
окренути
разговор
на
други
ствар
и
,
свршити
што
јесам
имати
,
изићи
пред
судница
.
он
и
пандур
за
часак
појахати
коњ
,
узети
Ђурица
предати
се
и
отићи
к
срески
место
.
ИВ
први
пут
у
живот
Ђурица
се
наћи
у
затвор
,
»
лишити
слобода
«
како
вео
правник
.
кад
шкрипнути
за
он
брава
,
он
у
онај
полутама
наћи
слама
,
на
који
он
јесам
ваљати
боравити
и
проводити
дуг
дан
и
ноћ
,
па
се
онако
уморан
,
намучен
,
разбити
душеван
спустити
на
она
и
дубоко
хукнути
.
овај
тренутак
само
један
једино
осећање
бити
он
пријатно
:
што
јесам
он
сад
рука
слободан
.
Уводећи
он
у
затвор
,
одрешити
он
рука
,
који
у
први
мах
не
моћи
ни
макнути
—
осећати
јак
бол
више
лакат
.
али
ипак
тај
јесам
ништа
према
онај
како
се
осећати
,
док
он
рука
бити
везан
.
о
,
сад
тек
разумети
шта
значити
рука
за
човек
,
сад
тек
поимати
њихов
права
драгоцен
вредност
.
Одмарајући
се
на
слама
,
стати
да
разгледати
свој
»
кућа
необичан
«
,
али
у
мрак
,
који
владати
око
он
—
и
ако
јесам
бити
тек
подне
—
не
моћи
скоро
ништа
распознати
.
капак
,
на
једином
прозорчић
,
бити
заклопити
,
и
само
неколико
сјајан
зрак
продирати
кроз
пукотина
стар
дрво
.
тај
он
бити
једини
гласник
дан
,
који
владати
на
поље
срећан
свет
.
како
јесам
мио
и
драг
сужањ
овај
редак
и
необичан
за
тамница
дар
сјајан
сунце
!
...
овај
зрак
подсетити
он
да
размислити
о
положај
свој
апсана
.
устати
са
слама
,
поћи
к
прозор
,
који
бити
виши
од
његов
глава
и
—
о
срећа
!
—
до
уш
он
допрети
зврјање
кочија
од
онај
страна
,
на
који
бити
прозор
.
—
»
дакле
тај
јесам
онај
апсана
са
улица
,
а
овај
мој
,
тај
јесам
она
на
угао
,
јер
само
јесам
тај
један
прозор
зазидати
више
од
половина
.
тај
знати
добро
,
запазити
јесам
толико
пута
...
«
Читав
свет
нада
јурнути
он
у
душа
и
пасти
на
срце
као
мелем
на
љут
рана
,
а
отуд
он
се
разлити
неки
слатко
,
ваздушаст
топлина
по
цео
тело
.
Очи
он
у
онај
помрчина
засјати
необичан
сјај
и
он
,
готово
несвесно
,
под
утицај
овај
леп
осећање
,
поћи
ближе
к
прозор
и
стати
да
разгледати
не
бити
ли
се
моћи
попети
горе
.
одмах
наићи
на
неки
подметач
,
који
јесам
сигурно
његов
претходник
,
ради
исти
циљати
,
ту
наместити
.
попити
се
на
он
и
осетити
се
као
да
јесам
на
поље
.
поред
кућа
не
пролазити
ники
,
али
се
лепо
чути
разговор
с
леви
страна
,
од
Јанков
кавана
,
који
јесам
одмах
до
срески
кућа
.
—
ваљда
хтети
бити
тако
бездушан
,
господин
Пера
,
и
одрећи
ми
ту
велик
част
,
да
прогутати
у
поштен
компанија
један
пиштољче
—
чути
се
глас
од
кавана
,
у
који
Ђурица
одмах
познати
говорљив
и
беспослен
апотекар
.
—
батал
,
човек
,
сав
јесам
гол
вод
.
ићи
да
видити
јесам
ли
жена
што
спремити
за
ручак
—
одговорити
други
,
за
ко
јесам
бити
сумња
да
јесам
Пера
писар
.
—
зар
јесам
тај
тако
почастити
Маскарци
,
болан
?
—
рећи
неки
непознат
.
—
у
стање
јесам
умирити
ваш
велик
брига
о
ручак
,
јер
јесам
бити
очевидац
,
кад
јесам
госпођица
куварица
ваш
дома
носити
овај
Мита
Стрижибрку
два
гушче
на
заклање
,
а
миледи
Соја
баш
сад
послати
пандур
у
Танасијев
башча
за
салата
.
дакле
,
пријатељ
,
куцнути
се
!
—
ишчитати
апотекар
читав
декламација
.
—
еј
,
Танасијо
,
пошљи
ја
дваесет
пар
јалов
паприка
—
викнути
Митко
ашчија
,
преко
од
канцеларија
.
»
Ал
живити
овај
господа
!
—
помислити
Ђурица
у
себе
—
само
јести
и
пити
,
а
ништа
не
радити
«
,
и
ту
се
сетити
да
од
јуче
јесам
ништа
окусити
.
»
да
ли
хтети
ја
донети
хлеб
и
вод
?
«
—
запитати
се
,
рачунати
да
он
данас
хтети
ништа
дати
.
»
да
јесам
се
бар
сетити
да
понети
што
од
кућа
;
но
све
једно
,
данас
моћи
и
гладовати
.
«
и
ту
се
тек
,
кад
поменути
тај
»
данас
«
,
опомена
сав
невоља
што
он
снаћи
,
и
бити
он
чудно
што
се
,
поред
сав
тај
,
сећати
јела
.
»
Што
ти
јесам
човек
—
продужити
мислити
—
све
...
све
,
али
без
хлеб
никуд
!
...
«
—
Хајдес
...
пасти
риба
скочити
месо
;
потрчати
муштерија
,
разграбити
људи
!
ох
,
што
јесам
Масно--о-о
!
—
повикати
Митко
,
лупати
нож
о
пањ
.
—
Дај
пречњаке
овамо
!
—
викнути
неко
испред
кавана
.
—
молити
,
ја
јесам
се
пре
абоновао
—
одговорити
апотекар
.
—
дати
пандур
,
поклати
се
неки
око
јагњећи
нога
—
опет
се
чути
глас
онај
непознат
.
—
Молићемо
,
овај
јесам
пречњал
,
а
нога
се
бацати
таков
—
одговорити
он
апотекар
.
«
То
хтети
ја
од
истина
да
гладовати
данас
...
о
,
брата
,
да
ја
јесам
само
комад
хлеб
...
—
помислити
Ђурица
опет
.
—
Вал
хтети
сад
лупати
,
па
макар
цркô
...
мрзети
ја
да
гледати
очи
пандур
...
како
бити
бити
да
спавати
?
...
Јес
’
,
ко
хтети
ти
сад
заспати
!
«
постојати
још
мало
на
свој
прозорчић
,
па
,
кад
видити
да
ники
не
пролазити
,
а
и
нога
он
заболети
,
сићи
и
отићи
опет
на
слама
.
Седнувши
на
место
,
стати
претурати
слама
и
ослушкивати
хтети
ли
се
опет
што
чути
споља
.
уосталом
он
се
и
не
надати
да
што
чути
,
али
он
јесам
бити
веома
потребно
да
се
ма
чим
забавити
,
да
наћи
ма
какав
послати
ум
,
само
да
не
мислити
о
онај
што
јесам
од
јутрос
преко
глава
претурити
.
све
,
што
се
тицати
тај
,
стајати
иза
он
као
какав
црн
страшило
,
који
јесам
готово
да
он
сваки
тренутак
у
свој
канџа
дочепати
.
А
он
избегавати
сваки
помисао
,
који
бити
он
на
тај
подсетити
,
и
ако
осећати
последица
тај
непрестано
и
око
себе
и
на
себе
сам
.
тек
бити
он
стати
до
тај
,
да
овај
садашњи
расположење
,
овај
»
нетицање
ништа
«
продужити
што
више
моћи
.
у
такав
тишина
,
у
тај
затупљен
укочен
самоћа
,
не
мислити
и
не
осећати
ништа
,
провести
неколико
дуг
час
.
сунце
ударати
готово
хоризонтално
у
капак
на
прозор
,
на
улица
се
народ
живо
кретати
,
зврјање
кола
и
топот
коњски
нога
чути
се
сваки
тренутак
,
а
он
непрестано
седити
у
сав
кут
непомичан
,
укочити
,
сав
удубити
у
свој
нем
,
дуг
ћутање
.
ни
један
мисао
,
ни
један
покрет
!
...
наједаред
,
усред
тај
гробнога
ћутање
,
нешто
око
брава
на
врата
заклопарати
и
врата
се
отворити
нагло
.
да
јесам
гром
ударити
усред
апсана
,
чинити
он
се
не
бити
се
тако
изненадити
ни
тако
детињски
уплашити
,
као
што
се
уплашити
од
овај
обичан
отварање
врата
;
усред
нем
и
дуготрајан
тишина
,
који
се
бити
сав
предати
.
исти
тренутак
,
кад
се
врата
почети
отварати
,
он
скочити
као
електрисати
и
стати
насред
апсана
,
бленути
узверено
и
плашљиво
у
лице
апсанџино
,
који
он
,
вичан
ока
,
љубопитан
посматрати
.
познати
главног
апсанџија
Радисава
,
с
који
јесам
неколико
пута
пити
по
кавана
,
али
он
се
сад
он
учинити
страшан
од
сам
ђаво
.
Нарочито
он
пасти
у
очи
онај
лукав
жмиркање
мали
и
сјајан
Радисављевих
очи
,
који
ћутети
,
али
веома
речито
говорити
:
»
А
,
лија
,
ту
ли
јесам
!
...
«
Радисав
он
погледати
онако
узверен
и
,
ваљда
ради
велик
ефект
,
звецнути
кључ
;
затим
он
се
одједном
набрати
обрва
,
па
викнути
заповеднички
и
груб
—
излазити
!
»
боље
што
се
чинити
невешт
стар
познанство
,
сад
ја
јесам
тај
лакше
и
згодан
...
баш
он
не
бити
моћи
погледати
,
а
већ
после
...
лако
хтети
...
«
—
помислити
Ђурица
и
послушно
,
погнут
глава
,
изићи
у
ходник
,
где
он
дочекати
други
пандур
и
одвести
права
у
канцеларија
.
за
зелен
сто
седити
јесам
капетан
,
а
уз
један
полица
,
претрпан
свежањ
хартија
,
стајати
писар
Мита
и
разгледати
неки
акт
.
Чим
капетан
проговорити
,
он
се
осврнути
и
прићи
к
сто
.
кад
ући
Ђурица
,
капетан
он
погледати
оштро
,
али
се
иза
тај
оштрина
не
моћи
сакрити
и
она
обичан
радозналост
,
са
који
први
пут
посматрати
сваки
човек
,
за
ко
ми
се
казати
да
јесам
зликовац
.
—
Шта
јесам
ти
,
мора
,
починити
тамо
у
Трбушница
?
—
проговорити
капетан
,
чим
Ђурица
стати
.
»
хвала
бог
!
«
—
помислити
Ђурица
.
он
се
плашити
само
тај
први
питање
,
страховати
јесам
само
од
почетак
;
а
кад
видити
да
он
само
питање
стављати
на
расположење
повољан
одговор
,
он
доћи
к
себе
и
,
погледати
капетан
права
у
очи
,
одговорити
одлучно
:
—
не
знати
,
господин
!
...
Шта
јесам
они
намислити
са
ја
—
бог
знати
,
а
гре'ота
јесам
сирома'у
човек
’
вако
подметати
—
и
овај
он
се
одговор
тако
допасти
,
да
већ
почети
и
јесам
веровати
у
истинитост
његов
.
капетан
се
јетко
насмешити
,
као
човек
који
непрестано
слушати
овакав
одговор
од
сав
прав
кривац
,
тај
увиђати
,
да
за
овај
мах
не
моћи
што
друго
ни
очекивати
.
—
А
шта
хтети
рећи
на
испит
за
ствар
,
који
јесам
код
ти
нађен
?
и
тај
јесам
ти
,
ваљада
,
подметнути
?
—
не
знати
,
господин
...
—
Добра
,
добро
...
—
прекинути
он
капетан
—
сад
ти
тај
и
не
тражити
.
звати
јесам
ти
само
да
ти
казати
:
сутра
хтети
доћи
Трбушничани
да
познати
свој
ствар
,
и
ти
хтети
одмах
у
оков
.
твој
ја
признање
не
требати
ништа
,
али
ја
морати
казати
,
с
ко
јесам
извршити
похара
.
Ноћас
се
добро
промислити
...
али
не
заборавити
да
ја
овде
имати
такав
мајсторија
,
од
који
и
мутав
проговорити
...
—
завршити
капетан
,
и
тако
се
значајно
осмехнути
,
да
Ђурица
осетити
како
он
се
кожа
под
кошуља
набирати
.
—
водити
он
!
—
викнути
капетан
пандур
и
дигнути
се
од
сто
.
као
у
неки
бунило
и
занос
Ђурица
проћи
кроз
врата
,
кроз
дуг
ходник
на
горњи
,
па
затим
на
доњи
спрат
и
,
не
проговорити
ни
реч
,
ући
у
апсана
и
пасти
на
слама
.
—
овде
јесам
крчаг
с
вод
и
хлеб
,
а
онде
у
ћошак
лончина
—
објаснити
он
пандур
,
па
изићи
и
забравити
врата
.
овај
последњи
објашњење
као
да
јесам
ни
бити
потребно
,
јер
шта
ући
у
апс
,
Ђурица
осетити
страшан
смрад
,
од
ко
он
поћи
суза
из
очи
.
збуњен
,
уплашен
,
изненадити
сав
овај
што
се
са
он
догодити
,
Ђурица
ни
у
први
време
па
ни
доцније
не
знати
шта
да
мислити
,
нити
бити
у
могућност
да
ма
какав
правац
да
свој
мисао
.
Час
се
сећати
село
,
свој
кућа
и
сав
онај
што
он
бити
тамо
мио
;
час
стати
да
мислити
о
онај
страшан
мајсторија
,
који
он
капетан
напоменути
и
о
који
он
јесам
Вуја
тако
много
,
баш
као
нарочито
,
причати
,
али
на
тај
се
мислити
не
заустављати
дуго
,
она
он
јесам
тежак
убијати
он
сваки
други
осећање
,
изазивати
ужасан
страх
.
и
усред
тај
мисао
он
се
сетити
хлеб
,
зграбити
он
и
почети
жудан
јести
,
не
толико
због
глад
,
колико
ради
жеља
да
отерати
од
себе
мислити
,
да
се
забавити
јела
,
док
он
не
пасти
какав
други
мисао
на
ум
.
али
и
јесам
јесам
добро
знати
да
у
овакав
стање
и
за
овакав
ствар
он
не
моћи
никад
ништа
смислити
.
и
досада
јесам
други
за
он
мислити
,
најпре
отац
он
,
па
после
Вуја
,
а
он
јесам
умести
само
извршити
оно
што
он
се
казати
.
и
овај
похара
извршити
јесам
по
план
и
наговор
Вујов
,
али
јесам
ни
сањати
да
хтети
овакав
последица
наступити
.
истина
,
док
се
одлучивати
,
он
јесам
помишљати
на
сав
,
па
и
на
горе
,
али
јесам
сав
тај
друкчије
изгледати
онда
,
док
се
помишљати
.
сад
,
кад
се
наћи
пред
стварност
,
изгубити
се
сав
.
само
знати
једно
:
да
јесам
моћи
унапред
осетити
све
овај
што
јесам
данас
преживети
и
што
сад
осећати
—
не
бити
се
никад
одлучити
на
такав
корак
.
али
,
несрећа
свој
,
Ђурица
још
многи
ствар
јесам
знати
.
он
јесам
знати
да
јесам
Вуја
,
одмах
после
извршен
похара
,
неки
нарочит
,
само
он
познат
начин
,
ставити
до
знање
капетан
,
да
јесам
похарати
ствар
код
Ђурица
.
јесам
знати
да
јесам
тај
Вуја
учинити
из
рачун
:
да
навући
младић
на
велик
кривица
,
па
онда
да
он
страх
принуда
,
да
се
одметнути
у
гора
.
А
после
већ
—
Вуја
знати
како
се
командовати
туђ
глава
...
Ђурица
јесам
сад
знати
само
један
:
да
он
се
Вуја
морати
,
какав
бити
начин
,
јавити
и
дати
он
савет
,
шта
да
чинити
даље
.
Вуја
хтети
за
он
смислити
ма
какав
излаз
,
он
јесам
у
тај
уверити
,
као
у
себе
сам
.
А
знати
добро
да
хтети
тај
бити
једини
излаз
,
да
он
морати
примити
без
размишљање
,
без
поговор
;
јер
он
јесам
не
моћи
ништа
смислити
,
а
добро
увиђати
да
јесам
без
помоћ
Вујов
пропасти
.
остајати
он
,
дакле
,
само
да
чекати
.
због
тај
јесам
и
избегавати
мисао
о
свој
положај
,
онај
јесам
он
и
иначе
бити
тежак
,
а
у
овај
неизвесност
још
тежити
.
—
о
,
ала
овај
смрдети
ужасно
!
—
рећи
полугласан
,
пошто
се
напити
вод
из
крчаг
.
Погледавши
на
онај
страна
,
где
јесам
бити
прозор
,
Ђурица
опазити
да
немати
више
онај
зрак
од
сунце
.
да
бити
бар
колико
избегнути
овај
несносан
задах
и
да
бити
дознати
шта
се
радити
на
улица
,
попити
се
опет
на
прозор
.
у
онај
пукотина
,
кроз
који
он
данас
допирати
зрак
,
бити
тамно
као
и
у
његов
апсана
.
»
смркнути
се
,
морати
бити
«
—
рећи
у
себе
и
стати
да
слушати
пролазити
ли
народ
улица
.
не
проћи
ники
,
само
се
отуд
од
кафана
чути
разговор
,
али
се
моћи
одмах
опазити
да
јесам
мало
свет
пред
кафана
.
»
Па
тај
јесам
већ
права
ноћ
«
—
помислити
он
,
и
неко
чудно
,
загонетно
надање
испунити
он
душа
.
стати
да
чекати
још
,
али
пролазник
бити
врло
редак
,
а
разговор
пред
кафана
сасвим
нестати
.
Сиђе
опет
на
свој
слама
и
сав
се
предати
дуг
,
упоран
ћутање
,
без
један
мисао
...
тако
он
пролазити
дуг
,
бескрајан
час
у
ћутање
,
тај
јесам
већ
изгубити
сваки
приближан
рачун
о
време
...
наједаред
зачути
се
тихо
,
као
сан
,
као
са
други
свет
,
куцање
о
капак
на
прозор
.
Ђурица
се
пренути
.
Читава
бура
осећање
пробудити
се
у
он
,
и
за
један
миг
бити
на
прозор
.
стати
да
слушати
,
угушивати
свој
родити
дисање
,
али
он
у
уш
наступити
читав
свирка
од
зујање
,
све
по
такт
,
на
прекид
,
тај
стати
очајавати
да
не
заглухнути
.
Беше
зинути
и
сав
се
претворити
у
слух
,
кад
се
куцање
опет
поновити
.
сад
јесам
,
чинити
он
се
,
осећати
присуство
човечји
с
онај
страна
капкати
.
полако
,
тресући
рука
,
одговорити
на
куцање
.
капак
лагано
шкрипнути
,
и
Ђурица
осетити
да
јесам
отворити
.
затим
стати
неки
рука
да
шушкати
око
прозор
,
који
јесам
наместити
с
поље
,
иза
гвозден
решетка
.
прозор
се
лагано
и
опрезно
отворити
.
струја
свеж
,
хладан
ноћни
ваздух
појурити
кроз
отвор
,
права
на
он
,
и
он
удахнути
сав
снага
пун
груда
овај
диван
ваздух
.
—
Ђурица
!
—
зачути
се
отуд
глас
,
који
он
потрести
свега
,
јер
познати
чији
јесам
.
—
Ча-Вујо
,
ја
јесам
...
—
прошаптати
он
,
дрхтати
као
у
грозница
,
и
наслонити
лице
на
решетка
.
бити
се
обојица
тако
примакнути
,
да
јесам
моћи
чути
један
други
дисање
.
—
камо
се
,
по
бог
јесам
?
...
полудети
од
мука
—
рећи
он
.
—
е
,
синовац
,
на
мука
се
познати
јунак
...
јесам
тај
шал
...
Шта
јесам
бити
,
јесам
ли
ти
позивати
горе
?
—
ја
,
па
ја
рећи
да
сутра
морати
све
казати
.
Иначе
,
велим
,
имати
неки
мајсторија
.
—
Хоће
,
хтети
поганац
,
знати
ја
он
...
сваки
хтети
жила
да
истегнути
,
сваки
парац
месо
да
пребити
,
па
после
не
ваљати
ни
бог
ни
ђаво
...
Душа
хтети
да
извадити
,
а
живот
да
оставити
,
ја
како
...
—
не
говорити
тако
,
ако
знати
за
невоља
,
јер
полудети
од
мука
;
но
река
ја
шта
бити
овај
од
ја
,
ко
тај
проказати
?
и
шта
да
радити
сад
?
—
Још
јесам
тај
дознати
,
али
јесам
наместити
мој
замак
,
и
за
два-три
дан
дознати
ко
ми
потказати
.
ако
бити
неко
од
онај
,
хтети
он
се
,
бео
,
више
оџак
пушити
.
—
зар
од
онај
што
јесам
са
ја
...
.
—
не
знати
,
али
ко
моћи
други
?
...
но
већ
тај
јесам
бити
и
проћи
,
али
шта
хтети
сад
?
—
Па
ја
погинути
,
брата
,
мислити
,
али
знати
да
без
ти
не
моћи
ништа
.
Чекô
јесам
тај
кô
озебô
сунце
,
па
сад
што
ја
ти
казати
,
тако
хтети
и
бити
.
—
Оно
знати
...
мука
јесам
тај
.
ствар
јесам
код
ти
нађен
,
ту
ти
не
помоћи
ники
.
али
тај
они
хтети
оставити
,
док
не
издати
остати
,
а
То
не
смети
учинити
—
одговорити
Вуја
такав
глас
,
од
који
Ђурица
задрхтати
.
—
Мор
,
тај
се
знати
...
какав
издавање
!
али
ко
хтети
’
наки
мука
поднети
?
—
ти
она
моћи
подносити
,
ко
ти
гонити
да
она
трпити
...
—
како
...
ја
шта
хтети
?
—
Хајд
у
гора
.
Ђурица
ударити
као
муња
по
срце
.
сав
досад
сматрати
јесам
ту
мисао
некако
онако
,
као
и
сваки
мисао
који
јесам
далеко
од
дело
.
она
он
јесам
непрестано
стајати
пред
очи
као
неки
црн
тачкица
у
даљина
,
који
се
он
само
забављати
,
али
ето
,
сад
он
се
»
тачкица
«
приближити
муњевит
брзина
и
,
као
неки
чудовиште
,
обухватити
он
свега
,
стегнути
он
грозно
,
не
остављати
он
време
за
размишљање
.
—
да
се
одметнути
?
—
прошаптати
он
као
за
себе
.
—
Али
и
тамо
ја
чекати
куршум
.
—
А
тај
чекати
ту
,
па
трпити
.
ако
издати
,
чекати
тај
конопац
или
отров
;
ако
не
издати
,
чекати
те
дуг
робија
у
тежак
оков
и
сав
онај
чудо
и
мука
,
о
који
јесам
ти
причати
.
А
ја
мислити
,
добар
ти
јесам
слобода
овамо
,
па
бар
док
живити
,
да
живити
царски
.
—
знати
,
али
хтети
и
тамо
да
убити
.
—
Тхе
...
ја
мислити
једном
се
мрети
.
А
ја
тај
глава
давати
,
као
што
јесам
ти
и
пре
говорити
,
да
хтети
ти
чувати
,
док
год
јесам
жив
.
после
већ
,
кад
накупити
пар
,
моћи
куд
хтети
.
—
А
како
да
изићи
одавде
?
—
То
јесам
мој
брига
,
само
ти
казати
.
Ђурица
наслонити
глава
на
хладан
гвожђе
и
уздахнути
очајно
.
»
дакле
баш
да
се
хајдуковати
?
«
—
почети
да
мислити
.
»
А
младост
?
...
а
будућност
?
...
сав
се
рушити
,
свега
нестати
;
отићи
,
кâ
прах
и
пепео
,
онај
леп
сан
младост
.
«
како
јесам
он
лепо
замишљати
свој
будућност
!
...
али
на
што
се
сад
сећати
свега
тај
,
кад
јесам
све
проћи
...
и
зар
се
моћи
шта
добар
надати
,
зар
јесам
моћи
у
онај
сиротиња
очекивати
какав
сјајан
срећа
?
јад
и
немаштина
бити
бити
он
вечит
друг
...
А
овако
,
зар
јесам
боље
?
...
о
,
тешко
ли
јесам
тај
!
...
и
баш
се
морати
,
баш
немати
други
излаз
,
до
у
гора
?
немати
,
јамачно
немати
.
—
кад
тај
казати
ча-Вујо
,
онда
морати
бити
тако
;
он
јесам
,
јамачно
,
добро
промислити
.
али
зашто
тако
одмах
,
зашто
немати
могућност
да
се
спремити
за
тај
,
да
размишљати
дуго
,
да
учинити
бар
какав
велик
кривица
,
па
да
знати
зашто
се
одметати
.
А
овако
ни
због
шта
!
...
јесам
,
али
сутра
почињати
испит
,
а
на
ноћ
—
оно
...
—
Синовче
,
говорити
!
—
почети
Вуја
,
пошто
он
јесам
нарочито
пустити
да
мало
промислити
под
утисак
онај
плашња
.
—
ја
морати
сад
знати
на
шта
јесам
,
требати
до
зор
да
посвршавати
са
људи
.
—
Па
...
кад
јесам
друкче
,
оно
...
неки
бити
тако
!
—
прошаптати
Ђурица
збунити
.
—
Нећу
тако
,
но
казати
одсечно
,
да
знати
!
—
Па
видити
,
ваљад
’
,
да
пристајати
...
морати
!
—
дакле
,
сигурно
?
—
сигурно
!
—
е
,
дати
рука
!
Ђурица
пружити
свој
хладан
као
лед
рука
,
који
Вуја
дохватити
и
стегнути
свој
коштуњав
прст
.
—
неки
ти
јесам
срећан
други
мајка
,
гора
зелен
!
А
сад
одмах
лећи
па
спавати
,
не
мислити
ни
о
шта
.
ако
удесити
да
ноћас
вршити
посати
,
пробудити
ти
лако
.
Гледаћу
,
ако
пристати
Радисав
,
да
не
проваљивати
зид
...
—
Која
Радисав
?
—
прекинути
он
Ђурица
.
—
твој
апсанџија
,
знати
он
ваљад
’
?
—
како
,
зар
јесам
он
...
—
хе
,
мој
синовац
,
зар
бити
ти
сад
бити
у
тај
апсана
са
сокак
,
да
ја
јесам
он
.
ти
мислити
ја
се
шалити
,
кад
што
радити
.
хајде
ти
спавати
,
а
ја
отићи
да
вршити
посао
.
В
Свић
зор
.
по
цео
варошица
,
кроз
који
кривудати
,
тихо
жуборећи
,
мален
речица
,
надвити
се
бео
влажан
магла
,
те
заогрнути
свој
лак
покривало
цео
онај
долина
,
који
се
,
у
дужина
,
пружити
главна
и
једина
варошки
улица
.
петао
ућутати
,
после
дуг
јутарњи
дерњава
,
и
још
се
задржавати
на
грана
,
протезати
устојан
нога
и
крило
,
или
опружати
шија
к
земља
,
као
да
се
желити
уверити
:
јесам
ли
се
ноћас
што
год
на
земља
променити
.
понеки
врата
зашкрипити
,
понеки
точак
на
бунар
заклопарати
:
тај
бунован
и
сањив
шегрт
спремати
вод
за
љут
газдарица
,
који
се
још
по
мало
протезати
по
душек
поред
гојазан
и
флегматичан
господар
.
фењер
пред
кавана
суморно
шкиљити
,
као
душа
у
јектичав
старац
.
отворити
се
понеки
прозор
,
на
који
се
појавити
тром
и
сањив
глава
,
са
необично
дебео
рука
иза
потиљак
.
са
планина
пиркати
студен
,
оштар
поветарац
.
Варош
се
бити
...
Отворише
се
врата
на
срески
кућа
и
на
она
се
појавити
Радисав
.
стати
лено
пред
врата
,
завући
рука
у
недра
и
почешати
се
,
као
човек
,
који
јесам
сав
ноћ
провести
у
дубок
сан
.
отворити
се
и
један
прозор
на
горњи
спрат
,
из
пандурски
соб
,
и
на
он
се
појавити
други
,
бунован
пандур
.
Погледавши
на
улица
он
се
почешати
по
глава
,
зевнути
добро
и
обрнути
се
Радисава
,
који
још
стајати
пред
врата
са
улица
.
—
ма
виђидер
,
Рада
,
’
вамо
под
прозор
.
Нешто
ја
се
ноћас
једнако
причињавати
неки
лупњава
.
—
А-а-а-а
...
—
зевнути
Радисав
и
погледати
он
сањиво
.
—
Ђе
велим
?
—
Па
виђи
’
вамо
,
болан
.
знати
ти
ја
сад
ђе
јесам
!
Радисав
поћи
тром
и
,
бацити
поглед
дужина
зид
,
одједаред
застати
и
узвикнути
:
—
Ена
де
,
проваљен
зид
!
...
—
Шта
велим
,
мора
?
—
викнути
онај
с
прозор
.
—
звати
људи
,
бити
капетан
!
—
викнути
Радисав
и
стати
да
трчати
тамо
и
амо
поред
зид
,
не
знати
да
ли
да
ући
унутра
или
да
стајати
напољу
.
за
један
тренутак
узбунити
се
цео
срески
кућа
.
пандур
поизлеташе
,
како
се
који
наћи
у
тај
време
:
неки
босоног
,
неки
са
један
обувен
а
једном
бос
нога
,
неко
ђипити
права
с
кревет
,
па
онако
необучен
умешати
се
у
гомила
.
Истрча
и
капетан
сањив
,
с
огрнут
капут
преко
леђа
и
папуча
на
бос
нога
.
Стадоше
да
се
купити
,
најпре
један
по
један
,
а
после
гомила
,
радознао
и
бунован
грађанин
.
сакупити
се
велик
збор
пред
канцеларија
.
капетан
разгледати
проваљен
место
;
рупа
бити
мали
:
изгледати
да
се
не
моћи
кроз
она
ни
глава
провући
.
људи
се
чудити
,
зевати
и
протезати
се
.
—
за
тај
ја
синоћ
певати
лево
уво
—
велим
Мирко
дућанџија
—
окупити
једнако
:
цију
...
цију
...
цини
...
видити
ја
да
хтети
бити
нешто
,
па
велим
мој
Круна
:
»
Мор
чути
неки
глас
«
.
—
»
јок
,
велим
она
,
кад
пред
вече
певати
,
не
рачун
се
«
.
аја
,
што
ја
знати
,
тај
морати
бити
.
—
Вал
и
ја
се
нешто
предсказивати
неки
граја
,
—
настављати
Мирков
сусед
,
Цветко
опанчар
—
једнако
ја
сепија
пуцкати
:
окренути
овако
,
она
—
цак
!
окренути
с
други
страна
,
опет
—
цак
!
о
,
вера
он
,
мислити
се
ја
...
—
А
ја
јесам
по
пас
познати
да
нешта
имати
—
додавати
Коста
абаџија
.
—
сав
ноћ
прелајаше
,
земља
гриз
.
видити
ја
да
тај
јесам
тек
’
наки
...
—
како
се
провући
,
слава
он
убити
,
’
нака
човек
кâ
тресак
!
Рекô
бити
ни
песница
он
не
бити
моћи
овуд
’
проћи
.
—
ја
,
мора
.
да
јесам
овај
људи
прегледати
апс
,
чисто
не
бити
веровати
да
јесам
изићи
.
—
Шта
хтети
јесам
прегледати
сад
—
одговорити
Радисав
.
он
јесам
већ
у
други
округ
.
—
зар
ви
јесам
загледати
у
апс
?
—
викнути
капетан
.
—
Шта
јесам
вајдити
...
—
почети
Радисав
да
се
правдати
,
али
он
прекинути
стотина
глас
:
—
јесам
још
гледати
апс
!
јесам
отварати
!
па
он
јесам
,
болан
,
још
у
апс
...
—
Дета
се
не
бити
моћи
овуда
провући
!
—
отварати
!
—
викнути
капетан
,
и
сав
се
онај
гомила
кренути
за
он
к
врата
апсански
.
Радисав
откључати
брава
и
отворити
врата
широм
.
кроз
онај
рупа
продирати
светлост
унутра
,
те
се
одмах
,
на
први
поглед
,
моћи
видети
да
јесам
апсана
празан
.
пред
рупа
изнутра
не
бити
ни
један
цигља
,
ни
један
велик
парче
од
зид
.
бити
јесам
јасно
свако
,
да
јесам
други
,
с
поље
,
зид
провалити
,
да
она
јесам
морати
бити
више
и
да
јесам
тај
веома
озбиљан
ствар
.
капетан
одмах
појмити
,
да
се
,
овај
корак
,
Ђурица
одметнути
,
али
он
бити
веома
загонетно
,
зашто
се
морати
проваљивати
зид
,
кад
Ђурица
јесам
још
бити
оковати
и
имати
јесам
довољно
могућност
да
побећи
кад
се
већ
одлучити
да
бегати
.
из
тај
што
јесам
други
провалити
зид
,
тај
извести
Ђурица
,
он
одмах
закључити
да
хтети
имати
посао
са
велик
,
организован
дружина
,
који
јесам
досад
бити
потребан
јаван
одметник
од
закон
,
и
она
он
јесам
наћи
у
Ђурица
.
али
опет
,
зашто
да
проваљивати
зид
?
тај
бити
велик
загонетка
,
који
кад
бити
одгоненути
,
похватати
бити
сав
конац
у
свој
рука
.
али
онај
што
јесам
загоненуо
,
јесам
пружити
довољно
материјал
за
одгонетање
.
капетан
отићи
са
писар
у
канцеларија
,
па
узити
одмах
да
састављати
извешће
начелник
,
а
писар
стати
журно
писати
наредба
кленовички
општина
,
из
који
јесам
Ђурица
,
и
сав
околни
општина
:
»
да
Ђурица
Дражовић
у
свој
домашај
потражити
,
ухватити
,
и
под
јак
стража
,
добро
везан
,
амо
спровести
«
.
пандур
већ
бити
уселити
на
коњ
,
и
,
како
она
се
предати
наредба
,
одјурити
трком
.
пред
онај
рупа
окупити
се
дело
варош
,
па
се
домишљати
како
се
тај
сав
моћи
десити
,
и
ако
јесам
скоро
сваки
од
она
добро
знати
човек
,
који
јесам
тај
извршити
.
тај
прилика
заподенути
се
занимљив
спор
између
Марка
ковач
и
један
дебео
терзија
.
—
Мор
какав
песница
,
шта
ти
говорити
!
ја
хтети
сад
да
се
провући
овуда
—
викнути
Марка
.
—
ни
глава
ти
,
брајко
,
не
моћи
проћи
—
одговарати
терзија
.
—
колико
дати
,
де
?
—
Шта
да
дати
?
...
знати
да
не
моћи
.
—
Хоће
да
се
кладити
!
бравос
,
Марка
!
—
повикати
радознао
гледалац
.
—
ја
хтети
,
ето
,
ал
’
он
хтети
за
опклада
.
—
Што
да
хтети
,
ко
тај
казати
?
—
одушевити
се
терзија
.
—
ето
,
де
за
кава
!
—
Чувајте
се
,
господар-Мито
,
да
на
тако
огроман
берзански
шпекулација
не
страдати
.
Мог
ви
се
отворити
стециште
због
тај
кафа
—
узвикнути
апотекар
,
а
његов
слушалац
да
попуцати
од
смех
такав
досетци
.
—
Па
добро
,
де
кладити
се
ти
—
одговорити
он
газда
Мита
.
—
А
ја
,
напослетку
,
пристајати
за
ока
вино
.
—
пристајати
!
—
викнути
Марка
и
пружити
рука
.
Пошто
се
руковати
,
Марка
легати
пред
рупа
,
пружити
један
рука
права
напред
и
на
она
метнути
глава
,
а
други
рука
пружити
низа
себе
.
макнути
нога
једаред
,
дваред
...
и
док
јесам
тренути
,
нестати
он
,
провући
се
кроз
рупа
.
настати
необичан
граја
.
Изиђе
капетан
,
па
кад
он
казати
шта
учинити
Марка
,
и
он
се
заинтересовати
,
па
позвати
ковач
да
опет
,
исти
начин
,
изићи
из
апс
.
Марка
се
провући
опет
.
зборисање
се
продужити
,
док
сунце
добро
не
угрејати
,
те
опомена
дућанџија
да
радња
још
јесам
отворити
.
овај
велик
скуп
разбити
се
у
ситан
гомилица
,
који
продужити
и
даље
да
већати
о
јутрошњи
догађај
,
али
сад
већ
много
слободан
и
отвореније
,
но
на
скуп
...
А
Ђурица
,
претрчати
с
Вуја
(
остати
помагач
разићи
се
на
разнети
страна
)
преко
улица
и
поток
,
дохватити
се
шум
,
па
се
у
она
осетити
онако
исто
,
као
риба
кад
се
са
врело
песак
вратити
у
вод
...
кад
се
одмакнути
подоста
,
Вуја
он
зауставити
.
—
е
,
сад
морати
да
се
подвојити
:
ја
хтети
сад
лево
,
долина
и
потес
,
а
ти
хајде
тако
права
,
док
не
изићи
на
сам
кос
;
онда
окренути
сав
кос
права
мој
кућа
,
али
журити
што
више
моћи
,
и
гледати
да
ти
ни
птица
не
опазити
.
—
зар
јесам
сигурније
да
остати
у
шума
.
моћи
бити
за
два
три
час
отићи
до
Рудник
?
...
—
тако
и
зец
радити
кô
ти
,
а
лисица
паметан
,
па
се
завлачити
у
јазбина
,
чим
осетити
опасност
...
Кућа
ти
јесам
сад
сигуран
,
а
после
,
ја
ти
јесам
ни
казô
...
имати
ја
у
мој
кућа
добар
згода
...
хајд
’
сад
,
па
журити
.
Ђурица
окренути
у
шум
,
али
чим
се
толико
одмакнути
од
Вуја
,
да
он
јесам
моћи
чути
ни
видети
,
одједном
ући
у
он
неописан
страх
:
стати
да
презати
од
сваки
суварак
и
пањ
,
стати
да
дрхтати
од
шуштање
сух
лишће
,
који
постајати
од
његов
трчање
,
постати
као
права
зверка
који
се
спасавати
од
велик
хајка
.
Вараше
он
куцање
рођенога
срце
или
пиштање
ухо
.
одједаред
застати
блед
као
смрт
,
стати
да
слушати
с
напрегнут
пажња
:
учинити
он
се
да
ту
негде
у
близина
засвирати
труба
,
али
баш
права
војнички
труба
,
само
мало
танак
глас
.
Послуша
тренутак
други
и
најзад
опазити
да
он
ухо
пиштати
.
стати
да
се
љутити
на
себе
сам
,
али
немати
кад
—
прече
он
мислити
сад
занимати
.
сав
он
се
чинити
да
хтети
сад
,
ама
баш
овај
тренутак
,
да
планути
пушак
иза
који
жбун
,
и
он
већ
почињати
унапред
осећати
како
куршум
звиждати
и
улетати
у
он
.
после
он
се
чинити
да
лепо
видити
жандарм
и
пандур
на
коњ
како
веругају
кроз
густ
жбуње
,
па
застати
преплашити
;
погледати
свуд
око
себе
,
па
,
видети
да
он
обмањивати
родити
страх
,
потрчати
напред
што
више
моћи
.
»
ја
црн
живот
,
мајка
мој
!
«
—
помислити
у
себе
и
одмах
се
постарати
да
угушити
такав
мисао
,
који
он
одузимати
и
последњи
кап
присуство
дух
.
»
знати
ја
што
јесам
тај
«
—
продужити
да
мислити
даље
,
трчати
и
журити
се
—
»
јер
јесам
голих
рука
,
па
још
’
наки
намучити
и
уморити
.
али
само
док
се
докопати
пушак
и
добар
оружје
...
овако
,
брата
,
шта
хтети
с
гол
душа
...
кâ
и
сваки
зец
!
...
«
у
такав
стање
,
после
непрекидан
јурење
цео
час
,
стигнути
Вујов
кућа
,
једва
жив
.
као
ван
себе
пасти
у
један
угао
и
стати
да
дисати
јако
и
убрзано
,
као
да
хтети
сад
издахнути
.
Домаћица
Вујов
,
видети
он
оваков
,
не
изненадити
се
,
јер
јесам
,
за
дуг
век
,
доста
овакав
призор
гледати
.
она
само
махнути
глава
у
страна
и
још
више
набрати
свој
збрчкан
крај
око
уста
,
а
ситан
она
зеленкаст
очи
планути
за
часак
,
исказивати
неки
лукав
препреденост
.
Погледавши
младић
,
баба
се
нагнути
над
ведрица
,
захватити
вод
у
врг
и
понудити
он
:
—
на
,
сркнути
мало
да
доћи
себе
;
бити
ти
лакше
одма
’
...
еј
,
јадник
,
како
јесам
се
намучити
!
Ђурица
се
жудно
дохватити
врг
,
и
да
он
баба
на
половина
не
одујмити
,
искапити
бити
све
.
вод
он
доиста
опоравити
,
те
одмах
дигнути
глава
и
плашљиво
запитати
:
—
камо
Вуја
?
—
сад
хтети
он
доћи
,
не
бринути
ти
.
склонити
се
у
соб
,
док
он
не
доћи
.
Ђурица
се
дигнути
,
али
се
једва
одржати
на
нога
,
који
клецати
и
повијати
се
од
умор
и
слабост
.
Ушавши
у
соб
,
легати
на
дрвен
постеља
и
зажмурити
.
да
се
сад
окренути
сто
пушак
на
он
,
чинити
он
се
не
бити
се
дигнути
са
мек
слама
,
који
пријатно
шушкати
и
угибати
се
под
терет
његов
тело
.
тако
пролежати
без
један
мисао
и
без
покрет
,
док
не
доћи
Вуја
.
—
ха
,
синовац
,
добро
јесам
се
пожурити
!
тако
,
брата
,
тако
требати
—
рећи
он
Вуја
,
кад
ући
у
соб
.
—
једва
жив
доћи
—
одговорити
Ђурица
слаб
глас
—
но
склањати
ја
сад
,
ако
имати
где
.
на
северни
стран
соб
,
у
који
лежати
Ђурица
,
бити
помањи
прозор
,
олепити
,
уместо
стакло
,
дебео
хартија
,
пенџерлија
.
Вуја
прићи
к
прозор
,
одмакнути
дугачак
клупа
са
наслон
,
који
заклањати
половина
прозор
,
па
извадити
цео
рам
са
хартија
.
али
уместо
поље
и
шум
,
што
бити
сваки
очекивати
да
видити
иза
овај
прозорче
,
указати
се
неки
мало
,
уско
,
а
дугачак
одељење
,
на
који
бити
само
један
,
овакав
исти
прозор
,
као
и
овај
изнутра
.
ко
јесам
посветити
у
тајна
,
никад
не
бити
моћи
ни
помислити
,
да
иза
овај
дувар
имати
још
какав
одељење
.
—
Гледајући
с
поље
,
видити
се
насред
дувар
прозорче
олепљен
хартија
;
кад
се
ући
у
соб
,
видити
се
на
исти
место
тај
исти
прозорче
,
а
ники
не
моћи
пасти
на
ум
,
да
јесам
тај
два
прозорчић
,
између
који
имати
добар
згода
за
прикривање
свакојак
људи
и
ствар
.
—
овамо
,
синовац
,
па
се
одмарати
колико
тај
душа
хтети
—
рећи
Вуја
,
дизати
рам
са
хартија
.
Ђурица
он
погледати
зачудити
.
»
Шта
хтети
тај
сад
—
помислити
у
себе
—
да
скакати
кроз
прозор
напоље
?
«
Али
кад
устати
с
постеља
и
углед
кроз
онај
рупа
други
прозорче
,
зачудити
се
веома
.
—
Ена
де
,
одкуд
ти
тај
?
.
.
е
јесам
мајстор
!
...
ко
бити
се
тај
сетити
...
—
Кажем
ја
ти
да
код
чича
имати
сваки
згода
.
истина
,
овај
јесам
мање
од
онај
твој
апсана
,
али
хтети
се
ту
наћи
леп
ствар
но
у
апсана
.
хајде
,
провлачити
се
.
Ђурица
се
провући
и
стати
на
готов
мек
постеља
,
па
узити
да
разгледати
око
себе
.
одмах
он
пасти
у
очи
леп
двоцевка
острагуша
и
до
она
други
некакав
једноцевка
,
који
одмах
познати
да
јесам
острагуша
.
оба
стајати
наслонити
уз
дувар
,
а
по
зид
бити
извешати
револвер
,
фишеклија
за
појас
и
за
ношење
преко
раме
,
нож
,
пиштољ
и
још
многи
ствар
,
који
Ђурица
не
знати
намена
.
—
ето
тај
оружје
;
сав
јесам
пуно
и
сигурно
,
као
душа
хајдучки
.
лећи
сад
,
те
се
добро
одморити
,
па
хтети
се
после
заложити
и
разговарати
.
ви
после
неколик
дан
осванути
на
општински
судница
и
на
врата
Ђуричин
кућа
прилепљен
наредба
државни
власт
,
у
који
се
Ђурица
позивати
,
да
се
у
рок
од
три
дан
преда
власт
,
иначе
хтети
се
огласити
за
хајдук
.
сељанин
обузети
велик
радозналост
.
скупљати
се
у
гомилица
,
те
претресати
овај
догађај
и
домишљати
се
где
моћи
сад
бити
Ђурица
.
—
сад
јесам
он
,
мој
брата
,
чак
у
десети
округ
.
склонити
јесам
он
добро
...
—
велим
један
Ђуричин
сусед
.
—
Мор
,
шта
ти
говорити
?
—
деца
ја
синоћ
казати
,
кад
догнати
стока
,
да
јесам
он
видети
у
Пашиним
ливада
.
белити
се
,
вео
,
на
он
кошуља
кâ
снег
,
а
пушак
носити
’
вако
преко
рука
и
обртати
се
на
сав
страна
.
—
Биће
тај
који
други
,
а
он
сад
не
смести
нос
помолити
,
док
не
саставити
друштво
.
—
јок
,
мора
,
деца
он
познати
...
познати
он
деца
,
кад
ти
казати
.
—
сад
хтети
уцена
,
сто
дукат
!
—
велим
један
кадровац
.
—
да
ли
хтети
баш
стотина
?
—
спремити
се
да
она
добити
.
Баш
ти
тражити
Вуја
из
Брезовца
!
—
прекинути
он
опор
онај
Ђуричин
сусед
.
сав
ућутати
,
осећати
незгода
,
у
који
она
довести
,
свој
несмишљен
говор
о
уцена
,
онај
доскорашњи
војник
.
—
ја
морати
леђа
уз
дувар
—
почети
један
чича
.
—
он
хтети
досађивати
наш
село
,
а
ја
он
морати
бити
на
рука
.
јесам
тај
шал
болан
:
метнути
човек
глава
у
торба
!
не
смети
он
дарнути
,
кâ
у
ока
.
—
Вал
и
јесам
јунак
,
јад
он
убити
,
да
он
равнати
немати
.
—
Мор
чути
за
он
сав
Србија
,
ја
ти
казати
.
...
А
на
велик
студенац
сабрати
се
девојка
,
па
ћеретати
и
причати
један
други
новост
,
за
који
се
знати
.
Међа
она
бити
и
Станка
.
она
се
наместити
на
дрвен
корито
за
појење
стока
,
подметула
рука
под
точак
,
па
гледати
како
се
разбијати
воден
млаз
у
ситан
капљица
,
који
прштити
падати
унаоколо
.
—
Чусте
ли
за
Ђурица
?
—
рећи
један
.
—
ја
,
болан
;
он
баш
отићи
у
хајдук
.
—
Шта
казати
?
—
викнути
Станка
,
тргнути
рука
испод
млаз
.
—
зар
јесам
чути
?
Ђурица
побегô
у
гора
,
па
он
сад
јавити
капетан
општина
да
јесам
хајдук
.
Станка
веома
изненадити
овај
глас
.
»
Ђурица
—
хајдук
!
како
тај
моћи
бити
?
«
—
помислити
она
.
пре
два
недеља
јесам
заједно
на
моба
копати
,
и
ништа
;
он
—
кâ
и
сваки
сељак
—
копати
добро
,
игра
у
кола
...
само
се
,
истина
,
мање
шалити
од
осталих
.
али
опет
...
.
—
како
тај
хајдук
?
...
Зашто
јесам
он
тако
начинити
,
кад
јесам
још
ники
убити
?
—
запитати
она
радознало
.
—
Па
...
побегô
од
власт
,
отишô
у
гора
,
па
тамо
,
казати
,
не
вермати
ни
закон
ни
власт
;
он
ти
јесам
и
власт
и
закон
,
па
тај
ти
јесам
—
објаснити
она
кћер
један
одборник
.
хм
,
опет
тај
јесам
...
неки
он
,
нек
ићи
у
гора
,
што
се
тај
ко
тицати
?
нек
живити
тамо
,
ако
имати
шта
јести
,
само
неки
ники
не
дирати
.
А
док
он
ко
не
дирнути
,
не
смести
ни
он
ники
дирати
.
—
богме
,
тамо
он
у
онај
хартија
стајати
написати
,
да
хтети
он
после
три
дан
,
ако
се
не
предати
,
смести
убити
сваки
,
ко
год
хтети
.
—
јесам
,
кад
бити
се
он
дати
.
тако
моћи
написати
и
за
ја
,
али
неки
доћи
ко
да
ја
убити
.
Чик
он
он
!
...
—
права
казати
:
марити
ти
он
за
њин
претња
.
не
убијати
се
лако
’
нака
човек
—
прихватити
други
.
.
—
Вал
и
јесам
одвојити
од
други
.
само
да
јесам
онаки
...
да
казати
...
тхе
,
па
шта
хтети
боље
?
—
одговорити
трећи
.
—
А
шта
он
манисати
?
—
почети
опет
Станка
.
—
ваљад
’
тај
јесам
права
што
јесам
хајдук
?
А
ја
јесам
баш
тај
по
воља
.
пре
он
никад
јесам
погледати
добро
,
а
сад
,
бог
ја
,
волети
бити
да
он
видити
.
—
бог
с
ти
,
Станка
,
зар
бити
он
смести
на
очи
изићи
?
—
Изишла
бити
,
вала
,
и
пред
бесан
курјак
,
а
што
да
хтети
пред
обичан
човек
.
—
далеко
он
леп
кућа
!
—
повикати
девојка
и
стати
да
се
разлаз
са
студенац
.
станка
нарочито
заостати
од
она
,
док
не
измакнути
подоста
.
Напунивши
ведрица
,
она
она
,
као
какав
играчка
,
пребацити
обрамица
на
рам
и
,
мислити
о
сав
што
јесам
чути
,
поћи
кућа
.
»
То
јесам
човек
—
размишљати
она
уз
пут
—
што
се
не
бојити
ни
пушак
ни
власт
,
ники
до
бог
.
ићи
са
свој
пушак
по
зелен
гора
,
а
све
живо
бежати
од
он
...
прав
горски
цар
!
...
он
се
не
боја
звер
ни
вампир
,
а
овај
наш
овуда
горети
јесам
од
жена
...
један
брука
,
па
тај
ти
јесам
!
...
Што
не
знати
,
барем
,
док
бити
овде
,
да
он
разгледати
боље
...
али
не
марити
:
видети
он
ма
где
...
«
—
Помоз
’
бог
,
Станка
!
—
викнути
неко
испред
врљика
,
за
који
се
дотле
бити
заклонити
.
она
подигнути
глава
и
оштро
погледати
Сретен
,
који
она
бити
поћи
у
сусрет
,
али
видети
овакав
поглед
,
застати
на
место
и
обор
глава
.
—
Шта
јесам
стати
ту
за
врљика
,
кâ
да
хтети
ждребад
да
плашити
!
—
викнути
она
љутит
и
поћи
даље
.
и
ако
вешто
прикрити
забуна
,
бити
се
веома
изненадити
од
овај
неочекиван
поздрав
.
Сретен
поћи
уз
она
.
—
ја
,
знати
,
обилазити
пшеница
,
па
видити
ти
да
ићи
оздо
са
суд
...
па
вељи
,
дати
да
причекати
...
Знаш
,
онај
...
пшеница
ја
много
добар
:
бити
сто
крстина
.
А
већ
шљива
јесам
понети
кâ
чичак
:
ако
она
бити
цена
,
донети
и
оне
бар
осамдесет
дукат
...
’
вала
јесам
бог
!
...
—
Мор
,
ти
не
тражити
наводаџија
за
женидба
:
видити
како
умети
лепо
да
се
хвалити
.
ни
баба
Ружа
не
бити
умести
бости
намештати
.
—
ја
,
вала
,
јок
...
што
?
—
наћи
се
Сретен
увредити
—
ја
тек
’
наки
:
само
да
ти
причати
,
а
ти
баш
’
наки
...
моћи
,
болан
!
...
мој
тат
велим
...
—
Ида
ти
тај
причати
Милева
—
прекинути
он
Станка
—
она
се
нешто
чешће
погледати
с
ти
.
—
То
,
вала
,
јесам
...
а
баш
ако
хтети
да
ти
казати
...
—
моћи
,
моћи
,
знати
шта
хтети
.
Кажи
тај
Милева
—
прекинути
он
она
и
обрнути
десно
,
к
свој
кућа
.
...
Међутим
,
Вуја
,
дознати
за
тај
објава
,
дати
се
у
брига
.
Ђурица
бити
се
још
моћи
покајати
,
моћи
бити
се
вратити
,
јер
он
ни
кривица
још
јесам
тако
огроман
,
и
у
тај
случај
пропасти
бити
сав
Вујов
труд
и
сав
план
.
требати
јесам
одмах
пресећи
овај
пут
за
предаја
,
и
Вуја
се
дати
на
посао
.
пре
сав
наредити
Ђурица
да
се
никуд
не
мицати
из
онај
ћилерчета
,
јер
он
,
велим
,
сад
журно
тражити
.
тај
он
одузети
могућност
да
се
ма
с
ко
састати
и
дознати
што
о
сав
положај
.
одмах
затим
бити
он
први
брига
да
Ђурица
постати
јаван
разбојник
и
да
,
услед
тај
,
изгубити
сваки
могућност
за
предаја
.
исти
дан
Вуја
дозвати
један
свој
повереник
,
дати
он
некакав
налог
,
па
се
упутити
у
варош
.
на
варошки
трг
наћи
Сима
ковач
,
свој
главног
агент
из
варош
,
проговорити
са
он
два
реч
,
па
отићи
у
пивница
код
»
Европа
«
.
—
А
,
ево
ми
трећи
!
—
викнути
апотекар
,
који
седити
са
Живка
Чапљом
,
пенсионованим
писарем
.
Видећи
да
јесам
Вуја
расположити
,
он
лупнути
о
сто
.
прљав
слушче
са
масном
запрегачом
појавити
се
на
врата
.
—
Дај
ми
Дарвин
!
—
Хо-хо-хо-хо
—
насмејати
се
писар
,
као
да
сад
први
пут
чути
тај
виц
,
и
ако
он
слушати
,
у
разним
варијација
,
већ
неколико
година
.
први
пут
јесам
апотекар
дати
назив
карта
—
јеванђеље
,
али
видити
да
се
понеки
из
публика
мрштити
,
назвати
она
философија
.
кад
јесам
утврдити
тај
генералан
појам
,
он
стати
после
да
он
цепати
на
део
по
његов
представник
.
најпре
—
Бакон
(
тај
се
назив
држати
најдуже
,
јер
јесам
,
свој
звучност
,
веома
импоновати
паланка
)
,
па
Кант
,
па
Хус
(
не
знати
се
сигурно
шта
јесам
руководити
апотекар
,
да
избрати
име
овај
реформатор
)
,
па
најзад
Дарвин
.
разумети
се
,
да
јесам
он
морати
објашњавати
публика
значај
сваки
име
,
тај
јесам
тај
како
он
говорити
,
»
распростирати
научни
философски
идеја
у
питом
Шумадија
«
.
—
јесам
ли
тај
онај
,
што
велим
да
човек
имати
реп
?
Хо-хо-хо
...
—
продужити
писар
.
—
Чича
,
ти
делити
—
обрнути
се
апотекар
Вуја
,
кад
донети
карта
.
—
Дижи
,
синовац
,
па
да
видити
како
књига
велим
.
апотекар
наћи
осмица
пик
и
подела
...
после
један
час
проћи
улица
Сима
ковач
и
,
доћи
спрам
играч
,
некако
се
необично
накашљати
—
полако
,
тихо
,
да
ники
не
обратити
пажња
,
па
онда
отићи
даље
улица
.
Вуја
неприметно
мрднути
десни
раме
,
јер
бити
окренути
леђа
улица
,
и
продужити
играње
карта
.
кад
свршити
игра
,
он
се
дигнути
полако
,
као
човек
који
не
знати
куд
хтети
,
па
се
упутити
улица
.
пред
један
кавана
наћи
сам
Сима
.
—
имати
ли
?
—
запитати
он
лагано
.
—
Милутин
ићи
сутра
у
Жабари
да
капарисати
ракија
—
одговорити
Сима
.
—
кад
?
—
Зора
.
—
јесам
ли
сигурно
?
—
тако
велим
.
—
Добра
јесам
—
одговорити
Вуја
,
па
се
дигнути
и
отићи
права
у
село
.
на
пут
,
из
један
јаружица
,
изићи
пред
он
онај
повереник
.
—
Нађа
ли
он
?
—
запитати
Вуја
.
—
Нађох
;
велим
да
моћи
.
—
Добра
.
Ида
он
сад
казати
нек
доћи
мој
кућа
чим
се
смркнути
,
а
и
ти
доћи
са
он
.
—
зар
хтети
и
ја
...
на
посао
?
—
Мораћеш
;
немати
ко
други
.
за
овај
посао
требати
ја
поуздан
људи
—
одговорити
Вуја
одсечно
,
не
остављати
ни
мало
место
за
двоумица
.
—
Баш
бити
ти
молити
...
знати
...
скоро
јесам
ја
петљати
...
—
знати
ја
да
сав
измицати
леђа
,
кад
немати
никакав
ћар
.
Човек
требати
само
да
почети
,
а
ја
он
не
моћи
шиљати
с
ко
бити
.
ти
морати
ићи
—
одговорити
Вуја
и
продужити
пут
.
кад
стигнути
кућа
,
Вуја
отићи
права
у
соб
и
стати
на
онај
прозорче
од
ћилер
.
Ђурица
већ
бити
побелети
од
нестрпљење
.
Провлачио
се
двадесет
пут
кроз
онај
прозорче
,
тај
ходати
по
соба
,
разгледати
и
очистити
сав
пушак
и
нож
,
и
опет
он
доћи
време
,
кад
већ
јесам
имати
шта
да
радити
.
сванути
он
кад
доћи
Вуја
.
—
камо
се
,
за
невоља
?
...
Хоћу
полудети
’
вако
јесам
.
—
Нећеш
дуго
,
не
бојити
се
.
сутра
,
зором
,
на
посао
!
Ђурица
нешто
леднути
,
али
он
отерати
од
себе
тај
непријатан
осећање
други
,
повољан
:
»
сутра
хтети
,
дакле
,
на
слобода
!
...
Моћи
хтети
дакле
да
ићи
гора
и
ливада
,
дуго
,
дуго
...
да
се
сит
надисати
онај
планински
мирис
...
«
—
Вал
,
права
ја
јесам
,
куд
год
хтети
,
само
да
не
седити
више
у
овај
ћумез
.
Шта
радити
тамо
,
тражити
ли
ја
?
—
не
бринути
за
тај
,
него
дати
да
спремати
тај
оружје
.
—
сав
јесам
прегледати
,
почистити
,
наредити
сваки
као
сат
.
—
Дај
—
дер
овамо
—
рећи
Вуја
,
и
узити
један
по
један
пушак
,
те
она
прегледати
и
,
наћи
све
у
ред
оставити
она
.
—
тако
,
соко
!
Оружје
тај
јесам
сад
и
отац
и
мајка
,
па
требати
да
он
гледати
као
око
у
глава
.
—
куд
хтети
сутра
?
—
Чекај
,
док
доћи
и
они
други
,
па
хтети
ви
онда
казати
.
ја
отићи
да
посвршавати
још
неки
посао
,
а
ти
седити
ту
.
—
зар
опет
јесам
?
Вуја
он
не
одговорити
ништа
,
но
изићи
одмах
из
соб
.
Ђурица
стати
да
премишљати
.
»
дакле
да
се
почети
!
—
оно
...
«
а
тај
оно
не
смети
још
да
разгледати
из
ближе
,
бар
у
памет
.
Осећао
он
јесам
непрестано
да
лебдити
над
он
,
и
знати
јесам
да
се
једном
морати
кидати
,
да
морати
погледати
тај
питање
у
очи
,
али
се
старати
да
не
мислити
о
он
све
до
последњи
тренутак
.
у
себе
јесам
желети
да
се
онај
никако
и
не
појавити
,
да
се
одложити
,
ако
јесам
могуће
,
сасвим
;
а
дотле
,
док
не
куцнути
час
,
најбоље
јесам
да
се
не
мислити
о
тај
.
он
јесам
страшити
сам
мисао
,
тиштати
он
јесам
неки
унутарњи
грижа
,
и
он
јесам
најволети
,
кад
бити
се
некако
моћи
десити
,
да
изненада
упасти
у
какав
гомила
и
да
се
ту
све
решити
.
у
такав
неизвесност
проћи
он
дуго
време
.
у
неки
доба
ноћ
доћи
Вуја
са
два
човек
.
један
од
она
нарочито
падати
у
очи
цео
свој
спољашност
и
нарочит
држање
.
Беше
тај
зрео
човек
,
око
свој
четрдесет
година
.
на
црн
цигански
лице
бити
усадити
орловски
повијен
,
на
крај
раширен
нос
,
који
издавати
велик
срчаност
и
одважност
.
под
низак
,
испупчен
чела
,
сијати
два
црн
ватрен
ока
,
који
и
онда
,
кад
се
усна
растезати
у
осмејак
,
гледати
крвнички
.
раст
бити
мален
,
али
снага
необичан
.
његов
широк
плећа
и
снажан
мишица
позавидети
бити
многи
атлета
од
занат
.
Ушавши
у
соб
,
не
стати
на
један
место
,
већ
прегледати
ока
сваки
кутић
,
стати
да
чинити
неки
необичан
покрет
:
час
мрднути
један
раме
или
пружити
рука
у
напред
и
тргнути
јесам
исти
тренутак
,
као
да
се
ожегнути
;
час
тргнути
глава
унатраг
,
забацити
јесам
и
исти
тренутак
заиграти
нога
—
изгледати
као
да
у
он
врити
читав
бура
,
па
не
моћи
себе
одушак
да
наћи
.
тај
бити
чувен
,
у
онај
крај
,
Пантовац
.
у
сваки
лоповски
дружина
или
разбојнички
и
други
предузеће
,
он
бити
или
вођ
или
један
од
главних
сарадник
.
Вуја
без
он
јесам
ништа
предузимати
,
а
он
јесам
,
од
сав
људи
,
највише
имати
респект
према
Вуја
.
двапут
јесам
осуђивати
на
робија
за
опасан
крађа
и
,
после
брз
помиловање
,
који
јесам
он
»
пријатељ
«
умести
испословати
,
продужавати
јесам
стар
занат
.
у
крађа
и
напад
бити
јесам
плаховит
као
олуја
.
Јуришао
јесам
без
размишљање
,
као
бесан
курјак
у
стадо
,
на
миран
дом
;
и
поклати
бити
све
,
да
,
се
Вуја
јесам
старати
да
уз
он
слати
човек
,
који
хтети
он
стишавати
и
хладан
вршити
посати
.
због
тај
његов
плаховит
одважност
,
Вуја
он
јесам
ценити
и
чувати
више
од
сав
хајдук
,
који
јесам
»
кроз
његов
рука
«
проћи
.
—
Ева
тај
дружина
,
харамбаша
!
—
рећи
Вуја
,
кад
ући
у
соб
код
Ђурица
.
—
овај
хтети
ти
бити
побратити
и
друг
на
сваки
корак
,
а
добро
се
знати
обојица
.
Ђурица
прићи
Пантовцу
и
руковати
се
са
он
.
—
јесам
ли
ти
се
досадити
,
побра
,
чекати
?
—
запитати
он
овај
.
—
богме
јесам
;
излудити
од
мука
—
одговорити
Ђурица
.
—
ха
,
сињи
ли
он
духати
...
чекнути
само
до
сутра
,
па
да
видити
окршај
!
...
и
ја
ти
се
,
вала
,
побољети
,
не
радити
ништа
.
Ђурица
прићи
онај
други
,
тај
се
руковати
и
са
он
.
—
Хоћеш
и
тај
,
Која
,
са
ми
?
—
Па
...
морати
...
Вуја
тако
рећи
,
а
баш
јесам
имати
неки
посао
—
почети
овај
отезати
.
Пантовац
он
пресећи
очи
,
те
он
ућутати
.
кад
сав
поседати
,
Вуја
почети
говорити
.
—
Доста
јесам
бити
чекање
,
требати
да
се
радити
.
једнако
јести
,
а
ништа
не
зарађивати
...
сутра
ићи
Милутин
механџија
у
Жабари
да
исплатити
и
дотерати
ракија
;
—
бити
триестак
дукат
.
тај
хтети
он
,
Ђурица
,
зауставити
и
узети
пар
,
а
овај
двојица
хтети
бити
с
ти
.
Радован
хтети
ти
све
казати
шта
имати
да
чинити
;
он
јесам
добар
мајстор
за
тај
ствар
.
гледати
да
свикнути
тај
посао
што
пре
,
па
после
да
ти
умети
други
заповедати
.
само
требати
срце
да
ти
јесам
одважно
,
па
не
брати
брига
.
Радован
и
Коста
хтети
се
нагаравити
и
прерушити
,
да
она
ники
не
познати
,
а
за
ти
већ
не
марити
...
затим
узити
оружје
,
те
разделити
сав
тројица
.
Ђурица
дати
острагуша
,
револвер
и
нож
,
а
преко
раме
пребацити
он
широк
кајас
са
наређан
метак
.
Пантовац
узити
само
пушак
и
нож
,
а
Коста
,
поред
пушак
,
обесити
чутурица
с
ракија
и
торба
са
јела
.
—
у
торба
јесам
ви
нагаравити
пешкир
и
један
крпа
с
истуцан
угљен
—
рећи
Вуја
.
—
А
сад
полазити
,
и
нек
ви
јесам
добар
срећа
!
Ђурица
се
тргнути
,
као
из
дуг
сан
.
—
Шта
,
зар
хтети
сутра
?
—
запитати
чудити
се
.
—
сутра
,
ја
како
.
али
хтети
,
ваљад
’
,
полазити
из
мој
кућа
,
да
ти
сав
видити
.
сад
требати
стигнути
на
место
,
па
чекати
.
Ђурица
изићи
из
кућа
махинално
,
као
у
неки
бунило
,
праћен
двојица
зликовац
.
»
Ко
знати
—
помислити
он
—
можда
тај
хтети
ни
бити
;
дуго
јесам
до
зор
«
.
и
тако
полуумирен
ући
у
гора
.
ВИИ
давно
јесам
сванути
.
звезда
се
угасити
,
и
предмет
се
сасвим
јасно
распознавати
.
по
ваздух
још
треперити
она
беличаст
измаглица
,
али
се
на
исток
указивати
по
мало
руменило
.
Још
неколико
тренутак
,
па
хтети
небесан
плаветнило
прснути
огњен
зрак
,
од
који
хтети
затреперити
и
засјати
цео
околина
.
на
пут
што
водити
к
срце
Шумадија
,
тамо
где
се
многи
увојак
слазити
у
Б
.
поток
,
стајати
густ
купињаци
и
павитина
,
у
који
бити
се
моћи
заклонити
читав
батаљон
.
ту
,
на
један
велик
завојица
,
легати
у
павитина
С
један
страна
Радован
и
Коста
,
а
с
други
јесам
Ђурица
.
први
јесам
двојица
по
цео
лице
нагаравити
и
увезати
широк
,
гарав
пешкир
,
те
она
се
видити
само
горњи
део
лице
.
они
легати
мирно
,
погледати
само
навише
уз
пут
,
од
куда
јесам
имати
доћи
осуђен
путник
.
Радован
јесам
,
још
док
јесам
бити
на
ноћиште
у
шума
,
дати
Ђурица
сав
потребан
упуство
у
који
јесам
предвидети
разни
случај
,
па
сад
безбрижно
седити
и
чекати
.
А
Ђурица
још
не
бити
начисто
ни
са
сам
себе
,
ни
са
свој
мисао
.
од
мисао
јесам
он
и
сада
бежати
,
као
и
јуче
,
очекивати
у
себе
да
хтети
се
све
тај
некако
мимоићи
.
у
крајњи
случај
веровати
јесам
,
да
се
механџија
хтети
ни
кренути
на
пут
,
или
хтети
бар
окренути
прек
пут
,
преко
село
.
стога
он
ни
овај
чекање
не
бити
тако
мучно
ни
грозничаво
,
како
јесам
он
јесам
очекивати
.
али
време
протицати
брзо
...
одједном
,
кад
сунце
изгрејати
,
иза
Ђуричин
леђа
зачути
се
неки
тапкање
по
прашина
.
он
се
тргнути
,
и
умало
не
скочити
од
страх
,
кад
видити
човек
насред
пут
.
ни
јесам
не
знати
како
се
уздржати
од
покрет
,
који
бити
он
издати
.
неки
сељак
,
ко
он
познавати
по
изглед
,
са
заметнут
кос
на
раме
,
ићи
средина
пут
,
гледати
неодређено
пред
себе
.
кос
махати
за
његов
леђа
,
а
он
одмицати
све
више
и
више
,
док
се
,
на
последњи
завојица
,
не
изгубити
.
Ђурица
бити
веома
узбуђен
,
срце
он
лупати
јако
,
и
он
се
више
не
моћи
умирити
.
стати
да
помаљати
глава
из
врзина
и
грозничаво
да
зверати
по
пут
,
и
усред
тај
узбуђеност
,
кад
не
моћи
ништа
распознати
,
зачути
се
условљен
знак
:
—
пст
!
Ђурица
скочити
и
помолити
се
из
заклон
до
половина
.
Обрнувши
глава
уз
пут
углед
на
други
завојица
црн
кљуса
и
на
он
онај
сигав
,
добро
познати
он
капут
Милутин
механџија
,
који
се
повити
на
кљусе
,
па
труцкати
и
одскакати
од
седло
,
по
такт
вранчева
касање
...
некакав
суморан
тежина
,
некакав
изненадан
бол
наићи
он
на
срце
,
од
ко
он
задрхтати
цео
тело
,
а
пред
очи
се
ухватити
,
наићи
неки
магла
,
од
који
се
ништа
не
видити
око
себе
...
у
глава
он
наступити
неки
болно
бунити
,
занос
...
не
видити
ништа
и
не
мислити
...
рука
јесам
он
се
грозничаво
трести
,
и
он
се
бојати
само
да
не
испустити
пушак
.
Чуо
јесам
,
али
јесам
видети
,
да
јесам
онај
близу
,
да
он
растављати
само
дваестак
корак
од
он
.
најзад
се
иза
врзина
помолити
прво
глава
вранчева
,
па
одмах
затим
и
цео
коњаник
.
наступити
јесам
последњи
тренутак
.
Ђурица
случајно
погледати
на
врзина
,
где
он
бити
сакрити
друг
,
и
тамо
спазити
два
сјајан
ока
,
који
он
сагоревати
гнев
и
срџба
...
као
на
дрот
искочити
из
врзина
,
и
стати
насред
пут
са
пружен
пушак
...
Механџија
се
бити
нешто
веома
замислити
и
оборити
глава
,
тај
се
тргнути
тек
онда
,
кад
вранац
устукнути
испред
изненадан
појава
Ђуричин
.
—
Дол
с
коњ
!
—
викнути
Ђурица
промукао
,
узбуђен
глас
,
који
се
и
сам
он
учинити
непознат
.
Механџија
раширити
очи
,
и
као
да
сад
тек
почети
да
се
бити
,
погледати
Ђурица
исто
онако
,
као
што
он
гледати
у
свој
механа
,
доносити
он
сатљик
ракија
.
тако
он
и
проговорити
,
онај
обичан
глас
:
—
А
гле
!
...
Ђурица
!
...
Шта
хтети
ту
,
бре
?
овај
познати
он
поглед
и
глас
одузети
Ђурица
последњи
мрва
присебност
и
одважност
.
он
,
за
тренутак
,
заборавити
где
јесам
,
заборавити
свој
задаћа
и
сав
,
па
стати
да
састављати
у
памет
одговор
,
како
да
објаснити
човек
свој
присуство
на
овај
место
.
А
механџија
већ
почети
да
прикупљати
дизгина
и
да
мувати
вранац
колено
,
кад
иза
Ђуричин
леђа
загрмети
страховит
глас
:
—
пуцати
,
небо
он
његов
,
шта
он
чекати
!
исти
тренутак
искочити
,
као
звер
разјарити
,
Пантовац
у
сав
страшан
наличје
и
,
пружити
пушак
права
у
груда
механџин
,
дрекнути
:
—
Дол
!
Милутин
слетети
с
коњ
,
стати
да
зверати
уплашено
,
док
се
не
присетити
,
те
завући
рука
у
џеп
,
у
који
он
бити
новчаник
,
али
јесам
опет
извући
празан
и
исти
тренутак
јесам
опет
завући
...
и
ко
знати
докле
бити
тако
радити
,
да
Пантовац
не
повикати
:
—
пар
!
...
бацати
пар
!
Механџија
извући
новчаник
,
метнути
он
на
длан
и
пружити
преда
себе
,
али
он
рука
толико
дрхтати
,
да
новчаник
пасти
у
прашина
,
а
он
замуцати
:
—
тако
ја
деца
!
...
Жива
ја
деца
!
...
Браћо
мој
!
...
—
Дижи
тај
!
—
викнути
Пантовац
.
он
подигнути
новчаник
и
опет
он
пружити
унапред
.
Ђурица
за
сав
тај
време
гледати
,
у
чудо
и
страх
,
шта
се
збивати
,
док
он
Пантовац
не
гурнути
снажно
напред
,
тај
се
наћи
уз
сам
Милутин
.
не
знати
шта
бити
друго
,
узити
новчаник
са
пружен
рука
и
обрнути
се
к
Радован
.
Пантовац
узити
новчаник
,
отворити
он
и
стати
да
гледати
шта
имати
у
он
,
а
механџија
,
видети
да
он
обојица
окренути
леђа
,
заћи
иза
вранац
,
па
се
окренути
и
стругнути
уз
брдо
,
колико
он
нога
понети
.
вранац
осећати
ваљда
невоља
свој
газда
,
обрнути
се
,
па
и
он
заждити
за
он
,
и
једва
он
стигнути
на
трећи
завојица
.
—
стајати
!
...
пуцати
!
...
—
повикати
они
за
Милутин
,
и
Коста
,
искочити
из
заседа
,
већ
пружити
пушак
,
али
вранац
,
трчати
за
газда
,
заклонити
он
себе
,
а
Пантовац
,
видети
пружен
пушак
,
повикати
:
—
остати
’
!
...
ко
ти
тај
рећи
?
—
Па
...
ја
чути
да
велим
:
»
пуцати
«
...
па
ко
велим
...
—
стати
Коста
да
отегнути
.
—
Хајд
живо
,
да
се
разлазимо
—
рећи
Пантовац
.
—
ти
сад
гледати
да
се
што
пре
дохватити
Венчац
,
као
шта
јесам
ти
казати
;
а
овај
нај
,
понети
са
себе
—
рећи
Ђурица
,
дати
он
новчаник
.
—
ама
шта
овај
бити
?
—
почети
Ђурица
.
—
бити
оно
што
не
ваљати
.
ако
јесам
ти
свакад
тако
јуначан
,
онда
јесам
боље
да
се
вратити
кућа
,
па
да
гледати
свој
посао
—
одговорити
он
Радован
љутит
,
па
се
окренути
и
отићи
уз
поток
.
Коста
већ
бити
измакнути
пут
,
па
хтети
,
кад
прећи
поток
,
да
ударити
потес
,
а
Ђурица
прескочити
врзин
и
брз
корак
отићи
низ
поток
...
Протрчавши
поток
,
кроз
шибље
и
трњак
,
за
један
пушкомет
,
Ђурица
наједаред
стати
као
укопати
.
на
два
три
корак
пред
он
зачути
се
глас
:
—
О-о-о
,
бата
,
о
!
Загледавши
се
кроз
трњак
,
он
угледати
пред
себе
,
у
поток
,
сељак
који
држати
два
во
у
порожје
и
појити
она
на
један
вир
.
један
се
во
узнемирити
од
обад
,
а
сељак
он
умиривати
благ
глас
,
тапкати
он
рука
по
врат
.
Ђурица
тек
сад
опазити
,
да
туда
волити
сеоски
путања
,
који
прелазити
преко
поток
,
и
спајати
село
са
потес
.
Саже
се
под
један
трн
и
стати
да
чекати
.
сељак
напојити
во
,
сагнути
се
к
вир
,
те
она
попрскати
неколико
пута
хладан
вод
,
па
онда
полако
прећи
поток
и
ступити
у
поље
.
Ђурица
скочити
из
заседа
и
,
зверати
десно
и
лево
,
јурнути
напред
што
брже
моћи
.
тек
кад
се
дохватити
Венчац
,
умерити
корак
и
,
чим
заћи
у
шум
,
пасти
под
један
лиснат
буква
.
Трчао
јесам
више
од
час
,
па
он
јесам
сад
требати
доста
време
да
се
повратити
од
умор
и
да
хладан
размислити
о
далек
свој
корак
...
А
Вуја
сачекати
Пантовца
на
уречен
место
,
па
с
нестрпљење
запитати
:
—
Шта
бити
?
—
Ништа
.
онај
ти
јесам
неки
бабетина
.
да
он
јесам
очи
изјурити
из
заседа
,
не
бити
смести
ни
изићи
на
пут
.
—
и
ту
он
потанко
испричати
цео
догађај
,
тврдити
да
од
Ђурица
не
моћи
ништа
бити
.
—
јесам
тај
тако
—
одговорити
он
Вуја
.
—
ти
јесам
и
заборавити
како
ти
јесам
бити
,
кад
јесам
први
пут
нападати
човек
,
очи
у
очи
,
усред
бео
дан
.
не
знати
ти
он
:
кад
се
мало
љутнути
,
горети
јесам
од
курјак
.
—
Па
добро
,
кад
ти
велим
тако
—
одговорити
Пантовац
,
јер
јесам
научити
да
слушати
сваки
Вујов
реч
.
—
ја
јесам
ти
извршити
што
јесам
хтети
:
он
ти
се
више
не
смести
суд
враћати
,
јер
јесам
овај
зарадити
куршум
.
сад
ти
знати
како
хтети
...
—
не
бригати
.
Играће
ја
без
свирала
.
но
не
рећи
ја
шта
наћи
у
кеса
?
—
он
однети
три
банак
са
нешто
ситнина
,
а
ја
узети
један
...
баш
јесам
остати
без
марјаш
.
—
Па
...
добро
—
развући
Вуја
,
али
се
видети
да
он
јесам
права
.
—
А
он
јесам
казати
све
,
куда
хтети
!
—
све
,
како
јесам
ја
тај
рекô
.
сад
отићи
на
Венчац
,
па
хтети
после
,
преко
Јеловичких
планина
и
Качер
,
у
Војковце
.
тамо
већ
знати
све
;
кућа
хтети
наћи
јесам
.
—
Добра
јесам
.
овај
хтети
сад
,
знати
,
одмах
у
потера
,
а
он
јесам
боље
да
бити
у
други
округ
.
—
Хоћемо
ли
имати
скоро
послати
?
—
Мораћемо
,
ја
како
.
сав
јесам
се
добро
истањити
.
ја
јесам
већ
промерити
и
нашô
сам
прилика
,
само
чекати
згодан
време
.
—
кад
бити
време
само
ја
јавити
.
пријатељ
се
руковати
и
растати
.
ВИИИ
»
Шта
овај
бити
са
ја
?
«
—
питати
се
Ђурица
двадесети
пут
,
лежати
на
мек
росан
трава
,
под
зелен
и
густ
наткриљем
буков
лисје
.
груда
он
се
још
силно
надимати
,
и
сваки
он
мишић
играти
и
дрхтати
од
умор
и
узбуђење
.
у
глава
он
бити
такав
збрка
,
да
се
у
она
ниједан
мисао
не
моћи
јавити
,
осим
овај
општи
питање
,
који
јесам
себе
непрестано
задавати
.
онај
огроман
терет
,
који
већ
неколико
дан
осећати
у
свој
близина
и
само
очекивати
час
,
кад
хтети
пасти
на
он
,
сад
он
јесам
одједном
притиснути
цео
свој
страховит
тежина
и
—
како
он
сад
изгледати
—
смлавити
он
,
уништити
...
јесам
моћи
да
се
прибрати
задуго
...
али
,
пролежати
подуг
време
,
почети
се
опорављати
.
сетити
се
водити
,
јер
осећати
страшан
жеђ
.
да
он
јесам
само
неколико
капа
хладан
бистар
вод
!
...
наједаред
,
севнути
он
као
муња
,
један
мисао
кроз
глава
,
који
бити
гора
од
отров
.
сетити
се
онај
тренутак
,
кад
јесам
онако
блесаво
стајати
пред
механџија
,
сетити
се
поглед
Пантовчева
и
реч
његов
,
сетити
се
свега
...
и
исти
тренутак
скочити
.
»
ух
,
брука
!
...
«
узвикнути
и
,
под
утисак
разноврстан
осећање
:
стид
,
срџба
,
бол
—
не
знати
шта
да
чинити
.
Дође
он
да
ударити
себе
у
глава
,
па
бити
хтети
и
у
груда
,
а
хтети
бити
и
да
откинути
парац
свој
тело
,
да
бити
такав
бол
угушити
онај
стид
од
себе
сам
...
и
сад
он
се
ређати
и
понављати
у
памет
сав
јутрошњи
тренутак
,
и
сваки
он
шибати
сав
љут
и
јак
,
јер
он
сваки
тек
сад
откривати
стид
и
срамота
његов
...
»
Шта
ја
оно
рећи
?
...
боље
да
се
вратити
кућа
!
она
,
срамота
!
...
А
још
харамбаша
,
хајдук
!
...
е
,
хтети
више
тако
.
морати
се
радити
како
ваљати
,
или
никако
...
А
шта
ли
хтети
рећи
Вуја
?
...
ко
он
смести
на
очи
изићи
!
...
«
неколико
пута
јесам
седати
и
одмах
скакати
,
не
могућ
умирити
свој
узбуђен
осећање
.
али
се
опет
сетити
водити
,
и
тај
он
мисао
покренути
напред
...
Ишао
јесам
брзо
,
грозничаво
,
док
не
доћи
до
познати
он
изворац
,
из
ко
се
слевати
хладан
планински
вод
преко
липов
луб
.
напити
се
бистар
вод
,
умити
се
,
и
тај
он
повратити
.
стати
да
мислити
хладан
и
одмерен
.
куд
хтети
сад
?
—
рећи
јесам
он
да
ударити
на
Јеловичке
планина
,
а
тај
јесам
баш
поред
његов
село
.
тамо
он
вући
неки
снажан
магнет
,
који
он
не
моћи
да
наћи
отпор
.
мамити
он
к
себе
онај
гомилица
белити
,
ћерамида
покривен
,
кућица
,
што
тон
у
зелен
мора
од
воћњак
,
виноград
и
пшеница
;
привлачити
он
она
китњаст
,
обрастао
воће
и
жито
,
брдашце
,
што
јесам
он
поглед
миловати
још
од
детињство
он
;
мамити
он
онај
раван
и
непрегледан
,
покошен
зелен
ливада
,
по
који
се
белуцати
чопорити
стока
и
разлегати
онај
једначит
,
познати
он
звон
меденица
,
који
он
духати
разгаљивати
...
гле
,
и
сад
он
допирати
до
уш
тај
чаробан
звук
:
цин
...
цан
...
цин
...
цан
...
и
он
,
харамбаша
хајдучки
,
сав
блажити
,
као
невин
дете
,
слушати
тај
звук
и
осећати
како
он
се
растапати
лед
с
окорео
злоба
срце
...
врх
бучје
шуштати
и
брујити
,
певати
неки
отегнут
и
једначит
песма
,
а
под
она
журно
корачати
усамљен
бегунац
,
зверати
око
себе
на
сав
страна
.
Још
корак
два
,
и
ево
он
на
чист
кос
,
са
који
он
се
отварати
поглед
на
село
и
на
сав
,
што
он
јесам
сад
тако
драго
и
тако
познати
.
не
моћи
сит
да
се
нагледати
познат
он
место
,
као
да
јесам
годинама
од
она
бити
одвојити
...
за
један
часак
Ђурица
се
спустити
са
висок
планина
и
удар
река
,
који
тећи
кроз
потес
кленовички
.
потес
се
растурити
његов
сељанин
,
па
радити
журно
као
мрав
,
а
он
застати
,
те
разгледати
један
гомилица
,
познати
свако
лице
у
она
,
и
опет
ићи
даље
.
кад
доћи
према
судница
,
углед
неколико
људи
пред
она
.
неки
беспредметан
радозналост
повући
он
тамо
,
и
он
,
не
размишљати
,
поћи
кроз
висок
густ
кукуруз
,
претрчати
сеоски
пут
и
завући
се
у
шибљак
,
који
јесам
израсти
пред
судница
.
под
запис
,
велик
брест
што
се
разгранати
пред
судница
,
стајати
неколико
луд
,
па
с
чуђење
посматрати
драма
,
који
се
одигравати
пред
она
.
Милош
одборник
ухватити
у
сав
кукуруз
крмача
један
сиромашак
,
извести
кмет
,
тај
оценити
потрти
,
па
сад
продавати
крмача
.
људи
,
позвати
позив
,
доћи
да
присуствовати
продаја
,
који
вршити
кмет
.
онај
сиромашак
сести
под
запис
,
оборити
глава
и
гледати
шта
се
чинити
.
—
Шест
динар
и
десет
пар
...
први
и
други
пут
!
—
викати
општински
биров
.
—
моћи
,
Милош
,
да
грешити
дух
,
тако
тај
слава
и
деца
!
—
молити
онај
сиромашак
.
—
Вратићу
ти
,
чим
стигнути
кукуруз
.
—
сад
пар
или
кукуруз
,
тај
ти
јесам
.
не
дати
ја
мој
мал
да
он
сваки
упропашћивати
.
—
Па
јесам
ти
,
болан
,
још
ни
стигô
овај
кукуруз
.
Још
се
јесам
ни
запурењачио
...
кад
стигнути
твој
њива
,
стигнути
хтети
и
мој
,
па
хтети
ти
дати
.
Ђурица
разумеде
шта
се
радити
.
Пође
он
неки
љутина
уз
груда
,
а
пред
очи
он
опет
заиграти
она
злокобан
измаглица
.
докопати
пушак
и
,
као
холуј
,
испасти
пред
запис
.
—
Шта
тај
радити
!
—
викнути
он
,
узети
пушак
на
рука
.
сељанин
занемети
,
кмет
најпре
скочити
љутит
,
али
се
одмах
тргнути
,
сетити
се
ко
јесам
пред
он
и
обузети
он
смртно
бледило
.
Милош
стати
да
се
освртати
око
себе
,
а
биров
се
сакрити
иза
кметов
леђа
.
—
Ништа
,
Ђура
...
ето
малко
...
вршити
посао
—
промуцати
кмет
,
пошто
се
прибрати
од
први
утисак
.
—
Јована
—
обрнути
се
Ђурица
онај
сиромашак
—
колико
јесам
струка
наћи
?
—
педесет
и
три
,
брата
,
само
педесет
и
три
,
а
они
тај
цена
на
товар
жито
—
одговорити
Јован
—
па
ето
,
сад
хтети
да
ја
узети
брава
од
два
дукат
.
—
јесам
,
Ђура
—
упасти
он
кмет
у
реч
—
овај
јесам
ја
тек
’
наки
...
само
да
он
заплашити
,
да
боље
чувати
стока
...
не
бити
ја
тај
дати
,
бог
с
ти
.
—
како
ти
јесам
осекô
кукуруз
?
—
обрнути
се
Ђурица
Милош
.
—
Па
...
кô
свуд
:
по
два
на
струк
—
одговорити
овај
.
—
Па
зар
у
сто
клип
товар
жито
!
...
—
викнути
Ђурица
.
—
Мор
јесам
,
ви'ш
,
Пера
ти
казати
:
само
да
он
заплашити
...
Знаш
,
брата
,
јесам
ни
ја
лако
гледати
,
да
ја
пропадати
толики
мал
.
—
дед
’
кмет
,
осека
потрти
,
али
без
шал
—
рећи
Ђурица
и
усправити
пушак
.
—
Шта
хтети
мерити
,
кад
се
тај
знати
:
нек
’
он
вратити
стотину
клип
,
кад
убере
њива
,
па
квит
послати
—
рећи
кмет
.
—
јесам
л
’
тако
,
Јована
?
—
запитати
Ђурица
.
—
тако
јесам
,
брата
;
тај
јесам
људски
,
а
оно
’
наки
...
бити
бог
с
ми
.
—
јесам
ли
тако
,
Милош
?
—
обрнути
се
Ђурица
и
погледати
он
у
очи
.
—
Мор
,
много
јесам
тај
:
хтети
сваки
струк
осећи
по
два
.
нек
ја
да
осамдесет
клип
,
па
доста
.
Јован
скочити
весео
.
—
е
,
’
вала
ти
,
Милош
,
кâ
брата
.
тај
јесам
поштено
и
права
.
—
кмет
Пера
—
рећи
Ђурица
—
ако
још
једном
чути
да
се
овако
шалити
са
наш
луд
,
ја
хтети
ти
судити
.
А
сад
седити
сав
.
Поседаше
сав
,
као
по
команда
,
а
кмет
још
подвити
нога
под
се
.
Ђурица
,
стојећи
,
извадити
дувањара
и
стати
да
савијати
цигара
.
његов
почетнички
самољубље
веома
јесам
годити
овај
безуслован
,
ропски
послушност
луд
,
који
он
до
јуче
јесам
честито
ни
погледати
.
он
јесам
заборављати
ни
тај
,
да
јесам
овај
послушност
из
чист
страх
,
али
тек
он
мило
бити
видети
да
он
се
овако
безуслован
људи
потчињавати
.
услед
тај
,
а
и
због
онај
неодољив
жудња
да
провести
мало
обичан
разговор
са
свој
познаник
,
он
омекшати
.
кад
јесам
,
мало
пре
,
излетети
из
шибљак
,
држати
јесам
насигурно
да
хтети
извршити
бар
један
убиство
;
али
он
изненадити
и
ублажити
овај
попустљивост
и
покорност
његов
воља
.
тај
бити
за
он
новина
,
нешто
неочекивано
,
те
одједном
умекшати
свој
љутња
,
заборавити
стар
срџба
на
кмет
,
и
осетити
неодољив
жеља
да
разговарати
с
овај
луд
.
—
правити
ко
пухати
—
рећи
он
,
пружити
дувањара
.
биров
он
прићи
бојажљив
,
узити
дувањара
и
предати
јесам
кмет
.
кмет
савити
дебео
цигара
,
а
за
он
се
обредити
и
други
.
биров
,
гледати
на
Ђурица
са
неки
бојажљив
питање
,
савити
још
дебео
од
кмет
и
вратити
дувањара
.
—
имати
ли
што
за
ја
отуд
?
—
запитати
Ђурица
кмет
.
—
из
срез
,
велим
?
Тсс
...
петљати
нешто
...
ено
тамо
на
дувар
приковати
—
одговорити
кмет
,
показивати
очи
на
онај
објава
срески
власт
,
који
јесам
приковати
на
судница
.
—
Шта
зар
имати
?
—
рећи
Ђурица
и
поћи
нагло
,
али
се
одмах
тргнути
и
стати
.
сетити
се
да
не
смести
пуштати
из
очи
ниједан
од
овај
,
што
сад
овако
мирно
и
послушно
сести
.
само
бити
један
миг
бити
довољан
,
па
да
се
одмах
променити
улога
...
—
како
хтети
сад
,
кад
ниједан
не
знати
читати
?
где
ви
јесам
ћата
?
—
Ена
он
у
трава
,
спавати
—
одговорити
биров
,
па
отрчати
,
те
пробудити
ћата
.
тај
бити
сељак
,
као
и
други
,
само
нешто
мало
писмен
.
Угледавши
Ђурица
,
он
зинути
од
чудо
,
па
стати
,
онако
сањив
,
да
бленути
час
у
он
час
у
људи
,
који
јесам
поседати
пред
он
.
најзад
се
прибрати
,
па
прићи
Ђурица
и
пружити
он
рука
.
—
Ена
де
,
откуд
ти
,
бре
?
...
здраво
мирно
!
—
даље
,
даље
—
одговорити
Ђурица
махнути
пушак
,
не
дати
он
рука
.
—
Ида
,
прочитати
ја
онај
хартија
за
ја
.
Ћато
отићи
пред
врата
,
почешати
се
по
глава
и
прочитати
гласно
цео
хартија
,
па
се
опет
вратити
натраг
.
—
Па
кад
он
тај
истицати
рок
?
—
запитати
Ђурица
.
—
Јуче
ти
јесам
бити
последњи
дан
.
—
е
,
па
тај
ја
ви
сад
моћи
убити
?
—
јок
,
не
морити
још
—
одговорити
ћата
—
док
не
доћи
други
наредба
,
у
који
хтети
ти
прогласити
за
хајдук
.
али
тај
хтети
још
,
моћи
се
ти
слободно
предати
...
—
Доћи
хтети
и
тај
наредба
,
не
бојити
се
.
Пожурио
јесам
се
и
ја
,
да
она
што
пре
доћи
.
—
Шта
,
зар
јесам
почети
?
—
викнути
ћата
.
—
Велиш
тај
истина
?
—
запитати
и
кмет
.
—
Тхе
,
помало
...
јутрос
малко
почети
.
него
,
хтети
ли
ви
ја
чувати
,
тај
ја
казати
?
сав
луда
оборити
глава
,
а
кмет
он
значајно
погледати
и
,
дигнути
се
,
рећи
он
:
—
Хајдемо—дер
малко
доле
,
на
пут
.
—
ви
сав
седити
ту
.
да
се
јесам
макнути
с
место
!
—
рећи
Ђурица
осталима
,
па
сићи
на
пут
с
кмет
.
—
Знаш
...
не
моћи
пред
онај
да
ти
казати
,
а
мој
тај
јесам
кућа
отворити
,
кад
год
хтети
,
и
ништа
ти
за
тај
не
тражити
.
само
и
ти
ја
причувати
—
рећи
кмет
.
—
’
Вал
ти
за
тај
—
одговорити
Ђурица
.
—
ако
ја
затребати
што
за
јела
и
тако
,
тај
моћи
...
него
,
ти
ја
свакад
да
јавити
за
потера
,
чим
сазнати
.
све
да
ја
јавити
,
што
год
сазнати
,
а
од
ја
ти
хтети
бити
џабе
.
Знаш
,
ваљад
’
,
преко
ко
хтети
јавити
?
—
не
брати
брига
—
одговорити
кмет
,
правити
тајанствен
израз
на
лице
.
—
сав
хтети
ја
он
јавити
за
један
сат
,
пошто
дознати
.
—
е
,
сад
у
здравље
!
—
рећи
Ђурица
,
—
морати
да
се
журити
.
Кажи
онај
тамо
нек
ићи
куд
ко
хтети
.
—
и
нестати
он
у
кукуруз
.
—
Шта
јесам
он
тај
говорити
?
—
запитати
сељанин
кмет
,
кад
се
вратити
међу
она
.
—
Па
знати
...
саветовати
јесам
човек
да
не
пропадати
тако
млад
узалуд
,
неки
се
предати
власт
.
.
—
Па
шта
велим
он
?
—
Ништа
.
Кажи
—
велим
—
онај
тамо
нек
ићи
куд
хтети
,
па
он
нестати
,
као
да
отићи
у
земља
.
сељанин
се
разићи
брзо
,
да
јавити
новост
други
што
радити
ту
у
потес
.
А
Ђурица
весео
,
радостан
но
икад
,
поћи
даље
река
,
застајати
понегде
да
разгледати
шта
се
радити
по
њива
.
спасти
он
велик
терет
са
срце
,
нестати
онај
вечан
страшило
,
што
он
над
глава
стајати
,
и
он
се
лако
помирити
са
свој
стање
.
овај
састанак
пред
судница
бити
јесам
од
велик
утицај
на
он
.
он
опазити
да
он
јесам
ауторитет
међу
сељанин
веома
уздигнути
,
па
стати
да
гледати
на
сав
положај
као
на
обичан
занат
,
који
јесам
,
истина
опасан
,
али
носити
себе
неки
врста
поштовање
,
респект
и
у
опште
нешта
,
што
се
Ђурица
веома
допадати
.
он
постати
опет
онај
стар
,
одважан
младић
,
који
срљати
у
опасност
без
размишљање
...
»
хе
,
одсад
хтети
као
јутрос
,
зацело
хтети
«
—
помислити
он
и
задовољно
се
осмехнути
...
.
тако
доћи
до
изворац
,
који
јесам
ископати
у
сам
корито
речни
,
те
са
он
сав
радник
из
потес
носити
вод
.
одатле
он
пасти
у
очи
неколико
раденик
у
један
страна
,
и
он
познати
да
јесам
тај
њива
Марка
Радоњић
,
а
један
од
онај
женски
морал
јесам
бити
Станка
.
»
Ева
згодити
—
помислити
он
—
до
мрак
хтети
морати
макар
једном
доћи
на
извор
,
па
...
само
да
јесам
видити
,
макар
из
какав
заседа
,
прикрити
...
«
и
он
сести
ту
у
један
шибљак
,
према
сам
извор
,
извадити
из
торба
што
имати
за
јела
,
па
стати
да
ручати
.
на
извор
долазити
почешће
дечак
и
девојчица
,
тај
напунити
суд
,
умити
се
,
бацити
који
камичак
у
вир
,
те
поплашити
ситан
рибица
,
па
отићи
.
Ђурица
,
пошто
ручати
и
напити
се
водити
са
извор
,
легати
у
онај
шибље
и
коров
и
задремати
...
наједаред
тргнути
се
из
сан
;
разбудити
он
пљускање
вод
.
Подиже
се
мало
и
,
кроз
густ
лишће
,
углед
она
,
Станка
.
и
ако
он
јесам
бити
окренут
леђа
,
он
јесам
познати
и
осетити
да
он
неки
пријатан
топлина
легати
на
груда
.
Очи
он
се
засветлети
неки
необичан
радост
,
и
он
гледати
,
не
дисати
,
како
се
Станка
сагнути
,
па
квасити
хладан
вод
свој
врео
,
једар
образ
.
тако
се
полако
издигнути
,
изићи
из
кор
и
стати
према
девојка
,
који
се
тргнути
и
погледати
он
зачудити
.
—
зар
јесам
још
овде
?
—
запитати
она
,
погледати
он
права
у
очи
.
—
откуд
ти
знати
да
јесам
доћи
?
—
одговорити
он
и
погледати
јесам
права
,
први
пут
у
живот
у
онај
чудан
,
заносан
очи
,
што
опијати
и
сажизати
као
ватра
...
—
Казаше
људи
што
доћи
из
општина
.
вео
да
јесам
везати
кмет
,
па
он
после
пустити
;
јесам
л
’
истина
?
—
Ко
тај
казати
?
—
Грујица
...
мало
пре
доћи
озго
.
—
Мор
лагати
.
А
јесам
он
’
наки
резилити
и
друго
којешта
...
—
Кажу
да
јесам
јутрос
везати
пет
џандар
на
пут
?
Ђурица
још
више
зачудити
овај
надлагивање
сеоски
,
и
таман
да
заустити
одговор
,
а
Станка
упитати
:
—
јесам
л
’
тај
тешко
тако
,
болан
?
—
Тхе
...
шта
ја
валити
?
само
ја
јесам
једно
тешко
—
што
не
моћи
често
да
се
виђати
са
ви
.
—
С
ко
тај
,
са
ми
?
—
са
сав
,
брата
,
па
...
и
с
ти
највише
.
—
Ена
сад
.
А
што
хтети
ти
ја
?
—
упитати
она
и
поглед
а
он
права
и
као
зачудити
у
очи
.
он
обор
глава
,
осетити
да
он
се
лице
мењати
,
и
,
као
са
неки
тежак
бол
,
одговорити
:
—
истина
јесам
рећи
.
Шта
ти
имати
с
један
хајдук
и
,
тако
рећи
,
зликовац
,
ко
моћи
убити
последњи
циганчити
,
па
ники
да
он
не
судити
.
Станка
се
наљутити
,
али
се
опазити
да
она
се
овај
реч
коснути
сам
срце
.
—
Оно
јесам
,
кад
бити
се
ти
дати
да
ти
убити
.
—
Па
...
како
ко
.
неко
бити
се
,
моћи
бити
,
и
дати
.
—
гле
јако
!
А
који
ли
тај
?
—
Ева
тај
пушак
,
ако
хтети
,
па
да
видити
ко
.
не
говорити
ни
реч
,
не
размишљати
ни
тренутак
,
Станка
прескакута
с
камен
на
камен
преко
вод
,
прићи
он
и
узити
пушак
,
који
он
држати
уза
себе
,
па
са
неки
злурад
осмех
проговорити
:
—
измакнути
се
малко
натраг
.
он
коракнути
двапут
у
назад
,
стати
и
с
неки
зачуђен
зебња
очекивати
шта
хтети
да
бити
.
девојка
запети
ороз
,
пружити
пушак
права
у
груда
он
и
,
као
предомишљати
се
,
проговорити
:
—
ја
се
не
шалити
;
ти
знати
ја
.
говорити
,
хтети
ли
да
цуцати
?
—
пуцати
!
...
казати
јесам
један
.
станка
почети
да
нишанити
...
исти
тренутак
зачути
се
иза
њен
леђа
неки
звиждукање
.
она
бацити
пушак
пред
Ђурица
,
обрнути
се
хитро
и
један
мушки
скок
прескочити
речица
;
узити
суд
с
вод
и
журно
изићи
на
пољана
,
где
се
сукоб
с
један
дечко
,
који
ићи
на
вод
.
—
Стако
,
чекати
,
болан
,
да
напунити
,
па
хтети
заједно
.
јесам
чути
за
Ђурица
?
—
Шта
?
—
одговорити
она
и
застати
.
—
хтети
да
убити
кмет
,
а
ћата
пришô
да
се
руковати
са
он
,
а
он
ћата
пљус
по
образ
:
»
не
прилазити
,
велим
,
хајдук
«
.
А
јутрос
,
казати
,
повезô
сав
џандар
у
срез
и
отети
она
пушак
и
барут
.
—
Хајд
,
не
дробити
ту
—
одговорити
Станка
и
отићи
поље
,
ступати
замишљено
и
узбуђено
...
...
најпре
они
необичан
глас
о
Ђуричин
храброст
,
па
сад
овај
чудан
и
слободан
његов
реч
о
себе
и
о
она
сам
,
и
најзад
овај
последњи
,
где
он
стајати
пред
пушак
не
тренути
—
сав
тај
бити
тако
необично
за
она
,
да
јесам
придобити
и
заинтересовати
у
велик
степен
.
кад
јесам
моћи
видети
вампир
и
дрекавац
,
бар
се
моћи
похвалити
(
себе
сам
)
,
да
јесам
узети
хајдучки
пушак
и
нишанити
он
она
у
груда
.
»
еј
,
што
ја
смести
онај
дериште
—
помислити
она
—
а
баш
бити
опалити
,
па
нек
прозујати
куршум
поред
он
,
само
да
видити
шта
бити
радио
...
проклети
дериште
!
...
«
и
она
већ
не
моћи
ни
о
шта
други
мислити
;
сав
она
мисао
бити
заузети
овај
чудан
појава
,
који
она
се
тако
дубоко
урезати
у
душа
.
Нарочито
она
,
и
више
од
сав
,
обраћати
пажња
онај
одлучан
и
необичан
изјава
његов
...
толико
јесам
пута
она
слушати
од
момак
разнети
изјава
—
разумети
се
љубаван
—
али
сав
тај
не
бити
овако
рећи
.
—
»
Ева
тај
пушак
,
па
се
уверити
.
«
и
кад
он
се
упрети
пушак
у
груда
,
он
стајати
непомичан
.
тај
јесам
обичан
човек
...
А
Ђурица
,
дохватити
бачен
пушак
,
окренути
низ
река
што
јесам
брже
моћи
.
на
лице
он
се
виђати
сладак
и
блажен
осмејак
,
а
очи
он
непрестано
зверати
око
себе
.
овакав
задовољство
јесам
он
у
сав
век
доживети
.
она
,
који
он
јесам
хтети
досад
погледати
,
сад
се
разговарати
са
он
и
још
како
:
шалити
се
.
»
Нишани
ја
пушак
,
као
да
јесам
ја
мало
дете
,
да
се
плашити
.
али
она
сећи
онај
пуст
очи
,
као
нож
!
...
«
о
,
он
лепо
опажати
,
како
он
се
увлачити
у
душа
неки
нов
,
сасвим
непознат
он
до
сад
осећање
,
који
он
отварати
нов
поглед
на
свет
...
Срећом
,
сад
јесам
заборавити
на
свој
околност
,
иначе
бити
он
овај
нов
осећање
само
позледити
рана
и
мука
он
увећати
...
ИX
Државна
власт
,
после
неколик
дан
,
прогласити
Ђурица
за
хајдук
;
растурити
наредба
по
сав
општина
да
се
строго
мотрити
на
његов
кретање
,
да
се
он
ухватити
или
убити
.
даље
се
јесам
ништа
предузимати
.
изгледати
,
као
да
јесам
и
сам
власт
чекати
да
он
што
важан
извршити
,
па
тек
онда
да
се
озбиљно
кренути
за
он
у
хајка
.
Међутим
,
Вуја
јесам
оклевати
.
исти
дан
,
кад
изићи
наредба
за
Ђурица
,
код
Вуја
се
,
у
вече
,
бити
скупити
шест
људи
.
мало
доцније
стигнути
и
Ђурица
,
који
јесам
све
досад
бити
прикрити
у
Војковцима
.
Вуја
она
све
почастити
добар
вече
,
па
онда
стати
да
она
опрема
на
посао
.
осим
познат
ми
Пантовца
и
Коста
,
тај
бити
два
човек
у
година
;
један
јесам
знати
цео
срез
под
име
Мита
Сремац
.
он
се
наимати
у
сваки
село
на
рад
,
али
се
мало
где
дуго
задржавати
.
сваки
он
јесам
знати
као
нерадин
и
пијаница
,
али
ники
јесам
ни
помишљати
да
гледати
у
он
зао
човек
.
други
јесам
такође
досељеник
,
звати
се
Новица
,
а
тврдити
јесам
да
јесам
Црногорац
.
он
јесам
живети
понајвише
у
варош
,
где
јесам
сензалио
код
житарски
и
шљиварски
трговац
.
други
двојица
бити
младић
из
Вујов
село
,
тек
ако
јесам
навршити
двадесети
.
кад
вечерати
и
запалити
дуван
,
Вуја
стати
да
она
излагати
сав
»
ратни
план
«
.
—
деца
—
почети
он
—
сад
имати
један
тежак
,
али
важан
посао
.
ако
он
извршити
добро
,
бити
вајдити
сав
.
требати
да
ударити
на
газда
Ђорђе
из
Крушевица
.
дознати
јесам
поуздано
да
јесам
ономад
наплатити
један
облигација
од
шест
стотина
дукат
;
продати
јесам
ту
скоро
стока
за
сто
педесет
дукат
,
а
бити
код
он
,
јамачно
,
и
стар
новац
.
тај
требати
да
се
узети
паметно
:
ако
моћи
леп
—
добро
,
ако
ли
не
моћи
—
Радован
хтети
знати
шта
требати
да
се
радити
.
сутра
хтети
он
бити
код
кућа
,
тај
јесам
дознати
,
и
ви
он
морати
напасти
дању
,
јер
он
се
ноћу
не
моћи
прићи
:
утврдити
се
као
у
град
.
Ђурица
ви
јесам
харамбаша
,
али
док
се
он
мало
не
извештити
—
слушати
Радован
.
ко
на
тај
не
пристајати
,
нек
ја
казати
сад
;
јер
кад
изићи
одавде
,
не
моћи
се
више
врдати
.
сав
ћутаху
,
очекивати
даље
заповест
.
Вуја
изићи
у
други
соб
и
одвести
са
себе
Ђурица
.
одмах
се
моћи
опазити
,
да
јесам
сад
Вуја
окренути
према
хајдук
други
,
много
строжији
тон
.
сад
он
јесам
Ђурица
бити
у
рука
сав
,
па
се
моћи
титрати
са
он
по
воља
.
—
ти
се
,
мора
,
ономад
грдно
обрукати
!
—
рећи
он
Вуја
,
кад
затворити
врата
за
он
и
погледати
он
љутит
.
—
не
помињати
ја
тај
,
молити
ти
.
хтети
јесам
се
после
изести
од
мука
.
сад
јесам
сав
друкчије
,
не
бринути
.
—
Друкчије
јесам
,
док
јесам
овде
са
ми
;
То
знати
и
ја
.
али
хтети
ли
бити
друкчије
тамо
,
кад
погледати
смрт
у
очи
?
—
ја
ти
рећи
једном
,
па
сад
тај
оставити
—
одговорити
Ђурица
,
а
очи
он
планути
нервозан
љутина
.
—
но
ако
јесам
ја
зовнути
због
шта
други
,
тај
ја
казати
.
Вуја
наћи
за
добра
да
спустити
тон
.
—
тако
,
соко
,
аверим
!
А
јесам
,
имати
још
нешто
.
кад
већ
ударити
тамо
,
не
одвајати
се
од
Радован
ни
за
корак
.
он
јесам
луд
у
тај
посао
,
па
хтети
одмах
да
убити
,
хтети
да
пећи
и
да
мучити
.
ти
он
морати
задржавати
од
тај
.
ја
јесам
он
већ
казати
на
само
да
он
морати
ти
слушати
као
харамбаша
,
и
шта
се
год
ти
успротивити
,
да
он
не
смести
радити
против
твој
воља
.
па
сад
отворити
очи
.
Учи
се
од
он
,
јер
јесам
вешт
,
пусник
;
али
он
не
дати
да
клати
и
сећи
.
Што
год
наћи
новац
,
да
узети
сав
ти
,
па
да
донети
права
ја
.
ја
хтети
се
после
са
она
накусурати
по
наш
погодба
,
али
она
ти
не
дати
ни
пар
.
—
јесам
ли
и
Радован
казати
тај
за
новац
?
—
јесам
.
А
на
овај
Мита
пазити
добро
да
се
где
не
опити
,
јер
онда
моћи
да
ви
начинити
сто
чудо
.
ја
,
чути
јесам
да
јесам
ономад
свраћати
на
твој
општина
?
—
јесам
...
онако
узгред
.
кмет
ја
рећи
да
хтети
ти
јављати
све
,
што
год
бити
дознати
,
а
ја
рећи
да
моћи
ићи
к
нем
.
—
код
он
не
ићи
;
а
ако
ја
што
јавити
,
видети
.
тај
јесам
стар
лисац
,
знати
ја
он
добро
.
после
овај
изићи
обојица
к
друштво
.
Вуја
она
раздати
сав
потребан
оружје
,
муниција
и
храна
,
па
она
,
тако
опремити
,
испратити
до
оближњи
шум
,
дати
још
неки
обавештење
Радован
и
Ђурица
о
газда
Ђорђе
и
његов
кућа
.
сутрадан
кад
изгрејати
сунце
,
друштво
се
већ
одмарати
у
поток
,
испод
Ђорђев
кућа
.
ту
она
сачекати
њихов
ухода
из
исти
село
,
који
она
дати
сав
потребан
обавештење
.
према
његов
саопштење
,
Радован
одлучити
да
се
напад
извршити
око
подне
,
чим
се
указати
згодан
време
;
али
ако
бити
се
указати
згодан
тренутак
,
одлучити
да
приступити
посао
и
раније
.
ухода
послати
да
се
прикрити
негде
око
кућа
,
да
бити
моћи
пазити
шта
се
тамо
радити
,
а
за
он
послати
један
од
онај
младић
,
да
се
прикрити
у
кукуруз
,
који
јесам
одмах
испод
кућа
,
да
примати
извешће
од
ухода
и
да
она
доносити
друштво
.
унапред
јесам
већ
одредити
сваки
посао
.
Стражарима
јесам
одредити
место
на
вратница
двориште
,
који
хтети
посести
споља
и
чувати
да
кроз
она
ники
не
ући
и
не
изићи
.
Пошто
јесам
двориште
Ђорђев
,
ограђен
висок
тараба
,
имати
само
двоје
вратница
,
тај
јесам
одредити
за
стражара
само
она
два
младић
,
а
сав
други
требати
јесам
да
ући
заједно
у
двориште
.
њихов
јесам
улога
одредити
условно
,
а
главна
она
јесам
брига
бити
,
да
се
при
напад
не
наћи
и
Ђорђев
син
,
који
јесам
тек
пре
неколик
месец
доћи
из
војска
.
газда
Ђорђе
јесам
одавно
изићи
на
глас
због
свој
велик
радња
са
шљива
и
свиња
,
али
се
он
много
више
бавити
давање
новац
под
интерес
.
тај
јесам
од
вајкада
поуздан
начин
богаћење
по
наш
село
.
кад
он
порасти
Милета
,
стар
син
,
почети
да
патити
многи
стока
,
који
такође
велик
приход
доносити
.
тако
јесам
,
постепено
,
доћи
до
велик
тековина
,
какав
се
ретко
виђати
по
село
.
у
неколик
округ
бити
јесам
познат
име
Ђорђе
Перуничић
.
у
задруга
јесам
Ђорђе
имати
два
син
,
стар
Милета
,
који
се
оженити
пре
војачине
,
и
млад
Милош
,
који
јесам
већ
осамнаест
година
.
Ђорђе
и
Милета
бити
веома
крупан
и
снажан
,
а
Милош
,
још
од
детињство
,
остати
слабуњав
и
неразвијен
.
бити
јесам
у
кућа
још
доста
ситан
деца
,
Ђорђев
и
Милетин
,
па
њихов
жена
и
двојица
слуга
.
овај
дан
Ђорђе
послати
Милета
у
други
село
,
да
обићи
неки
шљивар
,
који
јесам
закупити
за
зелен
,
и
да
посвршавати
неки
други
посао
,
а
Милош
јесам
,
као
обично
,
имати
да
обићи
стока
и
радник
на
ливада
.
Ђорђе
обићи
врт
,
разгледати
поврће
,
па
отићи
на
свињац
.
слуга
зором
отићи
на
посао
,
а
у
кућа
остати
жена
да
редовати
.
кад
бити
око
мали
ручак
,
вратити
се
Ђорђе
и
Милош
заједно
,
па
одмах
потражити
да
ручати
.
—
Миља
,
—
зовнути
Ђорђе
снаха
—
спрема
ми
часком
што
да
јести
,
па
да
ићи
на
посао
.
—
зар
хтети
чекати
,
тајо
,
да
се
испећи
погача
?
—
Мор
,
дати
што
бити
.
имати
посао
.
Жене
се
пожурити
,
а
Милош
отићи
у
подрум
,
тај
донети
отац
пљоска
с
ракија
.
—
о
,
брата
,
—
рећи
Ђорђе
—
шта
ја
јесам
овај
јутрос
:
сав
бити
спавати
,
као
да
јесам
цео
недеља
тренути
?
—
Биће
од
овај
оморина
—
одговорити
Милош
,
и
ако
јесам
знати
да
питање
јесам
управити
он
.
Ђорђе
јесам
имати
обичај
да
мислити
гласно
.
—
Баш
ти
јесам
човек
неки
пут
ка
и
сваки
живинче
:
само
бити
да
јести
и
да
спавати
—
продужити
Ђорђе
као
за
себе
и
стати
да
разгледати
крушка
,
под
који
јесам
седети
.
—
Мор
да
јесам
црвљив
овај
караманка
;
ви'ш
како
рано
опадати
.
—
Бата
велим
да
она
јесам
пламењача
опећи
,
па
се
сушити
.
—
хм
...
хтети
бити
—
одговорити
Ђорђе
,
па
отићи
те
умити
рука
.
кад
се
вратити
на
свој
место
,
бити
већ
донети
трпеза
.
она
двојица
стати
да
ручати
.
при
крај
ручак
она
залајати
пас
,
који
бити
везати
испод
кућа
под
амбар
.
—
опет
јесам
јунад
у
кукуруз
—
рећи
Ђорђе
и
таман
заустити
да
викнути
дете
,
а
у
двориште
упасти
наоружан
људи
.
један
држати
запет
пружен
пушак
,
а
други
нож
.
—
Ћут
!
да
се
јесам
макнути
!
—
викнути
Радован
,
трчати
са
Ђурица
и
Мита
к
она
.
Новица
и
Коста
утрчати
у
кућа
,
и
одмах
се
тамо
зачути
врисак
и
кукњава
.
Ђорђе
,
видити
зликовац
,
тргнути
се
и
пребледети
,
али
он
се
по
поглед
видети
да
јесам
присебан
.
исти
тренутак
дохватити
нож
,
који
јесам
сећи
хлеб
,
и
дигнути
се
од
трпеза
.
А
Милош
углед
пред
себе
само
неки
таман
,
нејасан
гомила
са
нож
,
који
севати
према
сунце
,
па
скочити
,
вриснути
што
игда
моћи
,
и
са
два
три
скок
претрчати
двориште
;
дохватити
се
рука
за
тараба
,
и
,
са
неки
неприродан
сила
,
који
он
никад
у
себе
не
претпостављати
,
пребацити
се
преко
ограда
и
пасти
у
кукуруз
.
одатле
јурнути
напред
,
док
измакнути
далеко
на
чистина
,
па
онда
,
обрнути
се
свуда
око
себе
,
стати
да
викати
за
помоћ
.
—
Шта
хтети
ви
од
ја
?
—
викнути
Ђорђе
строг
,
а
одмерен
глас
.
—
зар
не
знати
шта
хтети
оваки
гостити
!
—
одговорити
он
Пантовац
,
па
затим
викнути
:
—
седити
!
седити
доле
!
—
и
замахнути
нож
.
у
кућа
се
разлегати
страховито
врискање
.
Ђорђе
сав
претрнути
,
па
одлучно
проговорити
:
—
ако
јесам
доћи
код
ја
онај
ваш
обичан
посао
,
онда
ја
оставити
чељад
на
мир
.
Кажите
сад
одмах
онај
у
кућа
да
ја
деца
не
дирати
.
Ђурица
погледати
Сремац
,
а
овај
одмах
отрчати
у
кућа
,
и
наскоро
затим
деца
се
умирити
.
—
Брже
пар
дати
,
немати
кад
да
разговарати
с
ти
!
—
викнути
Радован
и
опет
подигнути
нож
.
—
ви
знати
да
јесам
сав
мој
новац
по
народ
;
код
себе
не
држати
ништа
.
данас
немати
више
од
сто
грош
код
себе
.
—
А
где
јесам
онај
шест
стотина
дукат
,
што
јесам
ономад
примити
од
Никетић
?
пар
овамо
,
или
сад
гинути
!
—
викнути
Ђурица
.
—
Можете
ја
убити
,
али
сад
немати
.
—
Хоћеш
да
ти
молити
—
викнути
Пантовац
и
опсовати
светиња
,
па
завитлати
нож
и
ударити
он
по
глава
.
пљуснути
крв
низ
лице
Ђорђев
,
а
он
исти
тренутак
,
као
звер
,
јурнути
на
зликовац
и
ударити
он
нож
у
рам
.
Радован
план
,
севнути
он
очи
као
у
тигар
,
па
одскочити
у
страна
од
разјарен
Ђорђе
.
Подиже
пушак
и
таман
да
јесам
пружити
,
а
у
кућа
се
опет
зачути
врисак
.
из
кућа
истрчати
Ђорђев
млад
синчић
,
сав
крвав
,
а
за
он
трчати
Сремац
са
голим
нож
.
дете
трчати
права
отац
,
вриштати
из
сав
глас
.
Ђорђе
,
угледати
свој
љубимац
у
крв
и
за
он
замахнут
нож
,
јурнути
као
рис
на
Сремац
и
сјурити
он
нож
у
груда
.
зликовац
пасти
,
али
исти
тренутак
Радован
окинути
пушак
и
Ђорђе
се
зањихати
,
повести
се
у
страна
и
претурити
се
...
—
тајо
!
.
.
куку
,
тајо
!
...
—
вриснути
дете
и
потрчати
к
отац
.
Пантовац
,
који
готово
ништа
не
знати
за
себе
,
извадити
револвер
и
пружити
он
на
дете
.
Ђурица
прискочити
и
повући
он
рука
у
страна
.
—
јесам
ли
луд
?
...
оставити
тај
!
—
викнути
Ђурица
гневно
.
у
тај
истрчати
оба
жена
из
кућа
и
,
кукати
из
глас
,
пасти
крај
Ђорђе
.
—
Дижи
се
ти
,
или
хтети
сад
дете
да
клати
—
викнути
Ђурица
,
дрмнути
за
раме
Ђорђев
жена
.
она
скочити
,
па
закукати
:
—
не
,
не
ако
бог
знати
,
само
ја
он
не
дирати
;
искати
шта
хтети
!
—
Брже
говорити
где
јесам
пар
,
или
хтети
сад
да
клати
!
—
не
,
духати
ти
;
само
он
моћи
.
ево
пар
,
ено
она
у
вајат
.
зликовац
јесам
потерати
пред
себе
у
вајат
.
она
ући
,
подигнути
неки
губер
и
шареница
,
истрести
један
труба
платно
и
из
она
испасти
један
велик
завезак
.
—
То
ви
јесам
свега
,
тако
ја
деца
!
не
знати
више
ни
за
један
пар
...
само
ја
он
не
дирати
...
Ђурица
развити
завезак
и
,
видети
да
јесам
пун
банкнота
и
дукат
,
завући
он
у
недра
,
па
искочити
са
Пантовцем
на
поље
.
исти
тренутак
грмнути
пушак
код
велик
вратница
,
и
хајдук
угледати
свој
стражара
како
прескочити
врљика
и
побећи
кроз
кукуруз
.
Дадоше
знак
онај
у
кућа
,
па
јурнути
на
други
вратница
да
бегати
,
а
велик
вратница
отворити
се
нагло
и
на
она
се
показати
Милета
са
револвер
.
Видевши
зликовац
у
гомила
пред
вратница
,
Милета
испасти
два
метак
.
Коста
,
који
бити
последњи
,
повикати
:
—
погинути
,
браћа
,
не
дати
!
хајдук
он
прихватити
и
за
неколик
секунд
сјурити
се
у
поток
.
тамо
он
прегледати
ран
,
и
,
видети
да
јесам
лако
ранити
у
рам
,
Пантовац
опсовати
страшно
,
па
подвикнути
:
—
бабетина
један
!
надати
дрека
као
да
он
црево
испадати
!
...
—
сваки
на
свој
страна
!
—
викнути
Ђурица
.
—
Само
брзо
!
за
један
миг
разићи
се
сав
на
разнети
страна
.
Ђурица
ударити
густ
шум
и
,
дохватити
се
планински
венац
,
одјурити
за
три
час
у
Брезовац
.
Вуја
он
дочекати
у
соба
.
—
Свршисте
ли
?
—
запитати
он
бојажљив
,
а
из
поглед
он
се
видети
да
очекивати
неповољан
одговор
.
—
Свршисмо
,
али
Мита
платити
глава
.
—
она
,
болан
брата
!
—
одговорити
Вуја
,
али
он
нестрпељив
радозналост
не
силазити
с
лице
.
—
А
други
?
—
Радован
и
Коста
добити
по
један
рана
,
а
Ђорђе
остати
мртав
поред
Мита
.
—
наопако
,
шта
учинити
!
...
А
новац
?
Ђурица
извадити
из
недра
смотуљак
и
бацити
он
у
крило
.
—
број
!
—
рећи
он
Ђурица
.
—
Лака
хтети
пребројати
,
но
дед
причати
.
—
Мор
број
тај
,
да
видити
колико
имати
.
Вуја
устати
и
,
не
проговорити
ни
реч
и
не
погледати
он
,
отићи
у
други
соб
,
оставити
тамо
завезак
и
вратити
се
у
соб
.
—
лећи
овде
на
постеља
да
се
одморити
,
па
ја
казивати
све
по
ред
шта
јесам
радити
.
Ђурица
се
стегнути
срце
од
љутина
,
али
он
видити
да
немати
куд
,
па
обор
глава
и
наслонити
се
на
постеља
.
Вуја
он
пружити
вод
у
врг
,
тај
се
напити
,
па
онда
сести
да
слушати
дуг
и
страшан
прича
...
после
пол
ноћ
,
неко
лупнути
на
прозор
,
под
који
Вуја
спавати
.
он
се
брзо
дигнути
,
извадити
рам
из
окно
и
промолити
глава
на
поље
.
—
Ко
јесам
тај
?
—
запитати
лагано
,
видети
кроз
мрак
човек
,
који
стајати
под
прозор
.
—
ја
јесам
...
Сима
.
—
Шта
јесам
,
Сима
?
—
Пантовац
једва
жив
побећи
...
Јуче
,
чим
се
сазнати
да
јесам
Мита
погинути
,
они
се
из
срез
устумарати
.
неко
она
потказати
да
јесам
Пантовац
отићи
са
Мита
.
пред
вече
одјурити
жандарм
са
писар
права
у
Трешњевица
,
а
Радован
таман
превити
рана
и
вечерати
,
па
се
спремати
да
легнути
...
Срећом
,
углед
жандарм
како
се
привлачити
кроз
воћњак
,
па
искочити
кроз
прозор
и
побећи
.
—
Добра
ти
се
јесам
дати
да
он
ухватити
;
издати
он
рана
.
—
Мор
,
неки
вео
да
он
јесам
Ђорђе
познати
и
казати
одмах
,
чим
се
освестити
.
—
зар
јесам
Ђорђе
погинути
?
—
јесам
,
али
јесам
опасно
ранити
...
Пандур
,
што
се
вратити
отуд
с
извешће
,
велим
да
хтети
остати
жив
.
Куршум
јесам
проћи
кроз
ребро
,
али
с
крај
.
—
е
,
па
онда
он
јесам
Ђорђе
казати
,
сигурно
.
Шта
имати
још
?
—
сутра
хтети
да
дизати
потера
.
Синоћ
одјурити
сав
пандур
са
наредба
у
село
.
—
знати
ли
Радисав
на
који
хтети
крај
?
—
не
знати
за
цео
,
али
мислити
да
хтети
на
Букуља
и
Кленовик
.
—
Добра
.
Чим
сванути
,
наћи
се
са
Радисава
;
а
ја
хтети
зором
доћи
у
варош
.
Ковач
застати
;
видити
се
да
бити
још
нешто
хтети
да
казати
,
али
он
незгодно
да
почети
.
—
Хајд
сад
,
пожурити
!
—
рећи
он
Вуја
и
поћи
да
затворити
прозор
.
—
А
имати
ли
што
пар
?
—
запитати
Сима
.
—
имати
нешто
...
бити
,
бити
!
—
одговорити
Вуја
,
па
,
затварати
прозор
,
додати
:
—
Пожури
,
да
стигнути
пре
свануће
.
Легнувши
у
постеља
,
он
се
опет
дати
у
мисао
:
.
како
да
распоредити
онај
четири
стотина
и
двадесет
дукат
,
што
она
јесам
избројати
синоћ
у
завежљај
,
»
Видиш
—
помислити
он
,
—
и
овај
Сима
морати
дати
бар
петнаест
.
Радисава
сад
не
смети
изићи
на
очи
без
педесет
«
...
у
такав
мисао
дочекати
свануће
.
Х
Потер
се
свршити
без
успех
,
а
после
она
настати
обично
затишје
,
у
ко
и
власт
и
хајдук
мировати
.
.
власт
јесам
сматрати
да
јесам
,
последњи
потера
,
извршити
свој
дужност
:
»
видити
шта
ја
моћи
,
само
кад
бити
хтети
!
«
...
—
као
да
говорити
онај
хајдук
немо
,
а
овај
ћутаху
и
згледати
се
:
»
знати
;
зато
се
и
звати
власт
«
...
па
погледати
где
бити
се
моћи
још
који
напад
извршити
.
Радован
се
више
и
не
вратити
у
село
,
ну
продужити
с
Ђурица
прав
хајдучки
живот
.
његов
учешће
у
онај
напад
бити
јесам
тако
јасно
,
да
он
јесам
остати
више
никакав
други
излаз
.
Ђурица
јесам
сав
поглед
обрнути
свој
село
.
тамо
се
бавити
по
цео
дан
,
проводити
време
у
поље
око
њива
,
у
који
јесам
радити
сељанин
он
,
а
увече
јесам
одлазити
на
ноћиште
код
Вуја
,
јер
тај
он
бити
поуздан
склониште
.
у
свој
сељанин
јесам
сумњати
,
али
се
ипак
држати
на
опрез
.
сељанин
јесам
он
сретати
сваки
час
,
или
око
њива
,
или
око
студенац
,
а
понајчешће
у
онај
крај
,
где
бити
кућа
Марка
Радоњић
.
Чим
се
ко
макнути
у
какав
шибљак
,
рачунати
јесам
поуздано
да
хтети
видети
Ђурица
.
А
Станка
,
после
онај
необичан
састанак
на
река
,
стати
са
чуђење
да
опажати
,
да
се
свагда
мењати
у
лице
,
тај
поцрвенити
или
побледити
,
чим
ко
споменути
име
Ђуричин
.
у
први
мах
јесам
овај
загонетан
појава
наљутити
,
али
пошто
се
неколико
пута
поновити
,
стати
да
размишљати
о
она
.
досада
јесам
важити
међу
девојка
као
стар
ратник
,
о
који
се
причати
да
он
куршум
не
бити
.
али
,
што
се
моћи
догодити
сваки
ратник
,
догодити
се
и
она
:
од
толики
стрела
,
који
досад
срећно
пролетати
поред
она
,
један
се
закачити
и
убрати
јесам
.
она
сам
опажати
да
јесам
са
она
све
у
ред
,
или
бар
да
јесам
онако
како
јесам
досад
тећи
,
али
се
још
не
моћи
домислити
свој
незгода
.
опазити
јесам
само
један
:
сав
што
јесам
слушати
о
Ђурица
,
сав
његов
поступак
,
који
стајати
у
битан
противност
са
живот
њен
околина
,
који
наилазити
на
општи
(
ма
и
прикривен
)
осуда
,
сав
они
—
поступак
—
изгледати
она
необично
велик
,
примамљив
и
налазити
,
у
душа
она
,
оправдање
за
себе
.
све
што
јесам
чути
да
јесам
Ђурица
урадити
,
она
изгледати
и
необично
и
умесно
,
сав
она
тај
бити
и
чудно
и
примамљиво
.
и
што
се
више
она
старати
да
овај
необичан
појава
себе
објаснити
,
у
толико
јесам
више
мислити
о
тај
и
сав
више
јесам
обузимати
неки
сладак
зебња
при
тај
мисао
.
сав
чешће
овладати
она
неки
душеван
немир
,
и
она
све
чешће
стати
да
погледати
откуд
хтети
се
појавити
Ђурица
.
А
он
,
као
да
погађати
њен
мисао
,
баш
у
такав
тренутак
искрснути
пред
она
;
поздрав
јесам
нежан
осмех
,
затурити
глава
весело
и
проћи
...
један
дан
сићи
Станка
на
перило
са
рубина
.
на
перило
—
повећем
вир
на
река
—
скупљати
се
,
четвртак
или
субота
,
девојка
и
жена
сеоски
,
те
испирати
лужен
рубља
,
па
се
ту
обично
заметнути
шал
и
прича
,
који
се
продужити
до
позан
доба
.
станка
,
у
шала
и
смејати
,
испрати
рубина
,
па
она
повешати
по
грање
или
разастрети
по
врео
камење
да
се
сушити
.
девојка
,
који
бити
готов
,
одвојити
се
са
она
подаље
од
перило
,
у
један
густ
хладовина
у
шибље
,
па
се
дати
на
разговор
и
прича
.
—
Мор
,
девојка
,
ако
сад
банути
пред
ми
Ђурица
!
—
рећи
хтети
један
после
дуг
разговор
.
Станка
подићи
неки
топла
језа
,
и
осетити
како
она
се
мењати
лице
,
али
се
брзо
прибрати
,
па
одговорити
миран
глас
:
—
неки
доћи
,
па
шта
бити
?
—
Ћути
,
црн
;
ја
јесам
страх
,
кад
год
он
видити
.
—
А
зар
он
виђати
често
?
—
запитати
Станка
радознало
.
—
Па
ко
он
не
виђати
?
сваки
дан
искрснути
откуд
бити
,
а
ја
ти
се
,
јадан
,
сав
скаменити
.
ономад
сићи
на
река
за
вод
,
а
он
преда
ја
.
»
Шта
радити
данас
,
Цако
«
—
велим
,
а
ја
занемети
,
па
он
само
гледати
.
»
ти
се
кâ
да
бојити
ја
?
«
—
велим
,
па
ја
прићи
ближе
и
смејати
се
.
једва
ти
се
онда
раскравити
;
те
не
знати
како
напунити
суд
и
побећи
.
—
А
ја
срести
у
беглук
,
па
питати
за
бат
—
почети
други
.
—
ја
он
,
вала
,
казати
све
лепо
,
а
он
извадити
један
хартија
,
пун
дуван
,
па
казати
:
»
на
,
понети
Јов
«
.
—
Па
,
узити
ли
?
—
узети
,
ја
што
хтети
!
—
А
тај
,
ђаволити
,
не
причати
како
јесам
ономад
с
ти
ашиковати
?
—
обрнути
се
један
Јелица
Плескоњићев
.
Станка
пребледети
,
осетити
како
она
се
срце
стегнути
,
па
се
с
неки
радознао
подсмех
обратити
Јелица
:
—
А
,
белај
,
па
што
крити
?
—
Мор
,
оканити
се
...
шал
,
казати
ви
!
—
Причај
,
причати
!
—
повикати
девојка
.
—
Мор
ништа
...
здравље
ја
!
...
срести
се
на
пут
,
па
ја
пратити
до
главица
...
питати
за
сав
.
.
после
узити
да
комендија
:
»
Доћи
хтети
,
казати
,
на
јесен
да
ти
просити
или
да
ти
отети
«
.
А
ја
он
казати
:
»
Причекај
да
видити
шта
хтети
бити
с
твој
глава
до
јесен
«
.
—
она
,
болан
,
што
јесам
баш
тако
!
—
ја
што
хтети
?
—
он
ја
краставац
,
ја
он
грош
.
на
Станка
опет
наићи
неки
нов
осећање
:
стати
да
се
љутити
на
Јелица
,
а
да
јесам
запитати
зашто
—
ни
сам
не
бити
умести
казати
.
Беше
она
неправо
све
,
а
највише
онај
Ђуричин
реч
,
што
она
Јелица
сад
каза
.
девојка
се
разговарати
и
даље
,
а
она
не
моћи
да
се
одвојити
од
овај
мисао
.
у
тај
један
од
девојка
викнути
:
—
Ко
хтети
да
се
купати
?
Дигоше
се
неколико
она
и
отићи
да
наћи
згодан
вир
,
а
други
се
растурити
по
шибље
да
брати
лешњик
.
станка
не
поћи
на
њихов
позив
,
већ
легати
и
рећи
да
хтети
да
спавати
.
Стадоше
да
она
се
ројити
мисао
у
глава
...
тако
мислити
загледати
се
у
плав
небо
,
по
који
се
носити
неколико
сив
облак
.
плаветнило
небесан
треперити
и
блистати
се
у
зрак
сунчан
,
који
јесам
разасути
по
бескрајан
простор
,
а
они
облачак
тихо
и
нечујно
пливати
по
висок
недоглед
и
ублаживати
ватра
сунчан
зрака
...
тако
се
носити
и
мисао
младост
по
пучина
недоглед
,
лутати
под
притисак
буран
ветровит
осећање
...
да
ли
у
тај
мисао
Станка
задремати
или
пасти
у
оно
несвесно
стање
пред
сан
,
тек
она
се
одједаред
засијати
део
видокруг
,
заблистати
се
шуман
речица
,
затреперити
отворенозеленкастим
сјај
шибље
и
лишће
око
она
,
и
она
се
наћи
у
неки
сладак
младачки
занос
.
наједаред
,
жбун
се
пред
она
занихати
,
грана
он
се
размакнути
,
и
у
онај
осенчен
и
урешен
отвор
указати
се
он
—
предмет
њен
заносан
мисао
...
сунце
падати
косо
на
лишће
пред
он
,
а
он
,
у
онај
хладовит
оквир
,
изгледати
она
као
ванземаљски
појава
,
као
она
светло
јуначки
лице
из
наш
песма
,
који
ми
бити
топла
осећање
за
себе
.
он
јесам
гледати
ћутети
,
гледати
јесам
дуго
и
немо
,
а
из
поглед
он
сијати
такав
блаженство
и
такав
страст
,
да
она
одједном
појмити
све
.
весео
и
срећан
осмех
заиграти
она
на
лице
,
као
одговор
на
онај
жудан
поглед
;
а
грана
,
као
да
само
тај
чекати
,
склопити
се
и
заклонити
себе
све
,
што
бити
тако
лепо
и
тако
пријатно
...
она
се
пренути
.
погледати
око
себе
зачудити
,
и
не
видети
никакав
остатак
од
овај
појава
,
дати
се
опет
у
мисао
.
»
Шта
ли
јесам
тај
,
Божа
,
бити
?
...
јесам
ли
тај
сан
или
јава
?
...
Чина
она
се
да
јесам
спавати
...
тај
она
јесам
тако
лепо
видети
онај
чудан
поглед
,
који
се
не
моћи
ни
снити
ни
замислити
.
—
Бар
она
досад
јесам
никад
тако
што
сањати
!
...
«
и
опет
се
дати
у
мисао
,
док
јесам
девојка
,
који
бити
отићи
да
се
купати
,
не
прекинути
гласним
и
весео
смех
.
—
ја
брука
наш
,
болан
!
—
рећи
она
Јелица
,
навлачити
јелек
од
сукно
.
—
боље
што
не
поћи
са
ми
!
девојка
се
све
дати
у
кикот
,
па
,
како
се
погледати
,
заценути
се
од
смех
.
—
Шта
ви
јесам
,
ђаволити
,
да
ви
јесам
ко
увребати
?
—
запитати
Станка
,
смејати
се
и
сам
.
—
Ђурица
,
слава
он
убити
!
Станка
застати
осмех
у
половина
,
као
да
јесам
ко
укочити
усред
смех
,
па
нити
се
моћи
дати
смејати
ни
повратити
.
Заиграше
она
усна
грчевито
,
осетити
бол
у
она
,
али
она
не
моћи
за
дуго
повратити
из
онај
насмејан
положај
.
»
То
,
дакле
,
јесам
бити
сан
?
«
...
помислити
она
,
и
очи
она
ватрено
засјати
.
Видећи
јесам
онако
зачуђен
,
девојка
тај
протумачити
радозналост
,
па
она
испричати
свој
коб
са
Ђурица
.
—
окупити
ја
Живана
пљускати
—
почети
Јелица
—
тај
искочити
из
вир
...
кад
ђернух
ока
кроз
шибље
,
а
он
ићи
,
па
сав
гледати
у
ми
и
смејати
се
.
онда
он
угледати
и
овај
,
па
вриснути
и
загњурити
се
у
вод
,
а
он
стати
.
»
не
бојити
се
,
хтети
ја
тамо
—
велим
ми
—
купати
се
слободно
«
—
па
отићи
журно
низ
река
.
али
тај
ја
,
црн
,
умрети
од
стид
.
—
Што
болан
,
бити
јесам
све
у
кошуља
.
—
јесам
,
али
опет
...
и
продужити
се
шал
и
задиркивати
,
нарочито
на
Јеличин
рачун
.
кад
се
нагнути
сунце
ниско
над
заход
,
девојка
покупити
рубина
и
разићи
се
у
село
разним
пут
.
станка
ићи
донекле
са
Јелица
,
па
се
од
поток
,
што
протицати
испод
Радоњић
кућа
,
одвојити
и
поћи
сам
.
пут
само
Јелица
весело
причати
,
а
Станка
се
тек
понекипут
осмехнути
,
не
знати
ни
имати
ли
место
тај
смех
.
кад
заћи
у
поток
,
обузети
јесам
неки
језа
,
и
она
се
,
ваљада
први
пут
у
живот
,
бојажљив
освртати
око
себе
.
кад
прећи
поток
и
наићи
у
густ
забран
,
стегнути
она
се
срце
од
неки
необичан
предосећање
и
зебња
...
поглед
предати
се
и
,
под
један
густ
гложјем
,
углед
он
где
седити
,
са
пребачен
пушак
преко
крило
...
она
се
не
зачудити
,
не
изненадити
се
,
само
она
срце
живље
закуцати
,
а
поглед
она
бити
слободан
и
присебан
.
кад
он
се
приближити
,
он
се
дигнути
и
осмехнути
се
,
а
онај
плав
очи
гледати
јесам
топлим
,
нежан
поглед
.
—
зар
ти
оставити
хајдуковање
,
па
сад
вребати
девојка
?
—
рећи
он
она
слободно
,
смејати
се
као
за
себе
.
—
Што
хтети
,
кад
немати
други
посао
?
—
него
да
вребати
девојка
по
вир
!
—
е
,
ђаволити
!
ја
оно
оданде
ударити
низ
река
,
не
знати
да
хтети
на
она
наићи
—
одговорити
он
,
ударити
глас
на
онај
оданде
,
услед
шта
Станка
намах
поцрвенити
.
—
Чујеш
,
болан
...
хајдемо
ти
малко
овамо
,
имати
нешто
да
ти
казати
—
и
он
показати
глава
на
густ
гложје
,
који
се
раширити
подаље
од
стаза
,
на
који
они
стајати
.
—
Што
хтети
ти
?
—
рећи
она
,
а
глас
она
веома
задрхтати
.
—
Само
да
ти
казати
,
здравље
ја
!
...
—
Па
казати
ја
овде
.
—
ама
знати
...
проћи
хтети
ко
...
Баш
ти
молити
:
свратити
мало
—
рећи
он
,
а
глас
он
изгледати
тако
непоуздан
,
тако
непознат
...
—
не
знати
,
како
хтети
...
—
Хајд
,
молити
ти
.
ваљада
ја
се
не
бојити
?
—
кад
бити
ти
се
бојати
,
не
бити
ни
стајати
с
ти
—
одговорити
она
одлучно
.
он
она
прићи
ближе
,
узити
јесам
за
рука
и
повести
са
стаза
.
Ћутаху
обоје
,
а
она
се
само
чудити
,
како
не
моћи
да
он
отказати
,
чудити
се
овај
свој
необичан
послушност
.
Идући
са
он
,
само
извући
свој
рука
из
његов
,
јер
она
тај
веома
сметати
,
забуњивати
јесам
;
а
она
јесам
хтети
да
нарочито
сада
бити
присебан
.
знати
јесам
ради
шта
јесам
он
водити
,
али
не
хтети
да
мислити
унапред
о
тај
.
само
не
моћи
да
савладати
онај
велик
узбуђеност
,
не
моћи
да
стишати
узнемирено
срце
,
који
куцати
јако
и
брзо
.
Склонише
се
у
гложјак
и
сести
.
он
јесам
погледати
права
у
очи
,
а
она
не
издржати
тај
поглед
,
већ
обор
очи
и
стати
да
чупкати
трава
око
себе
.
Беше
веома
узбудити
,
али
она
тај
стање
бити
тако
нов
и
тако
необично
,
да
он
се
она
и
не
бранити
.
—
Стако
,
шта
велим
ти
за
ја
?
—
почети
Ђурица
,
за
ко
сав
овај
,
сав
овај
неочекиван
срећа
,
бити
као
у
сан
.
—
Па
...
видити
јесам
...
зло
јесам
,
не
моћи
бити
горе
.
—
То
знати
,
ал
’
опет
...
ваљада
хтети
ни
ја
до
век
овако
.
—
ја
шта
хтети
,
после
онај
мртав
и
рањен
глава
?
—
ни
један
јесам
мој
рука
дирнути
.
—
То
знати
ја
,
али
не
знати
закон
.
—
Па
шта
хтети
сад
?
...
да
живити
овако
докле
се
моћи
,
а
кад
доћи
суђен
дан
...
умрети
кô
и
сваки
.
—
Оно
,
јесам
...
али
тај
живот
?
...
—
Па
тај
ти
баш
и
питати
.
Можеш
ли
ја
гледати
оваки
?
—
Видиш
да
ти
гледати
—
одговорити
она
осмехнути
се
.
он
она
пребацити
рука
преко
раме
,
а
она
се
не
бранити
;
само
још
више
обор
глава
,
а
у
образ
она
ударити
врело
ватра
.
—
Знаш
шта
,
болан
:
ја
без
ти
не
моћи
живети
.
овај
јесам
реч
ошинути
преко
срце
као
муња
;
задрхтати
сав
,
па
,
не
знати
шта
бити
он
рећи
,
скочити
с
трава
,
дохватити
обрамица
с
рубина
и
затурити
јесам
на
рам
.
Ђурица
се
зачудити
:
—
Шта
јесам
?
куд
хтети
сад
?
...
—
морати
ићи
.
оставити
ја
сад
,
молити
ти
!
—
моћи
,
болан
.
Што
?
седити
само
да
ти
казати
.
—
не
моћи
,
не
моћи
!
сад
ја
оставити
,
а
после
...
—
Па
добро
,
брата
;
али
хтети
да
се
наћи
други
пут
?
—
Добра
...
како
хтети
.
само
сад
не
моћи
...
—
о
,
брата
—
стати
Ђурица
да
се
вајкати
,
обртати
глава
око
себе
,
као
да
јесам
што
изгубити
,
па
не
моћи
да
наћи
,
а
она
се
окренути
и
поћи
.
—
Па
чекати
,
болан
;
не
рећи
ја
кад
да
се
наћи
.
—
Видећемо
.
Чекај
,
молити
ти
...
оставити
ја
мало
!
—
одговорити
она
збуњено
и
,
не
погледати
он
више
,
одјурити
и
нестати
јесам
иза
шумарак
.
А
Ђурица
остати
са
некакав
помешан
осећање
:
бити
тај
чуђење
и
страх
,
али
бити
и
блаженство
и
срећа
.
па
ипак
,
кад
се
мало
прибрати
,
увидити
јесам
да
јесам
тај
срећа
непотпун
,
да
јесам
тај
срећан
занос
помутити
страшан
јава
,
у
који
се
он
налазити
.
»
Шта
јесам
ја
?
...
зликовац
!
крвник
!
...
а
чекати
да
ја
она
заволити
...
о
који
се
отимати
толики
момак
...
да
упропастити
’
наки
девојка
!
«
...
тај
бити
тежак
мука
,
али
,
срећом
,
оне
зависити
од
мисао
човечји
,
а
мисао
се
човеков
мењати
сваки
час
,
као
што
се
мењати
плав
небо
над
његов
глава
:
навући
се
густ
,
непробојан
покров
преко
бескрајан
плаветнило
,
па
ти
се
чинити
да
никакав
сила
не
моћи
разбити
и
разнети
онај
густ
прамење
.
али
само
неколико
часак
,
и
озго
засијати
радосно
и
светао
небо
...
XИ
Станка
не
моћи
више
да
мислити
.
сав
она
се
живот
стопити
у
један
једино
,
буран
и
заносан
осећање
,
ко
се
она
предати
сав
,
без
протест
,
без
покушај
да
размислити
о
сав
стање
.
после
онакав
живот
у
родитељски
Дом
,
после
необуздан
самовоља
,
који
јесам
обележавати
сваки
сав
корак
,
наједаред
настати
прелом
:
она
се
потчинити
утицај
други
,
али
и
у
тај
потчињавање
она
се
руководити
свој
начело
—
самовоља
.
А
она
се
,
доиста
,
дубоко
и
страсно
предати
свој
осећање
,
предати
он
се
сав
силом
заносан
младост
,
разумевати
при
тај
добро
шта
чинити
и
куда
ићи
.
она
јесам
губити
из
вид
ниједан
тренутак
,
да
јесам
онај
,
ко
се
она
предавати
и
душа
и
тело
—
оглашен
зликовац
,
ко
зацело
чекати
,
раније
или
доцније
—
куршум
.
знати
јесам
,
да
хтети
и
она
сам
,
чим
поћи
за
он
,
постати
отпадница
од
кућа
од
родитељ
,
од
село
и
цео
свет
;
знати
јесам
да
тај
час
укопавати
свој
младост
и
будућност
,
да
јесам
њен
живот
бити
,
па
проћи
.
и
опет
јесам
неки
снажан
и
моћан
сила
примамљивати
тамо
,
опет
она
се
чинити
да
нигде
лепше
јесам
;
и
сам
овај
прилика
,
који
јесам
очекивати
,
изгледати
она
заносан
,
пун
интерес
...
лакомислен
и
буран
младост
не
моћи
да
загледати
дубље
у
живот
,
ни
да
предвидети
сав
оно
,
што
јесам
моћи
снаћи
у
живот
...
А
Ђурица
се
сав
предати
неочекиван
срећа
,
па
и
не
мислити
више
о
посао
.
Вуја
он
испочетка
и
јесам
шиљити
да
проводити
дан
у
његов
село
,
јер
јесам
опазити
да
тај
бављење
утицати
на
Ђурица
повољно
,
таман
онако
како
јесам
он
желети
.
али
његов
проницљив
око
опазити
промена
на
Ђурица
,
и
он
се
стати
домишљати
шта
тај
моћи
бити
.
један
јутро
,
кад
Ђурица
и
Радован
излазити
из
свој
ноћиште
,
Вуја
она
задржати
.
—
Што
ви
,
мора
,
не
ићи
дању
заједно
,
као
прав
хајдук
,
него
се
завлачити
сваки
у
свој
село
?
—
Па
...
сигуран
јесам
овако
.
ја
чувати
мој
сељанин
,
он
његов
—
одговорити
Ђурица
.
—
Вал
,
ја
јесам
права
,
како
хтети
побратити
.
с
мој
пушак
сигуран
јесам
на
сваки
место
—
рећи
Радован
.
—
не
ваљати
тако
.
боље
ићи
заједно
.
—
на
посао
хтети
свакад
заједно
,
а
овако
хтети
где
ко
хтети
.
док
ми
јесам
поуздано
сваки
свој
село
,
дотле
хтети
овако
,
а
после
већ
...
.
видети
—
одговорити
Ђурица
и
отићи
журно
из
кућа
.
Вуја
задржати
Радован
.
—
Чујеш
,
ја
се
овај
не
свидети
.
он
ја
се
нешто
много
променити
.
требати
бити
видети
шта
он
радити
тамо
.
—
како
хтети
да
видити
?
—
Ида
ти
неколико
дан
за
он
,
па
гледати
шта
радити
и
куд
ићи
.
само
онако
твојски
,
знати
?
—
Мог
,
вала
,
залудан
јесам
—
одговорити
Радован
и
отићи
за
Ђурица
.
Прођоше
неколико
дан
,
а
Радован
не
опазити
ништа
сумњив
,
те
већ
одлучити
да
не
ићи
више
за
Ђурица
.
Вуја
он
нагнати
да
отићи
још
једаред
.
Беше
проћи
доба
мали
ручак
.
станка
се
враћати
из
њива
с
празан
суд
,
па
ударити
опет
преко
забрана
.
на
исти
,
пређашњи
место
,
сачекати
јесам
Ђурица
.
по
лице
она
се
моћи
видети
да
се
надати
овај
састанак
.
Ђурица
јесам
одвести
дубоко
у
забран
,
те
у
један
склонит
место
,
поседати
.
—
где
јесам
,
болан
;
полудети
од
мука
—
рећи
она
Ђурица
,
погледати
јесам
страсно
.
—
видети
јесам
да
јесам
радити
сам
овај
дан
;
па
јесам
на
њива
и
ручак
готовити
.
А
данас
ми
враћати
позајмица
.
—
Па
...
шта
велим
?
...
она
обор
очи
,
поцрвенити
и
стати
да
дрешити
упрта
од
торба
,
који
лежати
уз
она
.
А
он
јесам
гледати
пун
жудња
поглед
,
и
очекивати
одговор
не
дисати
.
—
како
ти
казати
...
—
прошаптати
она
и
погледати
он
мило
,
свој
велик
и
сјајан
очи
.
неки
неодољиво
,
страсно
и
грозничаво
осећање
обузети
она
обојити
,
заиграти
она
млад
срце
,
испунити
неизмеран
сласт
и
блаженство
,
задрхтати
она
цео
тело
,
и
они
сам
не
опазити
како
се
наћи
један
уз
други
приљубљен
,
загрљен
,
занесен
...
младост
ступати
у
свој
права
,
не
разбирати
ни
за
прилика
,
ни
за
последица
,
ни
за
шта
на
свет
...
у
вече
Радован
стигнути
први
на
ноћиште
.
Вуја
се
тек
бити
вратити
из
варош
,
па
сести
у
соба
тај
се
одмарати
и
очекивати
гост
на
вече
.
—
једва
он
укебати
!
—
викнути
Радован
,
улазити
у
соб
и
смејати
се
гласно
.
—
где
он
наћи
?
—
онде
,
где
и
ми
не
бити
бити
лош
,
само
да
јесам
малко
млад
.
Ха-ха-ха
...
—
насмејати
се
хајдук
,
сукајући
густ
,
прогрушати
брк
.
—
под
кецеља
,
јесам
ли
?
—
А
да
ђе
хтети
бити
,
мој
старац
,
кад
јесам
тек
претурити
двадесети
!
Неће
грлити
пљоска
,
кâ
овај
ја
и
ти
,
но
ђевојка
зрео
кâ
пуца
.
—
ти
јесам
се
,
мора
,
негде
наквасити
!
—
рећи
Вуја
,
погледати
он
мало
боље
.
—
од
мука
,
мој
старац
,
јесам
од
залудница
.
А
,
вала
,
да
јесам
видети
,
што
јесам
ја
данас
гледати
,
не
бити
ти
моћи
ни
кола
довући
.
—
Хајд
не
дробити
ту
,
но
причати
шта
јесам
бити
.
—
Кажем
ти
,
мора
,
шта
јесам
бити
.
Нашло
дете
цура
према
себе
,
пригрлити
јесам
кô
снаша
кудеља
,
па
прести
ли
прести
...
А
ја
старац
,
кукавац
,
загрепсти
низ
поток
да
се
не
мучити
даље
,
па
кад
ја
први
пљоска
пасти
рука
,
не
оставити
јесам
,
док
бити
капа
у
она
.
тако
јесам
ти
једва
мука
истерати
.
—
Вид
ли
јесам
чији
јесам
?
где
се
наћи
?
—
Ништа
ти
,
брата
,
друго
не
видети
,
до
ли
онај
леп
очи
.
и
јесам
позадружна
,
јад
јесам
убити
,
таман
да
загрејати
’
ваке
старац
,
кâ
што
јесам
ми
двојица
.
Вуја
бити
задовољан
.
надати
се
какав
неприлика
,
а
овај
он
јесам
већ
обичан
,
добро
познат
појава
.
неки
пут
јесам
и
јесам
бивати
принудити
да
примамљивати
жена
свој
работник
,
а
овај
он
јесам
бар
заштедети
труд
,
па
и
расход
који
јесам
спојити
са
тај
посао
.
развеселити
се
и
он
,
па
стати
да
дирати
Пантовца
.
у
неки
доба
стигнути
Ђурица
.
Беше
весео
,
као
ретко
кад
.
—
ха
,
здраво
да
јесам
,
мити
обратиме
!
јесам
ли
се
уморити
,
банути
?
—
узвикнути
Пантовац
при
улазак
он
.
Ђурица
,
видити
он
онако
весео
,
прихватити
шал
.
—
Вал
,
побра
,
па
и
јесам
.
А
тај
јесам
ја
се
грдно
намрчио
!
—
како
хтети
,
јад
он
убити
!
Гледô
јесам
тај
да
ми
двоје
млад
,
ђе
се
љубити
ка
’
но
голуб
—
осмехнути
се
Пантовац
и
погледати
он
лукав
.
Ђурица
застати
и
погледати
он
права
у
очи
.
—
где
јесам
бити
данас
?
—
ја
,
вала
,
у
један
забрана
,
више
поток
.
срести
један
ручконошу
с
празан
суд
.
Ђурица
план
и
поглед
Вуја
.
—
Шта
јесам
тај
?
јесам
он
ти
послати
да
се
прикрадати
за
ја
?
—
послати
јесам
он
да
ти
наћи
,
па
да
ићи
на
посао
.
Прође
ми
вечерас
добар
стотина
дукат
,
који
јесам
моћи
бити
наш
.
сад
Ђурица
,
као
кривац
,
обор
очи
,
а
Радован
се
осмехнути
вешт
лаж
Вујов
.
—
Ко
јесам
тај
проћи
?
—
запитати
Ђурица
благо
,
желити
да
загладити
малопрешњи
срџба
.
—
калауз
из
паланка
—
одговорити
Вуја
љутит
.
—
отићи
низ
Јасеница
да
лучити
свиња
.
—
сав
један
.
Прошао
један
,
наићи
хтети
други
—
рећи
Ђурица
,
па
наслонити
пушак
и
сести
за
трпеза
.
после
вечера
,
Радован
,
још
пијан
,
отићи
те
легати
,
а
Вуја
и
Ђурица
остати
сам
у
соба
.
баба
послати
да
прогледати
око
кућа
,
па
она
рећи
да
и
она
после
тај
легнути
.
—
Шта
тај
дробити
овај
?
ја
он
и
не
слушати
онако
пијан
—
почети
Вуја
,
смешити
се
.
Ђурица
се
збунити
,
не
знати
шта
да
казати
.
једва
,
после
дуг
ћутање
,
промуцати
:
—
Мор
ништа
...
.
његов
посао
!
—
како
ништа
;
тај
морати
да
се
знати
.
ја
јесам
ти
узети
на
сав
ризик
,
па
морати
да
водити
рачун
с
ко
се
састајати
.
ти
јесам
још
невешт
,
а
власт
јесам
ђаво
.
они
знати
да
лисица
волити
кокош
,
па
она
тај
метати
у
замак
...
—
А
,
за
тај
не
бринути
.
тај
јесам
Марков
девојка
,
из
поштен
кућа
—
одговорити
Ђурица
,
мењати
се
у
лице
.
А
Вуја
зинути
од
чудо
.
—
хајдук
немати
никакав
посао
с
поштен
кућа
.
откуд
се
ти
наћи
с
онај
девојка
?
—
запитати
он
оштро
.
Ђурица
устати
нагло
.
—
о
тај
моћи
никад
више
да
ја
питати
.
Казô
јесам
ти
ко
јесам
,
па
сад
доста
ти
јесам
...
јесам
ни
ја
од
гвожђе
!
—
обрнути
се
он
љутит
,
провући
се
кроз
прозорче
и
отићи
на
ноћиште
.
Вуја
се
још
више
зачудити
,
али
не
као
мало
пре
.
.
сад
он
бити
загонетка
решити
.
видети
јесам
да
овај
јесам
онај
обичан
појава
,
који
јесам
и
јесам
одобравати
и
ићи
она
на
рука
,
но
јесам
тај
много
дубље
и
необичан
за
он
осећање
,
ко
се
само
моћи
досећати
,
али
он
јесам
моћи
појмити
.
»
зар
и
тај
моћи
да
бити
?
—
помислити
он
.
—
пфуј
,
буранија
!
...
разбојник
,
а
осећати
.
Чудновато
!
...
Баш
јесам
поган
овај
човек
:
овамо
јесам
разбојник
,
а
младост
хтети
свој
!
...
«
па
љутит
угасити
свећа
,
легати
и
стати
да
размишљати
о
овај
чудан
појавити
.
»
Па
какав
јесам
тај
девојка
?
...
зацопати
се
у
разбојник
!
...
Ђаво
неки
ја
знати
,
али
ја
тај
не
разумети
.
Марков
јесам
кућа
заиста
поштен
—
како
он
рећи
—
а
и
девојка
јесам
поштен
;
па
сад
како
тај
?
...
ха
,
да
се
јесам
раније
знати
?
—
богме
хтети
тај
бити
...
па
сад
продуживати
стар
познанство
.
јесам
,
тај
јесам
.
али
опет
:
који
ђаво
она
сад
вући
к
он
?
она
знати
да
јесам
разбојник
,
и
све
...
па
опет
...
хм
...
женски
посао
—
ђавољи
посао
!
Мораћу
ја
отворити
очи
,
јер
ја
моћи
начинити
сто
чудо
...
«
Сан
он
преварити
,
и
он
заспати
.
изјутра
,
кад
поћи
,
Ђурица
заостати
код
Вуја
.
—
да
ја
одвојити
мало
од
онај
пар
;
требати
да
носити
мајка
—
рећи
Ђурица
.
Вуја
не
бити
права
,
али
одговорити
обичан
глас
:
—
јесам
ли
доста
два
дукат
?
Баба
не
требати
више
.
—
Дај
ја
,
засад
,
десет
.
—
хм
...
да
ли
хтети
бити
...
ја
ти
јесам
ни
казати
куд
јесам
шта
раздавати
.
мало
јесам
што
и
остати
од
онај
двеста
...
—
каки
двеста
,
кад
јесам
Ђорђе
казати
власт
четири
стотина
и
двадесет
!
—
тако
они
увек
радити
.
кад
бити
се
наћи
од
шта
да
се
наплатити
,
они
казати
дупли
и
више
.
Ђурица
хтети
да
планути
,
али
се
сетити
да
хтети
се
и
сам
моћ
доцније
послужити
овај
одговор
,
па
се
уздржати
и
запитати
:
—
Баш
увек
тако
радити
?
—
Па
...
готово
увек
—
одговорити
Вуја
,
вадити
новац
и
дати
она
Ђурица
.
—
Ева
ти
десет
дукат
.
морати
ускоро
опет
на
посао
,
јер
јесам
још
сав
наш
људи
дати
,
а
људи
тражити
.
само
из
твој
село
тражити
пет
кућа
:
Стојић
,
Или
,
Никола
,
Јова
...
—
подавати
она
сав
,
колико
год
сад
моћи
,
јер
хтети
ја
тај
људи
требати
.
и
онај
у
Војковцима
требати
послати
.
А
чим
наћи
прилика
,
казати
,
па
да
ићи
.
и
ја
нешто
сад
разбирати
.
Требаће
ја
сад
повише
новац
,
па
ако
испасти
како
ваљати
,
бити
добро
.
—
Шта
,
да
не
мислити
на
Ставра
?
—
јок
.
Довече
хтети
се
разговарати
—
рећи
Ђурица
,
па
отићи
.
»
Погреших
што
слагати
—
стати
Вуја
мислити
,
—
сад
хтети
он
сваки
плен
да
ја
преполовити
,
а
ја
он
не
моћи
ништа
.
јесам
он
научити
шта
требати
да
радити
.
морати
се
тај
домислити
.
«
XИИ
Ђурица
и
Станка
се
састајати
сваки
дан
.
Крили
јесам
се
веома
опрезно
,
али
шта
моћи
међу
људи
остати
тајно
!
и
његов
веза
почети
да
избијати
на
видик
.
после
три
недеља
опазити
она
прво
Станкина
мати
.
кад
видити
жена
свој
несрећа
,
не
огласити
тај
,
по
обичај
,
кукњава
,
но
стегнути
срце
и
ућутати
.
Увече
испричати
Марка
све
што
јесам
видети
,
пратити
она
два
дан
узастопце
.
—
знати
јесам
ја
да
хтети
ја
она
кућа
затрпати
и
огњиште
угасит
—
јекнути
Марка
очајнички
.
—
Оно
јесам
неки
проклетство
од
бог
,
само
не
знати
да
ли
згрешити
ја
или
мој
стар
.
—
Дета
јесам
,
брата
,
па
не
знати
;
требати
јесам
научити
—
рећи
он
жена
.
—
Ћути
,
жена
,
да
од
бог
наћи
;
какав
дете
!
онај
јесам
бог
створити
да
бити
мушки
,
па
он
анатема
претворити
у
девојка
.
—
не
помињати
зло
,
молити
ти
,
—
рећи
она
крстити
се
.
—
Добра
ти
она
јесам
ништа
говорити
.
сад
ти
ћутети
,
па
се
чинити
невешт
сав
,
а
сутра
ја
тај
морати
преломити
,
па
куд
пукнути
!
на
тај
се
свршити
разговор
.
Жена
не
хтети
да
он
распитивати
шта
мислити
чинити
,
јер
држати
да
ни
јесам
још
јесам
добро
промислити
о
сав
.
али
се
Марка
већ
бити
одлучити
.
изјутра
зором
отићи
Марка
до
свој
суседа
Петар
.
—
да
ја
дати
,
Пера
,
онај
твој
гарабиљ
,
ако
јесам
оправан
.
—
Што
хтети
ти
,
мора
;
да
хтети
и
ти
у
хајдук
?
—
Хоћу
ја
,
али
на
лисица
.
сатрти
ја
,
проклетиња
,
кокош
,
па
хтети
данас
да
јесам
чекати
.
—
Ева
ти
,
брата
—
рећи
он
комшија
,
изнети
поцрнео
од
чађа
пушак
—
пун
јесам
још
од
лањски
Божић
,
само
насути
нов
барут
у
ваља
,
а
ево
ти
и
нов
каписла
,
па
кад
продати
кожа
,
купити
ја
дуван
за
тај
метак
.
—
Хоћу
,
бог
ја
!
—
одговорити
Марка
и
отићи
кућа
замислити
и
озбиљан
,
мислити
о
исти
ствар
десети
пут
...
»
смети
он
убити
,
по
закон
;
па
још
моћи
узети
уцена
,
ако
јесам
он
већ
уценити
...
његов
људи
хтети
ја
ништа
,
јер
јесам
,
брата
,
’
ваки
случај
.
бранити
јесам
свој
дете
,
па
тај
он
јесам
!
...
«
пред
подне
Станка
замакати
за
шљивар
испод
кућа
па
отуд
отићи
права
у
забран
.
сад
ићи
тамо
без
икакав
бојазан
и
без
онај
пређашњи
узбуђење
:
само
се
потчињавати
онај
неодољив
тежња
,
који
јесам
тамо
снажно
привлачити
.
предати
се
сав
онај
заносан
жудња
младост
,
па
заборавити
на
сав
други
обзир
.
сести
уз
Ђурица
,
па
стати
,
пун
љубаван
чежња
да
он
шапутати
реч
милост
,
да
он
гледати
и
да
се
дивити
његов
особина
,
који
она
све
више
излазити
пред
очи
и
бивати
сав
примамљив
и
интересан
.
—
докле
хтети
ја
овако
,
шта
велим
?
—
рећи
она
,
пошто
се
стишати
од
први
љубаван
бура
.
—
Ништа
ти
ја
не
знати
,
нити
умети
да
мислити
.
најбоље
ми
јесам
овако
,
па
шта
хтети
више
!
—
јок
,
ја
хтети
тако
.
овај
хтети
се
напослетку
дознати
,
па
онда
ја
немати
куд
.
требати
из
раније
да
знати
шта
хтети
.
у
тај
мах
грунути
пушак
иза
њихов
леђа
.
Ђурица
скочити
,
дохватити
пушак
и
пружити
јесам
на
онај
страна
одакле
се
чути
пуцањ
.
иза
један
жбун
издигнути
се
Марка
и
погледати
на
она
у
чудо
и
страх
,
као
’
но
ловац
,
који
јесам
гађати
љут
звер
,
па
видити
да
јесам
промашити
.
Станка
вриснути
и
дохватити
Ђурица
за
рука
.
—
не
,
ако
бог
знати
!
—
викнути
она
.
Ђурица
јесам
оштро
погледати
,
али
,
прочитати
у
њен
лице
онај
,
што
јесам
,
без
сумња
,
желети
да
видити
,
спустити
пушак
.
—
Моли
се
данашњи
дан
и
овај
девојка
,
а
ти
бити
сад
видети
пошто
јесам
Ђуричин
глава
—
рећи
Ђурица
тихо
,
стишавати
се
.
Марка
окренути
гарабиљ
кундачки
и
потрчати
на
он
.
—
Стана
дер
,
зликовац
,
да
ти
показати
како
се
заводити
поштен
девојка
!
станка
претрчати
пред
Ђурица
,
окренути
се
отац
и
дигнути
рука
у
вис
,
желити
да
он
рука
заклонити
.
А
Марка
,
обневидети
од
љутина
и
узбуђење
,
како
дотрчати
до
она
са
замахнут
пушак
,
фијукнути
она
и
лупити
по
тврд
кост
.
станка
вриснути
и
посрнути
,
али
јесам
Ђурица
прихватити
једном
рука
,
а
из
други
бацити
пушак
,
истргнути
револвер
иза
појас
и
пружити
на
Марка
.
Станка
легати
сав
на
тај
пружен
рука
,
дохватити
револвер
и
обрнути
он
у
страна
.
Марка
,
видети
да
ударити
кћер
уместо
зликовац
,
пасти
у
још
велик
јарост
,
па
истргнути
нож
иза
појас
и
јурнути
на
она
.
Ђурица
се
ослободити
од
Станка
,
прискочити
старац
и
стегнути
он
свој
снажан
рука
,
као
утега
.
станка
она
прићи
и
хтети
да
ослободити
отац
,
али
се
старац
љутит
ритнути
и
обрецнути
:
—
даље
од
ја
,
кучка
,
не
поганити
ја
!
ја
виђу
да
јесам
ти
изгубити
у
неврат
,
кâ
да
ти
никад
имати
јесам
.
Ђурица
,
опазити
да
се
старац
стишавати
,
пустити
он
,
па
прићи
станка
и
узити
јесам
за
рука
.
—
овај
девојка
сад
немати
куд
,
кад
себе
јесам
ти
отерати
.
и
онда
неки
ти
не
бити
криво
што
јесам
ја
водити
са
себе
.
—
и
јесам
за
добар
,
проклетница
један
—
од
говорити
Марка
срдито
,
узимати
гарабиљ
са
земља
.
—
познати
јесам
ја
шта
хтети
бити
са
она
,
још
кад
јесам
стати
на
нога
...
станка
прекипети
.
вратити
она
се
она
старати
јогунаст
самовоља
,
који
јесам
вазда
показивати
према
отац
,
па
,
наћи
се
увредити
у
дубина
дух
,
обрнути
се
Ђурица
:
—
водити
ја
куд
знати
—
рећи
он
одлучно
—
јер
видити
да
немати
више
свој
кућа
.
Марка
се
у
онај
узбуђење
,
не
знати
шта
да
радити
,
окренути
да
поћи
кућа
,
загледати
кундак
од
гарабиљ
.
А
Ђурица
,
дохватити
пушак
,
узити
Станка
за
рука
и
одвести
јесам
права
свој
кућа
.
мајка
он
дочекати
у
двориште
и
поглед
зачудити
у
гост
,
ко
она
син
водити
.
—
мајка
,
ево
тај
кћер
уместо
ја
...
да
јесам
сам
.
гледати
јесам
као
очи
у
глава
,
а
ја
хтети
се
старати
за
сав
што
ви
устребати
.
старица
се
одистине
обрадовати
.
одједном
она
нестати
онај
обичан
,
подмуклолукавога
поглед
,
и
на
лице
она
,
први
пут
после
дуг
година
засијати
израз
невин
срећа
и
радост
.
—
ама
јесам
л
’
тај
одистине
?
јесам
ли
тај
тај
ја
доводити
снаха
,
Ђура
?
—
јесте
,
мајка
:
снаха
и
ћерка
.
—
Добра
ја
доћи
,
дете
мој
!
—
рећи
старица
и
стати
јесам
искрено
грлити
и
љубити
.
—
благо
ја
,
кад
јесам
’
вака
девојка
изабрати
мој
Ђура
.
—
ако
данас
или
сутра
,
почем
,
доћи
Пера
—
прекинути
јесам
Ђурица
—
казати
он
да
ја
чувати
девојка
,
да
се
глава
не
шалити
...
од
власт
нек
јесам
крити
,
док
се
год
моћи
...
А
ја
хтети
већ
гледати
да
се
јо
данас
наћи
са
он
.
—
Чуваће
јесам
он
,
синак
,
не
бринути
се
ти
.
казати
јесам
он
ја
да
се
слободно
смети
поуздати
на
он
.
само
бити
ти
рећи
:
кад
раздавати
што
други
,
да
и
он
дати
...
и
ако
он
велим
да
не
тражити
ништа
.
—
знати
ја
,
дати
и
он
.
у
кућа
имати
што
ти
требати
?
—
имати
свега
.
само
,
ви'ш
,
овај
јесам
дете
доћи
овако
...
требати
она
купити
одело
и
преобука
.
—
сав
хтети
ти
сутра
послати
,
а
сад
морати
ићи
.
за
неколик
дан
хтети
долазити
,
док
не
посвршавати
неки
посао
и
док
не
видити
шта
хтети
чинити
после
.
сад
,
у
здравље
!
—
рећи
она
и
отићи
.
»
А
шта
хтети
ја
сад
?
«
—
помислити
Станка
и
неки
мучан
зебња
обузети
она
душа
.
—
»
он
ја
довести
па
отићи
,
а
сад
моћи
наићи
власт
,
па
учинити
сто
чудо
од
ја
.
истина
,
он
рећи
да
ја
кмет
морати
чувати
,
али
ако
дочути
власт
па
грунути
права
овде
,
и
не
јављати
кмет
!
...
«
откако
јесам
учинити
први
корак
за
близ
познанство
са
Ђурица
,
од
тада
она
вазда
стајати
на
доглед
неки
зао
слутња
.
али
она
јесам
вазда
избегавати
да
мислити
о
тај
и
да
тумачити
овај
непријатан
осећање
;
она
он
јесам
вазда
заглушивати
страстан
и
светао
мисао
о
свој
љубав
.
А
сад
,
одједном
она
се
приближити
тај
злокобан
слутња
,
а
она
не
бити
у
стање
да
она
истакнути
на
супрот
какав
други
светао
мисао
.
сав
око
она
бити
суморно
и
дивљачан
,
сав
она
улевати
неки
празноверан
страх
,
ко
се
она
не
моћи
противити
.
и
у
тај
злослутан
суморност
,
она
се
предати
црн
мисао
о
себе
и
свој
будућност
,
који
,
истина
,
бити
сакрити
од
очи
она
,
али
први
знак
бити
тако
неповољан
,
да
она
се
само
срце
стегнути
од
тај
слутња
.
на
први
корак
у
нов
живот
,
она
задрхтати
...
XИИИ
Ђурица
се
пожурити
,
ти
наћи
Вуја
и
дати
он
извести
о
последњи
догађај
.
старац
се
намрштити
и
план
гнев
,
али
се
у
реч
уздржати
да
не
изазов
младић
,
јер
јесам
појмити
његов
душеван
стање
.
он
он
само
рећи
озбиљно
:
—
Кажи
ти
ја
,
како
хтети
тај
да
изгледати
:
хајдук
под
кецеља
!
—
Шта
ти
говорити
!
...
—
планути
Ђурица
.
—
моћи
да
се
љутити
,
него
добро
размислити
,
па
ја
одговорити
.
први
јесам
мука
:
где
хтети
јесам
?
...
тамо
не
моћи
пробавити
ни
недеља
дан
,
власт
хтети
јесам
ухватити
и
затворити
,
чим
дознати
...
—
какав
власт
!
перо
хтети
јесам
чувати
,
а
после
тај
и
ја
хтети
отворити
очи
—
прекинути
он
Ђурица
.
—
Слушај
што
ти
говорити
!
власт
хтети
дознати
брзо
;
у
тај
не
сумњати
!
и
ситан
ствар
по
село
се
рашчути
одмах
,
а
овај
јесам
досад
облетети
унакрст
по
село
;
а
што
знати
цео
село
,
тај
се
не
сакрити
од
власт
.
ти
мислити
они
у
срез
не
знати
где
ти
дањујеш
?
—
знати
,
бан
,
сваки
твој
корак
по
село
,
али
она
тај
засад
не
помагати
,
јер
знати
да
тај
село
чувати
.
А
хтети
ли
село
чувати
девојка
,
који
јесам
одбећи
за
хајдук
?
Ђурица
се
намрштити
,
јер
не
наћи
одговор
на
тај
питање
.
или
,
управо
,
наћи
он
,
али
он
бити
неповољан
.
А
Вуја
наставити
:
—
код
ја
,
видити
,
да
не
моћи
;
и
онда
где
хтети
јесам
?
—
где
год
ја
дањујем
,
и
она
хтети
са
ја
.
Наћи
хтети
у
неколик
село
по
два
три
поуздан
кућа
,
платити
људи
добро
,
па
хтети
ми
чувати
.
—
е
,
мој
соко
,
јесам
женски
срце
као
твој
.
ти
морати
сваки
час
бити
готов
да
прегрувати
по
два
округ
до
какав
поуздан
заклон
,
а
она
не
моћи
свуда
с
ти
.
и
после
тај
,
за
ти
хтети
се
одређивати
сав
веће
и
велик
уцена
,
што
више
бити
радио
,
а
сељак
хтети
ти
убити
за
стотину
два
дукат
,
па
да
јесам
он
из
ока
испасти
.
пар
јесам
тај
,
хеј
!
Ђурица
се
злоћуд
намрштити
и
увући
пун
груда
ваздух
.
—
ја
ти
казати
само
тај
,
да
без
она
не
моћи
живети
,
па
сад
...
једном
се
мрети
.
ако
хтети
да
ми
чувати
,
саветовати
ми
како
год
знати
најбоље
.
ја
само
знати
да
морати
сад
имати
новац
што
више
,
и
наћи
хтети
она
,
па
макар
сав
земља
преврнути
.
Вуја
севнути
очи
задовољно
.
—
Што
хтети
ти
сад
пар
?
—
без
она
се
ништа
не
моћи
,
тај
знати
.
А
ја
она
морати
сад
бацати
на
сав
страна
.
—
Па
добро
,
дати
да
гледати
који
прилика
још
овај
недеља
.
—
ти
разбирати
и
спремати
,
а
и
ја
отићи
да
што
разбрати
—
одговорити
Ђурица
и
,
знати
да
хтети
он
Вуја
сад
распитивати
за
његов
план
,
обрнути
се
одмах
и
отићи
.
и
ако
јесам
бити
дан
,
јесам
се
много
крити
.
Ишао
јесам
преко
село
,
држати
се
шљивар
и
забрана
,
а
где
наићи
на
чисто
поље
,
ту
се
више
пожурити
и
обртати
опрезан
.
тако
стигнути
у
Врбљане
,
пред
кућа
чувен
газда
Јанка
Пајић
.
Разгледавши
кроз
плот
,
видити
у
двориште
неколико
деца
у
игра
и
један
жена
где
мотати
цев
.
не
размишљати
много
,
отворити
вратница
и
ући
у
двориште
.
да
не
бити
свој
појава
уплашити
жена
и
деца
,
накашљати
се
и
викнути
обичан
глас
:
—
помоћи
бог
,
снаха
!
Жена
,
окретати
се
к
нем
,
примити
он
бог
,
али
видети
он
онако
наоружан
,
тргнути
се
и
пребледети
.
деца
престати
играти
и
занемети
,
не
знати
да
ли
да
бегати
и
вриштати
,
или
само
да
ћутети
и
посматрати
необичан
човек
.
—
не
бојити
се
,
снаха
;
ти
се
кâ
да
нешто
плашити
—
рећи
он
благо
,
и
да
бити
јесам
бар
колико
умирити
,
сести
на
клупа
под
шљива
,
па
наставити
:
—
имати
много
хитан
посао
до
газда
Јанка
,
па
ти
молити
,
ако
јесам
ту
,
казати
он
да
он
чекати
.
Жена
он
гледати
с
велик
неповерење
,
али
се
одмах
дигнути
и
,
поћи
к
врата
кућни
,
рећи
он
:
—
Ништа
ти
не
знати
где
јесам
.
да
питати
нана
.
после
неколик
минута
промолити
се
један
просед
мушки
глава
на
врата
и
,
разгледати
хајдук
,
зовнути
он
:
—
ходити
дер
ближе
,
момак
!
Ђурица
устати
,
узити
пушак
и
доћи
пред
врата
.
Јанка
он
пажљиво
разгледати
,
држати
један
рука
сакривен
за
леђа
.
—
Чији
јесам
ти
,
мора
?
—
запитати
он
старац
.
—
зар
ја
не
познавати
,
газда
Јанка
?
догонити
јесам
ти
ономлане
мертек
из
наш
шум
-—
одговорити
Ђурица
и
насмејати
се
пријатељски
,
као
стар
познаник
.
—
А
,
тај
ли
јесам
тај
!
ја
бити
рећи
,
па
опет
кô
велим
...
хтети
зар
тај
бити
.
А
који
добар
?
—
имати
хитан
посао
с
ти
на
сам
.
па
,
ако
што
сумњати
,
затворити
врата
па
стати
с
онај
страна
кућа
на
прозор
,
а
ја
хтети
ти
испред
прозор
казати
што
имати
—
одговорити
Ђурица
веома
благ
глас
.
—
бог
с
ти
,
дијета
,
што
да
говорити
кроз
прозор
,
кад
јесам
дати
бог
тај
имати
где
сести
и
разговарати
се
.
ходити
овамо
—
рећи
старац
и
пропустити
он
на
врата
.
Ђурица
се
збунити
,
доћи
у
неприлика
:
научити
јесам
из
детињство
кад
ући
у
кућа
да
назвати
бог
и
да
се
здравити
са
домаћин
,
а
сад
некако
јесам
осетити
да
јесам
тај
у
овај
прилика
неуместан
;
осетити
да
он
јесам
сад
онакав
,
какав
јесам
остати
људи
.
Јанка
он
ћутети
увести
у
соб
,
затворити
врата
за
себе
и
понудити
он
да
сести
.
—
Па
тако
:
ти
сад
по
мало
хајдуковати
?
—
рећи
старац
,
посматрати
он
озбиљно
и
радознало
.
—
Тсс
...
шта
хтети
—
промуцати
Ђурица
,
и
још
више
се
збунити
од
овај
отворен
и
неочекиван
питање
.
—
Само
ти
не
ваљати
што
јесам
се
здружити
с
онај
зликовац
...
с
Радован
.
са
он
хтети
брзо
глава
изгубити
.
—
ја
он
,
вала
,
јесам
тражити
,
али
шта
хтети
.
—
знати
,
знати
.
сав
јесам
тај
удесити
онај
матор
угурсуз
.
знати
јесам
ја
још
пре
година
дан
да
хтети
бити
овај
,
што
јесам
сад
,
чим
јесам
чути
да
не
избијати
из
његов
кућа
.
гледати
јесам
доста
такав
глава
...
али
,
шта
ја
ту
бунцати
!
дед
да
видити
који
јесам
добар
доћи
?
Ђурица
бити
пријатно
слушати
овај
паметан
реч
;
мило
он
бити
седети
овако
и
разговарати
се
лепо
са
угледан
човек
...
тај
он
јесам
,
у
последњи
време
,
моћи
разговарати
само
с
онај
,
који
он
чувати
...
—
моћи
да
се
наљутити
,
газда
Јанка
,
али
ја
јесам
велик
невоља
нагнати
да
ти
доћи
.
ја
требати
овај
дан
новац
,
и
тај
врло
много
,
па
доћи
да
ти
молити
,
да
ја
узајмити
.
Причали
јесам
ја
о
ти
све
,
да
јесам
и
други
тако
чинити
,
па
зато
ти
и
доћи
овако
сам
.
Чим
доћи
до
новац
,
сав
хтети
ти
вратити
,
а
док
јесам
год
жив
,
хтети
ти
заболети
ни
длака
на
глава
...
—
колико
ти
требати
?
—
прекинути
он
Јанка
одсечно
.
—
Пет
стотина
дукат
.
—
Ништа
не
моћи
учинити
...
ја
јесам
позаимао
готово
сав
Вујов
људи
,
и
они
јесам
ја
поштено
враћати
,
али
толики
пар
нити
јесам
имати
одједном
,
нити
јесам
она
давати
.
А
права
да
ти
рећи
,
и
кад
бити
имати
,
не
бити
ти
толико
дати
.
—
Зашто
,
газда
Јанка
?
—
ја
ти
тај
не
моћи
рећи
,
а
питати
Вуја
,
па
хтети
ти
он
,
моћи
бити
,
казати
.
Даћу
ти
сто
дукат
,
више
ни
пар
.
Ђурица
се
и
снуждити
и
намрштити
се
,
не
знати
да
ли
да
прећи
на
претња
,
или
да
још
покушати
леп
.
Јанка
познати
шта
он
мислити
,
па
он
запитати
:
—
Што
хтети
ти
толики
пар
?
—
требати
ја
,
много
јесам
ја
потребан
,
а
после
хтети
,
моћи
бити
,
чути
зашто
јесам
ја
требати
.
—
ако
хтети
после
чути
од
други
,
боље
јесам
да
сад
чути
од
ти
.
Мог
бити
да
ти
моћи
помоћ
савет
,
и
ако
знати
да
имати
мудар
саветник
...
истина
,
ја
и
заборавити
да
ти
питати
:
знати
ли
Вуја
да
јесам
овамо
отићи
?
—
не
знати
.
тај
хтети
он
после
казати
.
хтети
јесам
...
—
е
,
па
онда
се
ја
не
моћи
више
о
тај
разговарати
:
ја
такав
ствар
не
вршити
без
он
.
—
Зашто
?
—
зато
,
што
ја
јесам
он
поуздан
.
ако
ти
,
рећи
,
данас
убити
,
остајати
ја
он
за
дужник
,
па
хтети
ја
тај
после
платити
други
,
који
доћи
на
твој
место
.
Ђурица
се
сасвим
збунити
,
јер
видити
да
овај
старац
не
моћи
и
не
смести
ништа
.
најгоре
он
бити
што
се
уверити
,
да
и
овде
не
моћи
без
Вуја
ништа
учинити
.
али
он
се
одлучити
да
огледати
последњи
средство
да
бити
потпуно
поверљив
са
газда
Јанка
.
Исприча
он
искрено
,
готово
наиван
,
цео
данашњи
догађај
,
не
сакрити
он
ни
Вујов
мишљење
,
па
кад
ућутати
,
стати
бојажљив
да
чекати
одговор
.
—
хе
,
момак
,
—
одговорити
Јанка
после
кратак
ћутање
—
траљав
посао
!
најбоље
јесам
,
да
ти
тај
сав
оставити
,
а
ако
не
моћи
,
онда
радити
онако
како
ти
Вуја
казати
.
дакле
,
и
овде
неуспех
!
Ђурица
изићи
невесео
,
збуњен
,
уплашен
,
не
знати
шта
да
чинити
и
куд
да
окренути
глава
.
и
одавде
он
упућивати
к
Вуја
;
и
јатак
,
кад
она
се
за
штогод
обратити
,
прво
се
извештавати
о
Вујов
мишљење
и
воља
;
а
он
—
његов
мишљење
ники
не
тражити
,
његов
жеља
ники
не
чути
,
на
он
ники
,
без
Вујов
реч
,
не
обртати
ни
глава
.
—
као
да
он
и
не
постојати
,
као
да
јесам
он
неки
ствар
,
који
се
сав
моћи
по
воља
служити
...
обузети
он
велик
бол
;
осетити
се
тако
јадан
и
тако
усамити
,
да
већ
не
виђати
никакав
циљ
свој
опстанак
.
неки
љутито
,
горко
осећање
усамљеност
засести
он
у
душа
,
и
он
ићи
по
њива
и
шљивар
,
корачати
несвесно
,
заборављати
и
на
сав
положај
и
на
сваки
опрезност
...
наједаред
случајно
погледати
низ
раван
поље
,
и
крв
он
се
следити
од
страх
,
што
он
изазвати
овај
изненадан
коб
.
далеко
пред
он
касати
на
коњ
три
жандарм
.
они
јесам
он
опазити
раније
,
тај
јесам
јасно
,
јер
се
један
одвојити
и
у
велик
трка
јурити
десно
,
да
он
спречити
пут
к
шумовит
поток
,
ко
се
он
упутити
.
остати
двојица
ићи
права
на
он
,
држати
пушак
на
рука
,
који
одсјаивати
према
заход
сунчев
.
Ђурица
застати
;
један
брз
поглед
разгледати
положај
и
,
не
мислити
више
ни
о
шта
,
потрчати
из
сав
снага
к
поток
.
Већ
видити
како
он
се
онај
поред
поток
нагло
приближивати
,
чинити
он
се
да
чути
коњски
топот
иза
себе
и
он
напрегнути
сав
свој
снага
и
полет
низ
поље
,
као
на
крило
.
Већ
се
приближити
први
шумарак
над
поток
,
али
јесам
и
онај
близу
,
само
сад
не
ићи
преда
он
,
већ
он
се
приближивати
са
страна
.
сад
добро
чути
тутњава
од
коњски
копита
и
осећати
да
он
снага
помало
издавати
...
»
тај
хтети
ја
,
ваљад
’
,
стигнути
...
хтети
погинути
?
«
—
мислити
он
,
и
овај
страшан
мисао
давати
он
нов
снага
,
и
он
трчати
,
само
трчати
,
не
знати
више
ништа
за
себе
.
—
стајати
!
—
викнути
онај
са
страна
,
и
Ђурица
не
погледати
,
али
осетити
да
он
онај
циљати
пушак
и
потрчати
још
брже
.
»
на
коњ
јесам
,
не
моћи
ја
нанишанити
...
«
—
помислити
они
по
гледати
онамо
у
страна
.
—
предавати
се
!
не
гинути
!
—
викнути
жандарм
с
коњ
.
Ђурица
потрчати
још
брже
.
у
тај
мах
грунути
пуцањ
,
куршум
фијукнути
поред
он
и
одлетити
у
шеварице
,
са
који
опасти
неколико
гранчица
.
исти
час
загрмети
пушак
иза
леђа
он
,
али
он
утрчати
у
шум
,
сјурити
се
низ
дубок
стрмен
,
и
,
кад
потрчати
други
стран
поток
,
видити
да
јесам
спасти
.
за
он
се
јесам
моћи
на
коњ
,
и
он
окренути
низ
поток
обичан
корак
.
Вис
јесам
ни
моћи
трчати
.
XИВ
Ђурица
наћи
доста
новац
,
али
он
тај
новац
не
однети
брига
и
незгода
,
који
он
не
остављати
ни
један
час
.
Вуја
он
донети
двеста
дукат
од
Јанка
,
а
одмах
затим
извршити
смести
напад
у
пожаревачки
округ
,
где
он
допасти
још
триста
дукат
.
али
пошто
он
Вуја
преполовити
добит
,
опет
он
остати
мало
,
те
сад
изгледати
где
бити
још
ударити
.
јатак
он
показати
трговачки
вересијаша
из
Београд
,
који
се
враћати
с
пут
по
југозападни
округ
.
Ђурица
он
пресрести
и
наћи
код
он
само
дваестина
динар
.
—
е
,
мој
пријатељ
—
рећи
он
присебан
,
неки
весељак
,
вересијаш
—
зар
ти
не
знати
,
да
јесам
се
наш
газда
одавно
досетити
,
да
се
сачувати
од
ортачине
са
ви
!
Што
год
наплатити
у
један
варош
,
тај
одмах
слати
пошта
у
Београд
,
а
ја
ти
после
путовати
као
птица
кроз
гора
.
Ђурица
он
одузеде
часовник
и
дувански
прибор
па
он
пустити
,
остати
љут
на
неуспех
и
на
стид
,
који
он
причинити
весео
путник
.
Међутим
власт
,
видети
да
Ђуричин
напад
постајати
сав
опасан
и
смео
,
стати
да
он
гонити
живље
.
по
сав
село
одредити
се
чувар
,
који
јесам
стражарити
и
дању
и
ноћу
,
а
по
Ђуричин
и
Радованов
село
стати
да
крстарити
жандарм
сваки
дан
.
сеоски
стражара
Ђурица
се
јесам
бојати
.
к
она
јесам
свраћати
свагда
,
кад
он
јесам
требати
да
се
извести
ко
јесам
проћи
пут
,
имати
ли
какав
нов
наредба
,
где
се
налазити
кмет
...
али
јесам
морати
бити
много
опрезан
од
жандарм
.
Ономадашњи
догађај
показати
он
јесам
,
да
се
овај
људи
не
шал
,
и
тада
јесам
први
пут
,
на
дело
,
осетити
да
он
глава
сваки
час
висити
о
конац
.
тада
јесам
потпуно
схватити
сав
положај
,
јер
дотле
он
јесам
сав
још
изгледати
обично
:
виђати
се
и
разговарати
слободно
са
свој
сељанин
,
виђати
он
и
по
други
место
,
и
сав
он
гледати
обично
,
као
да
и
немати
ништа
необичан
у
његов
појавити
.
А
Станка
он
задавати
велик
брига
.
док
јесам
бити
слободан
,
код
отац
,
дотле
он
и
састанак
са
она
изгледати
као
срећан
тренутак
у
живот
.
он
доћи
на
обичан
место
,
ту
се
наћи
обојити
и
провести
час
два
у
заносан
љубаван
прижељкивање
,
па
се
растати
;
и
он
се
враћати
срећан
,
задовољан
,
опијен
сласт
љубав
,
не
бринути
се
ни
за
она
ни
за
себе
,
знати
да
хтети
се
тај
поновити
и
сутра
и
прекосутра
и
тако
редом
...
А
сад
он
обузети
хладан
језа
кад
помислити
,
да
он
сваки
час
моћи
одузети
и
одвести
тај
једино
његов
благо
,
да
јесам
моћи
затворити
,
мучити
и
шта
јесам
још
не
моћи
снаћи
у
пандурски
рука
...
тада
се
пренети
и
,
не
гледити
ни
на
какав
опасност
,
ићи
права
к
она
.
али
на
њихов
састанак
сад
немати
онај
весео
,
непомућен
и
безбрижан
срећа
,
који
се
одавати
,
док
она
бити
код
родитељ
.
сад
се
још
више
прибијати
један
уз
други
,
али
она
са
лице
не
силазити
она
суморан
брига
,
онај
опрезан
,
нервозан
страх
од
изненадан
напад
,
ко
се
,
и
ако
веровати
у
околина
,
сваки
час
надати
.
—
Ко
се
скривати
и
бегати
,
он
се
непрестано
чинити
да
он
јесам
непријатељ
за
врат
.
напослетку
власт
дознати
за
цео
догађај
са
Станка
,
па
,
не
узимати
још
ствар
озбиљно
,
послати
кмет
наредба
,
да
девојка
»
одмах
стражарно
спровести
«
срески
место
.
кмет
нарочито
сачекати
време
,
кад
јесам
и
Ђурица
код
кућа
,
па
отићи
к
нем
сам
.
—
јесам
вајдити
,
Ђура
,
немати
се
куд
.
Мораш
јесам
водити
на
други
место
—
рећи
он
он
,
кад
он
саопштити
новост
о
наредба
.
—
видити
и
сам
,
али
требати
још
да
промислити
и
да
се
договорити
с
људи
...
—
Баш
ти
гледати
како
бити
,
тај
јесам
још
данас
прекрити
код
ко
у
село
.
ја
морати
сад
одмах
ићи
за
одборник
,
па
да
са
она
доћи
овде
и
да
саслушати
твој
мајка
.
—
Па
добро
,
кад
јесам
друкчије
—
одговорити
Ђурица
забринути
.
—
ја
хтети
јесам
за
ноћас
сакрити
гдегод
,
а
сутра
хтети
јесам
морати
водити
у
други
село
.
кмет
отићи
задовољан
,
а
Ђурица
снуждити
поглед
Станка
.
—
да
ићи
,
за
ноћас
,
код
Јов
—
рећи
она
.
—
Нећу
више
тако
да
се
потуцати
—
одговорити
она
одлучно
.
—
Хоћу
да
ићи
свуда
с
ти
.
али
...
овако
не
моћи
више
да
живити
,
него
да
се
венчати
.
—
Шта
?
како
?
—
запитати
зачуђен
Ђурица
.
—
Хоћу
,
велим
,
да
моћи
слободно
погледати
сваки
у
очи
.
Што
да
ја
називати
свакојак
?
А
кад
ти
бити
венчати
жена
,
неки
говорити
ко
шта
хтети
.
и
Ђурица
се
допасти
овај
мисао
,
али
сав
тај
за
он
бити
тако
нов
и
необично
,
да
не
знати
још
ни
шта
да
мислити
о
сав
.
у
први
тренутак
доћи
он
на
мисао
само
тај
,
да
за
такав
чин
требати
много
претходан
посао
,
па
онда
се
сетити
да
требати
и
свештеник
,
који
хтети
тај
извршити
,
па
он
доћи
на
ум
кум
,
девер
и
сав
неизбежан
поворка
људи
,
који
јесам
потребан
у
такав
посао
.
овај
мисао
он
саопштити
станка
.
—
јок
,
брата
,
ништа
ми
тај
не
требати
.
Слушала
јесам
ја
да
јесам
за
време
Турчин
венчавати
ноћу
,
око
буре
.
Ида
ти
наш
поп
,
па
се
разговорити
са
он
.
Видећеш
,
он
хтети
пристати
.
А
ја
отићи
да
ти
чекати
у
беглук
,
тамо
под
наш
њива
,
док
тај
не
свршити
.
Ђурица
бити
по
воља
и
овај
мисао
,
само
он
јесам
тешко
,
много
тешко
бити
да
изићи
пред
поп
,
ко
јесам
,
још
из
детињство
,
веома
волети
и
поштовати
.
али
невоља
гонити
напред
,
и
Ђурица
са
зебња
отићи
к
попов
кућа
.
попасти
он
,
кад
он
углед
у
двориште
,
поглед
зачудити
,
али
он
ословити
онај
исти
глас
,
који
он
јесам
увек
сретати
:
—
А
гле
,
Ђура
!
од
куд
ти
сад
?
Ђурица
обор
очи
,
облити
он
црвенити
,
али
ипак
скинути
капа
и
смерно
прићи
свештеник
.
—
не
смети
ти
тражити
благослов
,
јер
знати
да
он
немати
за
ја
,
али
ти
молити
:
дати
ја
рука
да
јесам
пољубити
—
одговорити
он
потресен
глас
.
Свештеник
се
изненадити
;
засјати
он
у
ока
необичан
родитељски
радост
,
али
он
,
не
изменити
глас
ни
држање
,
само
он
пружити
рука
,
који
Ђурица
смерно
целивати
.
—
ако
ја
долазити
,
као
онај
блудан
син
,
на
покајање
,
моћи
ти
и
благослов
дати
—
рећи
он
свештеник
,
очекивати
жудан
његов
одговор
.
—
е
,
мој
попа
!
...
камо
срећа
да
имати
начин
да
ти
доћи
на
кајање
,
али
ја
јесам
већ
одвојити
од
људи
,
а
тај
јесам
кâ
да
јесам
и
мртав
.
него
ја
други
незгода
довести
до
ти
.
Свештениково
се
лице
замрачити
.
—
ако
јесам
одвојити
,
сам
јесам
се
одвојити
;
али
тај
ники
не
бранити
да
се
вратити
међу
људи
.
—
знати
,
али
ја
тамо
чекати
куршум
.
—
Тхе
...
куршум
или
робија
...
не
знати
,
али
јесам
тај
за
ти
све
једно
,
ако
ти
јесам
тешко
у
самоћа
,
ако
ти
јесам
душа
тешко
...
—
Мила
ја
се
још
живети
,
попа
!
—
јадан
ти
јесам
такав
живот
,
синак
!
—
Шта
хтети
!
...
али
сад
доћи
да
ја
научити
и
да
ја
помоћи
—
рећи
Ђурица
и
испричати
свој
намера
са
Станка
.
Свештеник
се
и
уплашити
и
наљутити
,
кад
он
саслушати
.
—
зар
ти
хтети
,
синак
,
да
ја
отерати
на
робија
,
да
ја
упропастити
деца
и
да
ја
кућа
закопати
!
зар
ти
не
знати
да
се
ни
обичан
људи
лако
не
венчати
,
а
с
ти
већ
...
бити
бог
с
ми
!
—
јесам
тај
,
попа
;
него
ако
моћи
онако
,
знати
,
да
ники
не
знати
...
па
ако
се
дочути
,
ти
казати
да
јесам
ти
наморао
.
—
сад
да
ја
убити
,
синак
,
па
тај
тај
не
смети
учинити
ни
ја
,
ни
ма
који
други
свештеник
.
А
после
,
и
тај
ви
ни
пред
бог
ни
пред
закон
не
бити
вредети
.
Ђурица
појмити
,
да
од
његов
намера
не
моћи
ништа
бити
,
па
,
да
бити
се
што
пре
уклонити
од
свештеников
савет
,
који
он
веома
тешко
падати
,
пренети
разговор
на
неки
обичан
ствар
,
па
се
одмах
и
удаљити
.
Нашавши
Станка
на
одређеноме
место
,
повести
јесам
к
село
,
али
она
,
чути
за
неуспех
код
поп
,
не
хтети
да
се
одвајати
од
нега
,
а
не
бити
вољан
ни
да
одустати
од
свој
необичан
намера
.
—
Хајд
да
се
наћи
с
твој
људи
,
па
да
гледати
некако
са
она
,
хтети
ли
се
договорити
—
рећи
он
она
.
—
ама
казати
ти
,
велим
ја
поп
да
ники
тај
не
смести
учинити
.
—
знати
,
али
ако
намораш
ко
?
Ђурица
не
хтети
да
она
казати
да
такав
венчање
не
бити
ништа
вредети
,
но
размислити
увид
и
сам
да
јесам
најбоље
договорити
се
са
Вуја
.
па
уместо
да
јесам
водити
на
нов
склониште
,
окренути
обојити
низ
поље
ка
Брезовцу
.
Ђурица
јесам
још
раније
,
за
време
први
састанак
,
упознати
Станка
са
свој
хајдучки
живот
,
испричати
она
много
о
Вуја
,
Пантовцу
и
други
свој
сарадник
,
те
сад
,
доћи
к
Вуја
,
Станка
не
изненадити
ништа
што
видити
тамо
.
Случајно
јесам
доћи
бити
раније
и
Пантовац
,
мало
наквасити
,
па
,
видети
Ђурица
са
девојка
,
дочекати
он
веома
весело
.
—
ха
,
побра
,
јесам
л
’
тај
снајка
?
Жива
и
срећан
бити
!
гле
ђаво
какав
јесам
цура
преварити
.
Старц
,
казати
ја
ти
да
јесам
ваљан
!
—
рећи
,
окренути
се
Вуја
.
—
Жива
бити
!
—
одговорити
Вуја
и
погледати
јесам
оштро
,
кад
он
она
прићи
рука
.
—
сад
моћи
тај
,
ради
виђење
,
а
после
не
морати
.
—
после
хтети
и
да
хтети
—
одговорити
Станка
,
осмехнути
се
.
—
ехеј
,
мора
,
побра
,
да
не
страдати
твој
чуперак
!
Ви'ш
како
јесам
снајка
оштар
—
рећи
Радован
и
тргнути
се
јесам
,
па
,
да
бити
тај
незгодан
израз
заговорити
,
он
окренути
:
—
А
што
јесам
се
,
деца
,
тако
накинђурити
,
кô
да
хтети
на
свадба
?
—
Па
да
ви'ш
,
побра
,
и
погодити
јесам
—
одговорити
Ђурица
.
Вуја
се
насмејати
,
и
држати
тај
за
шал
,
додати
и
он
:
—
Само
ви
немати
попасти
,
али
он
моћи
стигнути
.
—
како
?
ко
тај
?
—
запитати
Ђурица
живо
.
—
сад
видети
отац
Симеон
где
се
враћати
из
варош
.
док
он
изређати
сав
механа
пут
,
моћи
он
стигнути
,
па
са
он
заједно
у
манастир
.
Хо-хо-хо
...
—
одговорити
Вуја
.
—
ама
ти
се
шалити
,
а
ја
тај
од
истина
питати
—
рећи
Ђурица
,
па
она
испричати
ради
шта
јесам
доћи
.
—
ваљан
,
побра
!
дати
сват
!
—
скочити
Пантовац
,
па
стати
да
се
обртати
по
соба
,
као
да
неко
тражити
.
—
беспослица
!
какав
венчање
...
—
рећи
Вуја
.
за
сваки
лудост
да
навлачити
беда
на
врат
.
—
ако
јесам
за
ти
беспослица
,
за
ја
јесам
—
упасти
он
Станка
оштро
у
реч
.
—
ја
хтети
прво
да
он
постати
права
жена
,
па
после
да
се
не
раздвајати
од
он
.
—
алал
тај
вера
,
снаха
!
—
викнути
Радован
.
—
такав
жена
и
ја
бити
слушати
.
Старц
,
казати
ти
,
купити
сват
!
Вуја
слегнути
раме
,
па
одговорити
:
—
Чините
,
напослетку
,
како
хтети
;
не
бранити
.
—
Па
кад
велим
тако
за
калуђер
,
онда
јесам
најбоље
да
ићи
чим
се
смркнути
,
само
ми
наћи
још
који
човек
—
рећи
Ђурица
.
—
готово
тамо
ви
јесам
сигуран
.
Чича
хтети
се
до
манастир
добро
загрејати
,
а
ти
он
мало
попрети
,
а
и
обећати
који
дукат
,
па
хтети
он
тај
наредити
без
владика
.
—
Нађа
,
старац
,
и
кола
.
кад
јесам
свадба
,
нек
бар
бити
сватовски
...
она
,
пôс
он
његов
,
ко
се
надати
да
хтети
вечерас
у
сват
!
...
Вуја
отићи
да
наћи
људи
и
кола
,
јер
бити
наступити
заранак
.
...
три
час
већ
путовати
необичан
сват
на
двоје
кола
.
Распитиваше
за
калуђер
код
сваки
механа
редом
,
и
код
последњи
,
пред
манастир
,
казати
она
да
јесам
старац
мало
пре
измакнути
.
Младић
,
који
јесам
силазити
с
кола
и
распитивати
у
механа
,
наместити
се
на
предњи
седиште
,
ошинути
бич
и
кола
појурити
.
требати
јесам
на
сваки
начин
да
стигнути
калуђер
,
јер
кад
се
за
он
затворити
манастирски
врата
,
онда
она
јесам
сав
труд
узалудан
.
после
кратак
време
зачути
пред
себе
певање
црквен
песма
.
тај
се
отац
Симеон
слобода
кроз
клисура
,
који
се
долазити
до
манастир
.
кад
он
стигнути
,
Пантовац
скочити
с
кола
и
поћи
пешице
поред
старац
,
а
кола
одјурити
напред
и
за
неколик
минута
стати
близу
манастирски
врата
.
замало
стигнути
и
Пантовац
са
Симеон
.
врата
на
улазак
у
двориште
бити
затворен
,
тај
старац
стати
да
лупати
,
док
једва
разбудити
успаван
послушник
.
за
тај
време
Радован
испричати
Ђурица
како
јесам
једва
приморати
калуђер
да
извршити
венчање
,
и
тај
пошто
он
обећати
десет
дукат
.
—
не
бојити
се
ништа
;
али
морати
сад
добро
пазити
да
ми
не
умакнути
у
ћелија
.
после
ми
не
помоћи
ништа
.
али
старац
,
видити
се
,
јесам
помишљати
на
бегство
,
јер
шта
ући
у
двориште
,
пре
него
што
сјахати
с
коњ
,
послати
ђак
да
он
донети
кључ
од
црква
,
а
он
пустити
дизгина
коњ
,
па
се
обрнути
Пантовцу
:
—
ходити
дер
,
синак
,
придржати
.
стар
јесам
,
па
не
моћи
јесам
...
Радован
он
услужно
скинути
с
коњ
,
па
се
одмах
упутити
сав
у
црква
.
пред
икона
храмовни
светлуцати
»
неугасима
лампада
«
,
те
свој
слаб
светлост
придавати
још
суморан
изглед
мрачан
свод
храм
,
који
се
као
неки
чудо
издизати
и
повијати
у
густ
помрчина
.
први
корак
одјекнути
необично
у
овај
мрачан
простор
и
хајдук
се
и
нехотице
зауставити
при
улаз
.
—
палити
свећа
,
мора
;
хтети
да
поломити
врат
по
мрак
!
—
викнути
Радован
и
тргнути
се
јесам
од
свој
глас
,
који
ударити
о
свод
,
па
забрујати
отуд
,
као
да
јесам
пун
храм
људи
.
пред
иконостас
креснути
жигица
неколико
пута
,
док
не
планути
и
осветлити
необичан
лице
послушниково
,
који
,
са
свој
дуг
и
разбарушен
кос
,
сањив
надувен
очи
,
дуг
и
узак
рас
,
изгледати
као
страшити
.
кад
планути
неколико
свећа
и
храм
се
осветлити
,
хајдук
прићи
к
сто
на
средина
храм
,
где
стајати
старац
под
епитрахиљ
и
превртати
журно
неки
велик
књига
.
—
дати
младенац
!
—
рећи
он
и
обрнути
се
ђак
,
па
он
добацити
неколико
кратак
испрекидан
реч
,
услед
који
се
овај
намах
расанити
и
разрогачити
очи
од
страх
и
чудо
...
Ђурица
и
Станка
стати
напред
,
један
поред
други
,
а
иза
она
се
наместити
Радован
и
Коста
сам
,
не
очекивати
да
она
ко
позвати
.
Калуђер
она
и
не
погледати
,
већ
само
саставити
рука
младенац
,
па
се
обрнути
сто
и
стати
да
читати
.
Читао
јесам
дуго
и
журно
,
кроз
нос
,
час
запевати
и
узвикивати
висок
глас
,
час
гудети
бас
.
изговарати
јесам
сав
реч
спојити
и
брзо
,
без
предиха
,
те
он
и
онај
,
ко
се
разумети
у
молитва
,
не
бити
моћи
ухватити
смисао
.
А
Пантовац
,
напрегнути
слух
,
моћи
он
јесам
ухватити
само
један
реч
,
који
чешће
помињати
:
бјеси
...
па
се
непрестано
домишљати
шта
он
тај
моћи
значити
.
»
Или
он
тај
у
књига
писати
јесам
,
па
не
умести
да
читати
,
или
довикивати
ђак
:
бјежати
!
А
вала
хтети
ја
побећи
,
па
макар
он
заклати
овђе
у
црква
«
—
помислити
он
,
па
стати
да
мотрити
на
сваки
покрет
ђаков
.
после
дуг
читање
,
отац
Симеон
,
држати
у
рука
воштаница
,
обрнути
се
младенац
:
—
Хајд
за
ја
!
—
рећи
она
,
па
се
окренути
и
поћи
око
сто
,
певушити
неки
песма
кроз
нос
.
кум
и
старојко
домишљати
се
да
ли
да
и
они
поћи
за
младенац
;
погледати
на
ђак
,
али
овај
се
скаменити
,
па
само
трепља
очи
,
а
они
,
видети
да
младенац
ићи
,
поћи
и
сам
за
она
.
»
Шта
овај
ја
чинити
?
«
—
помислити
Ђурица
.
»
Венчање
...
пратити
ја
робијашити
!
...
А
како
јесам
некада
лепо
сањати
о
овај
час
!
...
напољу
грејати
топло
сунце
,
свирати
свирач
и
пуцати
пушак
,
љуљати
се
кола
весео
сељанин
—
сват
...
А
у
црква
стајати
овако
ми
двоје
,
и
видити
пред
себе
мајка
и
сестра
како
ја
весело
гледити
и
смести
се
од
радост
,
а
око
ми
суседа
,
пријатељ
,
кум
,
па
све
весело
и
лепо
...
А
гле
сад
...
«
и
нешто
он
у
глава
тако
јако
заболети
,
да
се
морати
ухватити
леви
рука
за
чела
,
који
обузимати
сав
велик
ватра
...
—
нек
ви
јесам
срећно
!
—
викнути
старац
и
стати
журно
скидати
епитрахиљ
,
па
се
онда
окренути
Ђурица
.
—
кад
јесам
јесам
потражити
бог
,
онда
он
бар
моћи
одсада
вређати
.
Тешка
јесам
и
страшан
казна
Божја
за
оне
,
који
се
титрати
име
његов
...
—
Ћути
,
попити
!
—
викнути
Пантовац
—
за
тај
ти
јесам
доћи
.
него
ако
јесам
свршити
посати
,
да
ти
платити
,
па
да
ићи
.
старац
се
пренути
.
као
да
он
сад
тек
обузети
неки
нов
мисао
,
неки
чудно
нов
осећање
,
који
он
бацити
сасвим
нов
светлост
на
овај
догађај
.
он
подигнути
глава
,
и
са
неки
светитељски
достојанство
погледати
зликовац
права
у
очи
и
одговорити
он
:
—
овај
јесам
место
,
где
само
ја
моћи
говорити
и
ники
други
.
А
твој
пар
не
тражити
,
јер
јесам
тај
крвавити
,
проклет
пар
,
који
ти
јесам
сатана
дати
у
рука
.
сав
овај
бити
изговорити
такав
глас
,
од
који
хајдук
занемети
,
згледати
се
,
па
не
рећи
ни
реч
,
изићи
из
храм
зловољан
и
упутити
се
излазак
...
—
право
рећи
ми
Вуја
да
јесам
тај
луд
посао
—
проговорити
Пантовац
,
љутит
,
кад
изићи
ван
двориште
.
—
Која
ми
ђаво
вући
у
црква
!
...
стид
ја
јесам
,
вала
,
од
сам
себе
.
—
ако
се
стидити
,
јесам
морати
ни
долазити
—
одговорити
он
Станка
.
—
А
ја
јесам
задовољан
.
—
ама
видосте
ли
чудо
,
где
не
смети
ни
шамар
да
он
опалити
—
прекинути
јесам
Радован
,
настављати
свој
мисао
гласно
—
а
баш
јесам
мислити
да
он
мазнути
једанпут
.
Ђурица
ићи
невесео
,
замислити
,
не
слушати
шта
се
око
он
говорити
и
радити
.
само
он
један
мисао
бити
светао
и
мио
:
да
јесам
она
,
за
који
јесам
тако
дуго
жудети
,
сад
његов
,
потпуно
његов
,
и
да
се
више
хтети
од
она
растајати
...
Беше
скоро
поноћ
.
по
небо
јурити
црн
и
густ
облак
,
отезати
се
у
дуг
и
широк
повесмо
,
а
ветар
дувати
снажно
,
те
увећавати
онај
усамљен
шуштање
и
брујање
шум
,
који
се
склопити
над
овај
тих
самостан
.
хајдук
поскакати
у
кола
и
одјурити
кроз
кланац
брз
каса
...
А
старац
Симеон
затворити
се
у
ћелија
,
па
,
не
скидати
се
,
стати
да
писати
два
извешће
,
духован
и
полицијски
власт
.
у
оба
извешће
старац
испричати
опширно
како
јесам
он
хајдук
ухватити
на
пут
,
мучити
он
и
терати
да
венчати
»
одбегшега
злодјеј
Ђурица
Дражовић
са
дјевица
Станка
,
који
свој
драг
воља
ићи
за
он
.
али
—
додавати
старац
—
да
не
бити
умрети
без
покајање
и
да
бити
сачувати
сав
грешан
живот
,
помислити
,
да
хтети
бити
грешан
пред
бог
,
ако
се
замолити
спаситељ
за
овај
заблудше
овде
,
па
она
довести
у
свет
храм
и
очитати
она
велик
молитва
свет
отац
наш
Василија
,
ижети
јесам
на
одержимих
бјесом
...
по
тај
она
дати
пастирски
поука
:
да
се
оставити
злодјејања
и
да
се
покајати
.
А
они
отићи
веселити
,
држати
да
јесам
венчати
младенац
.
«
Зора
већ
забелити
кад
старац
последњи
пут
прочитати
оба
писма
,
савити
она
,
запечатити
и
дигнути
се
да
пробудити
успаван
ђак
,
који
јесам
требати
сад
одмах
да
трчати
у
варош
с
овај
журан
извешће
.
XВ
као
што
после
онај
догађај
,
при
оцењивање
потрти
пред
кленовички
судница
,
наступити
у
Ђурица
извесан
прелом
у
мишљење
и
осећање
,
тако
и
сада
,
после
овај
буран
и
необичан
догађај
,
који
се
на
брзо
изређати
и
претурити
преко
његов
глава
,
наступити
у
он
други
поглед
на
његов
живот
,
задатак
и
поступак
.
досада
јесам
Ђурица
на
цео
сав
рад
гледати
као
на
случајност
,
који
се
мењати
сваки
дан
,
онако
исто
,
као
што
се
мењати
небесан
плаветнило
туробан
јесењи
дан
.
Живело
се
од
данас
до
сутра
,
избегавати
се
сваки
одређенија
мисао
о
будућност
,
јер
она
јесам
ни
бити
место
:
један
куршум
иза
трн
покварити
бити
и
однети
себе
сав
план
и
жеља
...
истина
јесам
он
баш
бити
без
икакав
план
,
али
јесам
сав
тај
бити
тако
нејасно
и
неодређено
,
да
ни
сам
јесам
бити
на
чисто
са
свој
жеља
.
али
он
последњи
догађај
принудити
да
мислити
,
и
ако
он
јесам
овај
посао
,
од
сав
,
најтеже
ићи
од
рука
.
постепен
током
догађај
Ђурица
се
већ
навикнути
на
сав
положај
,
а
озбиљан
прилика
навести
он
на
мисао
:
да
овај
положај
осигурати
себе
и
свој
други
будућност
.
сад
он
живот
бити
мио
но
икада
,
а
опасност
се
нагомилавати
све
више
.
требати
јесам
,
дакле
,
наотимати
—
»
зарадити
«
,
како
он
мислити
—
што
више
,
па
се
после
негде
склонити
и
проживети
мирно
.
А
да
бити
моћи
зарадити
,
требати
јесам
претходно
да
зајазити
стотину
други
страна
;
требати
јесам
да
задовољити
и
Вуја
и
друг
и
јатак
и
повереник
,
који
јесам
бити
без
број
и
који
јесам
он
све
више
,
свој
захтев
и
услуга
,
обавезивати
и
спутавати
у
бескрајан
мрежа
свој
замак
.
он
јесам
осећати
да
јесам
тешко
надавати
сав
и
свако
задовољити
:
од
толики
похара
још
јесам
ни
половина
дати
први
»
пешкеш
«
,
који
се
обично
сматрати
као
ситница
и
за
који
тек
после
долазити
права
разрачунавање
,
који
морати
имати
неки
сразмера
са
државни
уцена
.
али
се
ипак
он
надати
,
неки
магловит
нада
,
да
хтети
сав
тај
некако
изравнати
и
задовољити
друг
и
себе
.
надати
се
у
тврдо
,
и
ако
јесам
видети
да
он
готово
сав
»
зарада
«
одлазити
у
један
гвозден
рука
,
из
који
се
више
не
враћати
он
.
после
свој
необичан
венчање
Ђурица
пасти
у
велик
брига
због
опасност
,
који
се
гомилати
око
он
.
Марка
Радоњић
не
могаде
отрпети
срамота
свој
кућа
,
па
се
обратити
за
помоћ
државни
власт
.
услед
тај
постати
Ђурица
непоуздан
и
његов
село
,
јер
Марка
само
вребати
прилика
да
дознати
за
његов
долазак
,
у
шта
он
помагати
рођака
и
неки
момак
,
нарочито
Сретен
.
и
сам
власт
почети
много
живље
да
трагати
за
Ђурица
,
не
дати
он
нигде
да
се
стати
.
Ђурица
сад
тек
почети
да
разумевати
и
осећати
сав
ужасан
положај
:
личити
јесам
на
звер
,
који
непрестано
,
с
место
на
место
,
гонити
велик
хајка
.
због
сав
тај
и
он
јесам
изменити
свој
поступак
према
други
.
досада
јесам
у
напад
бивати
присебан
,
пажљив
,
готово
благ
,
а
сад
почети
све
више
да
личити
на
Пантовца
:
стати
да
напад
плаховито
,
грубо
(
ако
се
моћи
рећи
да
овај
досад
јесам
грубо
)
,
без
осећање
и
без
икакав
сажаљење
.
одмах
после
венчање
наћи
неколико
поуздан
кућа
у
разним
село
,
где
јесам
моћи
склањати
Станка
.
тако
скинути
с
ред
први
брига
.
али
после
два
три
дан
јавити
он
да
Сретен
,
са
неколик
момак
,
једнако
крстарити
по
село
,
с
намера
да
он
убити
или
ухватити
.
овај
он
необично
наљутити
и
изненадити
.
сматрати
јесам
свој
село
као
једино
поуздано
уточиште
,
а
сад
он
први
опасност
отуд
претити
.
не
мислити
дуго
,
упутити
се
с
Пантовцем
,
с
који
се
сад
ни
дању
не
растављати
,
права
у
село
.
сунце
бити
давно
изгрејати
,
те
се
под
његов
зрак
преливати
и
блистати
поље
и
њива
,
окитити
росан
капљица
,
који
се
по
брежуљак
већ
стапати
и
испаравати
.
испод
судница
,
крај
пут
,
седити
два
дечко
са
заденут
пиштољ
за
појас
и
један
човек
осредњи
година
са
пребачен
шешана
преко
крило
.
пред
она
горети
ватра
,
пламен
се
весело
повијати
с
један
крај
на
други
,
а
око
ватра
прснути
и
пуцкати
млад
пурењак
,
који
један
од
дечак
обртати
и
надгледати
.
—
одмакнути
де
мало
танак
крај
,
видити
прегорети
—
велим
онај
с
пушак
и
задовољно
,
светао
очи
посматрати
како
пурењак
руда
и
пуцкати
.
—
А
тај
,
кићо
,
да
јесам
какав
суд
да
донети
мало
водити
,
па
ми
не
требати
добар
част
.
—
Мор
лако
хтети
за
вод
;
ено
река
па
хтети
после
пита
,
само
дати
да
овај
лепо
испуримо
.
—
Ал
да
наићи
Милош
;
наплатити
бити
ми
сваки
пурењак
по
грош
.
—
Па
ето
,
Сретен
јесам
видети
сад
кад
проћи
,
па
не
велим
ништа
.
—
е
,
марити
сад
Срета
за
пурењак
.
мислити
он
где
бити
наћи
Ђурица
да
подела
Косово
.
—
она
,
да
он
хтети
где
сукобити
:
ала
бити
бити
смеј
и
причање
по
село
!
—
Мор
,
деца
,
гледати
свој
посао
—
одговарати
она
онај
с
пушак
,
отресати
печен
кукуруз
и
завијати
он
у
зелен
шаш
.
мало
затим
зашуштати
кукурузовина
пред
она
и
из
она
искочити
Ђурица
и
Пантовац
.
Дечаци
зинути
од
чудо
и
занемети
,
а
друг
она
устати
и
здравити
се
са
Ђурица
.
—
Стражарите
ли
помало
?
—
питати
Ђурица
смешити
се
.
—
А
ја
...
сеткаримо
помало
,
ет
’
...
—
продавати
ми
два
пурењак
.
—
јесам
она
,
вала
,
ни
ја
куповати
,
па
она
хтети
ни
продавати
,
но
узети
па
јести
—
одговорити
стражар
и
дати
она
по
један
печен
кукуруз
.
—
ви
говорити
сад
о
Сретен
—
рећи
Ђурица
,
крунити
печен
зрно
и
бацати
она
шака
у
уста
.
—
куд
отићи
он
?
—
отићи
у
локва
с
косач
—
одговорити
дечко
.
—
колико
она
бити
?
—
петорица
.
Паја
Станојчин
,
Јевта
,
Петар
...
—
у
здравље
!
—
прекинути
он
Ђурица
,
обрнути
се
и
отићи
с
други
.
у
локва
јесам
газдински
велик
ливада
,
са
који
се
дигнути
по
неколик
стотина
пласт
.
сад
јесам
већ
пласт
зденути
,
а
у
Милошев
ливада
подигнути
се
зелен
отава
.
по
она
се
поређати
млад
косач
,
па
једначито
,
као
по
команда
,
измахивати
оштар
коса
и
сећи
зелен
сочан
трава
.
пријатан
,
заносан
мирис
отава
ширити
се
уоколо
,
те
не
моћи
ситити
да
она
се
надисати
млађан
груда
.
сунце
прижизати
у
знојав
леђа
,
јутрењи
поветарац
пиркати
и
расхлађивати
,
а
трава
шуштати
и
падати
под
оштар
челик
...
наједаред
косач
се
пренути
.
неки
иза
она
повикати
:
—
стајати
!
Подизаше
глава
и
упрепастити
се
,
видети
Ђурица
и
Пантовца
с
наперен
острагуша
.
Сретен
,
који
бити
напред
,
подигнути
кос
и
као
да
хтети
некуд
поћи
,
па
,
видети
да
се
ниједан
од
друг
он
не
мицати
с
место
,
застати
и
сам
,
двоумити
шта
да
чинити
с
кос
:
да
јесам
бацити
или
да
јесам
држати
тако
подигнут
.
али
он
двоумица
проћи
брзо
,
кад
Ђурица
подвикнути
:
—
Дол
кос
!
сав
кос
попадати
,
а
косач
,
пребледети
од
страх
,
гледати
зачудити
у
наперен
пушчани
грлић
,
као
да
јесам
она
очи
приковати
за
она
.
—
отпасивати
се
,
а
ти
,
Јевта
,
везивати
сав
ред
!
—
викнути
Ђурица
и
ступити
корак
ближе
.
за
часак
бити
сав
добро
повезати
,
а
Јевта
стајати
уз
она
,
чекати
шта
хтети
сад
бити
.
—
Вегни
де
,
побратимити
,
и
овај
—
рећи
Ђурица
,
па
прићи
повезан
младић
,
а
Пантовац
стати
да
везати
Јевта
.
—
Па
,
Сретен
...
—
почети
Ђурица
—
чути
да
ја
много
тражити
овај
дан
...
вео
,
хтети
да
ја
убити
,
шта
ли
?
...
па
,
ет
’
ја
доћи
да
се
видити
и
’
наки
...
упитати
за
здравље
.
—
Мор
,
Ђура
,
надлагује
се
свет
—
одговорити
Сретен
муцати
и
бледети
.
—
ја
,
вала
,
знати
јесам
,
волити
ти
...
како
хтети
рећи
...
’
наки
кâ
...
бр
...
кâ
брата
,
јесам
,
баш
кâ
брата
...
А
свет
...
тхе
...
—
А
шта
јесам
оно
поручити
Јов
и
Станојла
да
ти
јавити
кад
бити
на
стража
?
—
ја
,
вала
,
ништа
.
Кажем
ти
:
свет
...
—
А
јесам
ли
се
сав
овај
заклети
ономад
с
ти
,
да
хтети
ти
помоћи
да
ја
убити
?
—
Ко
,
зар
ја
?
—
викнути
Паја
.
—
не
дати
бог
!
ја
још
велим
,
брата
,
да
ти
чувати
кâ
један
свој
...
—
Ко
тај
изнети
?
—
викнути
трећи
.
—
Шта
она
ту
испитивати
...
она
њихов
!
—
викнути
Пантовац
—
још
она
наћи
адвокат
...
лећи
,
бре
!
—
подвикнути
затим
Сретен
,
који
се
очас
пружити
по
откос
.
у
рука
Пантовчевој
одједном
се
наћи
витак
дреновак
,
који
одједном
фијукнути
у
ваздух
и
стати
да
падати
по
Сретен
као
град
.
после
први
ударац
Сретен
се
само
увијати
,
бледети
и
мрштити
се
,
али
на
шести
ђипити
,
као
игла
убрати
,
клечати
на
колено
и
закукати
из
сав
глас
:
—
јаој
,
кукавац
,
ђе
погинути
!
не
,
кумити
тај
бог
...
Пантовац
он
само
гурнути
левак
,
па
опет
продужити
,
не
освртати
се
на
његов
очајан
запомагање
.
кад
навршити
тридесет
ударац
,
одујмити
,
а
Ђурица
прићи
и
сагнути
се
над
Сретен
,
па
он
превући
оштар
ножић
преко
средина
ухо
,
смешити
се
:
—
овај
,
знати
,
да
ја
се
сећати
...
Нећу
да
ти
кварити
ухо
,
јер
јесам
оженити
,
али
нек
стајати
резница
,
да
не
дизати
рука
на
људи
,
који
ти
ништа
не
чинити
.
—
А
ви
—
обрнути
се
по
тај
осталима
,
који
од
страх
једва
стајати
на
нога
—
сад
ви
праштати
,
а
други
пут
ви
не
гинути
куршум
у
леђа
.
сад
ићи
,
па
причати
какав
јесам
уцена
добити
за
глава
Ђуричин
.
за
овај
се
обрнути
и
он
и
Пантовац
и
полагано
се
удаљити
низ
раван
ливада
,
а
повезати
косач
,
не
двоумити
много
,
разбегнути
се
по
кукуруз
,
бојити
се
да
се
разбојник
не
присетити
и
не
повратити
.
Ђурица
с
Пантовцем
ударити
поток
,
који
протицати
испод
Дикић
кућа
,
где
јесам
оставити
Станка
на
боравиште
.
јавити
јесам
Јов
Дикић
да
она
спрема
ручак
.
кад
изићи
на
чисто
поље
,
који
пресецати
поток
,
угледати
коњаник
,
с
који
јесам
се
морати
срести
.
Ђурица
познати
поп
.
—
Поп
!
—
рећи
он
,
и
сенка
неки
детињи
стид
прелетити
он
преко
лице
,
али
он
брзо
одагнати
осећање
,
који
он
не
бити
пријатно
,
па
рећи
Пантовцу
:
—
ако
ја
застати
са
он
,
ти
ићи
напред
,
па
ја
чекати
у
шибље
.
—
Шта
хтети
сад
с
поп
?
—
промрмљати
овај
незадовољан
,
јер
бити
гладан
,
па
хитати
на
ручак
.
—
Ништа
,
мора
,
ићи
ти
!
—
одговорити
Ђурица
збунити
.
и
поп
она
бити
угледати
поиздаље
,
али
видети
да
се
морати
срести
,
немати
куд
,
но
продужити
права
к
она
.
—
помоћи
бог
,
деца
!
—
рећи
он
још
на
корак
два
пред
она
.
Пантовац
се
још
више
потуљи
,
обор
глава
и
некако
неодређено
махнути
рука
поред
ухо
,
што
се
моћи
узети
као
да
скидати
капа
,
а
моћи
јесам
изгледати
и
као
да
се
чешати
иза
ухо
.
Ђурица
врло
пристојно
скинути
капа
,
смерно
прићи
рука
свештеников
и
осетити
како
он
опет
малопрешњи
црвенило
наилазити
на
лице
.
—
Хоћеш
у
село
,
попа
?
—
рећи
он
благо
,
као
обичан
сељак
,
који
јесам
,
ићи
с
рад
,
срести
свој
свештеник
.
—
Хоћу
ја
—
одговорити
поп
,
освртати
се
на
Пантовца
,
који
већ
бити
проћи
.
—
сиромах
Или
изгубити
детенце
...
А
ко
ти
јесам
онај
...
ваљад
’
Пантовац
?
—
ја
—
рећи
Ђурица
и
намрштити
се
мало
,
али
се
по
његов
израз
не
моћи
прочитати
да
ли
он
јесам
непријатно
тај
питање
или
он
јесам
непријатан
јесам
Пантовац
.
—
Баш
ја
једнако
мислити
код
кућа
,
никако
не
моћи
из
глава
да
ти
избити
...
Шта
тај
бити
с
ти
,
Ђура
?
...
ја
јесам
ти
крстити
и
једнако
јесам
ја
пред
очи
расти
,
па
јесам
баш
мислити
и
радовати
се
каки
хтети
бити
ваљан
момак
.
истина
,
отац
те
,
бог
до
он
простити
,
јесам
никакав
добра
учити
...
тај
се
већ
знати
,
моћи
да
ти
јесам
криво
и
ако
ти
јесам
отац
,
али
,
брата
,
тај
јесам
ја
изгледати
друкчији
...
—
е
,
мој
попа
...
шта
хтети
,
такав
ја
јесам
,
ваљад
’
судбина
...
мало
од
отац
,
мало
од
други
,
па
...
ето
!
...
—
одговорити
он
уздахнути
.
—
То
јесам
,
тај
јесам
,
знати
ја
...
тај
други
учитељ
,
тај
јесам
твој
душман
...
тај
јесам
бити
...
ти
јесам
моћи
бити
красан
домаћин
и
радник
,
али
тај
они
навести
на
клизав
пут
.
па
сад
морати
да
она
аргатовати
,
да
метати
глава
у
торба
ради
њихов
корист
.
Ђурица
,
погнут
глава
и
блед
лице
,
слушати
овај
необичан
реч
,
који
исказивати
и
неки
његов
тајни
помисао
.
и
он
јесам
долазити
сав
тај
на
памет
,
али
он
никад
не
бити
у
стање
да
иставити
такав
мисао
јасно
и
да
помислити
дубље
о
она
.
А
сад
,
кад
јесам
чути
готов
,
исказан
мисао
,
она
он
уплашити
,
јер
појмити
да
јесам
мисао
истинит
и
правилан
.
»
јесам
,
зацело
,
ја
радити
,
а
они
све
односити
и
живити
од
мој
глава
«
...
—
ти
отимати
од
други
—
продужити
поп
,
видети
да
он
Ђурица
слушати
—
да
бити
моћи
она
што
више
дати
.
Убијаш
,
рећи
,
или
упропашћивати
поштен
свет
,
па
давати
она
,
који
јесам
ти
упропастити
...
А
кад
доћи
до
густ
,
онда
хтети
она
бити
први
посати
да
ти
убити
,
да
бити
себе
сачувати
,
и
да
узети
уцена
за
твој
глава
.
готово
плашљиво
,
раширен
очи
Ђурица
погледати
поп
.
овај
страшан
мисао
,
који
он
досад
не
доћи
на
памет
,
поразити
он
као
гром
.
он
гледати
у
мирно
и
благо
свештеников
лице
,
очекивати
други
реч
,
који
бити
ублажити
или
преиначити
тај
страшан
мисао
,
али
поп
нарочито
застати
,
да
бити
се
тај
мисао
што
боље
и
дубље
укоренити
у
он
.
—
како
...
зар
тај
моћи
да
бити
?
...
—
промуцати
Ђурица
.
—
хе
,
мој
синак
...
да
јесам
тај
,
што
ти
радити
,
какав
добро
,
зар
не
бити
и
твој
отац
тај
радио
!
...
А
он
јесам
,
видити
,
други
јатаковати
и
од
други
живети
...
ја
знати
десетина
људи
,
који
јесам
ти
твој
пријатељ
измамити
у
гора
,
терати
она
да
отимати
од
народ
за
њихов
рачун
,
па
она
после
поубијати
и
узети
велик
уцена
за
њихов
глава
...
—
ама
,
попа
,
шта
велим
ти
?
...
о
који
ти
говорити
?
Знаш
ли
...
—
знати
ја
добро
,
не
бојити
се
,
синак
.
знати
и
деца
сеоски
ко
ти
упропастити
,
а
да
не
знати
ја
,
који
већ
триестак
и
неколико
година
гледати
шта
се
радити
по
овај
околина
...
и
знати
ли
још
шта
?
за
овај
мој
реч
,
кад
бити
она
ма
који
други
казати
,
ја
знати
шта
бити
ја
снаћи
после
неколик
дан
;
а
видити
,
ја
она
ти
говорити
слободно
,
не
бојити
се
ништа
...
Видиш
да
ти
добро
познавати
...
да
јесам
рђав
човек
...
одједном
,
као
плаховит
поводањ
,
по
Ђурица
се
разлити
неки
нежан
и
сладак
топлина
,
а
уз
груда
он
поћи
нешто
врео
и
необично
,
застати
у
грло
он
,
па
заголицати
он
нос
,
вилица
и
очи
,
и
он
осетити
да
он
се
очи
влажити
,
а
вилица
дрхтати
...
неки
стар
и
сладак
,
веома
необичан
успомена
из
детињство
сенути
он
кроз
глава
,
сетити
се
како
јесам
некада
дете
плакати
,
и
сад
он
се
учинити
да
осећати
онај
исто
,
што
јесам
и
у
детињство
осећати
;
учинити
он
се
да
јесам
и
он
јесам
онакав
исти
,
какав
јесам
и
у
детињство
бити
...
откада
памтити
за
себе
,
никада
он
још
ники
јесам
тако
отворено
у
душа
загледати
...
и
такав
вера
,
такав
поверење
у
он
,
разбојник
!
...
Човек
говорити
пред
он
оно
,
за
што
бити
моћи
изгубити
глава
...
»
али
знати
да
јесам
рђав
човек
!
...
«
—
о
,
попа
,
да
знати
како
ја
јесам
тај
...
ники
ја
досад
јесам
тако
говорити
...
а
ја
јесам
сав
са
она
,
од
детињство
...
с
отац
...
—
јесте
,
синак
,
знати
ја
.
камо
срећа
да
отац
јесам
ни
видети
ни
запамтити
,
друго
бити
сад
бити
...
такав
срце
не
бити
се
само
покварити
.
али
сад
тај
на
страна
,
па
ја
рећи
шта
мислити
,
докле
хтети
тако
?
Знаш
,
ваљада
,
шта
ти
чекати
напослетку
...
данас
,
сутра
,
кроз
година
,
два
?
...
—
Ништа
ти
ја
не
знати
,
но
живити
тако
од
дан
до
дан
;
а
шта
хтети
бити
и
не
мислити
,
не
смети
да
мислити
...
само
знати
да
јесам
пропасти
,
пропасти
сасвим
.
—
Па
што
онда
веза
онаки
девојка
за
себе
,
те
и
она
упропастити
,
болан
брајко
?
—
То
не
знати
,
попа
,
срећа
ја
.
како
се
тај
десити
,
ни
јесам
не
знати
.
као
да
ми
неки
ветар
занети
,
те
се
закрлеписмо
један
за
други
,
не
мислити
ништа
и
не
знати
шта
радити
...
А
сад
ја
јесам
тај
велик
,
тежак
брига
на
врат
...
али
шта
да
радити
,
научити
ја
,
попа
?
—
Само
један
прав
пут
имати
пред
себе
:
да
се
предати
власт
,
да
ићи
на
суд
,
те
да
покајати
стар
грех
,
а
после
већ
...
лако
јесам
.
Неће
ти
стрељати
,
знати
зацело
,
а
кад
се
показати
на
робија
ваљан
,
смањити
тај
казна
.
Издржи
тамо
пет
шест
година
,
па
кад
се
вратити
отуд
,
бити
човек
,
бити
поштен
сељак
и
домаћин
,
живети
на
свој
праг
и
огњиште
.
—
А
она
...
станка
,
шта
хтети
с
она
?
—
хе
,
она
хтети
бити
лако
,
али
напослетку
,
и
она
хтети
се
довести
у
ред
,
сав
хтети
се
довести
у
ред
...
Наћи
хтети
,
зар
,
и
она
себе
други
...
—
А
,
тај
не
моћи
,
тај
никако
не
моћи
.
ето
,
тај
јесам
оно
!
...
први
дан
,
пошто
ја
затворити
,
она
немати
куд
,
а
ја
јесам
не
моћи
оставити
,
па
макар
погинути
.
него
казати
што
друго
:
имати
ли
какав
начин
да
се
ја
не
растајати
,
да
се
склонити
где
,
или
тако
на
пример
нешто
?
...
—
и
Ђурица
жудан
,
ватрен
очи
погледати
свештеник
,
очекивати
повољан
одговор
.
—
знати
шта
мислити
,
синак
.
тај
не
моћи
.
сваки
јесам
,
који
јесам
бивати
на
твој
место
,
тај
покушати
,
па
не
ићи
.
после
неколик
месец
повући
он
опет
неки
сила
у
гора
,
зажелити
он
се
очи
гомила
злато
и
банак
и
...
ето
он
!
—
јесам
,
знати
тај
—
рећи
Ђурица
,
схватати
положај
хајдук
,
који
се
удаљити
од
свој
посао
.
—
Једини
ти
јесам
пут
,
синак
,
да
се
вратити
међу
поштен
људи
—
робија
.
кроз
она
се
моћи
вратити
слободан
.
—
онда
...
ништа
!
...
—
рећи
он
уздахнути
.
—
Тешко
ја
јесам
,
Ђура
,
што
ти
не
моћи
ни
у
шта
помоћи
...
—
како
?
...
хвала
ти
,
попа
,
до
небо
.
тај
јесам
ја
отворити
очи
.
бар
хтети
се
сад
умести
чувати
и
знати
с
ко
имати
посао
.
А
’
вако
,
што
но
казати
,
бити
јесам
ја
повезати
очи
.
Свештеник
он
појмити
.
па
,
хтети
да
он
оставити
баш
на
тај
главни
мисао
,
поздрав
се
са
он
и
кренути
коњ
под
себе
,
а
Ђурица
остати
замислити
,
укочен
поглед
накрај
видокруг
,
откуда
се
помаљати
редак
паучинаст
кудеља
сив
и
беличаст
облачак
...
»
Мораш
да
метати
глава
у
торба
,
ради
њихов
корист
«
—
сетити
се
он
попов
реч
и
,
ићи
полагано
уз
поток
,
стати
да
мислити
о
тај
.
»
А
ја
досад
јесам
на
тај
мислити
,
а
видити
како
јесам
тај
јасно
!
због
шта
се
ја
мучити
и
пропадати
,
због
шта
упропашћивати
толики
свет
,
зар
због
себе
?
—
јок
,
брата
,
јесам
!
...
какав
ја
јесам
вајда
од
тај
.
него
све
због
она
...
донети
пет
стотина
,
они
све
разграбити
,
и
још
морати
да
молити
она
за
који
дукат
.
и
тако
једнако
да
радити
за
она
,
да
упадати
у
сав
велик
кривица
док
...
јесам
,
док
не
доћи
до
густ
,
тако
рећи
поп
,
а
после
...
пљус
по
чела
,
па
узети
још
сто
двеста
дукат
уценити
за
мој
глава
!
.
.
е
хтети
тако
!
«
—
рећи
он
у
себе
,
али
не
бити
у
стање
да
мислити
како
хтети
друкчије
,
кад
хтети
тако
.
»
да
ја
јесам
знати
шта
ли
мислити
овај
Радован
?
ето
,
и
он
јесам
учинити
што
и
ја
,
још
и
горе
,
а
чинити
ја
се
да
јесам
паметан
човек
.
да
ли
он
видити
за
ко
се
ја
мучити
?
Баш
хтети
да
он
питати
,
али
хтети
сад
:
сетити
се
да
ја
јесам
тај
поп
говорити
.
само
знати
један
:
требати
добро
отворити
очи
...
Ча-Вујо
,
повући
хтети
се
клипка
,
па
или
мој
или
твој
глава
!
...
«
»
да
се
предати
,
велим
,
власт
«
—
стати
опет
мислити
.
—
»
Али
како
?
...
рећи
ја
отићи
и
казати
...
тако
,
већ
знати
се
...
они
ја
у
томруке
.
после
испитивати
:
ко
јесам
још
,
ко
ти
чувати
,
с
ко
јесам
ићи
,
ко
јесам
напасти
?
...
и
тако
све
,
па
мучити
и
питати
...
добро
.
после
већ
суд
и
,
рећи
,
робијати
.
А
она
?
...
отац
не
моћи
,
јатак
не
моћи
,
мој
кућа
...
и
горе
!
...
А-ја
!
...
опет
јесам
,
оно
најбоље
:
накупити
пар
,
па
бежати
у
свет
.
да
ја
јесам
само
да
накупити
пет
стотина
дукат
...
али
прво
морати
да
се
платити
јатак
...
Тамо-амо
,
па
опет
:
удрити
,
отимати
!
...
«
XВИ
Нашавши
Пантовца
,
који
већ
постати
љут
ради
тако
дуг
чекање
,
Ђурица
доћи
са
он
до
уречен
место
(
један
трњак
испод
Дикић
кућа
)
,
па
дати
знак
.
испред
кућа
он
одговорити
да
јесам
сав
повољно
,
и
они
се
обојица
пажљиво
провући
кроз
шибљак
и
кукуруз
,
тај
ући
у
кућа
,
где
она
очекивати
Станка
и
добар
ручак
.
један
жена
остати
напољу
да
пазити
хтети
ли
ко
изненада
наићи
,
а
гостити
се
наместити
са
домаћин
у
соба
и
стати
да
ручати
,
причати
о
догађај
са
Сретен
.
после
ручак
донети
Станка
чутура
вино
,
који
јесам
Ђурица
себе
донети
.
Пантовац
засветлити
очи
и
махати
се
чутура
.
—
ох
,
сеја
родити
и
мајка
миљен
,
тај
јесам
ја
још
понајвернија
друга
—
рећи
он
гладити
чутура
по
бок
и
натезати
јесам
.
кад
се
напити
,
пружити
јесам
Ђурица
.
—
натегнути
,
побратимити
,
па
да
ви'ш
како
односити
сав
брига
у
магла
—
рећи
он
сукати
густ
брк
и
гледати
један
ока
Станка
,
који
седити
до
Ђурица
и
невесео
гледати
на
он
.
—
А
што
ја
резилити
пљоска
,
болан
Рака
,
—
рећи
Јова
.
—
зар
она
не
моћи
да
извршити
тај
посао
!
—
хе
,
духати
ли
он
,
јесам
тај
...
она
само
провртети
,
а
чутура
ударити
клин
.
—
Мор
чувати
се
да
не
заклиноше
.
—
стар
јесам
познаник
.
Ха-ха-ха
!
...
—
одговорити
Пантовац
и
стати
да
савијати
цигара
.
настати
кратак
ћутање
.
јова
два
пут
почињати
нешто
да
казати
,
па
се
тргнути
,
као
да
се
домишљати
да
ли
јесам
баш
сад
згодан
време
.
Погледавши
још
једаред
Ђурица
и
видети
он
добро
расположен
,
он
се
одлучити
.
—
Ђура
,
знати
...
ја
бити
требати
пар
.
Баш
ја
јесам
јак
потреба
.
окупити
овај
проклет
дација
...
—
знати
ја
,
не
брати
тај
брига
.
скоро
хтети
имати
послати
,
па
хтети
бити
сав
.
—
ама
јесам
тај
,
него
знати
,
ја
велим
...
како
хтети
рећи
.
.
кад
свршити
посао
,
моћи
ми
шиљати
преко
Вуја
,
него
ми
ти
јесам
поделити
...
ја
,
брата
,
хтети
друкчије
!
—
узвикнути
он
одједном
и
устати
са
столица
,
као
да
се
сад
нешта
присетити
.
—
јесам
,
хтети
да
ја
он
делити
ка
слепац
по
два
дукат
,
а
себе
остављати
стотина
...
—
колико
ти
јесам
дати
Вуја
ономад
?
—
запитати
Ђурица
.
—
свега
досад
пет
дукат
.
Ђурица
се
намрштити
.
Пантовац
упасти
у
разговор
:
—
Па
шта
хтети
,
мора
,
не
знати
човек
куд
хтети
пре
.
јесам
ви
мало
.
само
у
овај
четири
наш
село
имати
тридесет
таки
људи
,
а
још
двадесет
у
други
срез
...
хе
,
духати
ли
он
,
јесам
тај
лако
надавати
.
—
знати
,
Рака
,
али
опет
...
јесам
ни
ви
седети
скрштен
рука
.
ту
јесам
пасти
,
брата
,
много
више
од
хиљада
,
па
ту
имати
и
за
ми
и
за
он
,
а
’
вако
хтети
...
јок
!
...
—
Добра
—
рећи
Ђурица
—
ја
хтети
тај
казати
Вуја
шта
ви
тражити
,
па
сад
видети
.
и
ја
јесам
прав
да
ја
и
побратити
сам
раздавати
наш
људи
,
а
богме
и
за
себе
да
остављати
.
—
ама
што
ви
,
људи
,
не
удесити
са
он
,
па
да
се
знати
шта
јесам
његов
,
а
шта
ваш
.
нек
се
знати
његов
део
од
стотина
,
па
тај
он
јесам
,
а
ви
се
после
са
ми
кусурати
—
рећи
Јова
.
—
да
ви'ш
,
мора
,
ја
се
тај
свидети
—
рећи
Пантовац
и
нагнути
се
к
трпеза
.
—
Али
,
духати
он
матор
,
хтети
он
на
тај
пристати
.
овако
он
односити
три
дело
,
а
један
делити
сав
ми
,
тај
знати
добро
.
А
да
се
погађати
,
он
знати
да
ми
не
моћи
тражити
више
од
четвртина
...
боље
он
јесам
овако
,
па
хтети
ни
пристати
.
—
Па
,
брата
,
кад
он
ви
давати
,
што
да
не
узети
.
и
ја
тражити
три
дело
,
али
ја
не
дати
...
јесам
ли
тако
?
—
Оно
тако
јесам
...
али
тај
јесам
друго
...
бадава
,
хтети
он
!
...
—
рећи
Пантовац
одсечно
,
размислити
мало
.
—
не
ићи
,
сав
јесам
у
његов
рука
...
без
он
ја
не
моћи
ни
мрднути
.
—
То
јесам
мука
,
—
рећи
Ђурица
,
погледати
мимогред
Станка
—
али
опет
,
да
покушати
.
Што
да
ми
двојица
залагати
глава
за
он
,
па
отуд
не
видити
користити
ни
ја
ни
наш
људи
,
но
сав
он
.
па
,
напослетку
...
зар
ја
баш
не
бити
моћи
без
он
?
...
—
хе
,
побра
!
...
да
јесам
он
,
друкчије
бити
се
ти
освртати
око
себе
—
одговорити
Пантовац
,
смешити
се
.
—
Што
,
зар
...
—
зато
,
што
бити
онда
и
потајница
,
и
власт
,
сав
бити
ићи
куд
требати
права
за
ми
,
а
не
бити
ићи
онамо
,
где
сам
знати
да
ми
хтети
наћи
.
—
како
,
па
јесам
ли
ја
хтети
ту
пре
убити
онај
коњаник
?
...
—
А
ко
ти
јесам
крив
,
што
ти
јесам
ићи
на
пушак
.
лен
псето
,
док
не
видити
зец
,
хтети
да
он
тражити
,
али
кад
он
видити
—
Држ
’
се
зец
!
—
опет
хтети
ја
да
покушати
—
рећи
Ђурица
.
—
То
моћи
,
и
ја
хтети
тај
помоћ
,
али
хтети
видети
да
хтети
од
тај
бити
ништа
.
само
пазити
да
он
не
наљутити
—
одговорити
Пантовац
и
дигнути
се
са
столица
.
—
Јова
,
ја
бити
мало
спавати
—
рећи
он
креснути
ока
на
домаћин
,
који
он
појмити
,
па
устати
и
изићи
са
он
.
у
соба
остати
Ђурица
и
Станка
.
Погледаше
се
обојити
,
и
док
она
се
поглед
не
састати
,
мислити
да
хтети
полетети
један
к
други
,
а
кад
сагледати
свој
уплашен
и
забринут
лице
,
оборити
глава
и
заћутати
обоје
.
—
Ђура
,
шта
јесам
овај
?
ја
хтети
полудети
!
...
докле
хтети
се
овако
?
—
рећи
Станка
и
сести
крај
он
на
под
.
—
Што
,
стати
?
—
одговорити
он
и
пребацити
свој
рука
преко
њен
раме
.
—
не
знати
,
али
ја
овако
не
моћи
.
Хоћу
да
бити
једнако
с
ти
,
па
неки
погинути
,
не
марити
,
само
да
не
седити
’
вако
као
у
тамница
.
—
Па
ја
јесам
ти
говорити
да
јесам
лако
...
—
А
што
јесам
ја
остављати
свој
кућа
,
него
да
бити
с
ти
!
—
одговорити
она
,
а
очи
она
севнути
онај
врео
блистав
ватра
.
—
Па
како
хтети
,
кад
не
моћи
друкчије
?
ето
,
јесам
моћи
ићи
са
ја
да
бити
Сретен
,
а
не
моћи
сутра
или
прекосутра
на
похара
.
—
сав
један
,
хтети
да
ићи
,
па
шта
бити
.
он
јесам
привући
к
себе
,
па
она
стати
други
рука
гладити
глава
,
а
у
он
сам
радити
се
чудан
мисао
.
»
Што
ли
јесам
тај
тако
?
«
—
мислити
он
.
—
»
Док
јесам
не
узети
,
чинити
ја
се
веће
од
сунце
и
далек
од
сам
небо
,
а
гле
сад
...
ништа
...
Баш
као
и
онај
чворкови
са
брест
!
«
Ђурица
се
сад
сетити
детињство
.
једаред
опазити
да
се
лећи
чворак
у
један
висок
,
окресан
брест
.
месец
и
по
дан
облетати
јесам
око
тај
брест
,
гледати
како
јесам
се
лећи
,
хранити
и
расти
мали
чворак
,
и
видети
да
хтети
насигурно
одлетети
кад
пораст
.
дрво
јесам
бити
тако
права
и
високо
,
да
се
јесам
моћи
ни
мислити
о
пењање
.
али
један
дан
сав
пет
млад
чворак
бити
у
његов
недра
:
што
јесам
за
он
бити
немогуће
,
други
јесам
ићи
лако
;
други
се
попети
и
повадити
он
чворак
.
с
радостан
срце
отрчати
јесам
кућа
,
однети
свој
леп
мали
чворак
и
показати
она
отац
.
»
пооткидати
она
глава
,
нек
тај
мајка
начинити
паприкаш
«
—
рећи
он
отац
.
он
јесам
учинити
тако
.
и
кад
он
јесам
после
мајка
донети
куван
чворак
,
он
се
чудити
:
шта
се
досад
толико
надати
и
радовати
?
—
Ничему
...
рећи
јесам
тада
јесам
у
себе
.
и
сад
се
сетити
чворкова
...
али
јесам
опет
,
још
јак
и
страстан
,
пригрлити
Станка
,
па
стати
да
јесам
љубити
у
онај
чудан
очи
,
који
некада
ни
погледати
јесам
смести
.
заносан
ватра
љубаван
страст
обузимати
он
све
више
,
и
он
већ
осећати
да
он
Станка
јесам
оно
исто
што
и
чворкови
,
увиђати
да
он
јесам
много
више
за
срце
прирасти
.
»
Шта
хтети
да
мислити
?
видити
да
се
сав
више
пропадати
у
неки
дубина
,
из
који
нем
излаз
...
падати
обојити
и
пропадати
,
па
бар
нек
се
живити
још
овај
мало
време
што
ми
остајати
!
...
«
и
он
осећати
како
он
Станка
грчевито
привлачити
к
себе
,
и
заборавити
сав
брига
и
опасност
овај
свет
.
XВИИ
Ђурица
и
Пантовац
остати
код
Јов
и
на
преноћиште
.
Ђурица
и
Станка
однети
поњава
у
кукуруз
испод
кућа
,
па
ту
,
под
један
кржљаком
,
дивљака
,
наместити
постеља
.
Пантовац
се
завући
међу
крстина
више
кућа
,
а
Јова
са
чељадима
,
као
обично
,
легати
на
двориште
пред
кућа
.
иза
Букуља
појавити
се
сјајно
црвенити
,
као
од
огроман
пожар
,
па
он
се
зрак
размицати
све
више
и
сав
даље
,
док
иза
горе
не
испливати
пун
сјајан
месец
,
те
просути
блед
светлост
најпре
по
врх
дрвеће
и
брег
,
а
после
сав
низак
и
широк
,
док
са
висина
не
осветлити
сав
видокруг
.
Оштар
хладан
планински
ветар
зањихати
лисје
и
врх
кукуруз
,
те
над
глава
сакривен
бегунац
забрујати
чудан
ноћни
песма
,
пун
неки
мио
и
суморан
сет
,
неки
неразумљив
и
блажен
душеван
страх
.
—
Што
јесам
свакад
овако
?
—
прошаптати
Станка
,
грчити
се
и
прибијати
се
уз
Ђурица
,
навлачити
све
више
танак
оштар
поњава
.
—
да
ја
јесам
овако
да
проживети
који
месец
дан
заједно
,
па
после
не
марити
,
нек
погинути
.
—
и
сав
овако
да
сијати
месец
,
да
пиркати
ветар
,
а
ја
да
ћутети
покрити
у
кукуруз
,
јесам
ли
?
—
одговорити
Ђурица
,
пребацити
рука
преко
она
.
—
јесам
,
све
тако
.
—
е
,
стати
,
јесам
ја
за
тај
родити
,
за
такав
уживање
и
одмор
,
него
за
невоља
,
за
вечит
невоља
...
Еј-хај
!
...
—
уздахнути
он
после
неки
тежак
и
горак
мисао
.
сан
стати
да
она
обузимати
обојити
,
и
они
заспати
.
пред
зор
,
кад
стати
звезда
један
по
један
да
се
гасити
и
неки
нејасан
бледило
да
се
навлачити
по
небо
,
Ђурица
се
тргнути
;
пробудити
он
некакав
шушкање
и
шапутање
,
који
се
чути
озго
,
од
двориште
.
сести
на
постеља
,
дохватити
пушак
,
па
стати
да
слушати
.
и
Станка
се
пренути
,
па
видети
он
тако
на
опрез
с
пушак
,
скочити
уплашено
.
—
Шта
јесам
тај
?
—
запитати
она
полугласан
,
освртати
се
око
себе
.
—
пст
,
не
говорити
!
—
прошаптати
Ђурица
,
па
се
подигнути
на
нога
.
перје
кукурузни
зашуштати
и
затим
се
чути
тих
звиждање
,
који
највише
подсећати
на
пиштање
ухваћен
миш
.
Ђурица
дахнути
душа
,
одговорити
исти
знак
и
задовољно
,
после
безузрочна
страх
,
сести
на
постеља
.
—
Што
ли
јесам
тај
Јова
поранити
?
—
рећи
он
.
—
А
ја
мислити
друго
...
—
и
ја
мислити
...
—
одговорити
Станка
,
али
ни
она
не
исказати
свој
мисао
,
који
се
,
без
сумња
,
тицати
жандарм
...
кроз
кукуруз
приближавати
се
и
провлачити
се
три
човек
,
који
необично
изгледати
у
овај
полутама
.
Ђурица
нехотице
обузети
језа
;
он
опружити
пушак
и
стати
да
се
привлачити
крушка
.
—
Јова
,
јесам
ли
ти
?
—
запитати
он
полугласан
,
кад
се
они
из
кукуруз
приближити
.
—
ја
јесам
,
наш
јесам
...
—
убрзати
Јова
с
одговор
,
видети
пружен
пушак
.
за
он
ићи
Пантовац
и
још
један
човек
,
у
ко
после
Ђурица
познати
Вујов
синовац
,
младић
.
—
Шта
јесам
?
—
запитати
Ђурица
устајати
.
—
Брже
,
побра
,
духати
ли
он
...
данас
хтети
у
зец
—
рећи
Радован
смејати
се
и
чешати
потиљак
.
—
Потер
!
...
Вуја
послати
овај
...
—
одговорити
Јова
.
—
казати
ти
чика
да
бегати
на
Корушац
сав
троје
,
чим
ви
наћи
—
проговорити
младић
брзо
,
дисати
нагло
после
уморан
и
дуг
пут
.
—
Чим
сванути
,
кренути
се
цео
срез
осим
наш
село
...
још
синоћ
јесам
сав
скупити
и
сад
јесам
ту
негде
близу
.
—
Хоће
ли
сав
права
овамо
?
—
запитати
Ђурица
,
тражити
око
себе
капа
,
осећати
да
он
нога
дрхтати
од
овај
изненадан
глас
.
—
јок
,
један
хтети
на
Радованов
село
и
Брезовац
,
а
други
хтети
овамо
.
овај
хтети
се
скупљати
испод
Букуља
,
али
место
јесам
одредити
.
Чико
се
бојити
да
не
бити
дигнут
и
качерски
срез
,
па
велим
да
добро
пазити
кад
наићи
на
Качер
...
казати
ви
да
се
прикрити
на
Корушац
,
док
не
видити
шта
јесам
бити
са
потера
,
па
онда
ићи
права
Штуловић
.
—
Хоће
ли
ми
он
шиљати
још
ко
?
—
Јавиће
он
све
.
кад
се
свршити
потерати
,
велим
,
бити
згодан
да
одмах
почети
оно
што
јесам
уговарати
.
и
тај
хтети
јавити
.
—
знати
,
знати
...
добро
!
—
одговорити
Ђурица
.
—
ти
сад
гледати
како
хтети
се
провући
,
а
ја
отићи
.
станка
,
спремати
се
!
—
Шта
хтети
се
спремати
,
но
хајде
да
ићи
—
одговорити
она
,
а
у
ока
она
засјати
необичан
радост
.
»
То
јесам
оно
!
Почиње
се
«
—
помислити
она
,
обузети
велик
узбуђење
због
овај
необичан
прилика
.
Радован
обесити
торба
,
у
који
јесам
још
синоћ
спремити
све
што
требати
гладан
и
жедан
путник
,
па
се
онда
сав
троје
окренути
поток
и
пожурити
низ
брдо
.
—
Само
да
прећи
потес
пре
видети
и
да
се
дохватити
река
—
прозборити
Пантовац
забринути
.
—
не
бринути
,
прећи
хтети
—
одговорити
Ђурица
,
па
сав
троје
убрзати
корак
.
кад
стигнути
потес
,
бити
већ
сванути
.
сад
се
морати
ићи
чистина
,
јер
поток
,
кривудати
кроз
њива
и
ливада
,
не
имати
ко
рит
ни
шибље
ни
дрвеће
,
а
и
корито
он
се
бити
готово
изравнити
са
ливада
.
—
овуда
се
морати
трчати
;
нем
шал
—
рећи
Пантовац
.
—
снаха
,
тај
напред
,
па
потрчати
!
—
викнути
он
намрштити
се
и
промрмљати
нешто
у
себе
,
што
не
бити
за
Станка
повољно
.
станка
он
само
погледати
,
па
проћи
напред
и
потрчати
тако
брзо
,
да
Пантовац
,
који
трчати
за
она
,
стати
изостајати
.
—
Лакше
,
не
морати
баш
тако
брзо
—
проговорити
он
.
не
остати
она
више
од
стотина
корак
до
река
.
наједаред
Пантовац
погледати
у
лево
,
па
,
видети
оно
,
шта
се
највише
сад
бојати
,
повикати
:
—
лећи
!
лећи
!
Станка
не
појмити
одмах
на
ко
се
односити
тај
реч
,
па
се
у
трчање
осврнути
и
видити
да
јесам
обојица
прилегнути
по
сам
поток
.
тај
час
и
Ђурица
она
махнути
рука
,
те
она
брзо
легати
,
па
стати
да
се
освртати
око
себе
,
чудити
се
шта
радити
она
двојица
,
кад
никакав
опасност
немати
.
Видећи
да
они
гледати
све
у
лево
,
погледати
и
она
исти
правац
и
—
следити
се
...
тамо
далеко
,
на
крај
потес
,
издигнути
се
велик
го
хум
,
по
који
јесам
се
прострети
зелен
Пашине
Ливада
.
по
врх
хум
видити
се
јасно
гомила
сељанин
,
са
бео
кошуља
и
црн
гуњ
и
јелек
,
како
се
журно
примицати
к
село
.
видити
се
и
коњаник
,
који
се
спуштати
кос
,
идући
пред
она
.
Пантовац
чекати
да
потерати
сићи
у
долина
,
да
он
се
изгубити
из
очи
,
те
да
се
онај
неопажен
дохват
река
.
тако
јесам
бити
много
поуздан
,
но
да
она
опазити
потера
и
да
се
кренути
одмах
за
она
.
Рачун
јесам
бити
добар
.
Чим
потера
сићи
са
хум
и
запасти
у
долина
,
бегунац
поскакати
и
за
један
тренут
дохватити
се
река
.
—
е
,
данас
јевтин
проћи
—
рећи
Пантовац
,
умеравати
ход
.
—
ха
,
снаха
,
духати
ли
он
!
...
Шта
велим
сад
?
—
ја
,
вала
,
ништа
;
а
видити
да
се
ти
више
од
ја
плашити
.
—
како
тај
?
—
Шта
јесам
полегати
кâ
зец
,
кад
јесам
људи
далеко
од
ми
.
—
Ха-ха-ха
...
—
насмејати
се
хајдук
.
—
Мор
ти
јесам
жесток
од
мој
побратим
.
Чујеш
,
да
повести
и
она
на
похара
.
Ђурица
се
насмејати
и
погледати
Станка
.
—
она
тај
и
тражити
једнако
—
рећи
он
.
—
Па
леп
,
болан
.
ето
,
ја
хтети
кидисавати
на
деца
и
укућанин
,
а
ти
са
она
држати
и
нападати
газда
.
—
То
хтети
—
одговорити
Станка
.
—
ја
хтети
ви
само
пратити
,
а
ви
вршити
ваш
посао
без
ја
.
—
Па
шта
хтети
ти
за
тај
време
да
радити
?
—
Ништа
,
чекати
ви
негде
у
поток
или
у
шума
.
—
А
,
тако
бити
и
мој
баба
,
да
јесам
жив
,
моћи
хајдуковати
...
—
стајати
!
—
викнути
Станка
,
освртати
се
око
себе
,
као
да
тражити
какав
оружје
.
—
Стана
де
,
да
ти
показати
ко
личити
на
твој
баба
—
додати
она
,
сагињати
се
да
дохватити
камен
са
поток
...
—
Хајд
да
се
измицати
!
—
проговорити
Пантовац
сасвим
други
глас
,
желити
да
прекратити
непријатан
спор
у
овакав
време
,
где
јесам
драгоцен
сваки
тренутак
.
сав
троје
прећи
река
,
дохватити
се
густ
кленовички
шум
,
који
се
пружити
до
близу
Качер
и
пожурити
да
се
што
пре
дохватити
руднички
огранак
,
који
јесам
у
други
округ
,
где
хтети
,
без
сумња
,
бити
изван
сваки
опасност
.
Кленовичка
шум
пружити
се
по
један
дуг
страна
,
који
јесам
испресецати
јаруга
и
коса
.
бегунац
јесам
сваки
час
морати
да
слазити
у
јаружица
и
опет
да
се
пењати
на
кос
,
који
јесам
се
отегнути
низа
страна
.
бегање
јесам
бити
тешко
и
уморно
,
али
кад
се
бегати
од
велик
опасност
,
онда
се
немати
кад
мислити
о
умор
.
кад
доћи
испод
голога
преседластога
превој
,
који
се
прелазити
отуд
из
Шумадија
у
руднички
крај
,
бегунац
се
зауставити
на
један
стрм
кос
,
који
бити
обрасти
густ
гора
и
шибље
.
требати
она
јесам
одморити
се
и
душа
дахнути
,
јер
она
умор
савладати
.
Завукоше
се
у
густ
шибљак
и
поседати
један
до
други
.
Пантовац
одмах
извадити
пљоска
и
натезати
.
—
дед
,
побратим
;
не
знати
како
јесам
овај
добро
за
уморан
човек
—
рећи
он
,
пружати
пљоска
Ђурица
.
—
Мор
оставити
ја
,
јесам
ја
сад
до
тај
—
одговорити
Ђурица
љутит
,
не
гледати
ни
у
ко
.
Пантовац
,
као
чудити
се
и
сажаљевати
он
,
вратити
пљоска
у
торба
.
његов
поглед
као
да
говорити
:
»
ја
не
знати
за
такав
опасност
или
љутња
,
због
који
не
бити
моћи
пробати
овако
леп
мученица
«
.
тада
сав
троје
полегати
и
ућутати
.
Ђурица
,
легнути
на
леђа
,
углед
зелен
и
густ
лисје
буков
,
који
се
раширити
и
висити
пред
његов
очи
,
али
он
оно
сад
изгледати
као
да
јесам
израсти
из
небо
,
па
висити
над
он
.
кроз
лишће
видити
један
бео
усамљен
облак
,
који
пловити
горе
по
чист
плаветнило
,
па
он
изгледати
да
и
он
и
лисје
над
он
пловити
,
и
чисто
осећати
како
промицати
кроз
благ
шумски
хладовина
.
»
Ал
бити
лепо
бити
,
кад
бити
имати
крило
«
—
помислити
он
у
себе
.
—
»
она
,
како
бити
се
летети
.
Легнеш
’
вако
,
а
оно
ићи
,
ићи
,
ићи
...
а
ти
само
лећи
,
махати
крило
и
уживати
...
куд
ли
путовати
онај
облак
и
шта
ли
јесам
тамо
куд
он
ићи
?
рај
или
пакао
?
—
једно
морати
бити
,
јер
знати
,
кад
јесам
оно
попасти
под
запис
говорити
о
рај
и
пакао
,
он
све
погледати
у
небо
.
Шта
ли
јесам
тамо
,
како
ли
се
живити
?
...
куд
ли
хтети
ја
...
а
,
истина
јесам
:
куд
ли
хтети
ја
?
Јамачно
у
пакао
,
хтети
ваљад
’
у
рај
,
кад
јесам
толики
чудо
чинити
.
Ал
ли
хтети
да
пећи
,
бре
!
...
ако
,
вала
,
и
заслужити
јесам
,
а
дотле
хтети
бар
да
гледати
да
заслужити
још
више
,
неки
знати
зашто
се
мучити
...
А
Станка
,
где
ли
хтети
она
?
и
она
хтети
са
ја
...
истина
,
ко
знати
где
ли
хтети
она
?
...
Можда
хтети
и
у
рај
?
...
А
јесам
луд
,
пôс
она
њен
,
у
мало
не
кидисати
на
човек
!
...
Видиш
,
и
тај
се
морати
наредити
,
морати
она
се
нешто
учинити
да
други
пут
тај
не
радити
.
и
ја
онда
на
река
у
мал
’
не
убити
!
...
Чудна
јесам
!
...
само
да
јесам
побратити
не
омрзнути
,
да
јесам
не
моћи
гледати
.
но
,
већ
ја
хтети
тај
удесити
.
А
шта
оно
друго
бити
,
оно
лепо
што
јесам
мислити
?
...
облак
пливати
...
ићи
у
рај
,
а
јесам
,
о
рај
.
ко
ли
јесам
тамо
?
—
мој
тат
извесно
,
а
и
сав
стар
Дражовић
...
истина
јесам
,
више
немати
ми
Дражовић
.
ја
хтети
погинути
,
тај
јесам
већ
извесно
,
а
ја
јесам
последњи
,
деца
немати
...
а
оно
«
...
и
,
као
убрати
,
скочити
и
разгледати
око
себе
,
па
се
нагнути
над
Станка
,
који
он
погледати
као
кривац
покајник
.
—
стати
,
тако
ти
свега
што
ти
јесам
мио
на
овај
свет
,
јесам
л
’
истина
што
јесам
ја
пре
казати
?
—
прошаптати
он
над
она
,
а
у
очи
он
засјати
велик
неизмеран
жудња
.
—
Шта
?
—
рећи
она
зачудити
.
—
Знаш
...
да
јесам
тежак
...
—
одговорити
он
и
поцрвенити
.
она
он
погледати
пажљиво
,
као
да
бити
рад
видети
унапред
:
како
он
мислити
о
тај
,
да
ли
се
радовати
или
он
јесам
криво
?
кад
он
јесам
пре
месец
дан
саопштити
свој
откриће
,
баш
тада
он
одазвати
некуд
,
а
после
никад
не
започињати
говор
о
тај
.
станка
јесам
мрзети
на
овај
свој
стање
,
и
мислити
јесам
досада
да
јесам
и
он
мрско
,
па
хтети
ни
да
говорити
о
тај
.
али
сад
,
овај
блажен
и
срећан
жудња
,
који
се
виђати
на
лице
он
,
као
да
не
долазити
од
мржња
,
већ
напротив
...
—
Што
хтети
ти
лагати
,
зар
јесам
ја
мило
!
—
одговорити
она
и
зачудити
се
,
кад
се
он
намрштити
на
њен
одговор
.
—
Што
ти
јесам
мило
?
—
рећи
он
чудити
се
.
—
зар
јесам
ја
за
тај
...
и
нашто
хтети
ми
деца
,
куд
хтети
она
?
—
како
,
болан
—
прошаптати
он
,
бацати
поглед
на
Пантовца
,
чији
се
груда
одизати
као
мех
.
—
Знаш
да
хтети
да
се
склањати
,
да
се
негде
настати
,
па
да
живити
...
у
тај
мах
нешто
шушнути
више
њихов
глава
.
они
не
опазити
,
али
Пантовац
лагано
подигнути
глава
и
ослушнути
,
па
,
кад
се
шуштање
поновити
,
он
скочити
и
пружити
пушак
.
и
они
обојити
поустајати
и
погледати
уплашено
из
свој
заклон
.
Шуштање
долазити
озго
,
са
врх
страна
и
са
више
место
,
из
шта
они
закључити
,
да
горе
ићи
људи
или
стока
—
да
се
бежати
са
кос
:
овај
јесам
нешто
опасно
—
рећи
Радован
.
Подизаше
се
и
журно
сићи
у
јаружица
,
који
јесам
горе
при
врх
имати
два
крак
,
управо
два
провалија
.
Вис
саставак
опазити
најпре
један
,
затим
више
бео
сеоски
кошуља
,
угледати
и
понеки
пушак
.
сад
јесам
бити
сумња
да
јесам
опкољен
потера
.
остајати
она
још
само
потес
,
где
она
јесам
,
на
онај
чистина
,
најлакше
погодити
из
пушак
,
и
река
који
кривудати
између
потес
и
шум
.
али
ко
знати
да
јесам
ланац
од
потера
већ
сићи
до
река
.
имати
јесам
,
дакле
,
још
само
два
начин
:
или
да
опет
ударити
река
,
где
јесам
моћи
наићи
на
потера
,
или
да
се
завући
ту
негде
у
шибљак
и
да
ћутети
,
па
,
ако
она
опазити
потерати
,
да
скупо
продати
свој
глава
...
—
Шта
хтети
сад
?
—
рећи
Ђурица
бледети
,
освртати
се
плашљиво
око
себе
.
—
Видиш
ли
сад
!
—
викнути
љутит
на
Станка
.
—
ја
ти
лепо
ономад
велим
да
ти
водити
у
Војковце
...
—
оставити
тај
!
—
прекинути
он
Пантовац
.
—
зар
не
видити
да
се
морати
гинути
.
»
Шта
тај
велим
он
?
какав
погибија
?
ко
хтети
да
гинути
?
јесам
,
ја
хтети
да
гинути
и
...
и
ја
хтети
да
погинути
!
«
...
—
помислити
Ђурица
,
па
стати
још
пажљив
да
ослушкивати
онај
значајан
шушкање
.
—
да
бегати
низ
река
—
рећи
он
готово
нехотичан
,
тек
само
да
што
казати
и
да
говор
одагнати
страх
,
који
он
обухватати
.
—
Хајд
,
вала
;
једном
се
мрети
!
—
одговорити
Пантовац
,
севати
очи
бесно
.
—
подавати
и
она
што
у
рука
—
рећи
он
загушен
глас
,
гледати
на
појас
Ђуричин
.
Ђурица
извадити
револвер
и
дати
он
Станка
,
па
онда
окренути
јаруга
к
река
.
тек
што
корачити
два
три
пут
,
а
озго
више
провалија
неки
повикати
из
сав
глас
:
—
Ена
она
!
пуцати
!
одмах
затим
разлегати
се
пуцањ
и
више
она
прозвиждати
куршум
.
као
да
тај
бити
сигнал
усамљен
и
успаван
гора
да
оживити
.
одједном
се
сав
гора
проломити
од
вика
и
пуцање
.
Куршуми
стати
да
летити
и
звиждати
око
она
и
више
она
,
откидати
грана
,
који
лако
падати
пред
нога
она
.
понегде
куршум
лупити
у
буков
дебло
,
и
ту
се
одједном
забелити
влажно
дрво
.
бегунац
потрчати
из
сав
снага
,
онако
,
као
што
моћи
потрчати
човек
,
који
бежати
од
смрт
и
знати
да
он
само
нога
моћи
помоћ
.
напред
трчати
Ђурица
,
прескакати
лак
еластичан
скок
сав
препона
,
који
он
бити
на
пут
.
у
десни
,
опружен
низ
се
рука
,
држати
положен
пушак
,
а
у
леви
,
стегнути
револвер
,
прескакати
рупа
и
камење
низ
јаруга
,
док
не
окренути
река
дубок
корито
,
који
бити
обрасти
густ
шибље
и
врбак
.
за
он
,
све
у
стопа
,
трчати
Станка
,
погледати
чешће
у
лево
,
откуд
се
чути
викање
и
пуцњава
.
Пантовац
,
тежак
и
тром
,
изостајати
све
више
од
она
,
али
и
он
живо
скакати
,
стајати
делити
стопала
на
скок
.
—
пуцати
!
не
дати
!
уа
!
—
викати
стотина
грло
.
—
грести
...
грести
...
грести
...
—
праштити
пушак
по
зелен
густ
гора
.
—
лево
!
стран
!
за
она
!
—
викати
кмет
.
и
цео
,
дуг
ланац
луд
,
збијати
се
у
гомила
,
јурити
на
низак
страна
да
пресећи
пут
зликовац
и
да
она
стигнути
.
али
над
провалија
застајати
сав
и
,
у
онај
узбуђење
,
не
могућ
трчати
даље
,
а
не
знати
шта
да
се
радити
,
окупити
опет
сав
у
пуцање
и
вика
.
—
около
!
заобилазити
!
—
викати
кмет
,
и
гомила
се
двоје
:
један
трчати
уз
брдо
да
обићи
провалија
,
па
да
опет
слазити
пред
бегунац
,
а
други
се
враћати
натраг
да
сићи
к
река
,
па
да
трчати
за
бегунац
.
и
један
и
други
викати
из
глас
.
овај
вика
помоћи
бегунац
.
Пантовац
једнако
ослушкивати
и
одмеравати
ухо
докле
се
потерати
растегнути
,
па
,
кад
опазити
да
сав
вика
сав
више
остајати
иза
она
,
засијати
он
очи
радосно
,
јер
појмити
да
јесам
искочити
из
ланац
и
да
јесам
,
према
тај
,
побећи
од
опасност
.
кроз
четврт
час
хајдук
прегазити
Качер
више
гвозден
бранити
и
дохватити
се
густ
руднички
огранак
.
XВИИИ
—
Наслеђе
,
господа
мој
,
велик
јесам
и
важан
чињеница
у
,
тако
рећи
...
у
тај
питање
—
говорити
апотекар
пред
Јанков
пивница
свој
присан
»
пријатељ
,
партнер
,
суграђанин
и
осталој
булумента
наш
град
«
,
како
он
тај
велим
.
—
Али
јесам
прилика
и
околност
,
у
који
човек
егзистирати
,
од
пресудан
,
тако
рећи
...
утицај
...
—
Шта
ту
дробити
—
упасти
он
жучно
у
реч
месни
учитељ
,
који
се
,
док
апотекар
састављати
свој
научни
фраза
,
иронично
осмехивати
.
—
да
јесам
ти
твој
отац
боље
васпитати
—
учитељ
јако
нагласити
овај
реч
—
тај
бити
уредно
свршити
школа
и
бити
бити
користан
државни
радник
,
а
не
бити
продавати
чивит
и
сода
по
паланка
.
васпитање
јесам
,
ако
хтети
да
знати
...
—
А
гле'те
милорд
!
—
узвикнути
апотекар
.
—
А
какав
јесам
васпитање
ви
добити
,
ако
се
смети
усудити
да
запитати
,
од
свој
ћаћа
?
какав
јесам
тај
ви
философија
свршити
,
молити
,
и
који
јесам
рад
користан
за
народ
,
мој
или
ваш
?
...
—
зар
се
школа
учити
само
ради
тај
,
да
човек
бити
чиновник
?
—
рећи
срески
шумар
,
и
пренети
поглед
преко
свој
слушалац
,
да
бити
се
уверити
:
делити
ли
и
они
његов
мишљење
.
—
мој
отац
,
као
сељак
,
дати
ја
јесам
васпитање
како
јесам
моћи
—
обрнути
се
учитељ
апотекар
—
и
ја
јесам
учити
онолико
,
колико
јесам
кадар
бити
један
сељачки
имање
да
ја
издржати
.
али
ти
,
господски
син
,
богаташ
...
—
Полако-те
,
мора
,
ви
отићи
на
други
,
—
проговорити
месни
свештеник
.
—
ја
јесам
почети
о
Ђурица
.
Шта
јесам
узрок
,
велим
ја
,
тај
човек
,
који
моћи
онако
да
осећати
,
који
моћи
да
волити
,
који
тражити
свет
црква
да
благословити
његов
брак
,
те
такав
човек
,
велим
,
чинити
онаки
покора
и
злочинство
и
на
ономадашњи
и
јучерашњи
похара
?
који
велим
да
јесам
он
на
тај
нагнати
прилика
и
околност
,
а
учитељ
,
као
што
видити
,
налазити
да
јесам
сав
тај
крив
васпитање
.
али
рећи
ви
ја
,
драгановићи
мој
,
са
шта
толики
други
свет
отићи
у
гора
?
зар
не
видити
да
већ
постајати
обичај
:
чим
ко
мало
потесни
око
врата
,
он
домчати
шоца
у
рука
,
па
хајд
’
у
гора
.
тај
ви
ја
рећи
...
А
ја
,
у
колико
моћи
да
мислити
,
рећи
бити
,
да
хтети
тај
бити
узрок
наш
крајњи
немар
према
вера
и
црква
,
рећи
бити
...
—
пардон
!
—
викнути
апотекар
.
—
ако
јесам
бити
тако
срећан
,
да
схватити
драгоцен
мисао
уважен
господин
поп
,
ја
се
чинити
...
ја
бити
рећи
да
он
навраћати
вод
на
свој
воденица
,
исто
онако
,
као
што
тај
чинити
учитељ
.
ја
ви
опет
велим
,
господа
:
прилика
и
околност
.
узети
ви
овај
:
јесам
ли
Ђурица
спремати
из
мален
за
хајдук
?
—
јесам
.
јесам
ли
...
—
ја
шта
јесам
радио
,
но
се
спремати
...
—
упасти
он
учитељ
у
реч
.
—
пардон
,
не
прекидати
ја
.
јесам
ли
он
непрестано
,
радити
свој
сељачки
посао
,
замишљати
себе
као
хајдук
?
—
јесам
.
А
да
ли
јесам
помишљати
на
поштен
живот
,
на
женидба
,
на
кућење
,
на
рад
?
—
одрећи
он
тај
,
ако
моћи
!
дакле
,
случајно
учинити
један
погрешка
и
бити
лош
срећа
,
тај
он
власт
ухватити
,
па
,
бојити
се
ваљда
горих
јад
,
дати
чистац
...
—
сав
јесам
тај
трица
и
кучина
!
умешати
се
Живко
писар
,
стар
полицајац
.
какав
прилика
и
воспитаније
,
какав
бакрач
!
ехе
...
казати
...
—
ту
се
Живко
мало
искашљати
,
да
бити
наћи
што
згодан
реч
за
свој
мисао
.
—
Поп
имати
права
,
казати
ја
...
али
тај
јесам
све
.
него
јесам
пасти
углед
власт
,
ја
,
брата
,
углед
власт
јесам
пасти
.
јесам
,
казати
...
А
ја
бити
он
на
точак
чим
врднути
,
па
да
ви'ш
онда
бити
ли
се
сећати
хајдуковање
!
ја
—
завршити
он
и
Дубока
повући
из
ћилибарски
муштикла
.
—
варати
се
,
господин
—
одговорити
он
апотекар
.
—
кад
јесам
беснети
по
овај
крај
Јевђовић
,
Сарић
и
други
,
тада
јесам
ауторитет
власт
бити
на
максималан
висина
,
па
јесам
опет
они
чинити
покорити
.
А
пре
тај
метал
јесам
и
на
точак
,
и
тада
јесам
бити
оваки
разбојник
.
али
шта
јесам
одвести
у
хајдучија
и
Јевђовић
и
Ђурица
и
толики
свет
?
...
—
Баш
да
ви
казати
и
ја
један
—
рећи
Дмитар
књижар
,
пошто
се
искашљати
и
протрљати
међу
прст
сав
дебео
златан
ланац
о
врат
.
—
ви
сав
погађати
,
али
,
простити
,
с
један
страна
.
сав
тај
јесам
тако
као
што
ви
сав
велим
,
и
сав
имати
права
.
и
тај
хтети
рећи
,
да
сав
тај
узрок
постојати
:
мало
овај
,
мало
оно
,
тек
изићи
како
не
ваљати
.
А
сад
,
зашто
јесам
толики
народ
нагрнути
у
хајдук
?
—
То
он
јесам
,
брата
,
у
крв
...
таки
он
јесам
поган
крв
:
чим
што
мало
,
он
у
гора
.
тај
јесам
један
.
А
за
Ђурица
рећи
бити
да
хтети
учитељ
имати
највише
права
.
отац
он
јесам
научити
зао
,
а
он
се
потрудити
да
претећи
отац
.
Што
не
отићи
у
гора
толики
његов
вршњак
из
село
?
зато
,
што
она
родитељ
јесам
учити
да
красти
и
отимати
,
но
да
радити
и
,
што
но
вео
,
да
живити
поштено
.
ја
како
,
брата
!
мој
дете
хтети
бити
хајдук
.
А
зашто
?
—
зато
што
пазити
на
сваки
његов
корак
...
—
Добра
велим
,
Дмитра
—
одговорити
он
свештеник
.
—
То
и
ја
казати
.
неки
сваки
водити
брига
о
свој
деца
како
требати
,
па
хтети
бити
хајдук
,
или
она
бар
хтети
бити
овако
много
.
А
да
ли
ми
јесам
баш
тај
у
крв
—
бог
хтети
он
знати
.
Нешто
не
знати
како
јесам
сад
по
други
земља
,
али
држати
да
свуд
имати
тај
зло
.
—
о
,
те
како
!
—
рећи
апотекар
.
—
бандит
јесам
велик
зло
у
сав
држава
...
—
бог
с
ти
,
Коста
,
шта
јесам
ту
крив
бандист
?
—
викнути
Лаза
терзија
,
који
јесам
у
млад
година
,
испитивати
свој
подобност
,
носити
добош
у
војни
банда
.
—
Ох-хо-хо-хо
...
—
слатко
се
насмејати
апотекар
.
—
бандит
,
господар-Лазо
,
тај
хтети
рећи
разбојник
—
на
стран
језик
.
А
уважен
господа
бандист
неки
јесам
слава
и
част
!
...
А-а
,
господин
капетан
,
част
ми
јесам
...
и
овај
прилика
,
као
и
сваки
...
—
рећи
он
,
дизати
свој
»
шлафкапу
«
и
поздрављати
капетан
,
који
нешто
туробан
изглед
доћи
међу
друштво
и
сести
.
—
Добра
јутро
!
—
поздравити
се
капетан
,
седати
за
сто
.
—
Чујем
ја
још
из
соб
,
да
се
овде
претресати
велик
философија
.
—
не
замерити
скроман
и
миран
грађанин
—
продужити
апотекар
—
што
се
у
оскудица
здрав
душеван
храна
наслађивати
полициски
билетен
,
који
она
ваш
господство
тако
ревносно
снабдевати
.
да
јесам
Ђурица
и
ви
,
не
знати
шта
бити
радити
од
дуг
време
.
—
А
,
и
тај
хтети
Ђурица
скоро
скинути
с
врата
.
не
знати
само
који
ли
јесам
тај
од
његов
долијати
.
—
Шта
,
имати
ли
извешће
од
синоћ
?
—
Ништа
нов
.
један
јесам
од
нападач
погинути
,
а
Никола
јесам
досад
умрети
.
не
знати
само
шта
хтети
бити
с
деца
.
Чекам
извести
сваки
час
.
—
е
њихов
јесам
дрскост
прећи
сваки
мера
.
за
два
дан
два
разбојнички
похара
!
—
рећи
свештеник
.
—
и
јуче
изјутра
онај
случај
у
Кленовик
!
—
одговорити
капетан
.
—
Шта
,
ја
јесам
чути
?
—
повикати
радознао
слушалац
.
—
један
сељанка
,
који
јесам
нешто
оговарати
његов
Станка
,
враћати
се
из
варош
.
он
јесам
ухватити
,
везати
она
рука
,
па
задигнути
сукња
и
кошуља
она
,
те
везати
више
глава
и
пустити
јесам
тако
у
село
.
али
јесам
најгоре
што
јесам
она
,
по
његов
наредба
,
морати
тако
проћи
кроз
цео
село
,
и
ники
јесам
смести
допустити
да
јесам
одрешити
,
док
не
стигнути
свој
кућа
.
—
Па
јесам
ли
све
извршити
?
—
морати
јесам
,
јадница
.
Чекало
бити
јесам
горе
зло
.
—
како
ли
јесам
моћи
ићи
завезан
очи
?
—
кроз
сукња
се
видити
лепо
.
—
говорити
,
господа
,
што
хтети
,
али
ја
опет
велим
:
наслеђе
јесам
важан
чињеница
...
—
отпочети
апотекар
да
развијати
свој
философски
мисао
...
Међутим
догађај
,
који
јесам
се
одиграти
дан
раније
и
који
изазвати
овај
разговор
,
бити
веома
страшан
.
други
дан
после
потера
,
Ђурица
и
Пантовац
,
с
одабран
друштво
,
који
она
јесам
Вуја
спремити
,
ударити
на
бистрички
механџија
усред
бео
дан
,
пред
десетина
сељанин
,
који
се
случајно
затећи
у
механа
.
Секоше
,
мучити
и
тући
механџија
Цинцарин
и
момак
он
синовац
,
узети
он
осам
стотина
банак
и
,
зарезати
он
нос
,
припретити
:
—
ако
чути
да
опет
мучити
сиротиња
кајишарским
интерес
,
убити
ти
на
место
.
сав
сељанин
остати
као
приковати
на
свој
место
;
ники
не
смети
ока
мрднути
,
а
неки
,
из
превелик
усрђе
,
бити
позавлачили
глава
под
клупа
.
кад
отићи
хајдук
,
овај
само
мрдати
нога
,
на
позив
свој
суседа
да
изићи
,
показивати
тај
да
се
не
интересовати
онај
,
што
јесам
иза
њихов
леђа
...
одмах
сутрадан
,
око
заранак
,
исти
друштво
опкола
кућа
Никола
Чолић
,
богат
сељак
из
Грабовац
.
Никола
јесам
бити
на
пут
,
и
разбојник
,
знати
тачно
кад
хтети
се
вратити
,
чекати
он
сваки
тренутак
.
и
сад
јесам
ићи
на
поуздан
добит
,
јер
јесам
знати
да
јесам
Никола
отићи
да
наплатити
облигација
од
двеста
дукат
.
знати
јесам
да
јесам
Николина
задруга
на
рад
у
поље
,
а
код
кућа
бити
само
ситан
деца
са
жена
редара
.
на
вратница
,
куда
хтети
Никола
доћи
,
бити
прикрити
Ђурица
,
Пантовац
и
Новица
.
последњи
двојица
полегати
јесам
у
коров
,
што
јесам
израсти
по
ђубре
близу
вратница
,
а
Ђурица
се
завући
у
витл
шиндра
,
који
јесам
Никола
спремити
за
нов
стаја
.
остати
друштво
заузети
јесам
други
вратница
,
па
један
чекати
уговорен
знак
да
упасти
у
кућа
,
а
други
да
стајати
на
стража
.
Беше
тихо
летњи
вече
.
сунце
се
претворити
у
пламен
кола
са
хиљадама
дуг
и
сјајан
ватрен
палац
,
од
који
се
половина
заклонити
за
висок
гора
,
а
други
половина
блистати
и
прштити
ватра
уз
небесан
свод
,
преливати
се
час
у
ватрен
црвенило
,
час
у
љубичаст
пламен
жутило
.
и
она
густ
измаглица
,
који
се
вазда
виђати
око
залазак
сунчев
,
претворити
се
у
ватра
,
па
блистати
и
треперити
,
заклањати
један
део
сунчан
зрака
.
и
шум
,
и
поље
,
и
брег
,
сав
добити
неки
нов
,
сјајан
и
отворен
бој
...
по
плав
небо
пролетити
јато
задоцнео
птица
,
журити
се
на
ноћиште
...
деца
се
окупити
у
један
угао
пред
вајат
,
цепкати
и
забадати
иверје
у
земља
,
заборављати
све
друго
што
јесам
иза
она
.
један
малишан
са
врх
брдо
,
више
кућа
,
довикивати
мајка
и
јављати
да
не
моћи
нигде
да
наћи
јагњад
,
који
јесам
се
позавлачила
негде
у
папрат
.
Непомузене
овца
блејати
и
,
да
бити
се
зар
шта
забавити
,
штрбну
мало
угажен
трава
и
опет
подигнути
глава
,
очекивати
музара
...
први
вратница
на
ограда
од
воћњак
шкрипнути
,
и
кроз
она
проћи
коњаник
.
тај
се
Никола
враћати
с
пут
.
они
из
заседа
поиздизаше
глава
ослушкивати
,
да
по
глас
познати
,
враћати
ли
се
јесам
Никола
.
»
е
,
још
овај
,
па
квит
!
«
—
помислити
Ђурица
у
себе
,
спремати
нож
и
пушак
за
напад
.
»
Само
да
не
бити
крв
!
...
онај
истина
,
сад
јесам
сав
један
,
али
тек
лакше
ја
јесам
,
кад
се
на
мир
свршити
«
.
—
о
,
Мића
!
—
викнути
Никола
с
пут
,
видети
синчић
на
брдо
.
—
Чујем
—
одговорити
дете
осврнути
се
.
—
јесам
наћи
јагњад
,
синути
?
—
немати
она
нигде
,
славити
ја
!
—
рећи
малишан
застанути
и
као
размишљати
где
ли
јесам
.
—
да
потражити
још
горе
у
зобишту
.
—
Потражи
,
мој
дете
,
па
пожурити
,
—
викнути
Никола
,
сагињати
се
на
коњ
испод
шљива
.
кад
стигнути
пред
вратница
,
сићи
с
коњ
и
почети
да
он
распремати
.
Погледавши
случајно
у
двориште
,
углед
тамо
два
човек
,
од
који
један
утрчати
у
кућа
,
а
други
отићи
к
онај
гомилица
деца
.
»
хајдук
!
...
тај
јесам
оно
страшити
,
од
ко
се
и
дан
и
ноћ
страховати
...
па
,
ето
она
!
...
«
—
помислити
он
,
и
таман
да
се
окренути
и
да
бегати
натраг
,
а
неки
страшан
и
необичан
људи
притрчати
он
,
створити
се
уз
он
,
као
да
изникнути
из
земља
,
и
дочепати
он
снажан
рука
.
коњ
одскочити
у
страна
и
нестати
он
испред
Николин
очи
,
а
он
се
осетити
усамити
,
у
власт
овај
страшан
звер
.
—
пст
,
да
јесам
писнути
!
...
полазити
напред
!
—
викнути
један
од
нападач
,
и
Никола
осетити
јак
ударац
у
леђа
.
—
не
ударати
се
,
молити
ти
,
наредити
се
лепо
...
—
рећи
он
,
ступати
напред
плашљиво
и
збунити
.
утом
дед
завриштати
,
а
у
кућа
закукати
жена
.
»
Шта
тај
она
радити
?
...
откуд
тамо
други
хајдук
?
«
—
помислити
он
,
заборављати
да
јесам
мало
час
јесам
видети
двојица
.
Улазећи
у
кућа
,
Никола
угледати
снаха
како
јесам
необично
присести
код
завала
испод
прочеље
,
дигнути
рука
више
глава
и
преплашено
гледати
зликовац
,
који
стајати
пред
она
с
голим
нож
.
—
пар
дати
!
—
подвикнути
Ђурица
и
замахнути
нож
.
—
Хоћу
,
брата
,
хтети
,
молити
ти
...
ево
на
,
ево
сад
...
—
муцати
он
,
вадити
рубац
испод
појас
,
али
он
нешто
сметати
да
он
одмах
извадити
.
рука
он
тако
дрхтати
,
да
не
бити
у
стање
владати
она
.
дохватити
јесам
прст
за
крај
рубац
,
али
никако
не
моћи
да
он
извући
,
јер
не
знати
шта
да
чинити
с
рука
.
—
Чек
’
,
чек
’
...
ево
сад
...
—
муцати
јадник
једнако
,
претурати
рука
по
појас
.
Ђурица
прићи
,
истргнути
он
рубац
и
развезати
,
па
стати
да
бројити
банкнота
.
за
тренутак
сав
ућутати
,
посматрати
како
Ђурица
невешт
прст
одвајати
један
по
један
лист
папир
.
и
јесам
Никола
се
забавити
тај
посао
и
стати
да
бројити
,
заједно
са
Ђурица
,
један
по
један
банкнота
,
као
да
и
он
интересовати
колико
хтети
се
наћи
новац
у
тај
завежљај
.
—
Хо
,
па
овде
јесам
само
сто
двадесет
дукат
!
камо
ти
још
осамдесет
?
—
рећи
Ђурица
.
—
јесам
,
јесам
,
брата
...
сто
двадесет
равно
...
немати
више
.
—
како
немати
?
Урош
ти
јесам
позвати
да
ти
исплатити
сав
двеста
по
облигација
.
—
А
,
е
тај
јесам
...
али
јесам
све
платити
...
ево
облигација
код
ја
,
па
читати
...
на
она
тај
писати
—
одговорити
Никола
и
стати
да
тражити
по
јелек
.
—
А
,
ево
јесам
!
—
рећи
он
пружати
Ђурица
облигација
.
—
на
она
све
писати
,
све
...
—
Што
ти
јесам
све
дати
...
.
он
његов
!
—
викнути
Пантовац
као
с
неки
права
,
налазити
да
он
јесам
тај
причињен
хотимичан
штета
.
—
немати
,
нем
човек
...
дух
ја
немати
—
правдати
Никола
и
себе
и
свој
дужник
.
—
оставити
сад
тај
—
викнути
Ђурица
.
—
Дај
ја
онај
пар
што
јесам
узети
за
стока
и
јечам
.
—
како
?
јесам
,
браћа
,
јесам
бог
ја
!
...
.
немати
...
—
Шта
немати
...
ти
твој
!
—
викнути
Ђурица
.
—
јесам
ли
о
аранђеловском
вашар
узети
педесет
,
о
пантелијевском
тридесет
,
а
колико
ти
јесам
дати
Дмитар
за
јечам
?
—
за
јечам
?
—
одговорити
Никола
,
чудити
се
тачан
рачун
,
који
он
Ђурица
изнети
.
—
е
јесам
,
бити
јесам
и
тај
,
али
јесам
раздати
по
народ
,
браћа
.
раздати
јесам
до
последњи
пар
,
тако
ја
сам
бог
...
—
Лажеш
,
псина
матор
!
—
викнути
Пантовац
,
па
извити
нож
у
висина
и
ударити
он
Никола
по
глава
.
Никола
осетити
страшан
бол
у
глава
,
и
са
он
заједно
потећи
он
топал
мокар
млаз
низ
потиљак
.
»
гле
,
смрт
!
—
помислити
онај
себе
—
да
се
гинути
!
...
«
и
овај
мисао
он
препородити
,
улити
он
неки
непознат
он
до
сад
снага
самоодбрана
,
који
он
никад
у
себе
не
претпостављати
.
Наиђе
он
неки
црвенкастосива
тама
пред
очи
,
који
он
заклонити
себе
сав
предмет
и
сав
лице
...
он
не
виђати
више
ништа
,
осим
један
једино
страшило
,
који
се
помаљати
из
тај
тама
са
подигнут
нож
.
тај
јесам
страшити
добро
познати
и
разумети
:
да
он
оно
спремати
смрт
,
неизбежан
страшан
смрт
,
без
устанак
,
без
пребол
...
и
ако
сад
он
успети
да
уништити
тај
страшило
,
онда
...
онда
хтети
бити
нешто
други
,
нешто
боље
,
а
шта
—
о
тај
и
не
мислити
...
глава
он
жигнути
још
јаче
,
још
ужасан
,
и
он
некако
механички
,
без
размишљање
,
онако
исто
као
што
се
удављеник
грчевито
хватати
за
слаб
шибљика
,
дохватити
сав
мали
ножић
иза
пас
,
истргнути
он
брзо
и
тако
исто
муњевит
брзина
сјурити
он
онај
страшило
у
груда
.
осетити
само
како
нож
ударити
у
неки
мекота
,
као
кад
он
у
јесен
цепати
бут
говеђи
за
пршута
,
па
после
отићи
тамо
некуд
сав
до
дршка
...
и
потом
углед
како
оно
страшити
необично
отворити
и
раширити
очи
,
као
да
се
нешта
јако
зачудити
,
па
она
преврнути
у
вис
и
онда
он
познати
да
јесам
тај
страшило
хајдук
Пантовац
,
који
се
одједном
опустити
,
и
некако
необично
сести
и
легати
у
ватра
на
прочеље
,
легати
онако
леђа
,
преврнут
очи
,
и
он
почети
разумевати
да
јесам
тај
он
убити
Пантовца
.
али
исти
тренутак
нешто
јако
пукнути
и
он
нешто
тако
јако
ударити
у
слепо
око
,
гурнути
он
,
и
он
се
од
тај
претурити
и
—
умрети
...
А
Ђурица
стајати
над
она
са
пушак
,
из
који
још
излазити
по
мало
дим
,
гледати
она
зачудити
,
не
могућ
појмити
шта
тај
бити
.
»
сад
овај
тренутак
бити
два
човек
жив
,
бити
оваки
исти
као
што
јесам
и
ја
,
и
гле
...
«
Пантовчеву
глава
дохватити
пламен
,
згорети
сав
кос
и
по
кућа
се
просути
задах
...
како
осетити
смрад
спаљен
кос
,
Ђурица
хтети
да
вриснути
,
осврнути
се
пажљиво
по
кућа
,
углед
још
неки
над
онај
,
ко
јесам
он
убити
.
тај
се
снаха
наднети
над
мртав
девер
и
домаћин
,
па
кук
и
нарицати
,
али
Ђурица
не
чути
никакав
глас
,
но
се
само
чудити
откуд
тај
жена
овде
!
и
напослетку
,
угледати
врата
,
један
скок
испасти
из
кућа
и
потрчати
к
први
шума
,
који
он
пасти
у
очи
.
али
,
потрчати
мало
,
обузети
он
неописан
страх
од
самоћа
,
од
себе
сам
и
од
онај
вечерњи
сутон
.
.
застати
и
ослушнути
...
неко
он
се
приближивати
.
А
,
јесам
,
тај
јесам
друштво
,
на
који
јесам
он
бити
заборавити
.
Потрчаше
сав
напред
ћутети
,
а
Ђурица
скакати
пред
сав
,
не
знати
ни
где
газити
,
ни
куда
ићи
,
ни
шта
радити
.
тек
кад
заћи
у
шум
,
умерити
корак
.
у
онај
моћи
,
мрачан
шумски
хладовина
Ђурица
стати
да
прибирати
мисао
.
»
откуд
ја
овај
ићи
?
...
Шта
овај
бити
?
...
А
,
јесам
,
убити
јесам
човек
!
.
.
«
и
при
тај
мисао
стегнути
он
се
срце
и
охладити
,
а
на
душа
он
пасти
неки
тежак
терет
,
неки
велик
бол
,
неки
непојмљив
осећање
,
који
јесам
личити
и
на
кајање
,
и
на
жалост
,
и
на
страх
од
нешта
што
се
не
видити
и
не
разумети
.
неки
нов
,
досад
успаван
осећање
у
он
пробудити
се
и
стати
да
он
гристи
,
да
жећи
као
зубни
бол
...
он
ићи
узверен
поглед
,
страшљиво
управити
у
помрчина
,
отворен
,
осушен
и
врео
усна
,
онако
као
што
болесник
у
врућица
скакати
с
постеља
и
бежати
од
кућа
.
»
за
јечам
?
...
раздати
јесам
по
народ
,
тако
ја
сам
бог
!
...
«
—
понављати
он
у
памет
последњи
Николин
реч
и
изазивати
сав
онај
страшан
слика
,
који
се
мало
час
пред
његов
очи
изређати
,
али
се
сад
сећати
само
Николин
реч
и
последњи
свој
дело
:
кад
јесам
пружити
,
скоро
наслонити
,
пушак
на
слепо
око
и
окинути
.
одједном
Никола
сести
;
нити
он
се
лице
променити
,
нити
се
он
осврнути
,
ни
мрднути
чим
,
него
он
само
одједном
нестати
с
онај
висина
,
на
који
јесам
стајати
,
као
да
јесам
скочити
у
вод
,
и
тако
се
прострети
по
земља
,
пружити
онај
рука
с
нож
ка
прочеље
,
као
да
јесам
имати
са
она
какав
нарочит
намера
.
и
затим
он
пасти
у
очи
широк
Николин
леђа
,
у
сукнен
јелек
,
како
јесам
необично
одскочити
од
земља
.
и
после
се
одједном
наћи
над
он
неки
други
,
као
да
јесам
видети
женски
конђа
,
убрађен
црвенкаст
марама
са
бео
цветић
.
и
више
се
ништа
јесам
сећати
...
А
варош
врити
од
нестрпљење
...
капетан
јесам
напослетку
добити
тачно
извешће
.
кола
са
мртав
Пантовцем
очекивати
се
сваки
час
,
а
појединост
напад
познат
јесам
,
велик
дело
,
сав
.
ипак
се
нестрпљиво
очекивати
писар
Мита
,
који
хтети
сав
догађај
испричати
онако
,
како
јесам
у
истина
бити
.
по
подне
стигнути
кола
са
спроводник
,
писар
и
доктор
.
народ
нагрнути
кола
,
па
нити
ко
моћи
прићи
кола
да
што
видити
,
нити
се
моћи
извући
из
гомила
,
већ
се
дело
маса
радознао
на
род
талас
и
повијати
са
страна
у
страна
,
као
добар
пшеница
под
снажан
ветар
.
велик
мука
имати
срески
послуга
,
док
увести
кола
у
срески
двориште
.
Жандарми
одмах
скинути
Пантовца
и
прострети
он
по
зелен
ледина
.
народ
се
окупити
уоколо
.
на
благ
,
мало
нагнут
равница
лежати
раширен
рука
и
опружен
нога
,
мртав
Пантовац
.
страх
он
бити
погледати
.
густ
кос
он
бити
спалити
и
на
место
она
стајати
још
уковрчен
црн
и
тврд
пурак
,
пепео
од
кос
,
који
он
давати
још
страшан
,
необичан
изглед
.
преко
цео
теме
,
куда
јесам
жандарм
,
дизати
он
ваљада
на
кола
,
збрисати
и
скинути
рука
изгорео
пухор
кос
,
виђати
се
црвен
,
испечен
кожа
,
па
једном
место
напукнути
,
па
ту
зијати
огроман
спржен
рана
.
на
лице
он
не
бити
ни
брк
ни
обрвати
,
већ
наместо
она
стајати
црн
гар
,
по
негде
обрисан
,
те
показивати
иа
тај
место
траг
пламен
.
Очи
он
бити
отворити
,
али
готово
испећи
,
услед
шта
цео
лице
више
добијати
изглед
обичан
трупина
.
с
леви
страна
груда
,
на
чист
бео
кошуља
,
зијати
мали
крвав
рана
,
улепити
усирен
и
запечен
крв
.
—
Што
ти
јесам
човек
,
брата
—
рећи
неко
из
народ
—
кâ
да
јесам
запарати
нокат
преко
месо
,
а
ет
’
...
мртав
!
...
сав
разделити
овај
философски
мисао
,
па
чак
и
капетан
,
који
дотле
стајати
намрштен
и
озбиљан
изглед
,
после
овај
напомена
значајно
махнути
глава
,
као
да
бити
рећи
:
»
ја
,
мора
!
«
Само
апотекар
показивати
,
да
он
овај
појава
не
зачуђавати
,
јер
његов
лице
добити
израз
као
да
јесам
хтети
рећи
:
»
е
мој
брата
,
да
јесам
видети
онај
што
ја
знати
!
«
и
доиста
,
он
одмах
проговорити
:
—
е
,
јесам
видети
ви
у
Штајнбруху
:
узети
само
један
танак
дугачак
иглица
и
завући
јесам
вепар
између
груда
.
вепар
само
:
мрд-мрд
и
—
готово
!
...
господин
мој
,
шта
мислити
!
...
—
То
јесам
,
брата
,
свиња
—
одговорити
онај
први
—
а
свињац
...
истина
јесам
,
у
неки
рука
,
како
хтети
казати
...
као
човек
,
али
опет
јесам
човек
.
А
човек
јесам
,
брата
,
човек
!
—
и
овај
ти
јесам
,
болан
,
некад
бити
дете
и
сисати
мајчин
млеко
,
и
мајка
он
,
ка
и
сав
мајка
,
волети
и
гајити
!
—
прозборити
газда
Дмитар
,
гледати
онакажен
лице
зликовчево
.
—
како
он
јесам
гајити
,
тако
јесам
и
проћи
—
одговорити
учитељ
.
људи
наставити
да
исказивати
један
други
свој
утисак
,
а
капетан
стати
да
саслушавати
грађанин
,
који
јесам
познавати
Пантовца
.
Прибравши
довољно
доказ
да
јесам
овај
мртвац
доиста
Пантовац
,
капетан
наредити
да
он
одмах
носити
и
закопати
.
Увече
јесам
,
украј
срески
пут
,
израсти
нов
хум
влажан
земља
,
као
једини
споменик
зликовачки
дело
.
XИX
кад
јесам
Ђурица
похарати
бистрички
механџија
,
јесам
хтети
после
похара
да
се
састајати
с
Вуја
,
но
он
јесам
само
поручити
да
јесам
посати
свршити
успешно
,
да
јесам
наћи
новац
више
но
што
јесам
се
надати
и
да
хтети
одмах
да
ударити
на
Чолић
.
и
ако
Вуја
јесам
налазити
за
паметно
да
се
вршити
други
напад
са
толики
новац
у
џеп
(
јер
моћи
јесам
Ђурица
погинути
,
па
ко
знати
шта
бити
бити
са
новац
)
,
ипак
он
јесам
одговорити
:
»
неки
чинити
како
знати
,
само
нек
пазити
на
људи
«
.
али
сад
,
после
други
похара
,
Вуја
послати
пред
он
човек
,
који
јесам
имати
на
сваки
начин
да
он
довести
к
Вуја
,
да
он
не
да
свраћати
никуд
на
други
страна
.
Случајно
,
пре
овај
изасланик
,
Ђурица
срести
свој
Кленовичанина
,
ко
он
јесам
послати
јатак
Јова
.
Ђурица
још
ићи
као
у
грозница
.
Друштво
јесам
распустити
,
дати
сваки
други
по
десет
дукат
,
само
оставити
са
себе
Новица
,
јер
он
бити
страх
од
самоћа
.
кад
окренути
подножје
Венчац
,
онај
шумовит
страна
,
зачути
пред
себе
познат
звиждање
,
знак
њихов
јатак
.
обојица
се
заклонити
за
дрво
,
спремити
пушак
и
одговорити
на
знак
.
и
с
један
и
други
страна
понављати
се
звиждање
,
да
бити
онај
,
што
она
прилазити
по
мрак
,
знати
који
хтети
правац
ићи
.
—
стајати
!
—
рећи
Ђурица
лагано
,
кад
опазити
човек
близу
себе
.
—
Ко
јесам
?
—
ја
јесам
,
Ђура
,
од
Јов
...
—
А
,
Миша
!
—
познати
он
Ђурица
,
па
он
прићи
.
—
Шта
јесам
,
ко
ти
слати
?
—
Јова
ја
послати
.
Чуо
јесам
да
хтети
ноћас
овамо
у
Кленовик
,
па
ти
казати
да
нипошто
не
свраћати
к
Мата
.
—
Зашто
?
—
он
јесам
ономад
јавити
капетан
да
хтети
ноћити
код
Јов
,
па
јесам
због
тај
дизати
потера
.
—
не
моћи
бити
!
—
јесам
,
вала
,
па
свратити
на
Вуја
,
те
он
питати
,
и
он
хтети
ти
казати
;
он
тај
још
боље
знати
.
Ђурица
ућутати
и
као
да
стати
нешто
мислити
.
дуго
јесам
тако
ћутети
упирати
поглед
у
помрчина
,
па
напослетку
махнути
рука
и
обор
глава
,
као
да
и
јесам
увиђати
,
да
не
моћи
још
ништа
смислити
под
утисак
овај
необичан
догађај
,
који
се
све
више
гомилати
око
он
.
»
Шта
хтети
да
мислити
?
«
—
рећи
он
себе
напослетку
.
—
»
видити
да
се
приближивати
крај
,
па
сад
што
ја
снаћи
.
кад
јесам
поуздан
мој
људи
почети
да
ја
радити
о
глава
,
онда
ту
нем
живот
.
али
се
опет
не
дати
тако
лако
!
...
А
она
?
...
Баш
ја
јесам
и
тај
велик
невоља
!
...
—
А
,
нов
?
—
обрнути
се
оп
Новица
,
који
полако
ићи
за
он
.
—
Шта
велим
за
овај
?
—
А
да
што
хтети
ти
рећ
’
,
болан
,
но
да
утући
пашче
,
неки
они
други
узети
памет
у
глава
.
—
ако
ли
се
они
још
више
наљутити
за
тај
?
—
не
смију
,
богме
!
сваки
јесам
танак
врат
.
»
сад
бити
ја
ваљати
побратити
.
Шта
ли
јесам
са
он
,
јадник
?
...
Вуја
бити
ја
још
боље
научити
,
али
хтети
к
он
,
док
год
не
раздати
овај
новац
људи
...
«
опет
се
зачути
звиждање
.
—
Шта
јесам
сад
?
—
рећи
Ђурица
,
заклањати
се
и
одговарајући
на
знак
.
Звиждање
се
поновити
као
и
пре
,
Ђурица
одговарати
,
али
бити
још
опрезан
.
—
откуд
ти
овде
?
—
зачудити
се
Ђурица
,
познати
Вујов
синовац
.
—
Вуја
ти
звати
да
ићи
права
он
.
радити
се
о
твој
глава
.
Мата
хтети
да
ти
убити
,
тај
јесам
извесно
.
—
знати
,
чути
јесам
тај
.
Кажи
Вуја
да
ја
отићи
у
Кленовик
,
да
се
наплатити
с
Мата
.
ако
он
мислити
да
не
требати
тај
да
чинити
,
неки
послати
одмах
за
ја
.
Стићи
хтети
ја
до
кленовички
река
;
ја
хтети
полако
пут
.
—
Добра
—
одговорити
онај
из
помрчина
и
нестати
он
.
Ђурица
с
Новица
окренути
уз
брдо
,
журити
се
да
обићи
Брезовац
,
па
даље
на
пут
да
чекати
Вујов
одговор
.
на
кленовички
река
Ђурица
се
одморити
део
час
,
па
не
добити
никакав
одговор
од
Вуја
,
поћи
с
Новица
у
село
,
права
Матовој
кућа
.
»
А
овај
ништа
не
упитати
шта
јесам
бити
код
Чолић
.
Јамачно
јесам
Коста
стигнути
и
испричати
,
или
јесам
можда
Вуја
мислити
насигурно
да
хтети
ја
права
к
он
?
...
сав
један
.
А
жао
ја
Мата
!
...
Шта
да
чинити
са
он
?
истина
,
он
хтети
мој
глава
,
а
ја
се
,
богме
,
не
дати
тако
лако
.
па
сад
...
тај
јесам
и
тражити
!
...
«
Беше
превалити
поноћ
,
кад
Ђурица
стигнути
с
Новица
пред
колеба
у
Матову
бостаниште
,
где
јесам
од
пре
неколико
пута
ноћити
.
у
колеба
не
бити
ники
,
јер
јесам
бостан
већ
проћи
,
и
Ђурица
ући
унутра
,
па
стати
да
смишљати
с
Новица
шта
хтети
да
радити
.
Договорише
се
да
најпре
и
сам
окушати
Мата
,
да
он
дати
довољно
прилика
да
она
показати
свој
намера
.
ради
тај
Новица
хтети
се
сакрити
,
али
хтети
се
ипак
налазити
у
близина
Ђуричин
.
—
Чујеш
,
нов
...
—
рећи
Ђурица
устајати
.
—
Баш
ја
мрзети
да
опет
поган
рука
...
кад
видити
да
тај
морати
чинити
,
ако
ти
не
мрзети
...
да
ти
тај
учинити
...
—
промуцати
он
као
стидети
се
свој
слабост
,
и
у
исти
време
као
подлегати
душеван
и
физички
умор
,
који
он
јесам
савладати
.
—
Само
ти
мрднути
,
па
не
бринути
!
—
одговорити
Новица
,
за
ко
тај
,
као
што
изгледати
,
не
бити
никакав
неповољност
.
—
Хоћу
ли
он
посјећ
’
,
или
права
у
чела
?
—
боље
јесам
да
не
пуцати
.
Нож
ти
јесам
оштар
?
—
љут
гуја
!
Ђурица
,
полако
и
опрезно
,
отићи
пред
кућа
.
Беше
све
мирно
.
Мата
,
као
и
сав
јатак
,
јесам
држати
пас
,
по
који
бити
суседа
моћи
дознати
кад
долазити
ноћни
гост
.
Ђурица
обићи
свуд
око
кућа
,
разгледати
свако
сумњив
место
,
па
се
упутити
к
висок
розга
,
пободен
у
градина
,
под
који
јесам
Мата
обично
спавати
.
Дошавши
до
познати
он
ноћиште
,
Ђурица
опазити
да
Мата
спавати
.
Сагнувши
се
над
он
,
повући
за
покривач
и
зовнути
он
по
име
.
Мата
скочити
с
место
,
и
као
да
јесам
ни
спавати
,
познати
Ђурица
и
обрадовати
он
се
.
—
гле
,
откуд
ти
?
...
А
ја
баш
мислити
да
не
ударити
ноћас
,
па
за
дуго
јесам
заспати
.
—
Чекао
јесам
ја
,
јесам
ли
?
—
јесам
ти
баш
чекати
,
али
јесам
помишљати
да
хтети
свратити
на
ми
.
камо
ти
Радован
?
—
погинути
.
једва
и
ја
изнети
глава
—
рећи
Ђурица
и
испричати
он
цео
догађај
код
Чолић
.
потом
он
казати
да
јесам
свраћати
к
Вуја
и
оставити
код
нега
сав
новац
,
па
се
онда
и
он
наместити
код
Мата
,
легати
и
наскоро
се
учинити
да
јесам
заспати
.
после
пол
час
Мата
устати
и
зовнути
он
полако
.
—
Ђура
!
—
зовнути
он
он
неколико
пута
,
па
,
видети
да
Ђурица
спавати
тврдо
,
после
велик
умор
,
дигнути
се
и
отићи
у
мрак
.
Чим
нестати
Мата
,
Ђурица
одмах
скочити
и
заћи
за
розга
,
где
се
бити
прикрити
Новица
.
—
Шта
хтети
сад
?
—
рећи
он
.
—
Чек
’
да
наместити
твој
покривач
—
одговорити
Новица
,
па
отићи
те
навући
поњава
преко
сламни
јастук
и
вратити
се
за
розга
.
—
лијепо
јесам
намјестити
,
као
да
спавати
тамо
.
А
сад
да
гледати
шта
хтети
да
радити
угурсуз
.
после
неколик
минута
вратити
се
Мата
са
секира
у
рука
.
Прилазећи
поњава
,
он
опет
зовнути
Ђурица
по
име
,
па
,
не
чути
никакав
одговор
,
издигнути
секира
,
корачити
два
пут
ближе
к
поњава
и
потегнути
из
сав
снага
секира
по
онај
место
,
где
јесам
требати
да
бити
Ђуричин
глава
.
исти
тренутак
ударити
он
Новица
нож
у
леђа
,
пробости
он
скроз
,
и
Мата
пасти
мртав
...
убица
се
окренути
и
отићи
кроз
село
.
у
Радоњић
забрана
сести
.
Ђурица
одбројати
осамдесет
банкнота
и
дати
она
Новица
.
—
Ева
ти
за
сад
оволико
,
па
кад
год
ти
бити
потреба
,
само
ја
казати
.
—
е
јесам
човјек
,
небо
ја
!
—
рећи
Новица
,
чудити
се
.
—
А
онај
матор
пас
никад
ја
не
дати
више
од
десетак
петнаест
банка
.
сад
јесам
твој
,
сав
твој
...
—
јесам
он
ни
ја
давати
више
—
одговорити
Ђурица
—
али
сад
хтети
ја
да
делити
и
он
и
други
.
само
ви
требати
ја
да
чувати
...
и
од
он
да
бранити
,
па
ви
хтети
бити
криво
од
ја
.
—
Ева
тај
глава
мој
и
вјера
тврдити
,
да
хтети
ти
чувати
боље
но
себе
сам
!
—
узвикнути
весео
и
узбуђен
Новица
.
—
А
доћи
хтети
,
мора
,
данак
,
кад
хтети
виђети
колико
вриједим
.
сад
хтети
ништа
да
ти
казати
...
Ђурица
се
изненадити
овај
реч
,
али
се
учинити
да
јесам
на
она
обратити
пажња
,
а
огледати
да
изазов
Новица
на
искрен
разговор
.
—
Знаш
,
брата
нов
,
досадити
ја
се
робовати
за
други
.
Гина
,
мучити
се
и
пропадати
сваки
дан
,
а
за
ко
?
—
сав
за
он
.
мој
људи
,
који
ја
чувати
,
и
они
,
који
са
ја
метати
глава
у
торба
,
добити
од
он
који
банак
као
слепац
,
а
оно
друго
све
он
згртати
.
Зашто
бити
ја
тај
трпети
?
—
Знаш
шта
јесам
,
Ђура
!
...
сав
јесам
тако
...
тај
јесам
истина
,
али
ти
не
мореш
с
онај
курјак
изићи
на
крај
.
тај
ја
знати
,
и
знати
зашто
...
.
вјеровати
ја
.
Доћи
хтети
дан
,
вељи
,
па
хтети
и
јесам
све
разумјети
и
виђети
,
а
дотле
он
морати
заваравати
.
подавати
и
он
половина
од
добит
,
јер
сад
јесам
зима
на
праг
...
.
требати
добро
да
се
чувати
,
а
без
он
не
мореш
...
—
зимус
ја
он
не
требати
.
имати
пасош
за
ми
обојити
,
тај
ја
јесам
он
набавити
и
дати
,
па
хтети
да
се
склонити
подаље
.
А
више
не
смети
да
нападати
за
овај
година
...
и
доста
јесам
.
—
е
онда
ти
само
једно
молити
:
не
ићи
к
он
,
док
не
прибрати
све
за
пут
.
па
кад
бити
сав
готово
,
нарачунати
се
са
он
,
па
одмах
бјежати
и
не
говорити
он
ђе
хтети
зимовати
...
—
Што
тај
сад
?
—
тако
...
виђети
.
и
кад
се
на
прољеће
вратити
овамо
,
прво
се
наћи
са
ја
,
па
онда
ићи
к
он
.
тај
добро
упамтити
,
ако
ти
јесам
мити
глава
...
—
ама
,
рећи
ја
,
болан
,
штогод
...
ти
нешто
знати
,
па
хтети
да
ја
казати
,
а
видити
да
се
тај
тицати
глава
.
—
Добра
видити
,
и
тај
ти
јесам
засад
доста
.
А
кад
доћи
вријеме
,
знати
све
.
Разговорише
се
још
о
зимовање
,
али
јесам
Ђурица
свој
права
намера
,
да
зима
провести
у
Београд
,
тајити
и
од
он
.
Растадоше
се
као
добар
пријатељ
.
Ђурица
јесам
имати
пун
рука
посао
.
требати
јесам
разделити
новац
јатак
,
оставити
што
и
мајка
,
па
онда
узети
Станка
и
,
пошто
наредити
рачун
са
Вуја
,
кренути
се
на
пут
.
зор
већ
забелети
,
а
он
,
после
оволик
злочин
,
још
јесам
ни
тренути
.
морати
се
негде
одморити
.
после
кратак
двоумљење
отићи
к
Јов
.
XX
у
прљав
,
каљав
,
последњи
палилулски
улица
,
на
крај
Београд
,
поређати
јесам
снизак
неокречен
кућерак
од
набој
.
око
понеки
кућица
немати
ни
толико
двориште
,
да
се
човек
слободно
обрнути
,
а
око
понеки
подигнути
јесам
у
простран
двориште
кош
за
кукуруз
,
стог
слама
,
сена
и
шаш
,
кошара
за
стока
и
остати
потреба
добар
земљоделски
кућа
.
становник
јесам
овај
улица
махом
онај
типски
и
Београђанин
добро
познат
земљорадник
Палилулац
,
или
вредан
и
сиромашан
Војвођанин
,
који
се
,
сав
из
ред
,
именовати
Банаћанин
,
и
ако
она
имати
из
сав
крај
леп
Војводина
.
Већ
неколико
дан
падати
киша
над
Београд
,
тај
јесам
и
чист
део
град
потонути
у
жидак
прљав
маса
;
расплинути
се
блато
по
сав
улица
,
по
двориште
,
по
праг
и
улазак
у
кућа
...
са
стреха
и
из
натмурен
сребрнаст
небо
сипа
и
капља
ситан
роса
,
који
обухватати
цео
човек
,
продирати
он
до
тело
и
,
чинити
ти
се
,
увлачити
се
и
у
сам
срж
кошчан
...
Повучеш
ли
ваздух
у
себе
,
појурити
ти
у
груда
хладан
росан
капљица
,
затворити
ли
уста
,
ето
она
кроз
нос
,
па
засипати
очи
,
уш
,
образ
,
цео
тело
...
хладан
,
мокар
влага
продирати
даље
и
од
сам
ваздух
...
гњио
,
влажан
магла
завити
у
сав
суморан
плашт
цео
град
,
као
какав
чудовиште
,
па
он
квасити
,
цедити
и
опет
квасити
,
рећи
бити
да
он
спирати
с
прљав
лице
траг
ужасан
злочин
,
мука
,
уздисај
...
и
с
мокар
камени
плоча
опет
се
дизати
облак
сур
мокар
магла
,
квасити
успут
људи
,
кућа
,
дрвеће
,
све
...
као
да
цео
природа
плакати
за
изгубљен
добра
у
свет
...
палилулски
улица
претворити
се
у
мора
блато
и
влага
.
Читави
облак
густ
мокар
влага
вити
се
по
крив
и
тесан
сокачић
,
прелетати
с
један
кровињара
на
други
,
влажити
и
продирати
у
стан
кроз
мален
незаштићен
оканце
,
уносити
себе
и
студ
и
отров
...
и
усред
дан
у
такав
јесам
улица
помрчина
,
а
када
заћи
и
последњи
зрак
сунчев
,
који
јесам
дању
бар
онај
густ
облак
осветљавати
,
на
такав
место
наступати
црн
непробојан
ноћ
...
Шта
се
тај
вера
ноћу
по
жидак
тештав
маса
непоплочан
улица
?
...
ни
најбоље
мачји
око
ништа
не
видити
,
али
ухо
јасно
разликовати
да
се
с
мука
провлачити
туде
два
нога
човечји
,
шљепкати
по
блато
,
отресати
се
и
вући
се
опет
по
растопљен
,
замешен
и
расплинулој
житкост
.
тихо
се
провлачити
задоцнео
становник
,
придржавати
се
рука
за
мокар
зид
блатан
кућица
или
за
накривљен
прошће
дуг
двориште
...
Прођоше
један
...
други
...
десетак
кућица
,
и
он
се
напослетку
зауставити
пред
један
.
»
Баш
јесам
луд
!
«
—
помислити
он
,
застанути
пред
врата
,
двоумити
да
ли
да
ући
унутра
или
да
се
вратити
.
—
»
оставити
онако
красно
друштво
!
.
.
.
А
шта
хтети
овде
?
да
спавати
или
да
јесам
гледати
онако
натмурен
и
зловољан
...
и
најгоре
јесам
тај
,
што
хтети
ни
реч
да
проговорити
:
све
ћутети
замислити
,
по
неки
пут
се
намрштити
,
па
опет
мисао
и
мисао
...
нем
крај
њен
мисао
...
А
о
шта
моћи
да
мислити
?
о
кућа
,
о
село
,
о
мајка
,
о
отац
...
тај
јесам
;
она
јесам
истурити
,
избацити
отуд
,
па
она
и
јесам
до
она
.
о
ја
и
себе
?
...
један
ми
јесам
крај
,
шта
имати
да
мислити
!
...
ја
она
чинити
све
...
свега
имати
,
као
какав
госпођа
:
ништа
не
радити
,
јести
и
пити
,
шта
хтети
више
?
!
...
Шта
требати
човек
други
?
...
А
онај
ја
Вес
изгледати
сумњив
:
ја
сав
пити
,
веселити
се
са
девојка
,
а
он
све
гледати
испод
очи
,
и
чинити
ја
се
баш
ја
највише
гледати
...
јесам
,
баш
ја
,
и
од
тај
јесам
поглед
утећи
,
и
добро
јесам
учинити
...
Баш
не
волити
онај
његов
поглед
!
боље
ја
јесам
овде
...
А
ја
...
и
овде
јесам
онај
други
поглед
!
сав
један
,
опет
јесам
боље
да
трпити
овај
;
поуздан
јесам
,
али
јесам
тешко
...
«
и
Ђурица
одлучно
гурнути
врата
,
ући
у
двориште
,
па
она
опет
затворити
и
наслонити
на
она
дебео
клада
.
Пипајући
зид
и
спотицати
се
по
клизав
подстрешници
,
доћи
до
врата
кућни
,
ослушнути
мало
и
куцнути
лагано
о
мокар
даска
.
после
неколик
тренутак
отворити
се
собни
врата
и
зачути
се
ход
бос
нога
по
земљан
под
.
—
Ко
јесам
тај
?
—
запитати
груб
женски
глас
изнутра
.
—
отварати
,
мора
,
озепсти
на
овај
кијамет
—
—
одговорити
Ђурица
.
врата
се
отворити
;
иза
она
зинути
исти
такав
густ
и
црн
помрчина
,
какав
бити
на
поље
.
Ђурица
ући
у
соб
.
—
Упали-де
видети
,
ослепити
у
овај
проклет
помрчина
.
—
Што
хтети
ти
?
—
одговорити
Станка
.
—
како
ја
по
сав
ноћ
седити
сам
,
па
ћутети
и
трпити
.
»
Видиш
,
она
јесам
криво
што
седити
сам
;
зато
се
она
и
дуја
!
е
,
вала
,
хтети
ти
ја
по
сав
ноћ
чувати
.
«
—
Шта
ти
валити
што
седити
сам
!
Живиш
кâ
госпођа
...
Шта
хтети
боље
?
—
рећи
он
гласно
.
Станка
запалити
свећа
,
па
сести
на
под
,
по
ко
бити
прострети
неки
прљав
поњава
.
до
тај
постеља
стајати
мали
четвртаст
пећ
,
сандучара
,
добро
загрејати
,
од
шта
сав
собица
бити
врело
.
Ђурица
стати
да
се
свлачити
.
станка
он
један
тренутак
поглед
,
па
опет
обор
очи
,
гледати
у
његов
каљав
ципела
...
обоје
јесам
променити
ношња
;
удесити
јесам
да
се
одело
не
разликовати
од
становник
свој
улица
.
Ђурица
јесам
,
преко
гломазан
војнички
цокула
,
носити
онај
широк
сукнен
чакшире
који
носити
Палилулац
,
а
на
леђа
јесам
имати
кратак
постављен
капут
,
купити
од
један
Сремац
,
и
на
глава
мали
шиљаст
шубара
.
станка
јесам
,
као
и
сав
жена
из
тај
улица
,
носити
халине
од
неки
загасит
вунен
тканина
.
—
Чудо
се
јесам
опет
напити
?
—
рећи
она
,
осмехнути
се
јетко
.
—
ја
мислити
ти
хтети
чак
у
зор
.
—
Мор
махнути
ја
.
Беше
тамо
један
...
ђаво
он
знати
...
некако
ја
се
чинити
сумњив
...
па
отићи
раније
.
отпре
бити
се
Станка
после
такав
одговор
уплашити
и
стати
бити
распитивати
и
домишљати
се
ко
ли
јесам
тај
бити
,
али
сад
као
да
јесам
ни
чути
одговор
:
само
он
погледати
и
слегнути
раме
.
—
С
ко
јесам
тај
бити
тамо
?
—
запитати
он
она
неки
радознао
и
притворновеселим
глас
.
—
Знаш
...
они
наш
.
—
А
тај
ја
не
казати
да
се
ви
тамо
частити
са
некакав
девојка
?
—
рећи
она
и
насмејати
се
весело
,
као
да
јесам
тај
што
јесам
казати
о
провођење
,
доиста
веселити
и
занимати
.
Ђурица
се
изненадити
;
лако
црвенити
прелетити
он
преко
лице
,
али
тај
Станка
,
при
онако
слаб
осветљење
,
не
опазити
.
—
откуд
ти
тај
знати
?
—
одговорити
он
,
и
одмах
се
покајати
што
овако
лакомислен
запитати
.
—
Шта
имати
да
ти
казивати
...
ти
знати
какав
јесам
мој
друштво
,
а
где
они
ићи
,
тамо
имати
свашта
.
—
Па
добро
,
али
што
ти
крити
од
ја
?
—
Мор
,
шта
крити
!
.
.
да
ти
причати
с
ко
год
сести
и
проговорити
реч
?
...
—
Па
не
морати
баш
све
,
али
тек
...
’
наки
...
по
нешто
бити
моћи
и
ја
да
знати
—
рећи
она
смешити
се
.
истина
,
мора
,
какав
јесам
тај
девојка
,
јесам
ли
лепити
?
—
Тхе
...
знати
какав
јесам
варошки
:
бео
,
а
рука
она
кâ
памук
—
одговорити
он
и
погледати
њен
једар
развијен
рука
.
станка
нехотичан
подвући
рука
под
одећа
,
па
се
учинити
још
радознао
,
али
тако
,
као
да
се
она
не
љутити
ни
на
шта
и
не
видити
у
тај
ништа
неповољан
.
—
Па
како
,
болан
:
пити
ли
са
ви
,
шта
радити
?
...
Хоће
ли
који
да
се
шалити
?
—
пити
доста
,
а
и
ђаволити
јесам
...
—
одговорити
он
и
бити
он
толико
пријатно
тај
сећање
,
да
јесам
почети
даље
причати
.
—
један
сав
окупити
око
ја
,
па
ја
давати
да
пити
из
њен
рука
и
’
наки
...
шта
ти
не
радити
...
онај
ђаво
Пера
сав
јесам
подговарати
да
ја
дирати
.
Кажу
она
да
јесам
оженити
,
а
она
цркнути
,
све
око
ја
...
тако
...
смејати
се
...
—
Кажи
ја
,
болан
,
права
,
који
ти
се
више
допадати
:
она
или
ја
?
—
Што
питати
кад
знати
:
она
јесам
варошки
,
јесам
за
ми
,
сељак
људи
.
она
хтети
само
да
извући
новац
...
а
ти
јесам
друго
...
ја
,
онако
сељачки
...
—
знати
,
али
кад
она
не
бити
хтети
новац
,
но
онако
...
као
ја
?
...
—
рећи
Станка
,
а
усна
она
се
скупити
и
заиграти
од
усиљен
стезање
.
—
е
,
тај
не
моћи
да
бити
...
она
јесам
варошки
.
Неће
она
без
новац
никуд
,
а
ти
јесам
,
видити
,
оставити
све
...
и
као
да
се
сад
тек
сетити
огроман
жртва
,
који
он
јесам
Станка
принети
,
Ђурица
се
разнежити
и
омекшати
,
па
она
прићи
и
пребацити
она
рука
преко
раме
.
—
ти
јесам
ја
све
добро
мој
!
А
овај
варошка
...
ништа
...
станка
обор
глава
и
не
одговорити
ништа
на
овај
изненадан
милост
Ђуричин
.
»
јесам
моћи
веровати
баба
Маца
—
помислити
Станка
—
а
оно
видити
,
истина
јесам
.
допадати
он
се
варошка
,
а
ја
?
...
Још
који
дан
,
па
хтети
ја
,
ваљад
’
,
омрзнути
;
хтети
ја
после
ни
погледати
,
кад
се
навикнути
на
овај
варошка
...
али
хтети
!
...
док
јесам
ја
жив
,
хтети
ја
променити
ни
отурити
,
јер
,
бог
ја
,
онда
моћи
бити
свашта
...
ја
јесам
ради
он
оставити
све
...
осрамотити
се
,
те
не
смети
ники
свој
у
очи
погледати
...
отац
наљутити
...
јесам
,
тај
бити
онда
у
забрана
...
Ал
бити
лепо
!
...
Чињаше
ја
се
да
ништа
боље
у
свет
немати
од
он
.
допадати
ја
се
она
његов
радост
и
послушност
уз
ја
...
од
он
стрепити
сав
људи
,
а
он
ја
слушати
као
мало
дете
...
тај
ја
се
много
допадати
,
а
и
јесам
бити
лепо
!
...
Што
јесам
сад
онако
?
...
А
сад
он
се
допадати
варошка
...
«
—
опет
јесам
се
замислити
!
—
викнути
Ђурица
љутит
.
—
Баш
тај
не
волити
,
тешко
ја
да
ти
гледати
такав
,
па
ја
се
по
неки
пут
и
не
ићи
кућа
због
тај
.
Шта
мислити
,
кад
имати
свега
и
да
појести
и
наки
...
—
Шта
јесам
окупити
једнако
с
тај
јела
,
као
да
јесам
ја
код
отац
гладовати
.
зар
јесам
ја
стока
,
да
само
јести
...
—
Мор
јесам
тај
,
него
ја
тако
уз
реч
велим
...
А
бојити
се
да
у
тај
брига
ништа
и
не
јести
.
истина
,
шта
јесам
јела
данас
?
—
Шта
хтети
јести
?
...
хлеб
...
Знаш
да
јесам
пост
.
—
какав
пост
?
—
Божићњи
,
зар
не
знати
...
Хоћу
да
се
причестити
,
кô
и
остати
свет
.
Ђурица
се
подигнути
и
погледати
јесам
зачуђен
раширен
очи
.
»
о
шта
тај
она
говорити
?
...
Причешће
.
.
.
какав
причешће
!
.
.
и
наједаред
стати
да
он
се
проносити
у
мисао
светао
и
сладак
слика
давни
детињство
.
једва
она
изазивати
у
памет
.
бити
јесам
тако
мали
,
да
јесам
мало
што
разумевати
,
и
сад
се
сећати
само
као
кроз
сан
...
мајка
он
обући
нов
,
сасвим
нов
,
чист
и
бео
кошуљица
и
потпасати
он
нов
појасићем
...
обути
он
нов
црвен
ишаран
чарапа
и
опанчић
...
сећати
се
живо
како
јесам
једнако
загледати
у
шара
на
чарапа
.
сестрица
он
,
обучен
у
шарен
сукњица
и
црн
сукнен
јелечић
,
узети
он
за
један
,
а
мајка
за
други
рука
,
па
јесам
онда
сав
троје
ићи
далеко
,
далеко
...
не
сећати
се
цео
пут
,
али
знати
да
јесам
ићи
црква
.
па
онда
се
сећати
сјајан
и
златан
одело
свештеников
,
од
ко
јесам
одвајати
очи
.
и
најзад
сећати
се
да
јесам
тада
све
бити
тако
лепо
,
весело
и
радосно
,
да
јесам
бити
доста
мали
весео
деца
...
и
сећати
се
балван
преко
река
,
који
јесам
прећи
,
и
како
јесам
жмурити
,
док
он
јесам
мајка
пренети
...
А
сав
јесам
бити
тако
сјајно
,
и
никад
,
чинити
он
се
,
сунце
јесам
тако
грејати
,
као
тада
што
јесам
...
сјајно
,
светло
,
слатко
...
и
никад
он
више
не
одвести
црква
и
не
причестити
.
—
јесам
ли
често
бивати
у
црква
и
на
причешће
?
—
запитати
јесам
он
мек
радознао
глас
.
—
како
да
јесам
,
кад
јесам
се
бројати
у
људи
.
А
тај
?
...
—
Само
једном
,
кад
јесам
бити
мали
.
сад
се
баш
сећати
...
А
како
хтети
ти
,
с
ко
хтети
да
ићи
?
—
сав
хтети
жена
из
овај
крај
...
па
хтети
и
ја
са
она
.
—
да
ли
хтети
ти
дати
без
исповест
?
Знаш
код
ми
попасти
не
да
ники
,
док
се
не
исповедати
.
због
тај
се
мој
никад
јесам
причешћивати
.
—
и
ја
хтети
се
исповедити
...
јесам
ники
убити
,
ни
онако
...
какав
зло
учинити
,
што
да
ја
не
да
?
—
А
од
онај
немати
ништа
?
—
Што
питати
?
—
одговорити
она
осмехнути
се
.
—
знати
да
жена
у
тај
стање
не
ићи
...
—
немати
.
—
Па
...
готово
и
боље
!
—
отпре
јесам
волети
.
—
Тхе
...
тек
онако
...
не
знати
ни
ја
.
гасити
свећа
!
—
рећи
он
и
стати
да
се
намештати
на
постеља
.
станка
угасити
свећа
,
али
не
легати
.
остати
да
премишљати
у
таман
ноћ
недовршен
мисао
,
који
она
бити
једино
занимање
у
овај
тежак
и
необичан
самоћа
.
одавно
она
већ
јесам
више
она
Станка
,
који
јесам
бити
девојка
.
угасити
се
онај
бујан
жудња
и
навика
из
девојаштво
,
увидети
јесам
и
дотакнути
се
свега
,
што
она
се
дотле
чинити
необично
и
примамљиво
.
и
сад
она
се
онај
пређашњи
живот
чинити
сјајан
од
сунце
и
леп
од
сав
на
свет
...
да
она
јесам
само
још
једном
да
стати
у
друштво
свој
другарица
,
да
се
онако
слатко
насмејати
и
нашалити
са
она
...
да
послушати
онај
весело
девојачки
кикотање
...
да
она
,
онако
старински
,
смести
у
очи
поглед
.
.
и
она
знати
да
више
никад
,
ни
један
од
она
,
не
смести
у
очи
погледати
...
и
сав
тај
због
он
.
.
и
ако
он
волити
да
се
шалити
с
варошки
...
неки
он
.
и
он
јесам
тешко
,
нек
се
забављати
,
само
неки
она
волити
.
А
она
јесам
тако
слатко
бити
мало
пре
,
кад
јесам
он
обгрлити
,
па
рећи
:
»
ти
јесам
ја
све
добро
мој
...
«
—
Ђура
,
спавати
ли
?
—
не
спавати
.
—
моћи
да
се
љутити
,
што
јесам
ти
казати
за
онај
варошка
.
—
и
ја
тај
сад
мислити
.
ти
бити
требати
да
се
љутити
,
али
одсад
хтети
друкчије
...
само
да
проћи
овај
дугачак
зима
!
...
—
у
наш
Кленовик
,
јесам
ли
?
...
да
се
нагледати
онај
зелен
ливада
,
да
се
наслушати
,
макар
из
заклон
,
онај
наш
песма
,
да
се
напити
хладан
вод
са
наш
студенац
...
—
да
сести
у
страна
,
горе
више
река
,
и
да
гледати
цео
потес
и
село
...
пред
ми
свет
радити
,
врити
кô
у
мравињак
,
а
ја
седити
,
гледати
и
погађати
који
јесам
онај
девојка
што
купити
сена
,
или
онај
што
кос
...
—
бадава
,
свој
па
свој
!
—
Знаш
...
ја
јесам
мислити
да
накупити
много
новац
,
па
да
побећи
негде
далеко
,
да
искочити
из
Србија
...
али
сад
видити
да
не
бити
моћи
...
јесам
знати
како
јесам
тај
необично
.
и
они
се
приближити
једно
други
,
да
тако
удружен
лакше
сносити
тежак
самоћа
...
XXИ
Трећи
јесам
месец
како
се
Ђурица
настанити
у
Београд
.
кад
јесам
приспети
у
град
,
ники
се
јесам
обраћати
за
обавештење
,
ники
јесам
поверавати
свој
тајна
;
сам
јесам
смишљати
како
хтети
се
у
овај
велик
град
скривати
.
па
као
што
’
но
курјак
,
ко
потерати
са
сав
страна
,
тражити
густ
шум
и
завлачити
се
у
непролазан
гудура
,
тако
јесам
и
он
,
неки
неодређен
нагон
самоодржање
,
изабрати
себе
станиште
,
усамљен
,
склоњен
и
поуздано
...
завући
се
у
свој
јазбина
и
чекати
да
пасти
и
да
се
отопити
снег
,
да
поново
листа
зелен
гора
,
који
хтети
он
опет
примити
у
свој
нем
наручје
...
Живео
јесам
као
што
живити
звер
,
који
свако
тренутак
очекивати
громовит
халакање
потера
.
дању
се
спавати
а
ноћу
живети
.
и
живот
јесам
тај
бити
необичан
.
најпре
јесам
смести
ни
глава
помолити
из
соб
.
станка
јесам
излазити
и
набављати
прек
потреба
.
после
се
упознати
са
Тим
Банаћанин
,
који
јесам
становати
у
суседство
.
са
он
јесам
почети
по
неки
пут
да
излазити
у
кавана
,
где
јесам
се
скупљати
неки
необичан
гостити
:
и
они
јесам
се
,
како
изгледати
,
показивати
само
ноћу
,
а
дању
се
завлачити
,
као
кртица
,
у
таман
и
скривен
е
рупа
и
јазбина
.
у
овај
друштво
се
радозналост
сматрати
за
велик
преступ
:
живити
како
знати
,
ники
ти
хтети
питати
ко
јесам
,
ни
откуда
јесам
.
сваки
јесам
имати
довољно
узрок
да
скривати
свој
стање
и
положај
,
па
јесам
волети
да
он
други
о
тај
распитивати
,
нити
јесам
он
јесам
имати
воља
да
се
интересовати
туђ
брига
.
Ђурица
јесам
знати
само
по
име
,
разумети
се
лажан
,
који
он
јесам
у
пасош
означити
;
а
пасош
јесам
гласити
на
Милош
Јокић
из
доњи
Трешње
.
о
шта
други
јесам
он
ники
распитивати
,
и
ако
јесам
сваки
од
његов
нов
познаник
моћи
с
поуздање
тврдити
,
да
на
душа
овај
плавушкастога
висок
младић
,
који
тако
безазлено
и
благо
гледати
,
легати
бар
један
убиство
.
и
напослетку
,
друг
јесам
се
ревносно
чувати
.
дознавати
јесам
из
раније
за
намера
полициски
,
па
јесам
се
сложно
старати
да
она
осујетити
.
ако
јесам
за
тај
сврха
требати
новац
,
давати
јесам
сав
радо
.
и
Ђурица
јесам
у
два
мах
давати
по
два
банак
,
и
ако
он
јесам
тражити
само
један
.
и
тај
он
јесам
донети
леп
уважење
у
друштво
.
једаред
Ђурица
опазити
да
се
млад
посетилац
овај
кавана
,
увек
у
један
исти
време
,
одвајати
у
засебан
соб
,
откуда
се
више
не
враћати
тај
вече
.
и
он
она
се
придружити
.
тамо
,
куда
увести
Ђурица
,
увек
седити
три
млад
женски
,
здрав
и
примамљив
,
обући
онако
,
као
што
се
носити
девојка
у
његов
срески
место
.
у
његов
затворенички
живот
и
мање
забава
бити
бити
он
добро
доћи
,
а
овај
он
се
показати
као
драгоцен
проналазак
,
те
он
не
пропустити
ниједан
вече
да
не
провести
у
овај
нов
и
,
за
он
,
сељак
,
веома
необичан
друштво
.
упознати
се
брзо
са
сав
женско
,
а
један
он
постати
близак
,
веома
мио
и
близак
пријатељица
.
он
јесам
жалити
новац
,
а
она
јесам
тако
расипати
чар
и
милошта
,
да
јесам
на
брзо
утрвен
пут
њихов
пријатељство
.
пити
се
и
веселити
сваки
вече
...
смркнути
се
.
Ђурица
се
провлачити
поред
снизак
кровињара
,
завејан
снег
;
грчити
се
под
натисцима
хладан
ветар
,
који
скидати
с
кров
снежан
прашина
и
засипати
она
други
страна
улица
.
Пажљиво
и
опрезно
корачати
момак
,
бојити
се
и
презати
од
сваки
звук
,
од
сваки
људски
појава
на
улица
.
Журно
улазити
у
кавана
и
,
видети
сав
познат
безбрижан
лице
,
и
јесам
се
соколити
,
заборављати
на
страх
и
загревати
се
јак
пиће
.
—
Хо
,
младић
,
тај
моћи
тако
журно
,
—
ословити
он
чича-Тима
.
—
Дуга
јесам
ноћ
!
.
.
они
твој
већ
почети
тамо
.
—
неки
она
—
смешити
се
Ђурица
,
нудити
Тим
дуван
.
—
Начини
један
од
овај
.
—
тај
не
марити
ти
баш
за
фин
дуван
;
волити
овај
трафика
.
А
јес
’
чути
за
наш
Панта
?
—
јок
.
Шта
јесам
бити
.
—
Ништ
’
.
уватити
он
ноћас
на
берба
,
па
хтети
сад
да
се
одмарати
у
полиција
.
хо
мај
...
како
се
овај
младеж
не
чувати
!
—
А
тај
јесам
омирисати
бајбок
,
а
?
—
одговорити
Палилулац
.
—
тај
оно
јесам
да
јесам
,
знати
...
али
чувати
се
.
—
Баш
овај
старац
...
—
уплести
се
трећи
—
сав
ми
калпе
да
не
знати
ништа
,
а
ето
само
за
ти
јесам
три
пут
куповати
сведок
.
—
ето
он
сад
.
тај
ко
казати
да
јесам
ја
крилат
!
кад
се
друштво
заговорити
,
Ђурица
се
полако
извући
и
отићи
у
други
одељење
,
који
он
јесам
више
привлачити
.
—
Маца
,
ево
ти
драгати
!
—
викнути
један
гост
,
кад
Ђурица
ући
.
један
плавојка
,
мало
погурен
,
јасан
и
светао
очи
,
жив
и
страстан
израз
,
устати
иза
сто
и
поћи
насусрет
Ђурица
.
—
где
јесам
,
Миша
;
камо
се
?
—
рећи
она
,
спуштати
он
свој
бео
обао
рука
на
рам
и
гледати
он
са
пун
страстан
жудња
.
Ђурица
се
свакад
збуњивати
од
овај
нежан
бео
рука
,
и
обично
муцати
тек
што
год
у
први
тренутак
,
не
налазити
реч
да
исказати
свој
осећање
и
чуђење
.
Седнувши
на
столица
и
посадити
јесам
поред
себе
,
он
јесам
узити
за
рука
,
па
стати
да
гладити
онај
мека
као
памук
кожа
на
рука
,
потом
јесам
узити
за
образ
,
погладити
она
мек
намирисан
кос
на
глава
и
опет
гледати
и
гледати
...
—
Ал
мирисати
!
—
рећи
после
дуг
ћутање
.
—
Шта
?
—
насмејати
се
она
.
—
Кос
...
и
сав
мирисати
...
како
тај
?
—
А
зар
ваш
девојка
не
мирисати
?
—
зној
ударати
од
она
.
ал
’
оне
радити
,
а
ви
господовати
.
—
зар
јесам
ја
господа
?
—
ја
што
јесам
?
...
Варошке
...
—
Лиза
—
викнути
она
један
другарица
,
—
чути
шта
казати
Миша
:
њихан
девојка
ударати
на
зној
...
ха
...
ха
...
—
пријатан
мирис
...
Ђурица
бити
криво
што
тако
рђаво
протумачити
његов
израз
,
и
још
више
што
тако
оштро
исмевати
његов
сељанка
,
чији
он
јесам
успомена
и
данас
веома
драгати
,
па
се
намрштити
и
озбиљно
одговорити
:
—
оне
радити
тежак
посао
,
па
не
моћи
мирисати
као
ви
,
што
само
седити
и
намештати
се
за
ми
људи
.
без
сумња
бити
он
се
нов
пријатељица
добро
наплатити
за
оваков
грубост
,
али
она
уздржати
његов
оштар
збиља
,
иза
који
јесам
опажати
да
севати
нешто
тајанствено
и
опасно
.
Учинише
се
да
не
чути
његов
одговор
,
а
Маца
затражити
да
што
пити
.
Ђурица
јесам
сваки
вече
,
частити
свој
пријатељица
,
трошити
по
неколик
динар
,
тај
јесам
моћи
израчунати
,
ако
непрестано
стати
овако
трошити
,
да
он
хтети
дотрајати
новац
.
али
се
он
још
јесам
за
тај
бринути
.
занимати
он
јесам
у
велик
мера
овај
новина
и
овај
,
како
он
изгледати
,
господски
околност
,
па
она
се
предати
сав
,
не
бринути
се
о
крај
сав
тај
.
—
Мор
,
докле
хтети
ја
овако
?
—
почети
Маца
,
пошто
испити
са
он
неколико
чаша
.
—
Што
ти
ја
не
казати
како
живити
,
имати
ли
добар
зарада
,
па
да
се
узети
,
да
ја
водити
одавде
...
да
живити
заједно
.
.
—
Одистине
,
зар
бити
ти
живети
са
ја
?
—
Што
да
не
бити
,
само
хтети
у
село
,
него
у
варош
.
А
имати
ли
тај
новац
да
живити
лепо
?
...
ја
јесам
научити
да
радити
.
—
Лака
јесам
за
новац
.
него
бити
ли
ти
пристати
да
ти
на
пролеће
одвести
у
мој
варош
,
да
живити
,
мора
,
кâ
бубрег
у
лој
?
А
ја
бити
ти
долазити
сваки
други
трећи
дан
.
—
зар
не
бити
и
ти
моћи
живети
у
варош
?
—
не
моћи
.
требати
да
зарађивати
.
—
пристати
бити
,
само
ако
моћи
да
ја
издржавати
лепо
.
Ђурица
јесам
у
почетак
стављати
питање
више
из
радозналост
,
тек
да
видити
шта
хтети
она
рећи
,
држати
да
јесам
тај
сав
обичан
шал
,
али
чути
њен
озбиљан
и
одлучан
одговор
,
наћи
се
изненађен
и
зачуђен
.
...
оваки
варошки
,
згодан
као
молован
,
пристајати
да
ићи
за
он
,
куд
год
јесам
он
повести
(
само
не
у
село
)
и
да
живити
само
за
он
!
...
како
ли
бити
тај
изгледати
?
наместити
јесам
он
,
рећи
,
код
...
где
бити
тај
моћи
?
...
сав
један
,
Новица
бити
она
наћи
згодан
место
,
он
знати
сваки
кућа
.
па
тако
...
он
бити
долазити
ноћу
...
кришом
...
не
бити
ники
знати
...
А
Станка
?
Тхе
,
па
ништа
!
кад
се
вратити
у
гора
,
ако
он
бити
до
тај
,
он
хтети
већ
смислити
како
хтети
тај
наредити
,
а
засад
хтети
да
јесам
одржавати
у
тај
мисао
...
годити
он
тај
веома
,
да
јесам
још
одсад
сматрати
као
свој
,
сасвим
свој
...
—
ја
,
вала
,
хтети
,
само
да
чекати
до
пролеће
,
јер
се
пре
хтети
враћати
.
дотле
хтети
све
’
вако
заједно
...
ти
да
јесам
мој
одсад
...
хтети
ни
с
ко
други
,
знати
...
—
Ева
рука
!
—
одговорити
она
,
па
он
се
усхитити
и
весео
бацити
на
груда
.
А
Ђурица
мислити
да
пловити
по
небо
и
да
ники
други
не
знати
за
овако
уживање
.
онамо
један
венчати
,
да
он
пратити
на
тежак
пут
,
да
се
наћи
у
зао
и
у
добра
,
као
веран
псето
,
који
само
знати
да
слушати
,
не
тражити
за
тај
награда
(
тако
јесам
он
мислити
...
)
.
А
овај
за
весео
дан
,
кад
не
знати
куд
бити
се
окренути
,
кад
осетити
потреба
да
отворити
цео
срце
,
да
се
науживати
и
провеселити
...
Дивна
ли
живот
!
...
»
...
али
ко
знати
...
дуго
јесам
још
до
пролеће
.
дотле
хтети
се
сит
науживати
,
јер
—
куршум
јесам
пред
очи
сваки
дан
!
...
«
тако
он
пролазити
дан
,
дуг
,
досадан
,
тежак
...
једаред
он
,
преко
обичај
,
посетити
Тим
,
рано
у
зор
.
бити
проћи
божићни
празник
.
око
прозор
звиждати
и
беснити
студен
ветар
,
грувати
у
слаб
кровињарицу
,
одбијати
се
од
замрзао
зид
и
с
диваљ
и
бесан
фијук
јурити
преко
улица
,
преко
стог
,
преко
чист
поље
...
Ђурица
слатко
спавати
после
синоћни
пијанка
,
видити
у
сан
читав
харем
варошанака
,
који
се
отимати
о
његов
миловање
...
али
кроз
сан
опрезно
ухо
хајдучки
чути
неки
ход
пред
кућа
,
и
кад
изненадан
гост
лупнути
на
врата
,
Ђурица
већ
бити
на
нога
.
Покуша
да
разгледати
двориште
кроз
прозор
,
али
се
на
стакло
ухватити
дебео
слој
лед
,
кроз
који
једва
продирати
слаб
светлост
зимњи
зор
.
—
Види-де
ко
јесам
тај
—
рећи
он
Станка
,
облачити
се
журно
.
Станка
изићи
,
и
мало
потом
стати
неко
да
отресати
снег
с
нога
,
па
се
онда
појавити
Тим
на
врата
.
његов
необичан
озбиљност
уплашити
Ђурица
,
збунити
он
,
те
не
умеде
одговорити
на
поздрав
,
ни
понудити
гост
да
сести
.
—
Хо
,
људи
,
ала
овај
сећи
—
велим
Тим
,
разгледати
где
бити
се
моћи
сести
,
па
не
видити
нигде
столица
,
спустити
се
на
под
до
пећ
.
—
тај
неки
ја
,
снаха
,
моћи
и
овако
—
одговарати
он
Станка
,
који
он
нудити
јастук
.
—
напослетку
не
бранити
...
А
ја
до
ти
...
знати
...
хтети
јесам
и
ноћас
да
доћи
,
па
велим
неки
он
нек
спавати
.
—
да
јесам
што
дознати
?
—
распитивати
јесам
јуче
полиција
за
ти
...
Знаш
...
ја
се
чувати
,
али
и
они
не
дремати
.
опазити
јесам
ти
,
дознати
да
много
трошити
,
а
ништа
не
радити
;
а
кад
тај
дознати
полиција
,
хо
мај
...
данас
хтети
ти
сигурно
учинити
»
физита
...
«
—
Шта
велим
,
мора
,
јесам
л
’
тај
шал
?
—
викнути
Ђурица
.
—
Имаш
ли
тај
пасош
?
...
Знаш
...
ја
ти
ништ
’
друго
не
питати
,
тај
јесам
наш
обичај
.
али
,
ако
јесам
заслужити
порота
,
не
чекати
полиција
...
Пасош
ти
моћи
набавити
.
.
—
имати
пасош
,
али
куд
да
ићи
?
...
не
бити
волети
да
имати
посао
са
полиција
.
—
ја
имати
друштво
у
Смедерево
и
Шабац
,
па
ти
само
избрати
где
хтети
,
а
ја
хтети
ти
препоручити
.
—
Тешко
јесам
сад
отићи
до
Шабац
,
него
да
ићи
у
Смедерево
.
Кажи
ја
само
где
хтети
наћи
ваш
друштво
.
—
Само
питати
за
Јулин
биртија
,
код
»
Чокота
«
.
Нађа
газдарица
Јула
и
казати
она
:
поздравити
ти
Тим
,
дама
чувати
риба
и
тиквара
,
па
се
ништ
’
више
не
бринути
.
А
сад
да
ићи
и
ја
...
хо
мај
...
како
јесам
згодно
да
се
сад
путовати
,
док
спавати
господа
полицајац
!
...
—
рећи
он
као
уз
реч
,
али
поглед
Ђурица
значајно
.
—
е
,
’
вала
ти
,
чича
,
кô
брата
!
Нећу
ти
овај
никад
заборавити
—
одговорити
збунити
Ђурица
.
—
тај
ма'ни
,
човек
!
само
се
ти
пожурити
!
—
рећи
Тим
,
излазити
из
соб
и
пипати
по
мрачан
ходник
.
после
неколико
минута
Ђуричин
стан
бити
празан
,
а
Ђурица
и
Станка
остављати
иза
себе
последњи
кућа
београдски
.
кад
доћи
чиновник
полициски
да
распитати
за
Ђурица
,
наћи
он
врата
на
стан
отворити
,
у
пећ
још
тињати
догорео
пањ
,
а
у
соба
по
под
бити
разбацан
комад
хлеб
и
печен
месо
,
неки
крпа
и
стар
поњава
,
раширен
преко
слама
.
тада
бити
јасно
,
какав
се
становник
скривати
у
овај
јазбина
.
XXИИ
како
јесам
тешко
живети
отпадник
из
друштво
!
...
ко
год
видити
,
сваки
гледати
сав
посао
,
који
он
јесам
по
воља
,
сваки
чинити
оно
што
хтети
и
што
требати
да
чинити
.
ко
се
спавати
,
тај
спавати
слободно
,
ники
он
не
бранити
...
како
ли
бити
сад
Ђурица
слатко
допунити
прекинути
сан
,
али
ето
,
морати
да
бегати
,
да
се
крити
од
жив
људи
.
гле
,
како
онај
Мокролужанин
слободно
ићи
пут
и
звиждукати
,
не
бојити
се
ники
,
не
презати
ни
од
шта
!
...
А
он
,
одметник
,
морати
да
се
вера
по
замрзао
урвина
,
по
голим
и
оштар
трњак
,
морати
да
зазирати
од
сваки
живити
дух
,
па
и
од
пас
...
јесам
,
плашити
он
и
лавеж
пас
,
стрепити
и
од
изненадан
полет
гладан
врана
,
и
од
крештање
безазлен
сврака
...
да
јесам
бар
у
сав
село
,
где
не
морати
свакад
бегати
далеко
од
пут
!
...
А
како
се
лепо
возити
онај
путник
горе
по
друм
...
тован
коњица
грабити
хитар
нога
,
за
она
лако
и
брзо
пловити
санак
по
замрзао
пут
,
као
чунић
по
гладак
површина
брз
вод
,
и
само
се
чути
онај
разногласно
,
у
разним
тон
,
а
по
један
такт
,
звецкање
јасан
прапорац
...
трес-трес
...
трес-трес
...
—
благо
ви
,
кад
јесам
слободан
!
—
уздисати
путник
натицати
шубара
на
леви
страна
,
откуда
он
бити
оштар
и
хладан
ветар
.
пролазити
сељанин
,
пешак
и
коњаник
,
пролазити
рабаџија
с
пун
и
празан
кола
и
саоне
,
јурити
господа
на
санке
,
и
сав
тај
свет
ићи
весело
и
слободно
,
певати
песма
или
подвикивати
на
стока
,
ники
се
не
боја
полиција
ни
пандур
,
не
бојити
се
туђ
поглед
...
и
он
завидљив
гледати
овај
безбрижан
и
весео
путник
.
...
звер
!
...
звер
пред
хајка
!
...
А
он
јесам
мислити
да
јесам
тамо
слобода
,
у
нем
зелен
гора
!
...
и
што
он
јесам
требати
да
се
још
окивати
овај
жена
?
...
»
истина
,
онда
јесам
бити
луд
,
јесам
знати
ни
за
што
,
мислити
јесам
да
хтети
бити
сладак
живот
ни
добар
срећа
од
њен
милошта
...
болан
,
Станка
Радоњић
!
...
улетети
бити
онда
кроз
киша
од
куршум
,
прескочити
бити
ватра
и
вод
да
до
она
доћи
,
да
ја
само
онако
погледати
и
да
се
онако
осмехнути
,
као
онда
,
први
дан
...
А
сад
?
...
Тхе
,
јесам
онда
знати
за
боље
,
а
сад
знати
...
Варошке
,
мора
,
играти
преда
ја
кâ
на
тањир
,
још
какав
варошка
!
...
кâ
моловати
,
бео
ка
снег
,
згодан
,
умиљат
...
А
ја
вући
овај
мученица
,
ни
јесам
не
знати
зашто
;
ни
ја
какав
добра
од
она
,
ни
она
од
ја
!
...
еј
!
«
...
узвикнути
он
болно
и
љутит
,
бацити
поглед
на
Станка
,
који
трпељиво
и
мирно
ћутети
корачати
поред
он
.
Станка
не
знати
шта
се
у
он
збивати
,
не
погађати
мисао
који
се
у
он
ројити
.
она
видити
само
да
јесам
он
у
опасност
,
у
велик
опасност
,
и
ићи
за
он
тамо
,
где
хтети
бити
миран
,
где
хтети
он
живот
бити
безбедан
.
она
се
одлучити
да
он
не
остављати
никада
,
да
бити
уз
он
у
велик
невоља
,
у
љут
патња
,
и
држати
се
тачно
свој
одлука
,
идући
за
он
на
сваки
корак
,
као
његов
сенка
.
и
за
тај
велик
жртва
она
тражити
од
он
само
чист
искрен
љубав
.
она
и
не
сањати
да
бити
се
он
моћи
лако
одвојити
од
она
,
не
мислити
да
он
већ
гледати
на
она
као
на
тежак
и
велик
сметња
,
који
бити
радо
скинути
с
врата
.
Задовољавајући
се
његов
обичан
опхођење
са
она
,
Станка
се
сав
предати
свој
мисао
,
у
који
јесам
леп
прошлост
,
девојаштво
њен
,
заузети
први
место
...
ветар
брисати
и
звиждати
преко
голих
чукар
,
куда
се
провлачити
бегунац
,
ударати
она
свој
леден
оштар
сечиво
,
па
јурити
даље
,
преко
гладак
снежан
равница
,
преко
бео
бескрајан
покривало
,
тамо
у
магловит
недоглед
...
А
под
она
се
вијугати
стар
и
седити
Дунав
,
ваљати
на
моћан
плећа
безбројан
леден
санта
,
чији
се
лом
и
суморно
потмуо
шуштање
проносити
бесан
ветар
,
те
улевати
усамљен
срце
још
велик
страх
,
још
тежак
бол
...
најзад
се
,
после
тежак
напор
и
страх
,
бегунац
наћи
у
Смедерево
.
тамо
се
склонити
одмах
;
Тимин
лозинка
дати
она
све
,
што
она
јесам
,
за
први
време
,
требати
...
...
Ћути
хајдук
у
мрачан
јазбина
,
не
мислити
и
не
видити
ништа
око
себе
...
и
чинити
он
се
сад
да
јесам
у
окриље
густ
хладовит
гора
,
који
он
јесам
наткрити
и
заклонити
свој
моћан
зелен
покривало
...
гле
,
шуштати
и
брујити
ту
тај
планина
,
носити
се
шум
њен
једначито
и
тихо
,
слагати
се
у
диваљ
,
необичан
својевољан
мелодија
...
Чује
се
једначито
и
одмерен
њихање
буков
грана
,
брујити
и
тутњити
поносит
рашће
,
шаптати
и
дрхтати
плашљив
бреза
и
јасика
...
А
над
она
,
над
мрачан
и
суморан
планина
,
сијати
врео
сунце
,
греј
и
петак
густ
гора
,
у
чији
се
хладовина
слатко
и
слободно
дисати
...
где
јесам
,
лиснат
зелен
гора
!
камо
ти
,
врео
и
топло
сунце
!
...
Хајдук
ви
се
зажелети
!
...
XXИИИ
Пролеће
јесам
;
светло
,
весело
,
жив
пролеће
...
Гор
се
развити
,
па
се
њен
нежно
,
зелено
,
млад
лишће
прелив
под
топлом
и
јасан
светлост
сунчев
.
Жил
повући
у
себе
свемоћан
влага
,
истерати
јесам
на
врх
гранчица
,
и
за
недеља
два
од
голога
штур
грање
претворити
се
густ
зелен
шатор
,
израсти
хладовит
китина
...
поље
се
преливати
и
треперити
јасно
зеленило
млад
трава
,
који
јесам
,
као
власје
на
четка
,
густо
избити
из
земља
...
сунце
грејати
топло
и
благо
,
весело
светлити
његов
зрак
оживео
земља
,
грејати
она
поцрнео
кор
,
да
из
она
извући
безброј
нов
живот
...
сав
оживети
нов
,
светао
,
весео
живот
,
и
биље
и
животиња
,
па
и
вод
по
бистар
планински
речица
весео
жубор
и
шапутати
песма
нов
срећа
,
нов
живот
...
и
срце
хајдуков
живаљ
и
весео
куца
,
и
оно
видити
пред
себе
неки
нејасан
нада
,
обузимати
он
неки
светао
милина
,
и
онај
у
тренутак
личити
на
срце
људски
:
хтети
бити
да
се
нада
,
да
љубити
,
да
праштати
;
неки
светло
неодређен
вера
у
добро
обузимати
и
он
...
Ђурица
се
вратити
завичај
,
камо
он
јесам
снажан
силом
вући
срце
његов
.
упамтити
јесам
последњи
Новичин
савет
,
па
јесам
хтети
прво
да
се
са
он
састати
.
али
тај
радити
морати
јесам
ићи
права
у
свој
село
,
да
он
преко
сигуран
луда
позвати
к
себе
.
сунце
се
тек
рађати
,
кад
се
Ђурица
и
Станка
испети
на
Орловицу
,
високо
брдо
у
онај
дуг
планински
венац
,
који
делити
шумадиске
таласаст
равница
од
руднички
,
начичкан
један
до
други
,
брдо
и
планина
.
пред
она
се
засветлити
и
зашаренити
она
живописан
котлина
,
у
који
јесам
без
икакав
ред
разбацати
бео
,
ћерамида
покривен
кућица
;
онај
вир
и
једва
се
распознавати
у
густ
шљивар
и
воћњак
,
белуцати
се
њихов
зид
и
црвен
обасјан
кров
кроз
густ
зелен
гпање
воћњак
.
ту
се
,
у
тај
стешњен
и
густ
зеленило
,
нејасно
оцртавати
по
који
кров
од
стаја
,
по
неки
стог
заостао
сена
,
тамнити
се
понегде
кровина
иа
кошара
,
на
качара
,
а
над
цео
тај
група
извити
се
у
ведар
небо
вит
јаблан
,
па
треперити
и
весело
одсјајкивати
пред
сунчев
излазак
...
А
тамо
поред
река
,
по
дно
сам
котлина
,
пружити
се
зелен
потес
у
даљина
,
чак
до
качерски
планина
,
који
јесам
,
овај
јутро
,
завити
у
густ
бео
магла
.
сав
треперити
од
сјај
сунчев
и
зеленити
се
весело
,
светло
,
радосно
...
Очи
се
приковати
за
тај
лепота
,
који
прост
сеоски
душа
не
разумети
,
али
јесам
тако
осећати
и
љубити
,
да
не
познавати
велик
наслада
од
мио
она
завичај
...
уморан
путник
оживети
,
заборавити
сав
мука
и
патња
преживети
у
туђина
,
очи
она
засјати
жив
весео
пламен
,
у
душа
она
се
уселити
бескрајан
радост
,
блаженство
,
срећа
...
Ђурица
погледати
Станка
и
очи
он
остати
приковати
на
она
:
откуд
она
се
повратити
изгубљен
сјај
леп
очи
,
откуд
овај
чудан
лепота
цео
стас
?
.
.
као
да
јесам
овај
чаробан
горе
одједном
преродити
!
...
—
стати
!
—
узвикнути
он
блажити
,
раздрагати
,
и
у
тај
један
узвик
као
да
хтети
исказати
цео
свој
осећање
.
она
он
погледати
,
разумеде
његов
узвик
и
управа
дуг
нем
поглед
на
величанствен
слика
пред
себе
.
—
ја
—
одговорити
она
—
само
кад
доживети
да
опет
видити
овај
!
...
—
гле
,
видити
се
дуд
у
ваш
виноград
.
—
Ена
и
забрана
!
...
како
се
тамнити
!
...
—
А
врба
поред
река
...
извити
се
тамо
и
амо
као
змијати
.
—
сад
не
марити
да
умрети
.
—
Мор
,
живети
,
стати
!
...
загрљен
и
радостан
сићи
у
село
,
загледати
од
жеља
у
сваки
дрво
,
у
сваки
камен
.
Стигоше
Ђуричин
кућа
.
хајдук
се
стегнути
срце
и
обузети
он
неки
суморан
сет
,
кад
углед
свој
осамити
напуштен
огњиште
,
у
који
јесам
безазлен
и
срећан
младост
провести
.
сад
он
све
изгледати
друкчије
.
Тужна
и
сетан
усамљеност
ширити
се
око
његов
гнездо
,
пустош
у
двориште
,
тихо
нем
ћутање
у
околина
,
ниједан
знак
од
живот
...
Приђе
врата
и
гурнути
она
;
зашкрипати
испуцан
растављен
врата
и
за
она
одјекнути
потмуо
празнина
пуст
кућа
...
»
да
ли
јесам
жив
,
јадница
—
помислити
он
за
мајка
—
или
јесам
и
она
заклопити
уморан
старачки
очи
?
«
...
као
одговор
на
његов
зебња
зачути
се
из
отворен
соб
сухо
слабо
кашљуцање
и
за
он
се
појавити
на
врата
сух
увенути
старица
.
погледати
она
свој
нем
старачки
поглед
,
и
наједаред
она
прелетити
радост
преко
лице
,
који
се
развући
у
весео
осмејак
.
—
Ђура
!
...
гле
мој
Ђура
!
...
Станка
!
...
—
Добра
јутро
,
нана
!
—
о
,
деца
...
а
ја
све
мислити
и
стрепити
кад
хтети
чути
...
а
ви
јесам
,
видити
,
обојити
здравити
.
—
Што
јесам
ти
тако
ослабити
?
—
година
јесам
,
дијета
,
старост
...
—
одговорити
она
,
затварати
за
она
врата
.
кад
се
изређати
онај
први
питање
и
узвик
,
који
јесам
обично
без
садржина
,
Ђурица
одмах
прећи
на
главно
.
—
како
јесам
сад
овуда
,
говорити
ли
о
ја
?
—
сав
се
ућутати
,
дијета
;
заборавити
јесам
ти
,
чим
јесам
отићи
...
засад
хтети
бити
миран
.
али
ти
онај
пакосник
хтети
дати
мир
.
—
зар
Вуја
?
...
Шта
он
радити
?
—
састајати
јесам
се
са
твој
људи
,
ићи
јесам
и
до
он
.
звати
ја
да
он
казати
где
јесам
...
он
хтети
ти
,
дијета
,
глава
однети
,
тај
знати
,
па
гледати
шта
хтети
и
како
хтети
...
—
Што
,
нана
,
откуд
тај
?
—
Кажу
ја
људи
једнако
резати
на
ти
што
он
не
слушати
.
Жао
он
онолики
пар
,
што
јесам
она
јесам
поделити
јатак
,
криво
он
што
јесам
отићи
без
његов
знање
,
чути
да
ти
кривити
и
за
Радован
што
јесам
погинути
.
—
за
пар
знати
да
се
љутити
,
али
шта
јесам
ја
крив
за
Радован
?
...
ја
јесам
Радован
више
требати
но
он
...
—
не
знати
,
тај
хтети
ти
казати
твој
људи
,
а
ја
ти
само
тај
велим
:
чувати
он
се
,
дијета
,
кô
живити
ватра
!
онај
ти
јесам
опак
душманин
...
ја
јесам
се
тек
зимус
почети
досећати
неки
реч
твој
отац
,
па
сад
тек
видити
да
јесам
онај
пакосник
многи
људи
упропастити
и
побити
.
само
он
се
чувати
...
—
знати
ја
тај
,
нана
,
одавно
.
зато
јесам
се
и
одвојити
од
он
,
не
бринути
се
ти
.
него
шта
ја
велим
за
други
наш
људи
,
моћи
ли
се
у
она
поуздати
?
—
ја
знати
да
ти
јесам
Јова
поуздан
.
ако
ти
сав
оставити
,
он
хтети
.
А
он
боље
познавати
тај
људи
,
па
се
са
он
разговор
.
само
се
чувати
Матове
браћа
,
они
ти
много
претити
.
—
ја
,
истина
...
шта
он
ради
жена
...
Матова
?
—
Мучила
се
зимус
много
са
дечурлија
,
па
она
се
сад
девер
вратити
у
задруга
.
њин
кућа
обилазити
далеко
!
—
Шта
ли
радити
мој
,
да
ли
јесам
чути
?
—
запитати
Станка
,
избегавати
да
она
назвати
по
име
.
—
здравити
јесам
.
Јуче
јесам
тај
отац
нешто
звати
у
срез
,
и
он
јесам
јамачно
јутрос
отићи
.
мајка
ти
јесам
поручити
да
свратити
до
она
,
чим
стигнути
овде
...
па
најбоље
да
отићи
,
док
се
не
вратити
Марка
из
варош
.
—
Баш
добро
—
рећи
Ђурица
—
и
’
наки
ја
требати
да
бити
данас
слободан
.
ти
ићи
одмах
;
ударити
на
Милетић
чајир
,
па
у
поток
,
а
после
ти
јесам
лако
до
ваш
забрана
.
ја
хтети
бити
код
Јов
,
а
ти
седити
тамо
,
докле
год
моћи
.
Станка
устати
и
отићи
,
а
за
она
се
дигнути
и
Ђурица
,
држати
се
воћњак
и
ограда
,
па
отићи
к
Јов
.
—
да
ја
добавити
Новица
до
мрак
!
тај
ми
јесам
потребан
—
рећи
он
,
чим
се
поздрав
с
Јов
,
који
се
изненадити
његов
долазак
.
—
Новица
...
сад
хтети
дете
да
отрчати
,
само
ако
он
наћи
.
—
зар
јесам
у
варош
?
—
јесте
,
него
да
јесам
куд
отићи
посао
.
он
ти
сад
водити
трговина
на
свој
рука
.
—
истина
?
...
Мог
се
још
обогатити
.
—
Неће
,
не
бојити
се
,
док
год
он
јесам
Марушка
.
—
Која
јесам
тај
?
—
неки
удовица
...
водити
он
као
коњ
зауздати
.
али
опет
он
добро
напредовати
.
кад
отићи
посланик
за
Новица
,
она
двојица
сести
да
ручати
и
да
се
наразговарати
.
—
е
,
сад
казивати
шта
знати
.
јесам
ли
виђати
скоро
Вуја
,
шта
велим
он
?
—
Виђамо
се
често
,
а
знати
јесам
шта
велим
.
»
Ко
хтети
,
велим
,
са
ја
лепо
—
добро
,
а
ко
хтети
,
ја
моћи
без
он
«
.
Црче
од
мука
за
онај
пар
.
—
Што
он
ја
кривити
за
Пантовца
?
—
Ђаво
он
знати
.
само
велим
:
»
сатрти
ја
’
наки
човек
,
који
ја
јесам
ваљати
немерен
злато
«
,
а
не
казати
како
јесам
он
тај
сатарити
и
зашто
јесам
ти
крив
.
—
Па
,
шта
мислити
?
—
Хоће
да
ти
убити
,
тај
ти
јесам
.
само
хтети
тај
прво
послати
на
који
масну
похара
,
па
хтети
ти
ту
бити
крај
.
—
А
по
шта
тај
тај
мислити
тако
?
—
хе
,
по
шта
...
по
свашта
!
по
његов
очи
,
по
говор
...
по
шта
год
хтети
.
ко
знати
Вуја
,
као
ја
што
он
знати
,
тај
хтети
лако
погодити
шта
јесам
он
смислити
.
јесам
он
ни
првина
,
не
бојити
се
!
—
Добра
,
а
шта
велим
за
наш
људи
,
како
хтети
они
?
—
овај
наш
одавде
поуздан
јесам
тај
сав
,
а
они
јесам
из
други
село
сав
његов
.
—
Шта
велим
ти
:
кад
бити
се
’
наки
знати
...
он
што
десити
...
да
погинути
...
да
ли
бити
се
ко
светити
?
—
е
,
тај
ти
не
умети
рећи
.
неки
пут
помислити
да
он
тек
’
наки
задавати
страх
...
паметан
јесам
пусник
!
...
мислити
,
знати
,
да
он
сад
,
после
Радованов
погибија
,
немати
ни
један
човек
,
с
ко
јесам
сасвим
отворити
.
А
неки
пут
,
богме
,
помислити
ти
сто
чудо
...
ко
ти
знати
његов
рачун
и
крај
.
—
Знаш
...
и
ја
тако
мислити
.
али
ја
се
све
чинити
,
да
се
ја
сав
бојити
од
празан
пушак
.
он
јесам
,
брата
,
ми
узјашити
,
па
водити
куд
хтети
,
кô
стока
...
а
ја
се
плашити
ни
од
шта
.
видити
да
јесам
паметан
,
па
сав
мислити
да
он
дрмати
цео
војска
.
ја
јесам
тај
опазити
,
кад
он
ми
слати
на
посао
.
видити
,
брата
,
човек
кô
и
ја
,
само
велик
глава
.
—
Вал
и
ја
јесам
тај
сто
пута
помислити
,
али
опет
некако
сагнути
глава
и
ћутети
.
Кô
велим
:
ако
ћутети
,
не
губити
ништа
,
а
да
повикати
,
отићи
глава
...
—
ама
,
ја
јесам
наумити
да
не
ћутети
и
да
он
не
слушати
,
па
куд
пукнути
!
да
видити
још
само
шта
хтети
ја
Новица
рећи
.
цео
дан
она
проћи
у
такав
разговор
,
смркнути
се
,
а
они
још
имати
много
да
казати
један
други
.
у
неки
доба
ноћ
стигнути
Новица
.
Пошто
се
засад
јесам
морати
бојати
ништа
,
Јова
отићи
да
спавати
,
а
она
двојица
остати
сам
у
соба
.
—
ја
ти
послушати
—
почети
Ђурица
.
—
прво
ти
потражити
,
као
што
јесам
ја
казати
.
—
Добра
јесам
учинити
.
онда
јесам
ни
мислити
да
хтети
ти
мој
савет
бити
тако
ваљан
,
а
виђу
да
јесам
и
ја
имати
разлог
.
—
Па
...
шта
радити
Вуја
?
—
Знаш
Вуја
:
не
ради
ништа
,
но
чекати
да
ти
радити
за
он
.
—
зар
ја
он
баш
чекати
?
—
да
како
?
...
знати
да
јесам
жив
и
да
се
морати
врнути
овамо
,
па
куд
хтети
но
он
?
—
То
ја
,
канда
,
велим
,
да
ићи
права
он
и
да
он
слушати
што
год
ја
рећи
?
—
не
ја
,
богме
!
ја
ти
вељи
само
што
он
мислити
,
а
што
ја
мислити
,
чути
послије
.
—
Аа
...
—
отегнути
Ђурица
и
лице
он
се
разведрити
.
—
А
ја
се
,
болан
,
зачудити
;
рећи
:
шта
ја
тај
сад
овај
прича
!
...
—
Ха-ха-ха
...
кâ
велим
:
обрнути
он
Вуја
зимус
!
...
Неће
више
,
не
бојити
се
.
доста
ја
он
аргатовати
,
па
не
виђети
хасна
ни
хаир
,
и
остати
бити
тако
вјечит
живомученик
,
да
не
бити
ти
.
Знаш
ли
,
мора
,
да
ја
сад
од
збиља
трговати
?
—
Чуо
јесам
.
—
е
видити
,
само
од
један
посао
с
ти
дигô
сам
глава
,
па
како
бити
ти
оставити
!
...
—
Вал
ти
кâ
брата
!
...
А
ја
,
што
се
тицати
...
с
ти
хтети
све
братски
.
Неће
ти
бити
од
ја
криво
...
—
оставити
се
залудница
,
вјера
ти
;
зар
ја
не
знати
ти
!
...
но
дати
да
се
разговарати
о
посао
.
Вуја
јесам
,
чинити
ја
се
,
одлучити
да
ти
наћи
замјена
.
—
како
?
—
хе
...
како
?
да
ти
убити
,
па
да
узети
други
на
твој
мјесто
.
јесам
више
за
он
.
—
јесам
ли
он
што
говорити
с
ти
?
—
запитати
Ђурица
одсечно
и
погледати
он
права
у
очи
.
—
хм
...
јесам
ли
или
јесам
,
ти
не
морати
знати
.
Биће
дан
и
за
тај
,
кад
хтети
све
дознати
,
а
засад
ми
јесам
први
брига
,
да
сачувати
твој
глава
.
—
Кажи
ја
само
овај
...
већ
ако
доћи
да
се
кидати
,
ја
знати
шта
хтети
,
али
не
знати
за
после
...
.
имати
ли
он
свој
људи
,
који
бити
он
светити
?
—
Дубока
јесам
онај
књига
што
она
он
чатити
,
мој
ђетић
,
а
његов
рачун
ники
не
пребројати
!
...
ко
он
знати
!
...
али
ја
да
гледати
засад
...
куд
хтети
и
како
хтети
.
ти
знати
:
он
ти
јесам
већ
спремити
добар
посао
,
чим
се
јавити
,
и
ја
бити
ти
рећи
да
ти
тај
све
лепо
извршити
.
—
Па
и
ти
хтети
,
ваљад
’
?
—
ја
,
богме
,
не
!
Чу
ли
да
рећи
:
трговати
од
збиља
.
Учим
се
,
болан
,
да
ти
замијенити
Вуја
,
а
он
ти
јесам
наћи
други
на
мој
мјесто
.
—
ко
?
—
Мучно
да
он
знати
.
један
младић
из
Лукавица
.
он
он
,
чинити
ја
се
,
и
спремати
да
ти
замијенити
,
—
онда
требати
и
он
да
се
чувати
?
—
не
,
болан
.
ти
не
знати
Вујов
мајсторија
.
ко
ти
нашљеди
и
он
хтети
Вуја
скухати
попара
,
па
он
не
ићи
у
рачун
да
он
откривати
свој
работа
.
не
бринути
ти
:
у
мој
јесам
рука
сав
његов
план
.
него
да
ја
сад
одспавати
један
сан
,
па
после
поноћ
да
ићи
к
он
.
Биће
он
,
болан
,
криво
кад
чути
да
јесам
се
врнути
,
а
јесам
се
он
јавити
.
Ђурица
пристати
.
Легоше
да
спавати
,
а
он
не
излазити
из
глава
загонетан
реч
Новичин
.
»
он
много
знати
,
а
хтети
сад
ништа
да
ја
казати
.
Неће
више
ни
на
посао
са
ја
...
трговати
!
Хоће
да
бити
човек
од
ред
...
па
неки
он
.
Даћу
он
много
,
врло
много
од
овај
први
посао
,
само
да
он
придобити
.
Видиш
,
цркнути
јесам
за
пар
...
онда
хтети
ја
,
ваљада
,
казати
све
што
знати
?
...
А
онај
баш
хтети
да
ја
смакнути
,
па
тај
ти
јесам
!
...
с
један
страна
власт
,
с
други
они
,
који
требати
највише
да
ја
чувати
...
куд
год
се
окренути
,
сав
ја
о
глава
радити
...
еј
,
кукавац
!
лепо
ли
моћи
живети
,
само
да
ја
бити
овај
памет
...
али
доцкан
!
...
А
ја
се
радовати
што
доћи
овамо
!
...
не
знати
шта
ја
овде
чекати
«
...
и
мисао
за
мисао
,
сав
горак
и
тежак
,
извијати
се
у
глава
он
.
онај
стар
осећање
—
грозничав
плашња
од
сваки
секунда
који
протицати
,
плашња
општи
од
свашта
,
од
сам
пространство
,
стати
да
он
се
увлачити
у
душа
,
и
он
опет
постати
онај
неповерљив
опасан
разбојник
,
који
презати
од
сваки
сенка
и
у
тај
плашња
чинити
нечувен
злочин
.
»
Шта
хтети
они
од
ја
...
па
и
овај
Новица
?
...
овамо
ја
јесам
казати
да
ја
глава
висити
о
конац
,
а
не
велим
ја
да
кидати
на
један
страна
.
Шта
да
чекати
?
да
ја
смакнути
изненада
,
па
...
не
знати
ни
јесам
шта
хтети
,
само
знати
да
се
морати
кидати
.
Вис
се
не
моћи
овако
...
Хоћу
да
јесам
безбедан
бар
код
свој
људи
«
...
—
Новица
!
...
Спаваш
ли
?
...
—
викнути
одједном
.
—
Шта
...
шта
јесам
?
—
Хајд
да
ићи
...
не
моћи
да
спавати
.
Новица
устати
,
протрљати
очи
,
па
,
онако
у
помрчина
,
стати
да
пипати
око
себе
.
—
Па
хајде
да
ти
испратити
до
каменар
,
после
хтети
ја
кућа
.
—
зар
ти
хтети
са
ја
?
—
не
ја
.
не
смијеш
он
ни
казати
да
јесам
се
виђети
.
ја
се
пред
он
чинити
да
јесам
љут
на
ти
.
—
Што
?
—
сав
хтети
дознати
,
а
сад
ићи
куд
ти
велим
.
за
сваки
случај
:
пазити
на
Вуја
;
не
задржавати
се
код
он
дуго
,
не
јести
и
не
пити
ништа
.
ако
послати
с
ти
Сима
ковач
,
отварати
очи
и
чувати
он
се
...
држати
он
свакад
на
ока
.
кад
се
врнути
са
похара
,
чекати
ти
у
јагњилском
забрана
,
знати
онај
више
река
...
—
зар
ти
знати
куд
хтети
ја
послати
?
—
знати
,
ићи
хтети
у
смедеревски
Морава
.
али
ништа
,
састати
се
ја
пријести
тај
.
обојица
изићи
из
кућа
и
,
неопажен
ни
од
ко
,
отићи
кроз
село
,
договарати
се
о
далек
свој
план
.
кад
Ђурица
ући
у
Вујов
кућа
и
углед
пред
себе
добро
познати
он
црта
строг
и
одлучан
лице
,
он
не
изгубити
ништа
од
свој
одлучност
и
присебност
,
као
што
јесам
досад
обично
бивати
.
Ђурица
гледати
слободно
и
отворено
у
онај
сух
и
смежуран
лице
,
осветлити
слаб
пламен
упаљен
лојаница
,
и
осећати
велик
задовољство
што
не
обор
очи
пред
онај
строг
,
испитљивим
поглед
...
као
да
јесам
обојица
осећати
да
требати
одважно
издржати
овај
први
поглед
,
па
застати
,
не
мицати
се
и
не
пружати
рука
један
други
.
најзад
Вуја
мрднути
десни
брк
,
што
јесам
требати
да
личити
на
осмејак
,
и
пружити
рука
.
—
А
,
бегунац
,
доћи
ли
?
...
—
Дођох
,
вала
...
како
јесам
?
—
одговорити
Ђурица
и
стегнути
он
пружен
рука
.
—
Добра
...
како
ти
?
...
хајде
у
соб
.
Ђурица
ући
и
сести
на
столица
близу
врата
,
а
Вуја
наместити
земљан
свећњак
на
под
,
па
стати
према
Ђурица
.
—
Шта
ти
урадити
,
соко
:
дунути
један
дан
,
па
отићи
;
нит
’
се
ти
ко
јавити
,
нит
’
ја
што
чути
за
ти
.
—
морати
јесам
тако
,
ча-Вујо
.
док
се
имати
шта
радити
,
ја
јесам
радио
,
а
кад
јесам
доћи
време
да
се
чувати
глава
,
морати
јесам
јесам
чувати
.
—
о
,
сињи
он
...
зар
не
бити
ја
умести
боље
чувати
твој
глава
!
...
у
почетак
ти
једва
истерати
из
овај
ћилер
,
јесам
смести
да
се
одвојити
од
ја
,
а
сад
се
бојити
да
ти
не
моћи
сачувати
...
или
,
да
ти
не
сумњати
штогод
на
ја
?
...
—
рећи
Вуја
и
погледати
он
тако
пажљиво
,
као
да
бити
он
хтети
сав
душа
разгледати
.
—
Ена
сад
...
шта
ти
доћи
у
глава
!
...
—
одговорити
Ђурица
тако
наиван
,
да
одједном
растерати
сваки
сумња
код
Вуја
.
—
ти
,
брата
,
знати
најбоље
ко
јесам
хајдук
:
док
радити
заједно
—
слушати
ти
,
а
кад
доћи
време
да
се
крити
,
хтети
да
знати
за
ја
ни
мој
родити
мајка
.
—
да
ти
не
трабуњати
штогод
онај
луд
Јова
?
Кажи
ја
слободно
!
—
запитати
Вуја
и
погледати
он
погнут
глава
,
испод
обрва
.
—
Што
?
...
Шта
хтети
ја
он
говорити
?
—
онако
знати
...
видити
да
јесам
се
нешто
променити
...
а
знати
да
јатак
хтети
понеки
пут
да
говорити
онај
што
не
знати
.
да
јесам
,
рећи
,
што
љут
на
ја
?
—
јок
,
брата
.
он
ја
свакад
велим
да
се
без
ти
ники
не
бити
знати
ни
окренути
...
.
Вуја
се
разведрити
лице
,
примакнути
се
постеља
,
па
сести
.
—
него
оставити
тај
—
наставити
Ђурица
—
па
да
гледати
наш
посао
...
како
јесам
сад
овде
?
—
где
јесам
бити
цео
зима
?
—
запитати
он
Вуја
,
чинити
се
да
не
чути
његов
питање
.
Ђурица
мало
поћутати
.
»
да
ли
да
он
казати
?
—
сав
један
,
морати
раскидати
,
па
онда
не
морати
ни
крити
.
«
—
где
ти
јесам
бити
!
...
по
варош
...
.
.
у
Београд
највише
.
Вуја
се
изненадити
,
тај
он
се
познати
на
лице
,
по
ко
падати
слаб
светлост
свећица
.
Видевши
да
Ђурица
нерадо
одговарати
на
тај
питање
,
он
променити
разговор
.
—
како
јесам
овде
,
велим
...
.
—
рећи
он
после
кратак
ћутање
.
—
Знаш
како
јесам
.
уцена
јесам
повисити
одмах
после
онај
убиство
.
сад
хтети
се
све
дигнути
на
нога
,
само
да
ти
сатрти
,
али
ја
хтети
гледати
...
јесам
ми
првина
.
и
капетан
јесам
сад
променити
,
овај
јесам
нов
опак
...
»
овај
он
сад
ја
плашити
—
помислити
Ђурица
—
само
да
он
робовати
,
али
хтети
!
...
«
—
јесам
ли
спремити
какав
посао
?
сад
ми
сав
требати
...
.
—
требати
,
истина
јесам
.
али
како
ти
мислити
...
као
пре
?
—
сав
бити
најволети
да
ти
казати
шта
јесам
твој
,
па
да
се
знати
чисто
.
онај
бити
друго
ја
разделити
—
рећи
Ђурица
.
—
да
казати
,
ја
...
кад
требати
трчати
и
спремати
за
посао
,
кад
требати
што
ујдурисати
код
власт
и
дознати
,
онда
трчати
Вуја
,
а
кад
се
располагати
новац
,
онда
пружити
рука
,
па
колико
ти
дати
...
тај
ви
хтети
,
јесам
ли
?
...
али
Вуја
хтети
!
...
ја
хтети
наћи
себе
људи
,
с
који
хтети
радити
,
а
ви
се
делити
и
радити
како
знати
—
викнути
он
,
скочити
с
постеља
.
Ђурица
се
сетити
Новичин
савет
,
па
отпочети
благо
:
—
моћи
,
брата
,
да
се
љутити
.
ја
јесам
и
јесенас
због
тај
побећи
,
јер
не
знати
куд
хтети
:
јатак
вући
на
један
страна
,
тај
на
други
,
а
ја
горети
између
два
ватра
.
.
—
ама
који
тај
вући
на
други
страна
,
казати
ја
он
по
име
!
ко
тај
тражити
ортачину
са
ја
?
...
дед
,
казати
ја
он
,
па
хтети
се
ја
рачунати
са
он
,
а
ти
хтети
ни
глава
заболети
.
—
сав
,
Вуја
,
сав
тражити
...
јесам
један
...
—
тај
који
јесам
тај
сав
,
гром
она
њихов
!
Кажи
један
по
име
,
шта
ти
један
велим
...
шта
хтети
сваки
?
...
—
махнути
се
тај
,
најпосле
.
ја
јесам
ти
само
казати
шта
они
тражити
,
а
јесам
рећи
да
и
ја
тај
хтети
...
ја
хтети
опет
онако
,
као
што
јесам
и
од
пре
,
само
нек
се
знати
рачун
између
ја
и
ти
...
свакад
нек
се
знати
унапред
колико
који
од
ми
припадати
...
—
тако
,
соко
,
тај
јесам
паметно
—
узвикнути
Вуја
радосно
.
—
Дај
да
се
ја
и
ти
погодити
,
а
шта
ја
причати
за
онај
гладан
фукара
,
који
никад
ништа
јесам
доста
.
тако
јесам
требати
да
јесам
одавно
,
а
са
она
хтети
се
ја
рачунати
,
ја
хтети
она
делити
по
зарада
...
јесам
ли
доста
ти
четвртина
?
—
А
јатак
хтети
ти
намирити
?
—
запитати
Ђурица
.
—
сав
до
један
.
—
Доста
ја
јесам
—
рећи
Ђурица
гласно
а
у
себе
помислити
:
»
Ко
јесам
луд
да
ја
чувати
џабе
,
кад
за
мој
глава
моћи
добити
сто
дукат
!
...
видити
шта
хтети
?
.
старац
,
али
хтети
се
огледати
,
па
шта
бити
«
...
—
е
,
тако
,
видити
...
сад
моћи
да
се
разговарати
о
посао
—
рећи
Вуја
,
прилазити
он
и
седати
до
он
на
троножац
.
Усекнувши
свећа
,
Вуја
стати
да
излагати
сав
план
за
напад
на
богат
трговац
у
Поморавље
.
на
тај
разговор
затећи
она
зор
.
XXИВ
Враћајући
се
са
крвав
и
богат
похара
из
Поморавље
,
где
домаћин
и
један
нападач
допасти
тежак
рана
,
Ђурица
окренути
,
према
ранијем
договор
са
Новица
,
кроз
јагњилски
потес
,
домишљати
се
како
бити
се
до
забрана
одвојити
од
Сима
,
који
непрестано
ићи
уз
он
.
сад
јесам
бити
присебан
и
одлучан
,
јесам
он
потрести
проливен
крв
:
напротив
,
он
се
спремати
да
сад
тек
засукати
рукав
и
почети
прав
посао
.
—
Сима
,
ти
сад
окренути
десно
на
Копљаре
,
па
ићи
права
кућа
,
а
ја
хтети
гледати
да
се
прокрасти
до
Венчац
.
—
ја
јесам
казати
Вуја
да
једнако
ићи
с
ти
и
да
ти
допратити
до
он
.
не
смети
ти
ја
оставити
.
—
Што
хтети
ја
ти
?
—
поуздан
јесам
кад
јесам
двојица
...
требати
се
чувати
...
—
одговорити
Сима
и
обор
глава
,
гледати
да
се
не
сусрести
са
Ђуричин
поглед
.
»
овај
готово
не
крити
шта
хтети
—
помислити
Ђурица
.
—
да
ли
он
јесам
казати
да
ја
сад
убити
или
хтети
тај
после
,
кад
он
предати
пар
.
Новица
велим
да
јесам
тај
одредити
за
данас
,
чим
се
извршити
похара
.
Чекај
,
дознати
ја
тај
;
нек
ићи
овај
са
ја
«
.
—
Па
добро
најпосле
,
кад
ти
јесам
он
казати
...
—
одговорити
Ђурица
равнодушно
.
морати
да
се
одморити
у
забрана
.
—
Баш
добро
!
—
викнути
Сима
и
радост
он
засијати
у
ока
.
—
уморан
јесам
као
ђаволити
,
па
да
се
мало
прилегнути
.
Улазећи
у
забран
,
Ђурица
пропустити
други
напред
,
ко
овај
поступак
не
бити
по
воља
.
Ђурица
стати
да
разгледати
по
забрана
,
тражити
заклонит
место
,
а
видети
се
да
тај
исто
тражити
и
Сима
.
после
стотину
корак
,
наићи
у
један
склоп
,
застрвен
павитина
.
Ђурица
разгледати
место
и
учинити
он
се
да
Сима
вадити
револвер
иза
пас
.
не
чекати
други
његов
покрет
,
Ђурица
исти
тренутак
бацити
свој
дуг
пушак
,
скочити
на
Сима
с
леђа
и
један
махом
обор
он
на
земља
.
Отпасавши
он
тканица
,
веза
он
он
рука
,
па
он
онда
,
као
какав
клада
,
извртети
на
леђа
.
Сима
се
у
почетак
напад
отимати
и
бранити
,
али
после
,
кад
стати
Ђурица
да
он
везивати
,
ућутати
и
не
мрднути
више
.
—
Шта
хтети
ти
са
ја
?
—
викнути
он
зачудити
,
кад
он
Ђурица
преврнути
и
погледати
оно
страшно
зликовачки
лице
.
—
прво
ти
ја
казати
:
шта
хтети
ти
са
ја
?
—
Ништа
,
брата
...
Шта
јесам
ти
?
...
—
Чекај
,
сад
хтети
видети
шта
ја
јесам
—
рећи
Ђурица
,
па
извадити
из
јелек
котур
жут
воштаница
,
креснути
палидрвце
и
упао
свећа
.
затим
извадити
један
игла
и
наднети
јесам
над
пламен
.
симо
сав
тај
посматрати
раширен
очи
.
—
јесам
ли
ти
казати
Вуја
да
ја
убити
сад
,
или
после
,
пошто
он
предати
новац
?
—
запитати
Ђурица
,
држати
игла
над
пламен
.
—
Шта
ти
јесам
данас
,
јесам
ли
полудети
!
...
о
какав
убиство
тај
говорити
?
—
одговорити
Сима
зачудити
,
али
он
преко
лице
прелетити
смртно
бледило
.
Ђурица
спустити
свећа
поред
себе
,
узити
један
Симов
рука
и
забости
он
усијан
игла
под
нокат
један
прст
.
Сима
стати
грчевито
трзати
рука
,
стати
он
се
стезати
мишић
око
очи
и
уздахнути
дубоко
.
—
А-а-а
...
што
ја
мучити
,
тако
тај
срећа
,
забадава
!
...
—
Ништа
...
’
вако
хтети
цео
дан
,
док
ти
се
не
досадити
—
одговорити
Ђурица
,
па
опет
угрејати
игла
и
забости
јесам
под
други
нокат
.
—
Што
не
говорити
,
псина
један
,
него
се
мучити
због
онај
зликовац
,
који
сав
робовати
!
...
—
викнути
Ђурица
грејати
игла
трећи
пут
.
—
Кажи
права
,
па
ићи
куд
тај
очи
водити
.
—
зар
ја
хтети
убити
,
кад
ти
све
казати
?
—
Што
да
ти
убијати
,
лудак
,
кад
ја
ти
јесам
крив
!
—
ама
,
срећа
ти
хајдучки
,
казати
ја
права
!
—
Пустићу
ти
,
ако
ја
сав
права
казати
...
ја
све
знати
,
али
хтети
да
ја
тај
тај
потврдити
и
да
ја
све
испричати
што
ти
јесам
он
говорити
.
А
са
он
хтети
се
ја
још
данас
нарачунати
.
—
јесте
,
казати
ја
јесам
да
ти
убити
...
ако
узмоћи
сад
на
повратак
,
ако
ли
не
моћи
сад
,
онда
после
,
пошто
он
предати
новац
...
ја
јесам
страшно
претити
,
а
обећати
ја
...
—
колико
ти
јесам
обећати
?
—
сто
дукат
сад
,
и
после
да
се
јавити
за
уцена
,
па
од
тај
новац
он
осамдесет
дукат
,
а
оно
друго
ја
.
—
То
ти
јесам
казати
прекјуче
,
после
састанак
са
Новица
?
—
јесте
...
претити
ја
јесам
да
хтети
ја
убити
...
—
јесам
ли
он
питати
зашто
ја
убијати
?
—
јесам
.
велим
да
јесам
ти
обрлатити
јатак
из
твој
село
,
па
сав
зарада
тај
односити
,
а
ми
и
он
давати
само
по
неколик
дукат
.
Нашао
јесам
други
човек
,
који
хтети
он
радити
боље
.
—
Која
хтети
он
све
давати
,
а
он
хтети
ви
,
као
слепац
,
по
два
три
дукат
,
јесам
ли
тако
?
...
Кажи
јесам
,
колико
јесам
ти
досад
давати
?
—
Па
тако
...
само
једном
ја
јесам
дати
десет
дукат
,
кад
јесам
ти
извадити
из
апс
,
а
оно
друго
...
помало
.
—
Видиш
,
а
питати
мој
јатак
,
да
ли
јесам
ко
дати
мање
од
педесет
дукат
.
ја
он
заиста
не
дати
сав
пар
,
него
хтети
да
се
тај
подједнако
делити
међу
сав
људи
,
који
ја
помагати
.
—
То
јесам
,
вала
,
права
...
и
ако
хтети
и
ја
хтети
ти
слушати
.
он
јесам
сав
преко
ја
водити
договор
са
пандур
из
срез
...
—
Добра
,
ја
хтети
се
разговарати
—
рећи
Ђурица
дрешити
он
рука
,
пошто
он
прво
повадити
оружје
.
—
сад
седити
лепо
,
па
ја
испричати
све
како
ти
јесам
казати
да
ја
убити
.
Сима
се
исправити
,
махати
онај
рука
,
који
јесам
бости
.
—
Ништа
,
срећа
ја
,
само
јесам
задуго
говорити
како
ти
морати
убити
,
а
за
овај
ја
само
рећи
:
»
гледати
ако
моћи
уз
пут
,
у
какав
склонит
место
,
па
он
узети
пар
и
оружје
и
донети
права
ја
,
ако
ли
,
казати
,
не
моћи
уз
пут
,
онда
хтети
ја
,
велим
,
наместити
он
на
згода
овде
.
«
То
јесам
све
...
—
Добра
,
ићи
сад
права
кућа
,
а
ја
хтети
ти
потражити
,
кад
ја
устребати
.
само
јесам
луд
бити
,
што
јесам
се
давати
да
ти
мучити
онако
...
да
чувати
онај
зликовац
...
—
јесам
тај
,
мора
,
него
јесам
се
бојати
да
ја
не
убити
,
ако
ти
истина
казати
.
—
Ида
сад
,
али
добро
пазити
да
ја
не
наљутити
.
Видиш
,
требати
бити
да
ти
оставити
овде
везан
...
али
ја
ти
веровати
...
—
Чина
,
вала
,
како
год
хтети
,
а
видети
шта
ти
ја
вредити
.
—
Добра
,
добро
—
рећи
Ђурица
,
гледати
за
он
,
док
год
он
се
не
изгубити
из
очи
у
густ
шума
.
после
десетак
минута
Ђурица
разгледати
свуд
око
себе
,
окренути
се
источни
страна
,
па
звизнути
учестано
с
прекид
.
не
чути
никакав
одговор
,
покупити
оружје
и
поћи
напред
.
после
неколик
минута
опет
звизнути
,
и
далеко
пред
он
у
шума
зачути
се
такав
исти
звиждање
.
мало
затим
указати
се
Новица
између
проређен
грмових
дебло
.
—
А
ја
ти
чекати
на
овај
крај
—
рећи
он
,
прилазити
Ђурица
.
—
Мишљах
да
хтети
одовуд
,
од
станица
.
зар
тај
не
пратити
Сима
?
Ђурица
он
испричати
малопређашњи
догађај
и
каза
да
јесам
пустити
Сима
нек
ићи
кућа
.
—
јесам
требати
.
истина
,
он
јесам
за
пар
свачији
,
али
не
требати
вјеровати
ником
,
кад
глава
висити
о
конац
.
—
То
јесам
и
ја
мислити
,
али
као
велим
:
неки
он
.
А
ја
хтети
сад
да
се
пожурити
у
Брезовац
,
да
се
наплатити
с
онај
пакосник
.
—
Пожури
се
,
што
брже
моћи
.
али
добро
отварати
очи
:
онај
јесам
стар
зликовац
.
Стићи
хтети
тамо
још
за
виђети
.
А
ја
хтети
ти
чекати
иза
ватрењаче
,
па
да
ноћити
код
ја
.
—
отуд
морати
на
други
страна
,
имати
хитан
посао
,
а
код
ти
хтети
сутра
.
Новица
обор
глава
,
као
да
он
тај
не
бити
права
.
Ђурица
се
досетити
.
»
знати
да
хтети
ноћас
да
раздати
новац
...
али
куд
смети
ићи
к
он
с
оволики
пара
!
...
убити
бити
ја
без
реч
.
боље
да
он
дати
сад
«
.
—
Хоћеш
ли
и
ти
да
се
сад
одужити
?
—
рећи
он
,
машати
се
џеп
.
—
Па
...
како
хтети
—
одговорити
Новица
овеселити
.
—
поуздан
ја
јесам
пар
у
мој
џеп
но
у
твој
.
Ђурица
се
насмејати
;
одбројати
сто
банкнота
из
крвав
завезак
и
пружити
она
Новица
.
—
јесам
ли
доста
?
—
О-хој
!
тај
јесам
добро
пазарити
...
како
да
јесам
доста
,
болан
...
—
рећи
он
,
узимати
новац
и
бацати
она
у
недра
.
—
Само
хтети
ли
остати
што
други
?
—
Биће
доста
сав
,
само
ја
чувати
?
—
А
да
што
хтети
ти
друго
,
кад
јесам
ми
тај
златан
мајдан
!
...
Ђе
хтети
ти
сутра
сачекати
?
—
ако
моћи
изићи
горе
до
каменар
код
онај
дебео
грм
...
—
Вис
Војковић
кућа
,
знати
...
Чекаћу
ти
после
заранак
.
А
тамо
...
пазити
!
...
отварати
очи
!
Ђурица
окренути
ка
Венчац
,
а
Новица
поћи
исти
правац
,
куд
отићи
Сима
.
»
е
,
сад
јесам
на
ред
тај
,
Вуја
.
Дође
земан
да
и
ја
раскрстити
,
а
једва
саставити
година
у
ортачини
...
тек
година
,
немати
ни
пун
година
,
а
чинити
ја
се
цео
век
!
...
Шта
се
чудо
починити
за
тај
време
...
Наживело
се
,
настраховати
се
,
намучити
се
...
«
и
сад
он
доћи
на
памет
онај
време
,
кад
јесам
остављати
пређашњи
слободан
живот
,
кад
се
одвајати
од
друштво
и
огњиште
,
па
се
упутити
под
закриље
овај
Вуја
,
по
чији
наредба
хтети
данас
погинути
.
како
јесам
онда
лудо
срљати
у
пропаст
,
како
јесам
лакомислен
ступати
на
кобан
стаза
,
који
он
довести
до
овај
стање
!
...
А
како
се
моћи
лепо
живети
,
само
да
бити
овај
садањи
памет
...
сад
бити
он
бити
сељак
,
као
и
други
;
радио
бити
сав
посати
;
не
бити
се
ники
бојати
...
Ишао
бити
слободно
по
поље
,
по
зелен
луг
и
дубрава
.
.
у
кућа
бити
он
бити
еве
весело
,
стар
мајка
добити
бити
одмена
...
и
сав
бити
тај
бити
,
да
не
бити
он
!
...
он
он
упропастити
,
погубити
...
и
Ђурица
стати
да
мислити
шта
он
јесам
тај
привлачити
к
Вуја
,
те
он
се
тако
слепо
предати
...
.
Вечито
он
јесам
овај
суров
човек
стајати
пред
очи
као
нем
загонетка
,
који
ти
све
више
привлачити
,
што
јесам
мање
разумети
...
и
Вуја
јесам
он
привлачити
,
али
шта
?
...
свој
тајанственост
,
памет
,
нарочито
овај
памет
,
који
Ђурица
уважавати
,
јер
јесам
у
себе
не
осећати
...
али
јесам
ни
тај
...
имати
јесам
нешто
у
сам
он
,
што
он
јесам
вући
на
тај
стаза
,
а
тај
јесам
осећати
у
себе
раније
,
пре
него
што
јесам
и
познати
Вуја
...
још
онда
,
кад
јесам
почети
да
размишљати
о
сав
;
кад
гледати
ноћу
како
он
отац
доносити
туђ
стока
,
а
мајка
он
весео
лице
подносити
укусан
јела
од
тај
стока
...
тај
он
јесам
вући
на
овај
пут
,
али
опет
,
да
не
бити
Вуја
,
не
бити
се
овако
свршити
...
он
он
јесам
узети
за
рука
,
довести
он
до
стрм
ивица
и
гурнути
...
после
се
већ
морати
клизати
и
падати
,
док
не
доћи
до
крај
...
»
и
тај
зликовац
,
који
ја
јесам
упропастити
,
данас
пружати
пушак
на
ја
.
.
.
да
ја
збрисати
са
земља
као
да
јесам
на
она
ни
бити
...
е
,
хтети
,
чича
...
наплатити
се
!
...
«
кад
се
навући
први
сутон
,
Ђурица
пролазити
кроз
шум
испод
Вујов
кућа
.
Бојаше
се
само
да
он
не
оставити
овај
присебност
и
одлучност
,
који
јесам
расти
све
више
,
у
колико
се
он
приближавати
кућа
.
из
памет
он
не
излазити
Симов
реч
:
»
јесте
,
казати
ја
јесам
да
ти
убити
!
...
«
Излазећи
из
шум
,
углед
Вуја
на
чистина
испод
кућа
:
сести
на
један
брешчић
,
па
гледати
у
шум
.
»
као
да
јесам
он
поручити
!
—
помислити
Ђурица
.
—
боље
јесам
овако
на
чистина
,
него
у
соба
...
овде
јесам
слободан
...
«
Угледавши
човек
где
он
се
приближивати
,
Вуја
се
дигнути
и
поћи
на
сусрет
,
а
кад
он
се
приближити
јесам
Ђурица
,
он
стати
изненадити
.
—
камо
ти
Сима
?
—
упитати
он
још
на
ход
.
—
Отишао
јесам
кућа
—
одговорити
Ђурица
,
прилазити
он
.
—
А-а
...
а
ја
рећи
да
јесам
и
он
остати
као
Пантовац
.
Свршисте
ли
?
—
Свршисмо
.
Пласковчанин
отићи
с
рана
,
а
и
газда
хтети
имати
да
се
полечити
.
—
хајдемо
унутра
—
рећи
Вуја
и
окренути
се
да
поћи
.
—
нека
,
моћи
и
овде
наредити
што
имати
—
одговорити
Ђурица
,
па
одједанпут
кидисати
на
Вуја
и
стегнути
он
рука
.
старац
,
још
снажан
,
почети
да
се
отимати
,
трудити
се
само
да
принети
рука
к
појас
.
Ђурица
и
не
опазити
шта
он
радити
с
рука
,
већ
он
само
стезати
и
омахивати
,
да
бити
он
оборити
на
земља
...
обојица
ћутети
као
залити
,
само
она
се
нога
померати
,
одскакати
од
земља
и
опет
стајати
на
прст
...
Старц
тешко
дисати
,
стегнути
он
младић
као
кљешта
...
најзад
се
некако
дохватити
пас
,
одакле
истргнути
мали
оштар
ножић
.
сад
бити
моћи
убрати
противник
,
али
јесам
он
рука
више
лакат
стегнути
јако
,
па
се
бојити
да
хтети
убод
бити
слаб
,
само
хтети
он
још
више
ражљутити
,
па
после
—
зло
!
...
да
гледати
како
да
он
заварати
,
заговорити
...
и
таман
да
заустити
,
а
Ђурица
он
омахнути
и
треснути
о
земља
...
Нехотично
он
се
подигнути
рука
с
нож
,
те
Ђурица
углед
шта
он
јесам
у
рука
.
—
А
,
зликовац
,
изабрати
јесам
и
оружје
од
који
хтети
погинути
!
—
викнути
Ђурица
и
стегнути
он
рука
.
утом
се
зачути
из
шум
отегнут
,
јасно
звиждање
.
Вуја
напрегнути
снага
,
па
звизнути
кратко
,
а
затим
повикати
из
глас
:
—
помагати
!
Ђурица
се
уплашити
.
Стадоше
да
он
дрхтати
рука
,
задрхтати
сав
...
једва
се
сетити
револвер
...
Истрже
он
иза
пас
,
наслонити
цев
на
чела
старчев
и
окинути
...
треснути
пуцањ
,
а
рука
,
који
се
Вуја
бранити
,
клонути
...
Ђурица
скочити
,
и
онако
на
ход
испасти
он
други
метак
у
груда
.
старац
не
мрднути
више
...
из
шум
трчати
неко
...
Ђурица
пружити
пушак
и
викнути
...
—
стајати
!
Човек
стати
,
поглед
у
пружен
пушак
,
који
се
још
моћи
у
сутон
опазити
,
па
се
одједном
окренути
и
потрчати
натраг
к
шума
...
за
тренут
ока
нестати
он
...
—
Вуја
!
—
зачути
се
глас
испред
кућа
.
Ђурица
познати
глас
Вујов
жена
.
—
звати
он
јаче
,
не
чути
!
—
викнути
он
,
па
окренути
;
навише
уз
кос
.
преко
он
прелетити
буљина
,
махати
тихо
и
немо
чупав
крило
...
он
се
стрести
и
пожурити
уз
брдо
...
XXВ
други
дан
,
после
залазак
сунчев
,
Ђурица
ићи
кос
,
који
везивати
Венчац
и
Букуља
,
па
брижан
мислити
о
себе
и
свој
положај
.
један
се
зло
опростити
,
а
стотина
други
,
мањити
и
велик
,
радити
се
...
докле
хтети
се
овако
?
...
кад
ли
хтети
доћи
дан
да
и
он
положити
свој
уморан
бујан
глава
,
да
се
и
он
одморити
?
...
Вуја
отићи
...
немати
више
онај
грозан
поглед
,
који
сећи
као
нож
,
од
ко
јесам
стрепити
велик
разбојник
...
али
се
на
његов
место
већ
јављати
други
,
који
хтети
исто
оно
,
што
јесам
и
Вуја
хтети
...
да
живити
туђ
мука
,
да
се
хранити
туђ
зној
;
ну
он
бар
хтети
онако
заповедати
.
он
јесам
радостан
кад
он
се
пружити
сто
банкнота
,
а
Вуја
не
бити
ни
глава
окренути
,
Вуја
хтети
све
...
он
сад
седити
ту
негде
испод
грм
и
чекати
,
а
Вуја
не
бити
ни
прст
мрднути
...
опет
хтети
се
са
он
моћи
боље
...
ето
,
сад
хтети
да
водити
момак
у
варош
да
он
мало
забавити
,
а
код
Вуја
се
морати
или
радити
или
спавати
.
»
А
најпаметније
јесам
урадити
,
што
јесам
јуче
:
пристати
да
ићи
к
он
с
онолики
новац
.
Ђаво
јесам
пар
...
навести
човек
на
оно
,
о
шта
и
не
сањати
«
—
помислити
Ђурица
,
па
опет
стати
да
разгледати
пред
себе
и
да
ступати
сав
пажљив
.
кад
доћи
близу
уречен
грм
,
он
дати
знак
као
и
јуче
.
Новица
се
подигнути
испод
један
дрво
и
махнути
он
рука
.
—
Ђе
јесам
,
болан
,
стигнути
ли
жив
?
—
рећи
Новица
,
кад
се
састати
.
—
Шта
хтети
ја
бити
?
—
како
,
мора
...
дигнути
на
ти
сав
свијет
.
—
да
јесам
потерати
?
—
Ноћас
се
дизати
на
ти
три
срез
:
да
јесам
тица
,
не
бити
побјегао
...
али
не
бојити
се
,
хтети
ники
пасти
на
ум
да
ти
тражити
у
варош
.
—
Шта
вео
варошанин
,
жалити
ли
Вуја
?
—
Ко
хтети
жалити
’
наки
зликовац
!
ама
де
причати
ја
како
он
погубити
,
и
онако
морати
чекати
док
се
добро
смрачити
.
Ђурица
он
испричати
.
за
онај
што
се
појавити
из
шум
,
не
моћи
смислити
ко
јесам
.
—
Биће
тај
који
његов
гласник
...
они
,
знати
...
што
он
јављати
ђе
ко
отићи
,
шта
продати
...
имати
она
он
много
.
Наишао
ваљада
посао
,
да
он
што
јавити
.
тако
проседети
у
разговор
дуго
.
Прођоше
два
час
ноћ
,
навући
се
густ
помрчина
,
јер
не
бити
месец
,
а
по
небо
пливати
једноставан
таман
облак
,
па
се
онда
обојица
кренути
низ
брдо
.
Варошица
бити
заспати
.
озго
са
брдо
виђати
се
само
светњак
пред
чест
паланачки
механа
,
који
светлуцати
слабо
и
суморно
у
таман
ноћ
,
дати
тај
једини
знак
да
се
живот
у
варош
јесам
угасити
.
и
још
тамо
,
на
сам
крај
варош
,
поред
поток
што
пресецати
главну
улица
,
чути
се
по
неки
пут
весео
узвик
пијан
гост
,
који
јесам
јамачно
какав
буковички
лаутар
свој
монотон
циликање
растрести
загрејан
живац
...
Мрачна
и
влажан
ноћ
навући
се
на
овај
местанце
,
заогрнути
свој
непробојан
покривало
кућа
и
улица
,
притиснути
сам
земља
,
па
стајати
тако
непокретан
и
суморан
,
као
да
се
и
не
мислити
никад
дизати
са
грешан
земља
...
.
друг
проћи
забранчић
,
који
се
пружити
иза
варош
,
прећи
поток
,
па
стати
уз
један
ограда
,
који
јесам
један
крајем
излазити
на
улица
,
а
други
на
поток
.
Новица
подигнути
један
проштац
,
тај
се
провући
кроз
ограда
обојица
и
ући
у
двориште
.
Ђурица
обузети
неки
непојмљив
зебња
од
овај
мрачан
и
нем
самоћа
,
и
он
се
стати
кајати
што
доћи
овамо
.
Прођоше
мрачан
двориште
и
кроз
некакав
снизак
вратанца
ступити
у
одаја
.
Новица
упалити
свећа
и
Ђурица
видити
лепо
намештен
собица
са
два
постеља
и
миндерлук
,
а
на
средина
стајати
округао
застрвен
сто
,
препуњен
јестиво
и
пиће
.
—
Сједи
,
брата
,
да
се
одморити
,
па
и
да
се
заложити
.
ето
видити
,
ја
тако
...
газдински
.
мој
Марушка
ја
спремити
све
што
хтети
,
па
кад
имати
гост
,
она
се
затворити
тамо
у
други
соб
и
спавати
.
и
на
овај
јесам
гледати
,
видити
:
овај
прозорче
моћи
да
послужити
за
сваки
случај
...
са
он
права
у
поток
,
па
у
шум
...
—
А
овај
кућа
јесам
са
улица
?
—
не
,
мора
.
тамо
јесам
напред
магаза
ђе
ја
смјештати
мој
роб
,
а
кућа
јесам
,
видити
,
до
сам
поток
.
згода
!
...
—
зацело
згода
!
—
одговорити
Ђурица
весело
,
ко
се
допасти
што
јесам
Новица
предвидети
тако
важан
околност
.
—
дед
сад
да
почети
,
дуг
јесам
ноћ
!
оваки
препеченица
јесам
сркнути
досад
.
Ђурица
сести
за
сто
,
наслонити
пушак
на
постеља
поред
себе
,
па
искапити
први
чаша
.
Стадоше
да
се
ређати
чаша
са
препеченица
сав
чешће
и
чешће
,
а
Ђурица
постати
разговоран
и
весео
.
крв
он
појурити
живље
по
тело
,
а
пред
очи
стати
да
се
хватати
она
пријатан
и
благ
измаглица
,
што
наступати
после
јак
пиће
.
Променише
ракија
на
вино
.
Дохватише
се
печен
јагње
,
па
он
стати
заливати
стар
руменика
...
Ђурица
једнако
махати
рука
,
причати
и
смејати
се
.
—
Хоћеш
ли
да
се
побратити
?
—
рећи
Ђурица
одједном
.
—
Хоћу
,
банути
,
с
такијем
соко
,
зашто
не
бити
!
Испише
чаша
заједнички
и
пољубити
се
.
—
ех
,
побра
,
кад
бити
ја
дати
да
пробудити
Марушка
само
да
ми
испећи
по
један
кава
.
не
бојити
се
,
она
ти
не
познавати
,
а
знати
да
ја
имати
послати
с
таки
људи
...
—
не
бојити
се
код
ти
ништа
.
бити
снаха
!
—
викнути
Ђурица
,
па
устати
и
поћи
за
Новица
.
—
Мара
!
...
о
Мара
!
...
.
—
викнути
Новица
на
други
врата
,
преко
од
њихов
соб
.
—
устати
,
дијета
,
испећи
ми
кава
.
—
сад
хтети
,
не
улазити
овамо
!
...
—
одговорити
отуд
женски
глас
.
побратим
се
вратити
на
свој
место
,
а
мало
затим
ући
у
соб
висок
,
црномањаст
жена
средњи
година
,
носити
у
рука
послужавник
с
кава
.
сваки
бити
се
зачудити
,
кад
се
пре
овај
жена
спрема
,
а
кад
пре
кава
скувати
,
али
тај
Ђурица
не
пасти
на
памет
.
он
се
загледати
у
жена
и
помислити
:
»
да
ли
он
јесам
тај
онај
дијета
?
овај
јесам
готово
стар
од
он
«
.
—
Ева
тај
снаха
,
побра
—
рећи
он
Новица
.
—
дед
послужити
ђевер
,
кад
јесам
ја
тако
послушан
.
—
не
викати
,
мора
,
имати
гошћа
—
одговорити
жена
,
прилазити
Ђурица
.
—
како
јесам
,
деша
?
...
А
овај
ја
не
рећи
да
хтети
ко
вечерас
довести
...
—
какав
ти
јесам
тај
гошћа
?
—
прекинути
јесам
Новица
.
—
Сестричина
ја
...
удовица
јадан
—
одговорити
она
и
сагнути
глава
стидљиво
,
као
да
у
тај
,
што
она
јесам
сестричин
удовица
,
имати
нешта
стидан
.
—
Удовице
зар
?
...
вући
јесам
овамо
!
—
викнути
Новица
.
—
Хоћемо
ли
,
побратимити
...
да
се
веселити
?
А
ја
хтети
казати
за
онај
...
тамо
у
село
—
намигнути
он
и
махнути
глава
.
—
довести
,
довести
!
...
—
викнути
Ђурица
загушен
глас
и
осећати
да
он
језик
издавати
.
Беше
се
добро
напити
.
кад
изићи
Марушка
,
Ђурица
се
нагнути
к
Новица
и
стати
он
поверљиво
шаптати
.
—
Знаш
...
ја
јесам
и
тамо
,
у
Београд
,
све
тако
...
.
хи-хи-хи
...
А
што
јесам
оставити
један
варошче
тамо
,
бре
,
побра
,
као
горски
вила
!
Обећа
ја
да
хтети
доћи
,
чим
јесам
зовнути
...
—
А
Станка
,
болан
,
шта
ти
она
велим
?
—
хе
...
шта
хтети
рећи
!
...
мо-р-ра
да
слушати
без
р-р-разговора
...
ја
јесам
госа
...
горски
цар
!
.
.
—
стати
он
да
заплетати
.
—
тако
јесам
,
вјера
ја
јуначки
!
А
знати
,
ако
хтети
да
ти
казати
истина
,
јесам
требати
ни
да
вући
за
себе
невоља
...
рећи
Новица
,
па
застати
да
видити
хтети
ли
Ђурица
друкчије
мислити
.
—
Мор
,
не
знати
ни
ја
...
бити
јесам
луд
...
.
—
зар
јесам
бости
,
вељи
,
да
она
бирати
кâ
гниле
крушка
...
да
ви'ш
само
овај
мој
гошћа
,
да
ти
очи
стати
!
...
.
—
Хе-хе
...
—
стати
он
да
чупкати
и
глад
брчић
—
ја
вала
баш
тако
.
.
онај
моћи
и
отерати
...
—
рећи
он
,
али
се
одмах
тргнути
и
уплашити
од
тај
мисао
,
па
наставити
:
—
неки
она
тамо
у
село
,
јесам
ја
на
одмет
...
.
пазити
ја
,
знати
,
много
.
—
Ђаво
ли
јесам
,
побра
,
како
ти
тај
удесити
,
па
ђевојка
махнитати
за
ти
!
—
Ха-ха-ха
...
—
насмејати
се
Ђурица
задовољно
.
у
тај
се
вратити
Марушка
,
водити
за
себе
неки
женски
,
ни
млад
ни
стар
,
омален
,
доста
лепушкаст
.
на
први
поглед
моћи
се
опазити
,
да
јесам
оба
женски
од
онај
ред
,
који
не
држати
много
на
чедност
и
поштење
...
Гошћа
бити
доиста
неки
рођака
Марушка
,
пропао
жена
,
и
Новица
јесам
много
рачунати
на
она
,
кад
се
одлучити
да
јесам
довести
у
сав
стан
за
овај
случај
.
пред
Ђурица
се
само
претварати
да
јесам
ни
знати
за
њен
долазак
.
—
Која
тај
вод
донети
овамо
,
Јула
?
—
викнути
он
,
кад
јесам
опазити
.
—
ето
ми
сад
,
побратим
,
друштво
...
.
да
ви'ш
како
јесам
ваљан
овај
мој
Маџарица
!
—
Маџар
јесам
јесам
,
а
ја
јесам
Српкиња
,
добар
од
ти
!
—
осећи
се
на
он
гошћа
.
—
Маџарица
,
Швабица
—
један
вјера
,
брата
,
а
за
мој
побра
доћи
јесам
као
наручити
.
јесам
ли
тако
?
—
обрнути
се
он
Ђурица
,
који
не
одвајати
очи
од
Јула
.
—
ја
јесам
с
раскид
,
ако
она
хтети
...
—
не
моћи
ја
трезнити
са
ви
у
друштво
,
него
прво
да
ви
стигнути
!
—
рећи
Марушка
,
па
понудити
Јула
да
сести
до
Ђурица
,
а
сам
се
наместити
до
Новица
.
—
Шта
велим
,
побра
,
овај
се
не
шал
!
...
и
отворити
се
бесан
,
разуздан
пијанка
.
Жене
се
изопијати
брзо
,
а
побратимити
се
једва
држати
на
столица
.
Чаше
звечати
...
смеј
,
кикотање
...
ники
и
не
помишљати
на
опасност
.
Ђурица
пребацити
рука
преко
суседа
,
па
она
шапутати
груб
изјава
,
љуљати
се
и
поводити
глава
напред
и
удесно
.
—
Која
јесам
добар
,
побра
?
...
Знаш
?
...
—
на
мигнути
он
Новица
,
махнути
глава
у
страна
,
према
шума
.
—
овај
,
брата
варошка
...
мир
мирисати
.
—
Кажем
ли
ти
ја
!
...
раскрстити
с
онај
човјек
...
знати
?
...
па
да
уживати
као
царев
.
—
Р-р-раскрштам
!
—
викнути
Ђурица
и
скочити
да
обгрлити
Јула
,
али
он
нога
издати
,
те
се
дохватити
њен
раме
и
одржати
се
на
нога
.
—
овај
јесам
мој
...
мој
...
...
пијанка
се
продужити
до
пред
сам
зор
.
напослетку
,
кад
се
сав
изопијати
,
полегати
по
застрт
под
.
где
се
ко
наћи
,
тако
се
и
спустити
на
под
и
заспати
.
Новица
остати
још
толико
свест
,
тај
угасити
свећа
,
па
се
и
он
пружити
,
не
знати
више
ништа
за
себе
...
кад
сунце
одскочити
високо
,
Ђурица
се
пробудити
и
подигнути
глава
.
Зачуди
се
положај
у
који
се
наћи
,
али
се
одмах
сетити
ноћашњи
пијанка
.
оба
жена
и
Новица
лежати
на
под
,
као
и
он
,
и
спавати
тежак
пијан
сан
.
ваздух
у
соба
бити
тако
загушљив
,
осећати
се
јак
задах
од
пиће
,
који
јесам
прожети
сваки
делић
ваздух
...
.
запарати
,
смрад
...
па
сав
тај
давити
,
заносити
,
опијати
...
»
Ал
ли
се
провести
!
...
никад
јесам
овако
...
ни
у
Београд
.
овај
Јула
пар
вредити
...
Видиш
,
и
он
се
опити
,
а
да
јесам
хтети
моћи
ја
јесам
жив
однети
у
срез
.
сад
видити
да
ја
јесам
пријатељ
...
.
«
—
помислити
он
и
хтети
да
легнути
опет
,
али
се
сетити
да
јесам
сванути
одавно
и
да
требати
Новица
одмах
будити
.
XXВИ
Четири
дан
провести
Ђурица
у
овај
нов
друштво
.
дању
јесам
спавати
на
таван
,
где
он
јесам
Јулка
наместити
постеља
,
а
ноћ
се
проводити
весело
,
у
пијанац
и
разврат
.
бесан
необуздан
пијанка
занети
јесам
цео
друштво
,
који
јесам
добити
воља
да
се
провеселити
до
велик
мера
,
да
се
заситити
,
занети
...
сад
јесам
већ
постати
провидан
Новичин
намера
:
он
јесам
желети
да
придобити
,
да
привезати
Ђурица
за
себе
и
да
он
одвојити
од
осталога
он
друштво
.
тако
бити
он
заузети
Вујов
место
,
али
много
поуздан
и
користан
но
што
он
јесам
Вуја
држати
.
Новица
јесам
смишљати
да
он
јесам
потребно
велик
друштво
:
неколико
људи
за
напад
и
три
четири
јатак
,
тај
јесам
свега
.
и
кад
овако
,
нарочито
помоћу
жена
,
привезати
Ђурица
за
себе
,
остајати
он
од
похара
много
више
,
но
што
јесам
Вуја
остајати
.
од
она
јесам
,
кад
се
пробудити
после
први
пијанка
,
саопштити
неки
мисао
и
Марушка
.
—
он
се
до
синоћ
мало
прибојавати
од
ја
.
лудак
!
—
рећи
она
Новица
.
—
А
ја
јесам
његов
живот
потребан
но
он
сам
.
—
зар
баш
толико
?
—
А
да
како
,
јадан
.
Довлачиће
ми
он
све
на
хиљада
и
сав
хтети
ја
јесам
давати
,
да
он
не
тражити
...
Нећу
ја
као
луд
Вуја
,
него
овако
,
да
се
пити
и
веселити
...
само
неки
он
Јула
добро
узети
у
рука
!
—
за
она
ти
не
бринути
...
—
царски
хтети
да
живити
,
само
ви
жена
памет
у
глава
!
А
Ђурица
јесам
мислити
ни
о
шта
;
предати
се
сав
овај
безбрижан
и
весео
провођење
,
налазити
да
тако
и
требати
хајдук
да
живити
.
век
он
јесам
дуг
,
тај
јесам
већ
јасно
видети
,
па
онда
бар
да
се
живити
и
да
се
задовољити
сваки
жеља
...
опазити
јесам
после
само
један
:
да
он
Новица
добро
чувати
и
да
сав
овај
чинити
из
рачун
.
»
он
хтети
пар
—
мислити
Ђурица
.
—
Па
добро
,
ја
хтети
доносити
пар
доста
,
али
хтети
барем
и
ја
видети
вајда
од
она
.
пити
се
,
веселити
се
...
тај
стајати
доста
.
А
код
Вуја
:
донети
пар
,
па
ићи
куд
знати
.
сад
хтети
да
се
живити
!
...
«
напослетку
одлучити
да
престати
с
пијанка
и
да
Ђурица
на
неколик
дан
ићи
к
јатак
.
морати
јесам
бити
опрезан
,
јер
да
се
овако
још
продужити
,
моћи
бити
пасти
ко
у
очи
.
Четвртога
дан
у
вече
,
кад
се
добро
смрачити
,
Ђурица
се
спремити
и
отићи
у
свој
село
.
Идући
пут
сетити
се
да
ономад
,
кад
јесам
ноћити
код
Јов
,
јесам
ништа
наредити
за
Станка
,
те
и
не
знати
где
јесам
сад
она
.
Јова
он
само
уз
реч
напоменути
да
јесам
она
код
мајка
:
тамо
се
,
велим
,
крити
од
отац
по
стаја
,
а
Ђурица
,
како
јесам
бити
заузет
посао
,
и
заборавити
на
она
.
тако
се
још
јесам
ни
видети
од
повратак
.
Ђурица
осећати
јасно
да
у
он
немати
више
онај
топлина
,
онај
чист
предан
љубав
према
Станка
;
угасити
се
онај
бурно
ватрен
осећање
,
који
она
јесам
бацити
у
загрљај
...
сад
се
место
он
јавити
неки
нов
,
груб
и
необичан
...
А
иза
тај
распламтети
се
разврат
,
обухватити
он
душа
и
срце
,
и
он
осећати
чудан
задовољство
у
овај
нов
и
примамљив
стање
...
јесам
он
ни
Станка
омрзнути
.
само
осећати
неки
досада
,
кад
он
се
она
јавити
у
мисао
као
препрека
његов
план
...
незгодно
он
јесам
што
се
понеки
пут
морати
водити
рачун
и
о
она
;
осећати
да
бити
он
згодан
бити
без
она
.
али
опет
на
крај
бити
помислити
:
»
Па
неки
јесам
...
моћи
се
и
овако
!
»
А
и
тај
овако
бити
он
јесам
нејасно
,
неодређено
.
овако
,
из
дан
у
дан
,
не
мислити
о
сутрашњи
дан
,
не
бринути
се
за
последак
...
изненадити
се
веома
,
кад
наћи
Станка
код
Јов
.
бити
поспао
чељад
,
и
Јова
он
увести
у
соб
,
где
спавати
сам
Станка
.
кад
ући
обојица
у
соб
,
она
се
тргнути
из
сан
и
засјати
она
радост
у
ока
,
али
се
одмах
затим
прибрати
,
намрштити
се
и
по
лице
она
се
разлити
велик
срџба
.
—
гле
,
зар
јесам
ту
!
—
рећи
Ђурица
,
кад
се
она
подигнути
.
—
А
тај
ја
ономад
рећи
да
јесам
она
код
мајка
?
—
окренути
се
он
Јов
.
—
Бил
јесам
до
јуче
,
па
не
моћи
више
да
се
крити
од
Марка
.
—
А
тај
се
одмах
обрадовати
—
рећи
она
гневно
.
—
Мислиш
остати
једнако
код
мајка
,
па
да
ти
се
скинути
с
врата
...
Јова
,
видети
да
наступати
домаћи
драма
,
поћи
из
соб
,
али
он
Ђурица
задржати
,
јер
он
бити
тешко
да
остати
овако
са
она
.
—
Чекај
,
куд
хтети
—
рећи
он
,
чинити
се
да
не
чути
Станкине
прекор
.
—
јесам
ли
задовољан
сав
?
—
како
хтети
бити
задовољан
на
онолики
пара
!
сав
се
хвалити
,
не
моћи
боље
бити
.
А
где
јесам
ти
овај
дан
?
—
посао
...
—
одговорити
Ђурица
,
запињати
.
—
сутра
хтети
овде
преданити
,
па
гледати
да
се
пазити
...
—
не
бринути
.
ономад
ми
потерати
претрес
цео
село
...
—
знати
,
због
тај
јесам
и
отићи
.
где
јесам
ти
бити
онда
?
—
запитати
он
Станка
,
сетити
се
сад
тек
да
јесам
она
бити
у
велик
опасност
од
потера
.
—
где
јесам
бити
!
...
сад
јесам
ја
се
сетити
;
а
кад
јесам
дознати
за
потера
,
јесам
моћи
да
ја
повести
?
...
једва
јесам
чекати
,
ваљад
’
,
да
ја
ухватити
,
па
да
тражити
други
...
Јова
изићи
из
соб
полако
.
—
Мор
,
проћи
се
комедија
,
кад
ти
казати
.
најпре
јесам
заборавити
,
а
после
јесам
бити
доцкан
...
—
рећи
он
љутит
,
па
после
као
да
се
присетити
нешта
и
повикати
:
—
А
шта
ја
ту
једнако
дробити
и
контролисати
:
где
јесам
бити
,
те
где
јесам
бити
!
...
бити
јесам
код
девојка
,
ето
,
па
сад
шта
хтети
ја
!
...
.
Станка
се
пренути
,
раширити
очи
и
погледати
он
зачудити
.
—
зар
баш
тако
,
?
—
рећи
он
загушен
глас
.
—
ја
овде
пропадати
,
а
ти
тражити
девојка
тај
се
проводити
са
она
!
—
ја
шта
јесам
ти
мислити
?
—
одговорити
он
,
осмехнути
се
иронично
.
—
да
седити
једнако
уз
ти
и
да
ти
пиљити
у
очи
,
јесам
ли
?
...
—
казати
јесам
да
се
хтети
растављати
од
ја
и
да
хтети
ја
свуд
са
себе
водити
—
одговорити
Станка
хладно
и
одлучно
.
—
А
ето
,
велим
јесам
да
јесам
бити
код
девојка
,
а
ја
јесам
оставити
да
ја
ухватити
потера
,
па
да
трунути
у
апс
.
Ђурица
план
.
наљутити
он
права
истина
,
који
он
Станка
рећи
,
и
на
који
он
не
могаде
дат
оправдање
.
свој
кривица
се
обично
заглађивати
љутња
.
и
он
се
наљутити
...
али
он
хтети
да
извући
корист
из
овај
срџба
,
хтети
да
се
објаснити
са
она
сада
,
кад
она
моћи
много
што
шта
рећи
,
што
иначе
не
бити
моћи
.
хтети
да
прекинути
одједном
те
вечати
њен
прекор
,
који
он
досадити
,
па
узвикнути
:
—
не
звонцај
ја
ту
,
док
јесам
сад
добити
што
тражити
!
Станка
пребледети
,
али
се
не
макнути
с
место
,
а
он
,
прибрати
се
,
проговорити
лак
глас
:
—
јесам
чути
,
овако
се
више
не
моћи
...
.
довде
јесам
ја
већ
доћи
—
и
он
показати
рука
на
гуша
.
—
и
венчати
људи
не
трпити
толико
од
жена
,
као
ја
од
ти
...
брата
,
ти
знати
с
ко
јесам
се
везати
,
па
,
ако
ти
јесам
права
,
радити
онако
како
ја
хтети
,
ако
ли
хтети
,
ићи
куд
тај
очи
водити
.
моћи
да
ја
доводити
до
зло
,
јер
моћи
бити
свашта
...
—
и
он
претити
махнути
глава
.
станка
скочити
,
па
стати
пред
он
.
Очи
она
севати
као
живити
пламен
,
сагоревати
...
.
она
се
исправити
и
погледати
он
права
у
очи
.
—
А
шта
тај
моћи
бити
,
река
дер
ја
!
»
Ви'ш
...
тврдоглав
као
псето
—
помислити
он
,
а
срџба
он
све
више
расти
.
—
сад
хтети
ја
она
казати
,
па
хтети
бити
мања
од
трунак
«
.
—
ти
знати
како
пролазити
они
,
који
радити
против
мој
воља
...
Ена
ти
Мата
и
Вуја
!
...
—
рећи
он
и
поглед
какав
јесам
утисак
учинити
његов
страшан
реч
.
станка
се
не
изменити
;
као
да
јесам
очекивати
нешто
горе
,
неповољан
,
па
јесам
овај
и
не
зачудити
.
—
А
после
...
.
шта
хтети
после
?
...
да
наћи
други
,
јесам
ли
...
—
прошаптати
она
тихо
,
не
дисати
,
као
да
сад
тек
очекивати
прав
одговор
,
од
ко
она
зависити
све
.
Ђурица
пак
хтети
да
крунисати
сав
успех
,
јер
он
се
учинити
да
јесам
с
онај
одговор
постигнути
циљ
.
—
Што
хтети
она
тражити
,
кад
још
сад
имати
на
сваки
прст
по
један
!
...
ти
мислити
ја
не
моћи
живети
без
ти
...
.
мора
с
какав
јесам
се
варошка
ономад
проводити
,
јесам
она
ни
за
мали
прст
...
—
насмејати
се
он
,
као
у
шала
.
—
јесам
ли
тај
од
истина
?
...
моћи
да
се
шалити
!
—
погледати
он
она
озбиљно
и
удвојити
пажња
,
очекивати
да
он
порећи
свој
грозан
шал
.
Ђурица
се
још
више
осоколити
,
па
јесам
погледати
озбиљно
и
одговорити
:
—
не
шалити
се
,
срећа
ја
хајдучки
!
А
тај
чинити
што
знати
...
.
Станка
стегнути
зуб
усна
,
погледати
он
некако
у
косо
,
необично
...
и
тај
поглед
не
обећавати
никакав
добра
...
и
као
да
се
хтети
још
једном
уверити
да
јесам
не
варати
очи
,
као
да
хтети
запечатити
у
душа
тај
нем
последњи
одговор
охладнео
срце
,
који
говорити
о
неверство
,
погледати
он
још
једном
пажљиво
,
болно
,
мученички
...
па
обор
очи
,
окренути
се
и
полако
поћи
к
врата
...
полако
ухватити
рука
дрвен
ручица
на
врата
,
очекивати
хтети
ли
чути
страсно
кајање
љубљенога
човек
,
али
иза
она
бити
мртав
тишина
...
врата
шкрипнути
и
она
изићи
из
соб
...
Учини
она
се
да
он
проговорити
,
пошто
се
затворити
врата
,
али
се
она
више
не
обрнути
назад
...
полако
обићи
прочевље
,
око
ко
спавати
чељад
,
напипати
кључаница
на
кућни
врата
,
извући
јесам
и
полако
отворити
тежак
растов
врата
...
Јова
она
нешто
рећи
,
навлачити
шареница
на
деца
,
али
она
не
чути
ништа
...
Прекорачи
висок
кућни
праг
и
стати
бос
нога
на
хладан
плоча
степеница
...
Задухну
јесам
планински
ноћни
студен
,
и
она
се
стрести
од
зима
...
»
неки
јесам
,
вратити
се
она
сутра
миран
од
овца
!
«
—
помислити
Ђурица
,
па
легати
на
њен
постеља
и
покушати
да
заспати
.
А
Станка
доћи
до
ограда
кућни
,
наслонити
се
на
чатал
врљика
,
обор
глава
на
рука
и
стати
као
окаменити
...
...
.
врити
у
глава
рој
мисао
,
нејасан
,
таман
,
црн
...
брујити
и
шуштати
тај
врење
,
тај
не
моћи
ниједан
мисао
да
се
ухватити
.
само
пролетати
као
искрити
,
понесен
бесан
ветар
...
.
у
теме
нешто
играти
једначито
,
брзо
по
такт
...
игра
и
удар
као
дамар
...
у
уш
шум
...
и
тамо
шуштати
,
ударати
,
пиштати
...
срце
се
стегнути
,
следити
:
окаменити
се
...
А
очи
се
упрети
у
црн
,
таман
ноћ
,
као
да
у
тај
суров
,
нем
црнина
тражити
објашњење
неки
страшан
мисао
,
који
се
рађати
у
занесен
глава
,
или
бити
да
продрети
у
сам
дубина
црн
застор
и
да
наћи
тамо
ма
један
светао
зрак
,
који
бити
давати
нада
на
спасење
...
али
се
пред
усијан
очи
тихо
носити
и
вејати
хладан
и
црн
нем
помрчина
,
улевати
у
душа
још
велик
јад
и
црн
бол
...
»
Шта
јесам
овај
?
...
Шта
овај
бити
?
...
Свршава
се
,
долазити
крај
...
јесам
ли
крај
сав
...
.
смрт
?
не
знати
!
...
Шта
јесам
тај
смрт
?
знати
,
видети
јесам
кад
умрети
Јока
,
блед
,
па
пожутео
,
хладан
...
после
закопати
у
земља
и
готово
!
...
Ништа
,
као
да
јесам
ни
бити
...
само
се
издигнути
гомила
влажан
земља
...
јадан
Јока
,
како
јесам
лепо
живети
...
.
она
ја
еве
:
Шећерка
,
велим
,
метнути
ја
рука
у
недра
,
а
ја
полако
,
полако
...
А-а-а-
...
оно
!
,
.
.
зар
такав
крај
дочекати
?
и
наш
се
љубав
једном
свршити
,
отићи
,
нестати
јесам
...
ама
зар
јесам
зато
ја
трпети
толики
срамота
,
понизити
,
мучити
се
као
ниједан
друга
!
...
оставити
добар
мајка
,
увредити
до
срце
стар
отац
,
окренути
леђа
цео
свет
,
само
да
он
бити
мој
,
да
делити
са
он
зло
и
добро
...
волети
јесам
он
више
од
сав
,
слушати
јесам
он
боље
,
много
боље
него
отац
,
учинити
јесам
све
што
јесам
он
хтети
,
па
сад
—
под
нога
!
...
»
А
мајка
,
јадан
добар
мати
,
како
се
она
обрадовати
свој
дете
,
свој
осрамоћен
,
исмејан
кћер
!
сав
свет
обртати
глава
од
она
,
као
од
чудовиште
,
а
мати
ширити
слаб
старачки
рука
,
обухватати
и
стегнути
свој
мио
јогуница
,
целивати
јесам
и
гледати
,
гледати
и
целивати
...
топити
се
радосно
срце
мајчин
,
капати
врео
суза
низ
образ
...
тај
јесам
бити
онда
о
повратак
,
пре
недеља
дан
,
а
сад
?
...
Шта
ли
бити
сад
рећи
,
јадан
старица
,
да
јесам
видити
овако
осрамоћен
,
понижен
,
уцвељен
,
па
избачен
напоље
,
избачен
као
исцеђен
лимун
,
као
непотребан
ствар
...
гле
,
немати
где
да
склонити
обешчашћен
глава
!
...
»
А
отац
,
шта
ли
хтети
он
рећи
кад
чути
?
...
знати
се
шта
,
и
имати
права
!
...
о
,
како
јесам
страшно
казнити
детињи
непослушност
!
...
А
свет
?
...
»
Шта
хтети
овај
да
бити
најпосле
?
...
јесам
,
доћи
јесам
оно
последњи
,
онај
најпосле
,
доћи
јесам
крај
,
али
шта
хтети
сад
,
куд
хтети
?
...
.
да
умрети
...
али
зашто
?
који
хтети
од
тај
бити
добро
,
ко
бити
се
тај
обрадовати
...
ко
бити
се
мој
смрт
радовати
?
...
мајка
...
отац
...
другарица
?
...
не
бити
,
не
бити
она
мој
смрт
бити
добар
...
А
он
?
...
јесам
,
он
бити
бити
добар
;
тај
он
и
онако
рећи
да
ја
моћи
убити
!
...
како
оно
рећи
:
моћи
,
велим
,
бити
свашта
...
ено
ти
Мата
и
Вуја
!
...
као
велим
:
како
јесам
са
она
учинити
,
тако
хтети
и
с
ти
.
.
А
после
?
...
ти
мислити
,
велим
,
ја
не
моћи
живети
без
ти
...
О-о-о-
!
...
А
ја
јесам
мислити
да
он
не
бити
моћи
преживети
,
умрети
бити
са
он
,
погинути
бити
,
кад
бити
он
што
бити
...
мислити
јесам
,
куд
бити
без
он
и
на
што
хтети
ја
живот
после
!
...
А
он
велим
:
имати
још
сад
на
сваки
прст
по
један
...
док
јесам
ићи
за
он
као
веран
псето
,
док
јесам
он
дати
сав
душа
мој
,
он
већ
тражити
други
и
наћи
на
сваки
прст
по
један
.
па
сад
?
...
сад
бити
хтети
да
ја
немати
,
а
он
да
узети
други
...
многи
други
на
мој
место
...
тај
ли
бити
ти
хтети
?
не
!
...
док
јесам
ја
жив
,
хтети
узети
други
...
зар
толики
мој
мука
и
срамота
да
погазити
,
па
да
ја
отурити
као
псето
!
...
и
још
ја
се
клети
срећом
хајдучки
—
друго
ништа
и
немати
за
клетва
—
да
се
не
шалити
.
е
чекати
,
не
шалити
се
ни
ја
!
...
јесам
се
шалити
,
кад
јесам
бацити
образ
под
нога
,
кад
јесам
осрамотити
свој
кућа
и
име
,
кад
јесам
због
ти
окренути
леђа
цео
свет
,
па
хтети
се
шалити
ни
сад
!
...
ти
тражити
мој
смрт
,
да
бити
се
моћи
боље
проводити
...
А
кад
хтети
тако
...
онда
и
ја
хтети
твој
смрт
!
...
боље
неки
тај
немати
,
него
да
гледати
да
ја
још
и
ти
газити
осрамоћен
и
поругану
глава
...
да
ја
се
смејати
са
други
,
кад
стати
лутати
као
обешчастити
прогнаница
!
...
»
Али
како
хтети
сад
?
...
да
он
убити
свој
рука
...
не
моћи
,
хтети
...
тако
бити
се
смирити
за
час
,
па
ништа
!
...
не
бити
ништа
ни
знати
,
не
бити
осећати
мука
...
ја
бити
се
опет
мучити
цео
век
,
а
он
бити
бити
миран
за
навек
...
Нећу
тако
...
Хоћу
да
се
мучити
,
хтети
да
видити
неизбежан
смрт
пред
очи
и
да
знати
да
он
јесам
смрт
од
ја
доћи
...
нек
се
мучити
!
...
и
ја
хтети
се
мучити
!
...
«
један
лак
скок
,
као
ветар
понети
,
Станка
прескочити
врљика
,
и
,
не
двоумити
,
не
размишљати
више
о
свој
план
,
поћи
журно
,
готово
трчати
,
к
општински
пут
...
грозан
план
севнути
она
само
једаред
у
глава
...
севнути
и
отићи
...
она
се
не
постарати
да
задржати
тај
мисао
,
да
размислити
о
она
...
Ишла
јесам
као
у
грозница
,
а
бити
јесам
и
обузети
грозничаво
стање
...
стати
да
се
трести
од
хладноћа
,
а
нога
журно
ступати
по
хладан
,
росан
трава
,
не
осећати
ни
хладноћа
ни
умор
...
само
што
пре
,
само
да
се
стигнути
на
време
!
...
Наишла
јесам
на
утрвен
,
насут
пут
,
прелазити
јесам
преко
поточић
,
преко
камењар
,
убадати
се
,
убијати
нога
непажљив
гажење
,
али
на
тај
јесам
обраћати
пажња
...
Ишла
јесам
као
у
бунило
,
у
врућица
...
после
поноћ
стигнути
пред
срески
кућа
.
умор
јесам
савладати
јако
,
али
она
не
стати
,
не
предахнути
...
Прође
кроз
вратница
на
ограда
,
претрчати
преко
двориште
и
стати
пред
један
врата
над
степеница
,
за
који
јесам
држати
да
јесам
на
главном
улазак
у
канцеларија
.
тај
бити
врата
на
ходник
,
пред
стан
капетанов
.
како
стати
пред
врата
,
ударити
снажан
песница
по
она
...
врата
се
затрести
,
а
ходник
потмуло
одјекнути
...
не
чути
се
никакав
други
глас
...
она
ударити
још
јаче
...
у
ходник
шкрипнути
пека
даска
и
зачути
се
уплашити
,
сањив
глас
:
—
Ко
јесам
тај
?
—
отварати
!
—
викнути
она
гласно
,
сазнавати
умесност
свој
захтевати
.
опет
зашкрипати
даска
,
зачути
се
ход
бос
нога
по
опека
...
—
Ко
јесам
ти
?
—
запитати
јесам
неки
лак
глас
кроз
врата
.
—
отварати
брже
,
хитно
јесам
...
видити
:
жена
јесам
!
...
.
Кључаница
шкрипнути
,
врата
се
отворити
и
Станка
ући
у
ходник
.
—
Која
тај
ђаво
терати
ноћас
?
...
Шта
лупати
толико
?
...
Шта
хтети
?
...
—
капетан
...
где
јесам
капетан
?
...
—
Што
хтети
ти
ноћас
капетан
?
—
обрецнути
се
пандур
срдито
.
—
требати
ја
,
он
хтети
казати
...
само
он
...
—
е
,
снаша
,
тако
бити
моћи
сваки
лудак
да
доћи
и
да
правити
ларма
забадава
.
не
смети
ја
будити
капетан
за
сваки
ситница
...
морати
знати
зашто
.
—
Ђурица
...
Ђурица
хајдук
да
он
сад
предати
жив
...
ето
,
тај
хтети
...
трчати
,
бити
он
!
Пандур
се
уозбиљити
,
почешати
се
иза
ухо
и
запитати
озбиљно
:
—
ама
ко
јесам
ти
?
...
да
јесам
какав
варанција
...
—
ја
јесам
Станка
...
чути
јесам
...
она
што
јесам
са
он
.
—
Аа
!
...
е
тај
јесам
друго
...
—
одговорити
он
,
па
прићи
врата
,
кроз
који
јесам
ући
Станка
,
те
она
закључати
и
узити
кључ
са
себе
.
—
е
онда
он
морати
будити
.
Причекај
ти
ту
—
рећи
она
он
,
па
отворити
један
врата
на
ходник
.
исти
тренутак
отворити
се
према
она
други
врата
,
на
који
се
указати
разбарушен
сањив
глава
.
тај
бити
капетан
.
—
Шта
јесам
тај
тамо
,
Милисава
?
—
викнути
он
,
не
излазити
из
соб
.
—
Дошла
,
господин
,
она
девојка
што
ићи
са
Ђурица
...
Тражи
ви
,
казати
,
да
предати
Ђурица
.
—
Закључај
брз
врата
споља
!
—
рећи
он
он
тих
глас
.
—
Закључао
јесам
,
ево
кључати
.
капетан
изићи
у
ходник
,
онако
необучен
,
па
видети
да
лампа
слабо
шкиљити
,
обрнути
се
пандур
:
—
одврнути
тај
лампа
.
кад
пасти
јак
светлост
на
Станка
,
капетан
јесам
пажљиво
разгледати
.
—
јесам
ли
заиста
тај
Станка
?
—
јесам
,
господин
.
—
Што
јесам
доћи
?
—
Чуо
јесам
...
Хоћу
да
ти
предати
Ђурица
.
—
Чудо
тај
?
.
.
ти
живити
са
он
.
—
Казаћу
ти
на
само
све
...
—
Добра
.
Милисава
,
пробудити
сав
жандарм
и
пандур
.
неки
се
живо
обука
и
нек
спрема
коњ
.
с
оружје
...
знати
.
А
ти
,
Станка
,
ходити
овамо
.
капетан
јесам
увести
у
један
соб
,
упао
свећа
на
сто
,
па
се
огрнути
неки
хаљина
и
сести
на
столица
.
—
седити
,
одморити
се
...
видити
да
јесам
се
много
уморити
.
Станка
се
осврнути
и
сести
на
столица
.
—
где
јесам
сад
Ђурица
?
—
код
Јов
Дикић
,
у
наш
село
...
остати
јесам
на
спавање
,
и
сутра
хтети
преданити
код
он
.
али
требати
да
ићи
одмах
,
да
он
ухватити
пре
зор
...
после
ви
се
хтети
жив
дати
...
капетан
јесам
разгледати
пажљиво
...
оно
грозничаво
дрхтање
,
необичан
сјај
очи
,
сув
,
запечен
усна
,
нервозно
трзање
глава
побудити
у
он
сумња
,
да
овај
девојка
јесам
при
себе
.
—
ти
јесам
болестан
,
рећи
бити
...
да
јесам
боловати
овај
дан
?
—
болестан
?
...
до
сад
јесам
никад
боловати
,
а
сад
...
сав
један
!
.
.
.
Трчала
јесам
,
журити
јесам
се
много
,
само
да
стигнути
на
време
.
—
е
сад
ја
све
лепо
испричати
...
тај
што
јесам
хтети
...
кад
јесам
и
зашто
јесам
са
Ђурица
раскинути
?
станка
он
испричати
укратко
,
испрекидано
,
без
веза
у
мисао
,
ноћашњи
догађај
.
капетан
у
мало
реч
појмити
њен
положај
,
па
хтети
да
се
користити
оваки
њен
стање
радити
даље
истрага
,
тај
јесам
прекинути
:
—
Па
велим
:
он
ти
јесам
казати
да
јесам
убити
Матија
и
Вуја
?
—
јесам
,
господин
,
он
јесам
...
—
А
ја
јесам
слушати
да
јесам
Матија
други
убити
?
.
.
онај
што
јесам
тај
ноћ
ићи
с
Ђурица
...
.
—
зар
Новица
?
...
—
рећи
она
и
тргнути
се
као
опећи
.
сад
се
тек
сетити
,
да
требати
чувати
онај
људи
,
који
јесам
она
чувати
...
али
бити
доцкан
.
полицајац
опазити
да
се
она
тргнути
и
да
он
хтети
својевољно
издавати
остати
људи
,
па
се
пожурити
да
дознати
што
бар
за
тај
Новица
.
—
Новица
!
...
који
тај
бити
?
—
рећи
као
присећати
се
.
Станка
ућутати
као
залити
.
—
Знаш
шта
,
господин
,
после
хтети
говорити
о
други
ствар
,
а
сад
пожурити
да
он
куд
не
побећи
—
проговорити
она
после
кратак
ћутање
.
—
е
,
не
моћи
тако
.
морати
ја
тај
знати
пре
полазак
,
јер
већ
имати
овде
у
апс
један
Новица
,
па
да
знати
који
јесам
...
—
Јела
тај
из
варош
?
—
запитати
она
брзо
.
капетан
јесам
погледати
.
»
Шта
да
она
казати
?
...
да
ли
хтети
погодити
?
...
кад
јесам
она
поменути
,
тако
хтети
и
бити
«
па
одговорити
:
—
јесте
,
из
варош
јесам
.
—
А
тај
јесам
!
»
Која
хтети
тај
бити
Новица
?
...
«
стати
он
опет
мислити
,
па
узвикнути
:
—
онај
што
држати
магаза
...
Црногорац
?
—
Нећу
,
господин
,
више
да
ти
одговарати
.
ако
хтети
ићи
...
хајдемо
!
—
рећи
она
одлучно
и
устати
са
столица
.
—
Чекај
,
брата
,
јесам
још
људи
готов
,
а
ни
ја
се
јесам
обући
.
—
е
па
дело
,
облачити
се
,
па
да
ићи
!
капетан
отићи
у
други
соб
,
и
мало
затим
вратити
се
,
носити
у
рука
свој
хаљина
.
стати
да
се
облачити
и
уједно
хтети
да
покушати
хтети
ли
још
што
дознати
.
—
Видиш
,
ти
све
требати
ја
да
казати
...
ти
јесам
извршити
са
он
ниједан
злочинство
,
па
хтети
ти
ја
помоћи
на
суд
да
не
бити
осудити
,
израдити
ти
помиловање
...
—
немати
ја
послати
са
суд
...
јесам
ники
никакав
зло
учинити
...
Казаће
ти
тај
и
он
и
други
људи
,
који
јесам
он
нападати
.
—
е
,
девојка
,
по
закон
и
ти
јесам
крив
као
и
он
.
ко
год
се
дружити
са
разбојник
,
помагати
он
,
чувати
он
—
и
он
јесам
крив
пред
закон
.
крив
јесам
сваки
ко
знати
где
се
налазити
разбојник
,
а
хтети
да
он
јавити
власт
...
али
казати
ти
:
само
тај
ја
све
лепо
испричати
,
па
хтети
ја
тако
удесити
да
не
бити
крив
.
Станка
се
зачудити
.
по
свој
поимање
,
она
јесам
до
сад
сматрати
себе
за
кривац
.
»
Ко
чинити
зло
—
он
и
одговарати
за
он
«
,
мислити
јесам
она
до
сад
,
»
а
ја
само
ићи
са
он
,
не
чинити
ники
ништа
«
.
али
она
сад
у
глава
,
и
без
овај
,
бити
читав
хаос
разноврстан
мисао
,
који
се
само
јавити
и
проћи
...
па
и
не
бити
у
стање
да
размислити
о
овај
откриће
.
постати
она
досадно
овај
запиткивање
капетанов
,
који
се
никако
јесам
слагати
са
њен
душеван
стање
:
она
ићи
на
онај
последњи
,
на
свршетак
свега
...
и
после
тај
настајати
тама
...
крај
свет
...
општи
пропаст
...
—
или
тако
нешто
...
а
он
окупити
о
неки
ситница
,
који
после
тај
немати
,
како
она
мислити
,
никакав
смисао
...
и
она
се
одлучити
да
ћутети
,
да
не
одговорити
ни
реч
,
док
год
не
поћи
.
и
она
одржати
свој
одлука
с
велик
упорност
.
и
капетан
напослетку
безнадежно
махнути
глава
,
па
се
пожурити
са
спремање
.
при
сам
облачење
написати
наредба
писар
да
одмах
,
чим
примити
наредба
,
ухватити
Новица
,
а
ако
се
наћи
који
одрастао
укућанин
са
он
,
да
и
он
затворити
.
један
пандур
рећи
да
одмах
одвојити
три
други
,
па
са
она
да
ићи
писар
и
да
он
пробудити
.
—
А
како
хтети
ти
?
—
обрнути
се
капетан
Станка
.
—
требати
да
се
пожурити
,
а
ја
хтети
сав
на
коњ
...
Умеш
ли
јахати
?
—
Умећу
,
ако
имати
коњ
—
одговорити
она
.
—
Добросав
хтети
сад
с
писар
,
а
коњ
он
јесам
оседлати
—
умешати
се
пандур
,
који
остајати
у
канцеларија
,
да
бити
тако
сачувати
свој
коњ
од
заморан
пут
.
—
Мог
на
његов
коњ
...
—
Па
добро
,
кад
јесам
већ
оседлати
.
неки
изводити
коњ
!
после
неколик
минута
кренути
се
оружан
потера
,
изићи
из
срески
двориште
,
па
,
да
се
не
бити
обраћати
пажња
варошанин
,
и
ако
још
бити
глух
доба
,
окренути
одмах
поље
,
који
се
пружати
више
варош
.
напред
јахати
капетан
с
острагуша
о
раме
и
револвер
о
бедро
,
за
он
Станка
са
два
жандарм
с
оба
страна
,
па
онда
још
три
жандарм
и
два
пандур
.
Жандарми
и
пандур
,
као
обично
,
бити
наоружати
»
до
грло
«
.
кад
се
дохватити
чист
поље
,
потерати
брз
каријера
...
само
се
чути
потмуо
топот
коњски
плоча
,
по
неки
пут
фркнути
ражљутити
коњиц
,
а
ветар
звиждати
поред
уш
...
капетан
се
осећати
као
ловац
,
који
се
кренути
да
затећи
курјак
на
легало
...
разнети
пријатан
слика
из
напад
,
који
хтети
следовати
,
већ
се
унапред
јављати
,
и
он
већ
видити
пред
себе
жив
,
повезан
хајдук
...
он
он
одавати
сав
свој
јатак
,
причати
о
цео
организација
велик
зликовачки
друштво
...
и
капетан
задовољно
сед
за
сто
,
писати
рапорт
министар
...
затим
јаван
похвала
у
званичан
новина
...
орден
...
класа
...
»
онај
качерски
пукнути
хтети
од
мука
,
што
он
узабрати
крушка
испред
нос
!
...
па
кад
прочитати
указ
,
дигнути
се
,
па
права
к
Лена
:
сад
јесам
госпођа
капетаница
први
класа
,
казати
ја
,
а
она
:
јух
,
болан
,
па
сад
за
окружни
...
јесам
ли
тај
на
ред
?
...
Мор
,
срећан
јесам
ја
,
бадава
!
«
...
А
Станка
само
слушати
како
ветар
фијукати
поред
уш
и
гледати
у
овај
црн
тамнина
,
који
она
сад
доћи
још
тежак
,
још
суморан
...
повијати
се
у
напред
и
натраг
по
тај
,
како
се
коњ
у
скакање
покретати
,
а
у
глава
она
само
један
мисао
и
она
се
она
бавити
цео
пут
:
»
Само
да
он
видити
уплашити
,
упрепастити
,
кад
углед
наслонити
пушчани
грлић
на
прозор
!
...
да
стати
тако
,
па
неки
видити
,
неки
знати
ко
јесам
довести
његов
душман
!
...
па
онда
...
шта
бити
,
не
марити
!
«
...
кад
одјахати
коњ
у
поток
,
испод
Јовов
кућа
,
бити
се
разредити
помрчина
,
али
се
још
јесам
добро
видети
.
тек
се
моћи
назирати
небо
,
који
се
,
као
црн
џиновски
поклопац
,
надвити
над
овај
шумовит
котлина
.
Тишина
!
...
ни
један
звук
ни
покрет
...
—
имати
ли
сад
далеко
да
се
ићи
до
кућа
?
—
запитати
капетан
Станка
.
—
-
Ена
,
одмах
на
онај
брег
...
да
се
добацити
камен
одавде
.
—
Добра
.
сад
ми
ти
повести
на
онај
страна
,
где
јесам
његов
соб
...
да
ми
не
моћи
опазити
с
прозор
.
—
знати
ја
,
само
ти
хајде
за
ја
...
ја
хтети
да
заћи
за
кућа
,
одакле
нем
прозор
.
капетан
јесам
још
пут
саставити
план
напад
,
према
Станкину
опис
кућа
,
и
одредити
по
један
жандарм
и
пандур
на
један
и
толико
исто
на
други
прозор
.
три
жандарм
одредити
јесам
да
упасти
у
кућа
,
од
који
хтети
двојица
заузети
врата
на
соба
,
а
један
хтети
истерати
чељад
напоље
и
држати
Јов
.
—
сад
пазити
добро
!
—
рећи
она
капетан
,
и
ако
јесам
бити
место
опомена
,
јер
сваки
од
она
бити
вичан
тај
посао
.
Кренуше
се
,
полако
,
опрезно
,
пазити
на
сваки
корак
,
на
сваки
миг
...
Жандарми
носити
пушак
на
рука
,
готов
да
свако
тренутак
просути
смртоносан
ватра
на
изненадан
нападач
или
бегунац
.
Заобиђоше
узоран
њивица
,
и
кад
се
испети
на
брег
угледати
омален
сеоски
кућа
,
који
на
онај
крај
до
она
бити
од
брвно
,
а
на
противан
,
где
јесам
соб
,
олепљен
земља
и
закречен
.
у
онај
магластој
тамнина
кућа
она
изгледати
као
пласт
сена
,
развршити
и
развући
.
Примакоше
се
уз
брвно
,
неки
наслонити
ухо
:
тишина
...
сав
спавати
здрав
јутрењи
сан
...
на
исток
се
јасно
разликовати
и
оцртавати
врх
планински
...
развлачити
се
она
први
блед
светлост
зорин
...
тама
се
проредити
,
па
умирити
,
гасити
се
...
петао
почињати
свој
песма
...
зор
!
...
Одређена
четворица
заузети
место
под
прозор
.
Још
једаред
прегледати
магацинка
,
па
она
наслонити
на
рагастов
...
»
е
сад
још
ако
не
бити
закључати
врата
за
Станка
,
кад
јесам
она
изићи
...
тај
бити
славно
бити
!
«
—
мислити
капетан
и
давати
знак
онај
тројица
да
стати
на
врата
.
митар
жандарм
,
одважан
момак
,
стати
први
,
и
по
упуство
капетанов
покушати
да
видити
јесам
ли
закључан
врата
.
стати
на
праг
,
узити
за
ручица
и
подигнути
цео
врата
,
да
не
бити
шкрипати
,
па
она
онда
лагати
,
тихо
гурнути
...
врата
се
почети
отварати
...
друг
прихватити
врата
оздо
,
понети
она
у
страна
и
отворити
сасвим
...
слаб
,
блед
светлост
показати
она
унутрашњост
кућа
,
опазити
одмах
место
,
где
чељад
спавати
и
учинити
она
се
да
се
неки
промешкољити
...
двојица
претрчати
преко
прочевље
и
стати
на
врата
собни
,
а
Митар
,
видети
да
се
неки
од
спавач
почињати
дизати
,
притрчати
и
притиснути
он
озго
.
—
Ко
јесам
тај
?
—
дрекнути
јак
мушки
глас
и
умукнути
,
јер
Митар
напипати
рука
уста
и
стегнути
она
,
па
се
нагнути
на
ухо
Јов
и
прошапутати
он
:
—
да
јесам
писнути
!
...
овде
јесам
капетан
са
цео
војска
:
пропасти
јесам
ако
мрднути
.
Јовов
рука
,
који
се
одупирати
,
клонути
,
што
јесам
значити
да
се
покоравати
и
слушати
.
Митар
одвојити
један
од
конопац
,
што
она
јесам
за
овај
случај
понети
,
па
он
веза
и
рука
и
нога
.
затим
прићи
онај
двојица
,
па
запитати
један
на
ухо
:
—
Чује
ли
се
што
?
—
будан
јесам
...
нешто
шушкати
,
јамачно
се
спремати
...
у
исти
мах
зачути
се
неки
узвик
споља
.
Митар
истрчати
из
кућа
,
довикнути
онај
двојица
:
—
пазити
!
Жена
се
пробудити
,
за
она
и
деца
...
Хтедоше
да
викати
,
али
она
јесам
Јова
ућуткати
.
Чувши
глас
Јовов
,
Ђурица
скочити
с
постеља
и
дохватити
оружје
у
рука
...
Ослушну
...
не
чути
се
ништа
...
Приђе
к
врата
,
слушати
...
Нешто
се
необично
догађати
у
кућа
,
не
моћи
бити
друкчије
!
...
лепо
осећати
да
неко
стајати
пред
врата
.
преглед
кључаница
—
стајати
добро
...
отуд
јесам
поуздан
.
Приђе
прозор
с
исток
,
обрт
оба
закачка
,
па
тихо
,
тихо
стати
да
вадити
рам
,
на
који
јесам
разапети
хартија
.
Извадивши
половина
рам
,
погледати
напоље
и
сав
он
се
крв
следити
,
окаменити
се
...
два
челични
цев
стајати
наперити
на
он
и
два
глава
,
необичан
и
нејасан
,
вирити
оздо
...
»
откуд
овде
овај
људи
?
...
Шта
јесам
овај
?
...
смрт
!
«
...
и
он
нехотичан
извући
цео
рам
и
испустити
он
.
—
предавати
се
!
—
викнути
један
глава
,
и
челични
цев
покренути
се
...
Ђурица
се
сагнути
уз
дувар
испод
прозор
,
подигнути
рука
са
револвер
и
окренути
цев
тако
,
да
гађати
оне
под
прозор
права
у
тема
,
па
окинути
...
Пуц
револвер
,
али
за
она
сукнути
ватра
на
прозор
,
више
сам
његов
глава
,
и
загрмети
други
јак
пуцањ
...
исти
тренутак
нешто
грунути
на
онај
други
прозор
са
двориште
,
рам
се
скрхати
и
пасти
на
под
...
—
предавати
се
,
не
гинути
лудо
!
—
викнути
неко
са
други
прозор
.
Ђурица
окренути
револвер
и
на
тај
прозор
,
па
окинути
...
Загрокташе
пушак
на
оба
прозор
,
куршум
прелетати
преко
његов
глава
,
ударати
у
зид
и
окрунити
мало
земља
,
који
се
осипати
права
на
он
...
Чим
он
испасти
на
један
прозор
,
са
други
већ
сипати
ватра
на
он
...
бојити
...
права
битак
!
...
испалити
јесам
већ
оба
револвер
,
па
дохватити
магацинка
.
А
споља
одједном
престати
ватра
...
Шта
ли
хтети
сад
?
...
Ђурица
се
издигнути
полако
на
прст
и
поглед
на
онај
прозор
испред
кућа
.
Очи
он
прелетети
преко
некакав
слика
,
који
он
јесам
тако
познати
и
тако
близак
,
али
се
он
не
заустављати
на
она
,
већ
гледати
даље
...
а
у
срце
се
одједном
јавити
неки
бол
,
туг
...
он
опет
пренети
очи
на
онај
слика
и
кос
он
се
дигнути
на
глава
од
чудо
...
станка
!
...
јесам
,
она
јесам
...
да
ли
он
очи
не
варати
?
...
Ена
јесам
,
гледати
он
и
шта
оно
?
...
па
тај
јесам
она
и
довести
овај
курјак
!
...
јесам
,
ено
опет
показивати
!
...
А-а-а
!
...
узвикивати
он
у
себе
,
а
крв
он
јурнути
у
глава
,
наићи
на
очи
,
обневидети
.
.
Пружи
пушак
,
и
не
мислити
да
ли
он
видити
они
с
леђа
,
узити
правац
од
нишан
до
онај
таман
,
неразговетан
слика
,
што
он
и
сад
необично
гледати
...
ниједан
мисао
не
бити
у
глава
...
само
се
нешто
црнити
тамо
пред
нишан
...
окинути
!
...
ватра
прснути
пред
очи
...
за
она
дим
...
онај
слика
нестати
...
она
се
,
одмах
чим
пукнути
,
некако
необично
,
у
косо
,
спустити
на
земља
и
легати
...
без
јаук
,
без
реч
...
опет
загроктати
пушак
,
засипати
сав
соб
паклен
ватра
...
Ђурица
јесам
опазити
да
сав
пушак
гађати
у
врх
,
преко
његов
глава
,
и
појмити
да
овај
хтети
да
он
убити
,
но
гледати
да
он
ухватити
жив
.
помислити
:
да
ли
бити
се
моћи
тај
користити
?
...
у
тај
се
разлегати
јак
тресак
,
као
да
неко
лупити
греда
у
врата
...
сав
се
кућа
затрести
...
»
пазити
!
«
—
неко
викнути
пред
врата
...
грунути
још
јак
ударац
...
врата
излетети
,
обрнути
се
и
пасти
...
Грунуше
пушак
на
врата
,
на
прозор
,
соб
пун
дим
...
врити
,
трештати
,
пухати
се
...
као
у
пакао
!
...
Ђурица
обрнути
пушак
на
прозор
,
али
он
одједном
дохватити
и
стегнути
два
снажан
рука
...
само
испасти
из
онај
дим
неки
прилика
,
пасти
на
он
,
стегнути
он
и
притиснути
цео
тело
...
—
овамо
!
...
—
викнути
Митар
,
притискивајући
он
груди
и
стезати
он
рука
...
Попадоше
на
он
још
тројица
,
четворица
...
начинити
се
гужва
,
гомила
...
савладати
јесам
,
победити
...
и
мозак
,
и
срце
,
и
крв
,
сав
се
следити
,
умртвити
...
ништа
не
осећати
,
не
мислити
,
не
живити
...
Тешка
мòра
притиснути
он
груда
,
стегнути
он
глава
као
кљешта
,
пред
очи
нешто
севати
и
тамнити
се
...
А
терет
озго
све
тежити
,
све
мучан
...
Почиње
губити
свест
...
—
готово
!
—
викнути
Митар
и
устати
.
Дигоше
се
и
остати
,
само
остати
на
под
он
,
непомичан
,
непокретан
...
»
Шта
се
овај
враћати
светло
,
слатко
?
...
гле
,
слободно
се
дисати
!
...
ох
,
како
јесам
слатко
дисати
!
...
А
шта
јесам
овај
заковати
?
...
рука
и
нога
приковати
за
под
,
за
шта
ли
...
ни
мрднути
се
не
моћи
...
А-а
...
везати
јесам
,
онако
као
онда
Мита
писар
«
...
и
он
се
сећати
онај
бол
,
и
осећати
да
јесам
овај
још
тежити
,
мучан
...
отварати
очи
и
видити
гомила
луд
са
сјајан
дугме
на
груди
.
сав
он
гледати
радознало
,
необично
;
чак
се
опажати
саучешће
на
њихов
лице
...
»
гле
,
па
тај
јесам
обичан
људи
...
видити
како
он
лепо
гледати
...
А
куд
отићи
они
...
с
онаки
страшан
поглед
?
...
немати
она
,
овај
јесам
други
«
...
људи
се
растурати
,
дати
пролаз
неко
...
Ена
,
брадат
,
сух
глава
прилазити
он
и
гледати
он
радознало
,
и
опет
он
се
чинити
да
видити
у
тај
поглед
саучешће
...
—
стезати
јесам
он
и
за
гуша
,
па
се
онесвестити
.
сад
се
повраћати
—
рећи
један
од
људи
.
Ђурица
се
освестити
.
Намршти
се
од
бол
у
лакат
.
—
извести
он
напоље
,
нек
се
освестити
на
ваздух
.
А
нога
он
одрешити
...
Што
хтети
ви
тај
?
—
рећи
капетан
,
па
изићи
пред
кућа
.
Ђурица
извести
,
везан
рука
,
на
двориште
.
двојица
држати
конопац
који
јесам
везати
.
сванути
јесам
,
видити
се
јасно
сав
предмет
...
—
камо
девојка
?
—
викнути
капетан
.
Погледаше
сав
по
двориште
.
—
да
јесам
оно
...
—
рећи
Митар
,
видети
неки
црношарену
маса
под
врљика
.
—
она
јесам
,
убити
!
...
—
повикати
други
.
капетан
и
Митар
прићи
врљика
.
пред
она
лежати
Станка
,
обрнути
лице
к
земља
,
савити
,
као
да
се
сам
наслонити
на
лакат
,
па
сакривати
лице
од
неко
...
Митар
јесам
полагано
преврнути
,
погледати
она
затворен
очи
,
прислонити
ухо
на
груда
,
па
стати
да
слушати
.
—
Чина
ја
се
да
јесам
жив
...
Крећа
се
нешто
у
она
:
или
дисати
или
она
ради
срце
...
капетан
се
сагнути
,
наслонити
ухо
.
—
Жива
јесам
,
радити
она
срце
.
код
ко
јесам
завој
?
видити
где
јесам
ударити
.
—
код
Петар
јесам
завој
и
стакло
—
одговорити
Митар
.
—
А
,
ево
,
у
груда
!
...
—
рећи
он
,
угледати
крв
на
десни
стран
груда
.
—
јадница
,
сумњати
да
хтети
преболети
...
Што
убити
овај
девојка
,
несрећник
!
—
обрнути
се
он
Ђурица
.
А
Ђурица
гледати
намрштити
,
презриво
,
у
непомичан
паћеница
.
у
ока
он
сијати
израз
задовољен
освета
,
али
не
прозборити
ни
реч
...
капетан
не
знати
шта
хтети
пре
,
пун
он
рука
посао
:
требати
повратити
Станка
и
завити
она
ран
,
требати
позвати
општински
власт
и
Станкине
родитељ
,
требати
видети
шта
хтети
са
Јовин
укућанин
,
требати
прегледати
кућа
...
тек
увече
стигнути
капетан
у
варош
са
везан
Ђурица
и
Јов
.
Станка
јесам
оставити
код
отац
она
и
дозвати
лекар
да
јесам
прегледати
и
лечити
.
лекар
се
надати
да
хтети
преболети
.
капетан
очекивати
други
неповољан
глас
.
Писар
он
дочекати
пред
срески
кућа
,
и
на
његов
питање
:
шта
учинити
с
Новица
,
одговорити
он
:
—
погинути
јесам
.
—
како
!
...
ко
он
убити
?
—
викнути
капетан
и
љутит
сјахати
с
коњ
.
—
Причај
шта
јесам
бити
,
а
ви
водити
тај
двојица
горе
,
па
ја
чекати
.
—
Пандур
...
Дошли
јесам
полако
до
његов
стан
;
разгледати
прво
положај
кућа
,
па
ја
се
учинити
сумњив
један
прозорче
,
што
стајати
над
сам
поток
.
наместити
ту
Добросава
и
казати
он
да
пазити
добро
...
онда
с
осталом
тројица
стати
пред
врата
и
лупнути
јако
...
не
бити
одговор
задуго
.
лупнути
опет
...
Отворише
се
изнутра
собни
врата
и
неки
жена
викати
:
ко
јесам
тај
?
...
ја
већ
одговарати
...
тражити
да
отворити
,
а
она
ја
молити
да
причекати
док
се
обући
...
у
тај
чути
Добросава
где
викнути
:
»
стајати
!
...
стајати
!
«
...
и
пукнути
пушак
...
Потрчасмо
тамо
,
и
видити
Добросава
,
где
скакати
у
поток
...
погледати
:
онај
легати
у
поток
,
а
Добросав
он
дрмати
за
рука
.
—
»
Шта
јесам
бити
?
«
питати
Добросава
.
—
»
ја
стајати
,
велим
,
под
прозор
и
чекати
...
ћутети
тако
,
док
он
одједанпут
излетити
кроз
прозор
...
као
врећа
...
ја
,
велим
,
викнути
двапут
,
па
кад
видох
да
се
дигнути
...
дати
ватра
и
—
готово
...
—
зар
баш
на
место
?
—
питати
капетан
,
мрштити
се
.
—
јесам
ни
мрднути
.
Ена
он
у
двориште
...
Жену
јесам
затворити
,
а
код
кућа
он
наместити
стража
.
»
као
да
она
јесам
ђаво
помагати
!
«
—
помислити
капетан
,
улазити
у
двориште
.
»
Али
неки
,
имати
у
рука
овај
двојица
,
а
да
ако
и
Станка
оздравити
,
па
хтети
полако
размрсити
њихов
замак
,
а
после
«
...
и
не
довршити
мисао
,
јер
углед
мртав
Новица
,
где
се
отегнути
на
зелен
ледина
,
а
око
он
се
начетити
жандарм
,
који
јесам
се
вратити
с
пут
.
XXВИИ
на
бео
хлеб
!
...
како
он
јесам
далек
и
страшан
бити
тај
помисао
некада
,
како
се
здрхтавао
од
ужас
,
кад
јесам
слушати
прича
о
тај
црн
дан
...
Чудио
се
срце
жив
човек
,
који
знати
,
поуздано
знати
да
сутра
умирити
од
куршум
,
па
опет
живити
,
јести
,
пити
,
спавати
,
мисао
...
Држао
јесам
да
тај
дан
моћи
бити
присебан
само
редак
људи
...
и
ето
,
дочекати
јесам
да
видити
себе
у
исти
положај
,
дочекати
јесам
да
и
јесам
тај
дан
слатко
јести
бурек
,
који
он
јесам
послати
Митко
ашчија
,
да
пити
стар
вино
,
да
тражити
скуп
дуван
од
капетан
...
Што
ти
јесам
жив
човек
!
...
дан
стрељање
досад
јесам
крити
од
он
...
јутрос
рано
извести
он
на
горњи
спрат
и
увести
у
чист
,
светао
соб
.
на
средина
стајати
округао
велик
сто
,
застрти
чист
,
бео
платно
(
с
пандурски
постеља
)
,
а
на
он
половак
шљивов
препеченица
,
који
игра
у
стакло
као
кристал
.
около
стајати
празан
тањир
,
а
на
средина
,
уз
ракија
,
тањир
са
сир
и
скоруп
.
Уђе
капетан
у
соб
...
у
последњи
време
,
нарочито
откад
јесам
довести
из
суд
,
променити
јесам
свој
опхођење
са
он
и
пандур
и
чиновник
.
опазити
јесам
да
он
сав
гледати
са
жаљење
,
са
велик
саучешће
,
и
досећати
се
да
јесам
тај
због
тај
,
што
он
сав
они
сматрати
као
мртав
човек
,
а
већ
знати
се
да
се
сваки
мртвац
сажаљевати
...
и
капетан
он
погледати
благо
.
Приђе
он
и
метнути
он
рука
на
рам
.
—
Ђура
,
сутра
се
морати
извршити
осуда
.
па
знати
,
обичај
јесам
да
се
данас
мало
провести
.
неки
трговац
одавде
послати
тај
понуда
,
а
ево
Митар
и
овај
његов
да
ти
правити
друштво
.
ето
,
и
ја
ти
частити
овај
ракија
—
и
показати
рука
на
стакло
.
кад
поменути
капетан
осуда
,
Ђурица
заклецати
колено
,
обузети
он
зима
свега
,
и
као
да
он
нешто
дохватити
само
срце
,
па
стегнути
...
кад
он
јесам
прочитати
пресуда
на
суд
,
јесам
се
изненадити
и
саслушати
јесам
мирно
:
знати
јесам
да
имати
још
судовати
,
који
хтети
он
судити
.
али
кад
он
после
месец
дан
саопштити
одлука
касација
,
бити
као
убити
,
променити
се
,
снуждити
се
...
али
он
у
душа
остати
још
неки
нејасан
нада
,
и
он
се
дохватити
она
слепо
,
грозничаво
,
без
размишљање
,
и
ако
он
јесам
неки
унутрашњи
глас
говорити
да
јесам
сад
све
свршен
и
да
после
касација
немати
шта
чекати
...
окупити
неко
практикант
,
те
он
,
на
име
мајчин
,
написати
молба
за
помиловање
,
и
он
с
велик
пажња
испратити
молба
на
пошта
.
од
тај
дан
јесам
никако
помишљати
о
смрт
и
упорно
се
надати
помиловање
.
Чудан
јесам
и
тај
разлог
његов
надање
.
састојати
се
у
један
мисао
:
»
јесам
тај
шал
,
болан
,
живот
човечји
!
Жива
здрав
човек
убити
...
онако
без
ишта
,
без
боловање
...
сад
бити
жив
и
—
немати
он
!
«
...
тако
јесам
он
мислити
,
и
у
исти
време
долазити
јесам
он
на
ум
они
,
који
јесам
он
побити
!
...
у
тај
грозничав
безразложан
нада
проживети
јесам
до
данас
,
а
сад
одједном
изводити
он
на
бео
хлеб
!
...
дакле
сутра
!
...
сутра
јесам
онај
што
он
јесам
непрестано
за
овај
два
година
лебдети
пред
очи
,
онај
о
шта
он
јесам
смести
да
мислити
,
па
ни
сад
хтети
...
још
не
смести
...
али
ко
знати
...
моћи
још
доћи
одговор
...
и
срце
се
опет
почињати
растапати
...
—
хвала
,
господин
!
—
одговорити
он
и
сести
за
сто
,
помицати
и
намештати
тешко
гвожђе
,
који
јесам
он
нога
оковати
.
капетан
изићи
из
соб
.
—
Ева
,
Ђура
!
—
прозборити
Митар
,
вадити
из
хартија
велик
воштан
свећа
.
—
Знаш
...
први
јесам
ти
ухватити
,
па
јесам
ти
дужан
.
купити
јесам
тај
свећа
,
неки
горети
данас
—
и
он
наместити
свећа
,
прекрсти
се
и
упалити
јесам
.
—
неки
тај
бог
опростити
!
—
рећи
он
,
па
сести
за
сто
.
Поседаше
и
остати
жандарм
.
један
наточити
свако
по
чаша
ракија
,
подигнути
сав
први
чаша
у
вис
и
рећи
:
—
први
у
слава
Божју
.
неки
тај
бог
опростити
!
Ђурица
гледати
бесмислено
у
озбиљан
лице
овај
простити
људи
,
па
он
одједном
поћи
нешто
болно
и
мучно
из
груда
и
застати
у
грло
.
он
затрептати
очи
,
напрегнути
се
да
прогутати
или
да
избацити
тај
што
он
стегнути
,
осетити
да
он
се
влажити
очи
и
намрштити
се
...
једва
се
повратити
.
испити
чаша
,
па
заискати
одмах
други
.
Жандарми
,
онако
исто
озбиљно
и
свечано
,
подигнути
други
чаша
.
—
овај
други
за
лак
земља
.
Лака
тај
земља
бити
,
Ђура
!
—
рећи
Митар
.
—
Лака
тај
земља
бити
!
—
поновити
жандарм
и
искапити
чаша
.
—
хвала
ви
,
само
ја
сутра
моћи
мучити
,
добро
гађати
!
...
—
не
бринути
,
за
минут
хтети
бити
готово
...
док
тренути
...
—
одговорити
Митар
.
један
пандур
унети
цео
тепсија
бурек
,
а
други
за
он
чутура
вино
и
стакло
ракија
.
—
послати
ти
Митко
и
поздравити
ти
.
Вели
:
догонити
јесам
он
добар
дрво
,
па
тај
част
.
вино
ти
слати
газда
Митар
,
а
ракија
Јанка
.
—
хвала
она
—
одговарати
Ђурица
механички
,
и
гледати
како
пандур
расецати
бурек
крив
бритва
.
настати
права
гозба
.
Пандур
јесам
често
доносити
разнети
понуда
,
постављати
она
на
сто
,
а
друштво
јесам
сав
јела
и
пила
.
Ђурица
јесам
мало
јести
,
тешко
он
јесам
бити
гутати
залогај
,
јер
он
никако
не
силазити
она
тежина
са
грло
...
зато
јесам
пити
много
,
пити
јесам
вино
и
ракија
наизменце
,
гутати
јесам
жедно
и
грозничаво
,
очекивати
свако
тренутак
да
пиће
учинити
свој
дужност
...
Жандарми
певати
одавно
,
сваки
јесам
засветлети
очи
,
а
он
не
осећати
још
ништа
,
као
да
јесам
ни
капа
испити
!
...
само
он
струјити
неки
ватра
кроз
тело
,
на
чела
се
купити
грашак
хладан
зној
,
а
у
срце
јесам
тако
хладно
,
суморно
и
пусто
...
—
пити
,
мора
,
шта
јесам
се
побабити
!
—
узвикивати
он
Митар
весело
.
—
кад
јесам
умести
хајдуковати
,
требати
да
умети
мушки
умрети
.
—
једанпут
се
мрети
!
—
довикивати
други
.
—
зар
ја
знати
шта
ми
чекати
сутра
,
прекосутра
,
сваки
час
...
и
ја
хтети
за
ти
сав
...
одједном
он
спасти
тежина
са
груда
.
дохватити
један
стакло
,
у
ко
бити
још
доста
ракија
,
па
он
исцедити
у
душак
...
—
једном
се
мрети
!
...
—
поновити
он
свој
стар
лозинка
,
који
он
сад
жандарм
напоменути
.
—
Дај
да
се
пити
!
Отпоче
бесан
,
весео
пијанка
са
песма
и
смех
...
Дођоше
и
радознао
варошанин
,
да
видити
како
проводити
зликовац
сав
последњи
дан
.
Улазећи
у
соб
,
сваки
се
изненадити
,
видети
весео
човек
који
и
не
падати
на
памет
смрт
.
Доношаху
он
леп
дуван
,
вино
,
гледати
он
и
одлазити
,
причати
успут
како
се
јуначки
држати
.
»
као
да
он
јесам
срце
од
камен
!
«
—
велим
један
.
—
»
Што
не
отићи
у
војска
,
па
да
бити
чувен
јуначина
.
сутра
у
гроб
,
а
он
ни
брига
!
...
«
А
Ђурица
све
више
пити
и
смејати
се
...
Почне
и
да
певати
,
али
он
се
глас
прекинути
у
грло
...
нешто
он
ипак
сметати
,
стегнути
он
...
за
песма
требати
да
се
отворити
и
раздрагати
цео
срце
,
а
његов
се
само
кравити
...
.
силом
се
топити
леден
облога
око
он
...
али
зато
пити
,
пити
без
мера
,
без
осећање
сласт
у
пиће
...
само
сипати
у
грло
,
не
разбирати
шта
радити
...
тај
он
јесам
једини
лек
од
онај
страшан
бољка
,
који
се
он
бојити
више
од
сав
...
пити
да
затупити
,
да
убити
сваки
осећање
у
себе
,
да
угасити
онај
пламен
,
на
који
душа
заснивати
свој
радња
...
а
он
сад
не
требати
ни
душа
ни
срце
,
ништа
он
не
требати
...
да
он
јесам
само
да
зажмурити
и
да
улетити
тамо
,
у
онај
непознат
он
свет
...
и
опет
да
он
јесам
да
тај
бити
што
даље
,
што
доцније
,
да
се
одгодити
још
на
година
...
—
кам
’
тај
жена
,
бре
,
да
ти
обићи
?
...
ала
она
севати
очи
,
пос
’
она
њен
!
—
викати
он
један
пијан
жандарм
.
—
А
,
хтети
да
остати
удовица
—
настављати
Митар
.
—
Удаће
се
она
,
не
бригати
ти
...
—
да
хтети
и
ти
’
наки
да
помиловати
Краљ
,
као
она
!
...
—
Вин-на
овамо
!
—
викати
Ђурица
и
звецкати
узица
,
који
он
одржавати
гвозден
ланац
на
нога
.
савладати
он
пиће
сасвим
...
Жандарми
се
испретурати
по
соба
,
неки
се
докотурати
до
постеља
...
и
Ђурица
поћи
један
постеља
,
али
он
издати
нога
...
Поможе
он
Митар
с
један
пандур
,
тај
устати
,
па
он
одвести
до
један
постеља
и
наместити
он
да
легнути
.
занети
се
и
заспати
одмах
...
...
Шта
јесам
овај
?
...
гле
,
мрак
...
тамно
,
ту
робни
...
у
соба
светлуцати
пламичак
жут
воштаница
,
а
око
он
тамно
,
нејасно
...
у
уш
зујати
,
зачути
се
понеки
весео
узвик
,
зазвечати
чаша
...
али
где
јесам
тај
,
где
тај
бивати
...
весело
,
слатко
,
пријатно
!
...
у
глава
неки
тежина
,
али
не
марити
!
...
да
се
још
спавати
!
...
ох
,
како
јесам
слатко
протегнути
се
овако
...
звецнути
гвожђе
...
Шта
јесам
тај
?
...
Гвожђе
...
воштаница
...
митар
...
капетан
...
А-а-а-а
!
...
тај
јесам
оно
!
...
Ђурица
се
освестити
и
следити
...
као
да
јесам
ни
капа
сркнути
...
Подиже
глава
.
на
један
постеља
спавати
Митар
,
на
други
пандур
.
за
сто
седити
и
дремати
Добросав
...
Ноћ
!
...
»
Већ
се
смркнути
!
...
кад
пре
...
и
како
јесам
тај
моћи
бити
?
...
ко
знати
који
јесам
доба
...
Можда
скоро
да
сванути
?
...
па
онда
...
Шта
оно
још
бити
.
.
шта
оно
бити
лепо
?
...
немати
ништа
лепо
!
...
мајка
...
станка
...
јесам
,
јесам
!
...
А
где
ли
јесам
Станка
?
...
у
село
,
казати
помилован
...
а
,
тај
јесам
оно
лепо
...
помиловање
!
...
да
ли
јесам
доћи
?
јесам
,
казати
бити
ја
,
разбудити
бити
ја
...
А
морати
доћи
,
не
моћи
валити
...
ко
ја
јесам
оно
причати
:
осудити
на
смрт
...
везати
он
за
колац
...
наместити
се
људи
,
пружити
пушак
и
чекати
знак
...
а
друм
се
вити
облак
прашина
,
сав
ближе
и
ближе
...
»
стајати
«
викнути
неко
...
Освртоше
се
,
а
из
онај
прашина
видити
се
бео
марама
...
махати
она
и
јурити
...
»
милост
!
«
викнути
онај
с
коњ
и
пружити
депеша
...
Исекоше
конопац
,
извадити
онај
из
рак
...
Ал
бити
тај
бити
,
мој
брата
!
...
А
моћи
,
што
да
не
моћи
,
и
морати
бити
...
Шта
јесам
тај
Краљ
само
да
повући
перо
...
кврц-кврц-кврц
...
и
готово
...
шта
тај
он
коштати
!
...
и
ја
одмах
жив
...
да
жив
,
задуго
,
много
,
да
остарити
...
Шта
јесам
тај
робија
,
ништа
!
...
Слушам
ја
тамо
сав
старешина
...
као
светац
:
...
А
после
,
пет
,
шест
,
па
и
десет
година
пустити
ја
.
Дођем
кућа
...
слободан
!
...
ићи
,
доћи
,
радити
,
све
како
ја
хтети
...
па
онда
...
Што
,
зар
не
бити
моћи
наћи
себе
други
?
...
Већ
Станка
бити
се
дотле
удати
...
сав
један
,
не
бити
ни
поћи
за
ја
,
не
бити
јесам
ни
ја
...
«
»
Ал
ја
издати
онда
крвнички
!
ја
се
само
мало
обрецнути
,
хтети
да
она
припретити
,
а
она
оп-труп
,
па
код
капетан
!
...
вала
она
јесам
и
присести
...
једва
,
казати
,
остати
жив
...
и
опет
,
како
вешто
одговарати
на
суд
:
не
знати
ништа
ни
за
ко
,
па
тај
ти
јесам
.
само
јесам
,
велим
,
највише
живети
код
Јов
и
баба-Маре
,
а
’
нака
сав
јесам
ићи
са
он
,
кад
јесам
имати
с
ко
да
се
састајати
...
А
ја
и
Јова
и
мој
мајка
сав
тај
потврђивати
,
као
да
јесам
се
договарати
...
А
она
матор
,
Вујов
,
онај
јесам
ђаво
!
...
бојити
се
,
ако
што
одати
,
да
ја
не
казати
за
пар
,
па
да
она
све
одузети
...
ћутети
као
сињи
стена
!
...
А
Јова
пропасти
!
...
Мор
,
добро
јесам
он
.
Издржаће
неколико
година
,
па
кућа
...
сав
јесам
она
лако
,
сав
јесам
добро
,
ники
она
не
бранити
да
живити
...
А
ја
,
шта
хтети
ја
?
ја
не
дати
живети
...
ја
хтети
да
живити
,
а
они
не
дати
!
...
«
»
А
помиловање
!
...
Мучно
да
хтети
што
бити
.
Видиш
,
и
капетан
и
сав
ја
казати
да
се
не
надати
.
Немаш
,
вео
,
ни
један
лак
...
како
’
но
рећи
:
олакшање
,
како
ли
?
...
тај
он
казати
,
значити
да
јесам
ни
у
шта
бити
добар
,
сав
зло
!
...
па
,
тако
и
јесам
!
...
и
кад
тај
капетан
казати
—
а
он
знати
закон
у
прст
—
онда
јесам
тако
,
немати
он
други
!
...
па
тај
,
онда
...
.
да
се
мрети
!
...
смрт
!
...
Привежу
за
колац
,
као
говече
,
па
дум
!
...
готово
,
свршити
се
...
А
после
,
шта
бивати
после
?
...
ко
хтети
тај
знати
...
само
затрпати
земља
,
—
па
као
да
јесам
ни
бити
...
«
»
Али
ја
хтети
да
живити
!
...
«
узвикивати
он
у
себе
,
и
од
неки
страшан
мисао
,
од
неки
црн
авет
,
који
он
пећи
,
студен
,
скакати
са
постеља
...
звекет
ланац
суморно
одјекнути
,
а
он
гледати
око
себе
узверено
,
уплашено
...
сав
спавати
...
и
Добросав
,
који
јесам
остати
да
дежурати
,
уморан
,
савладан
пиће
,
наслонити
глава
на
сто
и
заспати
...
ни
гласати
,
ники
да
се
мрднути
!
...
да
имати
бар
с
ко
да
разговарати
!
...
Повуче
нога
,
тај
гвожђе
опет
звецнути
.
Добросав
се
тргнути
.
—
А
,
пробудити
јесам
се
!
—
Која
ли
јесам
доба
?
—
немати
још
поноћ
,
сигурно
...
лећи
,
спавати
;
сутра
морати
ранити
...
да
опет
мало
пити
...
он
се
не
спавати
,
зато
јесам
пробудити
Добросава
,
али
он
сад
жао
уморан
човек
,
ко
се
јако
спавати
...
Видиш
како
он
лепо
са
он
!
...
па
неки
он
нек
спавати
...
он
имати
још
да
живити
,
задуго
...
—
Хоћеш
ли
ракија
?
—
питати
он
Добросав
.
—
не
моћи
,
ништа
не
моћи
...
спавати
!
—
одговарати
Ђурица
,
па
опет
легати
.
у
глава
он
читав
хаос
,
живац
већ
отупети
од
страховање
...
сав
се
у
он
згрудвати
,
смешати
,
следити
...
давити
он
и
притискивати
она
црн
,
страшан
мисао
,
који
никако
не
моћи
да
заборавити
,
не
моћи
да
јесам
забацити
међу
други
мисао
...
он
мислити
о
други
ствар
,
једнако
,
али
она
непрестано
лебдити
пред
он
,
мешати
се
с
онај
други
мисао
и
стварати
један
збрка
,
из
који
се
ипак
осећати
само
она
...
и
уз
тај
једнако
,
уза
сваки
мисао
,
и
уз
сам
она
,
уз
онај
страшило
,
треперити
и
вити
се
други
,
она
светао
и
сладак
мисао
,
који
он
непрестано
држати
у
грозничав
надање
...
сав
се
ројити
,
врити
...
без
ред
,
без
свеза
...
пролазити
минута
и
час
,
протицати
време
тихо
,
нечујно
...
Примичу
се
последњи
тренутак
...
Ноћ
пролазити
...
XXВИИИ
блистати
се
дивно
јесењи
јутро
.
са
плав
чист
небо
падати
светлити
ватрен
зрак
по
шума
и
кос
падина
,
што
се
протегнути
између
Букуља
и
Венчац
.
ту
у
један
доља
,
поред
пут
који
водити
у
Кленовик
,
окупити
се
велик
број
сељанин
,
читав
сабор
...
Највише
она
јесам
из
кленовички
општина
.
саставити
се
повеће
група
на
неколик
место
,
па
водити
жив
разговор
.
Највећа
јесам
гомилати
народ
крај
пут
,
на
један
положитој
рудина
,
са
који
се
лепо
видити
цео
варошица
са
околина
.
народ
се
нагомилати
око
један
место
у
неколик
ред
;
сав
се
пропињати
на
прст
и
посматрати
неки
необичан
работа
.
тај
се
копати
рак
,
вечан
кућа
Ђуричин
.
свако
се
хтети
да
разгледати
тај
кућа
необичан
...
доле
,
у
довољно
издубљен
рупа
,
стајати
један
Кленовичанин
,
па
избацивати
земља
гвозден
лопата
.
Већ
јесам
готов
,
само
хтети
лепо
да
почистити
,
да
избацити
сваки
грумен
земља
.
Неће
,
велим
,
да
се
постидити
пред
Ђурица
,
што
он
јесам
кућа
лепо
спремити
...
кад
бити
готов
са
земља
,
спустити
он
дугачак
церов
колац
.
узити
он
у
оба
рука
,
па
стати
да
побијати
.
—
Вал
,
Мића
,
и
задужити
ти
јесам
—
велим
он
озго
један
.
—
Доста
јесам
он
дуван
попушити
,
пратити
он
по
овај
гора
.
—
да
ја
јесам
онај
јаловица
и
јагањац
,
што
јесам
она
са
он
појести
,
па
да
се
не
бринути
за
данак
никад
—
одговарати
он
Мића
.
—
да
се
јесам
прекрстио
,
болан
,
кад
јесам
почети
рад
?
.
—
Што
,
јесам
он
ваљада
Турчин
!
—
Кажу
,
не
ваљати
се
...
—
Видиш
,
и
капа
јесам
скинути
,
нек
он
бити
сав
као
код
људи
.
А
тамо
већ
бог
јесам
,
па
нек
он
он
судити
,
како
јесам
заслужити
...
А
горе
у
страна
,
испод
један
сенаст
клен
,
чути
се
тужан
нарицање
.
тај
мајка
несрећан
оплакивати
изгубљен
јединац
.
ни
један
дух
да
она
прићи
,
ни
један
реч
за
утеха
...
и
ко
да
наћи
утешан
реч
овај
праведан
,
страшан
погибија
!
—
ето
она
,
ићи
!
—
викнути
неко
.
свет
се
окренути
,
ускомешати
...
сав
се
очи
упрети
у
шарен
огроман
маса
народ
,
који
се
,
таласати
се
,
лагано
кретати
пут
.
Беше
тај
коњаник
и
пети
шака
,
бити
доста
кола
,
али
се
сав
тај
измешати
,
згрудвати
,
спојити
се
у
једноставан
маса
неправилан
облик
,
који
се
носити
,
ићи
...
одвојити
се
по
који
гомилица
,
по
један
и
по
двојица
потрчати
напред
и
опет
се
стопа
с
велик
маса
...
сав
ближе
и
ближе
...
Већ
се
распознавати
лице
,
видити
се
над
цео
онај
маса
жандарм
коњаник
како
одскакати
од
седло
у
лаган
каса
,
видити
се
између
она
неки
нејасан
група
,
из
који
вир
пушак
окренути
у
врх
...
Још
неколико
тренутак
...
и
сад
се
видити
како
она
група
у
средина
необично
ићи
,
као
да
пливати
на
чун
по
вода
...
тај
се
возити
Ђурица
и
жандарм
на
кола
,
али
се
не
видити
ни
кола
ни
коњ
,
само
се
видити
они
,
као
да
пливати
дупке
,
носити
се
...
као
да
она
носити
на
свој
плећа
цео
онај
маса
.
.
Стигоше
...
свет
гледати
само
он
,
виновник
овај
необичан
сабор
...
А
он
се
затурити
у
кола
,
накренути
се
у
страна
и
наслонити
леђа
на
Митар
,
подигнути
један
рука
,
у
који
држати
кит
цвеће
и
воштаница
,
па
гледати
у
гомила
народ
бесмислено
,
пијано
...
рука
он
везати
,
али
овлаш
,
те
она
слободно
кретати
и
махати
народ
...
—
еј
,
црн
Ђурица
!
—
узвикивати
неко
близу
он
.
—
А-а
!
...
—
одзивати
се
он
,
лутати
нејасан
поглед
преко
гомила
глава
,
окренут
к
он
.
кола
стати
на
пут
,
према
колац
,
који
вирити
из
рупа
.
коњаник
сјахати
,
жандарм
искочити
из
кола
,
па
узети
да
скидати
окован
и
пијан
Ђурица
,
а
он
се
само
прекретати
лево
и
десно
,
обарати
глава
млитав
...
—
тај
држати
се
јуначки
,
мајковић
;
гледати
ти
толики
свет
!
...
—
викати
он
Митар
,
скидати
он
с
кола
.
—
свет
...
Шта
свет
!
...
—
одговарати
Ђурица
и
усиљавати
се
да
држати
глава
права
.
Понеше
он
на
рука
и
однети
до
место
;
спустити
он
више
колац
...
—
Ева
тај
кућа
...
исправити
се
на
нога
,
не
брукати
се
!
Ђурица
прелетити
очи
преко
гомила
земља
,
што
се
издигнути
пред
он
,
углед
рупа
и
колац
што
вирити
из
она
...
Трже
се
,
као
да
он
муња
ошинути
...
стати
да
он
се
развиђава
пред
очи
,
спасти
она
тежина
с
глава
...
лепо
видити
и
разумети
...
»
овај
јесам
рак
за
ја
...
откуда
она
?
...
Шта
хтети
тај
колац
ту
?
...
Хоће
да
ја
убити
!
...
Што
ја
овај
седити
а
сав
други
стајати
?
...
какав
јесам
овај
тежина
у
нога
,
у
рука
,
тело
обамрети
...
а
држати
ја
некакав
рука
,
туђ
рука
,
јесам
мој
...
А-а-а
,
пијан
јесам
...
опити
јесам
се
,
а
они
хтети
да
ја
убити
...
да
ја
убити
...
.
«
и
он
појмити
значај
те
мисао
,
опет
он
пројурити
неки
електрина
кроз
глава
,
кроз
тело
,
и
застати
у
срце
...
окренути
глава
навише
и
погледати
Митар
...
сав
он
јесам
сад
јасно
...
—
дигнути
ја
—
велим
он
загушен
глас
.
Подигоше
он
.
стати
на
нога
...
Осећа
да
он
нога
једва
држати
,
али
се
усиљавати
,
исправљати
се
сам
...
а
у
глава
севати
,
ведрити
он
се
пред
очи
и
полагано
спадати
онај
пијано
морати
...
Писар
стати
више
он
,
разави
хартија
и
почети
да
читати
пресуда
.
—
Живео
Краљ
!
...
—
узвикнути
Ђурица
,
кад
се
у
пресуда
поменути
Краљев
име
.
и
одједном
он
се
очи
обрнути
низ
пут
,
који
јесам
доћи
...
у
она
се
светлити
последњи
пламичак
нада
,
нада
очајан
,
мученички
...
»
Ко
знати
...
ако
се
показати
отуд
коњаник
!
...
прамен
густ
прашина
...
краљ
моћи
...
«
—
Живео
Краљ
!
...
—
узвикивати
он
поново
,
прекидати
слабо
и
монотоно
читање
пресуда
.
—
Ћути
,
не
сметати
сад
...
читати
ти
се
пресуда
—
велим
он
Митар
.
пресуда
ређати
његов
злочин
...
кад
се
поменути
његов
разбојништво
,
извршити
над
Сретен
у
ливада
,
он
узвикнути
:
—
То
јесам
ништа
...
само
јесам
он
ровашити
...
зар
јесам
тај
разбојништво
?
...
—
е
тај
јесам
—
рећи
он
,
кад
стати
да
се
ређати
похара
и
убиство
.
и
опет
обртати
очи
низ
пут
,
али
у
она
већ
немати
нада
...
Помирише
цвеће
из
рука
,
па
опет
стати
да
слушати
пресуда
...
само
да
имати
шта
мисао
занимати
,
да
не
мислити
о
онај
,
што
јесам
већ
ту
,
пред
он
...
Свршило
се
читање
...
—
Ђурица
,
ево
тај
мајка
,
да
се
опростити
са
она
...
—
велим
он
писар
.
»
Мајк
...
откуд
она
ту
?
...
«
мислити
он
,
обртати
глава
и
видити
слаб
,
сух
,
погурен
старица
где
он
прилазити
...
»
Што
јесам
оваки
?
...
овај
јесам
она
...
какав
јесам
овај
лице
,
страшно
,
необично
!
«
—
Ђура
,
ојађеник
мој
!
...
—
чути
он
загушен
глас
,
јецање
...
затим
се
склапати
сух
,
хладан
рука
око
његов
врата
,
и
на
груди
видити
црн
нов
убрадач
...
...
из
груда
опет
полазити
нешто
врео
и
необично
...
јурити
кроз
грло
,
али
не
застајати
...
ићи
на
више
...
а
доњи
усна
дрхтати
,
дрхтати
...
и
одједном
потећи
из
очи
два
врео
крупан
капа
.
гледати
,
а
неки
жена
из
гомила
брисати
очи
.
—
поздрав
сестра
,
Спаса
...
неки
ти
бар
она
гледати
...
и
,
ако
моћи
...
подигнути
ја
један
камен
на
гроб
...
—
Јединче
мој
!
...
куку
несрећник
!
...
кућа
мој
!
...
—
еј
,
црн
мајка
!
—
чути
се
из
народ
.
—
Доста
,
баба
,
не
помагати
!
—
велим
Митар
,
одвајати
јесам
од
Ђурица
и
предаја
други
жандарм
,
који
јесам
одводити
...
—
где
јесам
ковач
?
...
скидати
!
...
—
велим
писар
.
—
седити
Ђурица
!
»
Ковач
...
Шта
хтети
он
ковач
?
...
«
—
мислити
он
,
седати
на
земља
.
—
»
А
,
да
ја
отковати
...
.
Што
тај
?
...
да
јесам
доћи
помиловање
,
па
хтети
још
да
казати
?
...
али
онда
ја
не
бити
откивати
...
«
и
он
се
заинтересовати
откивање
,
па
стати
гледати
како
он
ковач
вешто
одсецати
чивија
,
који
јесам
спојити
оба
половина
карика
...
неки
људи
пружати
рука
поред
његов
нога
и
грабити
се
за
парче
гвожђе
,
што
падати
испод
оштар
длето
...
»
А
знати
...
хтети
да
врачати
...
па
неки
она
...
«
и
пасти
он
поглед
на
један
млад
жена
,
који
он
посматрати
не
дисати
...
»
где
ли
јесам
сад
Станка
?
...
да
ли
знати
за
овај
?
...
«
—
готово
!
...
устати
,
Ђурица
...
—
велим
Митар
и
сагињати
се
да
он
помоћи
.
»
Што
јесам
овај
нога
’
вако
тесан
?
...
омлитавити
,
па
не
моћи
да
држати
...
све
од
пиће
!
...
јесам
требати
да
пити
,
само
јесам
се
осрамотити
...
али
неки
,
моћи
хтети
се
добро
држати
...
«
—
и
стати
на
нога
.
одједном
он
се
очи
раширити
,
узверати
се
...
»
Шта
хтети
мој
попасти
овде
?
...
откуда
он
...
гле
,
и
крст
!
...
тај
јесам
онај
што
јесам
он
носити
на
крстоноша
«
—
осећати
како
он
обузимати
стид
,
ужас
.
—
Ђура
,
пољубити
овај
свет
крст
...
покајати
се
бар
сад
,
пред
овај
гроб
...
—
говорити
он
попасти
узбуђен
глас
.
он
преносити
воштаница
и
цвеће
у
леви
рука
,
крстити
се
десни
и
смерно
се
сагињати
пред
крст
,
па
он
целивати
...
узимати
попин
рука
и
два
пут
јесам
љубити
...
а
усни
опет
издајнички
дрхтати
...
.
—
опростити
ја
,
попа
!
...
—
шапутати
он
нарочито
,
да
он
ники
други
не
моћи
чути
.
—
Кажи
Станка
нек
ја
опростити
...
и
ја
она
праштати
...
не
послушати
ти
,
па
ето
...
Свештеник
се
измакнути
и
рећи
он
нешто
,
али
он
тај
не
чути
.
опазити
да
се
онамо
према
колац
упарађују
четири
жандарм
с
пушка
...
све
досад
,
до
овај
тренутак
,
он
јесам
оно
,
што
јесам
имати
сад
да
се
извршити
,
сматрати
као
нешто
што
јесам
још
далеко
...
имати
још
време
...
он
видити
да
се
све
спремати
за
неки
убиство
,
али
тај
још
не
доводити
у
веза
са
себе
...
тај
јесам
негде
тамо
...
иза
он
негде
,
где
ли
...
А
помиловање
он
не
слазити
с
памет
никако
...
онај
јесам
једнако
уз
он
,
поред
сваки
мисао
он
и
покрет
...
али
сад
,
кад
углед
она
четири
жандарм
,
стегнути
он
се
срце
,
раскидати
с
...
раширити
очи
...
од
пијанство
ни
трагати
...
сав
народ
угледати
на
он
права
самртнички
,
зелен
бледило
...
»
Шта
јесам
овај
?
...
Шта
хтети
овај
?
...
да
убити
...
ја
!
...
да
бежати
!
...
сад
јесам
откован
,
слободан
...
само
да
тргнути
конопац
,
што
он
држати
овај
иза
ја
па
да
скочити
!
...
«
и
он
се
полако
окренути
и
погледати
иза
себе
...
двојица
држати
конопац
чврсто
...
.
—
Ђура
,
хајде
,
силазити
!
...
—
велим
Митар
и
гледати
некуд
у
страна
.
он
поћи
,
надвирити
се
над
рак
,
па
стати
...
»
Шта
бити
имати
још
?
...
да
продужити
још
мало
...
«
—
Митар
,
ходити
да
се
опростити
.
Митар
прићи
...
опет
ићи
и
гледати
некако
у
страна
...
пољубити
се
са
он
,
па
се
исправити
.
—
силазити
сад
,
доста
јесам
...
Ђурица
сићи
,
окренути
се
око
себе
,
па
спустити
свећа
горе
на
трава
.
Митар
извадити
марама
из
џеп
и
поћи
да
он
везати
очи
.
—
моћи
...
оставити
тај
,
молити
ти
—
рећи
Ђурица
,
махнути
везан
рука
.
Митар
оставити
марама
ћутети
,
живо
привезати
конопац
за
колац
,
па
узити
пушак
и
стати
у
ред
с
онај
четворица
жандарм
...
—
Митар
,
молити
ти
само
моћи
у
глава
.
.
—
чути
он
сав
глас
,
али
не
осећати
да
говорити
.
—
не
бринути
,
само
стајати
права
...
он
се
брзо
исправљати
,
истурује
груда
напред
;
намештати
рука
кошуља
да
се
припити
уз
тело
и
подигнути
очи
...
Ужас
!
...
сав
пет
грлић
пушчани
пружити
...
само
се
видити
округао
отвор
,
као
прстен
,
и
унутра
зијати
црн
цев
...
.
ниједан
мисао
у
глава
...
лице
позеленети
...
очи
се
раширити
,
да
искочити
из
станиште
...
усна
се
скупити
,
стегнути
...
као
да
се
спремати
за
раније
да
издржати
ударац
куршум
...
гледати
и
чекати
...
не
дисати
...
грунути
плотун
...
Зелонобледо
лице
намрштити
се
...
очи
се
зачудити
раширити
и
одмах
склопити
...
тело
се
дрмнути
,
покренути
се
од
ударац
куршумâ
...
зацрвенити
се
кошуља
на
груди
...
и
цео
Ђурица
,
као
да
одједном
остати
без
нога
,
клон
...
глава
се
затурити
...
затегнути
се
конопац
о
колац
...
Митар
дотрчати
до
колац
,
наднети
се
над
рак
и
окинути
пушак
...
глава
се
Ђуричин
искренути
,
бео
као
хартија
,
а
један
око
преврнути
се
,
страшно
,
необично
.
Жандарми
искривити
доњи
вилица
,
свако
играти
усница
.
у
народ
свачији
лице
блед
,
ники
не
дисати
.
Ужас
и
чуђење
исписати
јесам
на
тај
лице
.
неко
пресећи
конопац
.
стати
да
падати
земља
у
рак
...
Свршено
јесам
!
правда
јесам
задовољити
,
закон
јесам
извршити
!
кад
отићи
сав
свет
и
кад
се
на
онај
место
,
где
мало
час
сићи
жив
човек
,
издигнути
гомила
влажан
земља
,
један
погурен
старица
прићи
тај
хумац
,
пасти
на
свеж
мек
земља
и
обгрлити
сух
,
слаб
рука
тај
кобан
грудва
,
који
она
прогутати
јединац
син
...
у
стар
исплакан
очи
не
бити
више
суза
,
те
и
гроб
хајдуков
остати
незаливен
ни
једном
топлом
суза
.
