БОРИСАВ
СТАНКОВИЋ
НЕЧИСТА
крв
Београд
*
@card@
нов
ШТАМПАРИЈА
-
ДАВИДОВИЋ
и
Вис
се
знати
и
причати
о
њен
чукундеда
и
прамдеда
,
него
о
она
сам
:
о
отац
она
,
мати
,
па
чак
и
о
она
—
Софка
.
њихов
јесам
кућа
бити
старати
.
изгледати
,
да
од
када
јесам
варош
почети
постајати
,
да
јесам
и
тај
њихов
кућа
већ
тада
бити
ту
.
цео
родбина
из
она
јесам
произићи
.
од
увек
сам
бити
владика
,
приликом
велик
празник
,
после
служба
,
прво
код
она
долазити
на
честитање
,
па
тек
онда
ићи
у
други
кућа
,
такође
стар
и
чувен
.
у
црква
имати
јесам
сав
сто
,
а
на
гробље
свој
гробље
.
гроб
сав
од
мрамор
а
једнако
,
и
дању
и
ноћу
,
са
запаљен
кандило
.
не
знати
се
који
јесам
од
предак
баш
сам
кућа
подигнути
,
али
се
знати
да
јесам
од
вајкада
бити
тако
богат
.
и
тек
за
хаџи-
Трифун
,
од
ко
се
они
почети
и
хаџија
звати
,
знати
се
,
да
јесам
он
први
имати
смелост
да
,
после
свој
хаџилук
,
сав
тај
богаство
,
који
до
тада
лежати
скрити
и
нагомилати
по
подрум
,
амбар
и
штала
,
изнети
,
распоредити
и
уздигнути
,
да
бити
моћи
„
свет
да
гледати
“
.
сазидати
јесам
капија
на
свод
и
јак
као
град
.
горњи
спрат
кућа
подигнути
,
окречити
он
и
ишарати
резбарија
.
соб
јесам
раскошно
искитити
скупоцен
ћилим
,
и
стар
и
скуп
слика
из
Пећ
,
Света
Гор
и
Рила
;
по
раф
поређати
сребрн
сахан
и
златан
зарф
.
доле
,
до
капија
,
утврдити
бињиш
од
мрамор
,
са
ко
јесам
узјахивати
на
свој
чувен
коњ
.
А
он
увек
,
како
се
памтити
,
и
лети
и
зими
,
огрнути
бити
ћурак
,
са
силав
,
пиштољ
и
јатаган
и
у
тежак
јак
чизма
до
колено
.
од
тада
Турчин
,
заптија
,
јесам
смести
поред
кућа
проћи
,
још
мање
да
застати
.
цео
ноћ
испред
капија
морати
јесам
да
горети
фењер
и
по
три
и
четири
ноћни
стражара
да
дремати
,
јер
јесам
он
,
тај
Софкин
прамдед
,
хаџи-
Трифун
,
трговати
по
велик
град
и
мешати
се
са
виђен
људи
,
моћи
,
услед
тај
познанство
а
највише
због
свој
богаство
,
не
само
заптити
,
кајмакам
,
него
и
сам
пасти
да
мењати
и
у
„
сургун
“
да
слати
.
за
сваки
народни
посао
,
бити
за
какав
нов
школа
и
црква
,
или
за
какав
манастир
који
јесам
требати
подигнути
,
оправити
;
или
,
још
горе
и
опасније
,
ако
бити
требати
какав
крвник
,
насилник
сменити
,
знати
се
да
се
за
тај
морати
к
он
доћи
.
и
тада
бити
се
горе
,
у
онај
намештен
соба
,
видети
како
први
људи
из
варош
цео
ноћ
преседети
договарати
се
,
а
на
последак
увек
он
остављати
да
тај
извршити
,
како
он
хтети
и
наћи
за
добра
.
он
бити
тај
брзо
извршивати
.
Мита
,
шта
се
највише
и
успевати
,
а
ако
ни
тај
не
,
онда
чак
и
куршум
,
и
тај
од
човек
туђ
вера
,
какав
Арнаутин
,
качак
.
али
за
тај
јесам
онда
морати
златан
кандило
њихов
кућа
пред
распеће
у
црква
једнако
да
горети
,
а
онај
сто
,
одмах
до
владичин
,
само
њихов
да
јесам
,
и
ники
сем
она
не
смести
у
он
да
ући
и
одстајати
служба
.
сиротиња
,
и
људи
по
затвор
,
за
време
Ускрс
,
Божић
или
слава
,
три
дан
морати
се
слати
јела
и
пиће
.
бити
јесам
строг
и
прек
.
трепет
не
само
за
кућа
него
и
за
цео
породица
.
Чивчијама
,
слуга
са
чивлук
из
Ратаје
и
воденичар
са
воденица
у
Собина
,
он
јесам
бити
све
и
сав
.
Чак
јесам
неки
,
причати
се
,
и
убијати
.
за
сав
време
,
док
бити
он
путовати
по
Турска
,
по
трговина
,
а
обично
бити
се
цео
лет
тамо
бавити
—
он
бити
се
овамо
по
родбина
једнако
помињати
и
он
се
застрашивати
.
особито
удовица
,
чији
син
тек
што
настати
,
па
место
да
предузети
и
почети
водити
брига
о
кућа
,
да
замена
отац
,
домаћин
,
а
они
почети
трошити
и
расипати
—
особито
јесам
оне
тај
свој
син
једнако
он
,
„
бат
свој
“
,
како
јесам
он
сав
у
родбина
звати
,
застрашивати
и
претити
она
:
—
Хајд
,
хајде
,
знати
ти
,
доћи
хтети
он
.
Јуче
јесам
бити
тамо
и
рећи
ја
:
тек
што
се
јесам
вратити
с
пут
.
и
хтети
ја
више
да
дрхтати
и
да
стрепити
пред
он
због
ти
;
хтети
више
да
лагати
и
да
ти
крити
.
Нећу
и
не
моћи
да
,
кад
отићи
до
он
,
а
он
да
се
на
ја
исколачивати
:
„
Шта
ти
,
морити
,
крити
онај
твој
?
...
зар
ја
не
знати
и
не
чути
шта
он
радити
,
где
се
луњати
и
колико
трошити
.
глава
хтети
он
као
врабац
откинути
.
ни
ти
ни
он
нити
ико
од
ви
на
очи
да
ја
не
изаћи
“
.
и
,
ето
,
зато
хтети
и
не
моћи
да
ти
крити
,
да
после
он
ја
тако
грдити
.
и
сав
хтети
да
он
казати
,
чим
доћи
,
видети
ти
!
—
завршивати
јесам
.
и
тај
јесам
помагати
,
застрашивати
,
јер
знати
се
шта
чекати
тај
.
и
заиста
,
чим
бити
он
доћи
с
пут
,
одмах
бити
се
цео
родбина
стицати
:
жена
,
тетак
,
стрина
.
Мужеви
као
да
јесам
смести
први
дан
преда
он
,
а
знати
јесам
да
хтети
он
,
шта
бити
за
она
имати
,
преко
тај
њихов
жена
поручити
она
и
наредити
.
сваки
бити
одлазити
горе
,
на
горњи
спрат
,
и
на
онај
доксат
,
где
бити
он
обично
седети
.
понизно
,
са
страх
,
не
смејати
од
величина
—
јер
такав
она
јесам
велик
и
страшан
изгледати
—
ни
да
он
погледати
,
поздрављати
бити
он
:
—
Дође
ли
,
бата
?
—
Дођох
!
—
кратко
,
са
досада
,
чути
бити
се
како
он
одговарати
.
А
већ
када
бити
који
нарочито
по
име
позвати
горе
к
себе
,
она
бити
премирати
.
знати
се
да
он
никоји
,
кад
по
име
звати
,
не
звати
за
какав
добра
.
сигурно
муж
њен
нешто
скривити
.
или
новац
,
што
јесам
узајмити
од
он
за
радња
,
јесам
вратити
;
или
јесам
он
ни
уложити
у
радња
,
већ
он
слагати
и
за
нешто
друго
потрошити
.
али
,
и
поред
сав
те
његов
строгост
,
опет
и
сирот
и
удаљен
у
родбина
јесам
бити
заборављати
,
јер
јесам
сваки
доносити
са
тај
путовање
какав
поклон
и
сваки
ма
шта
обрадовати
.
много
јесам
говорити
никада
.
али
што
бити
рећи
,
тај
јесам
бити
рећи
.
и
тада
се
памтити
и
употребљавати
његов
реч
и
изрека
.
„
ех
,
тако
јесам
тај
и
тај
,
што
рећи
покојни
хаџи-
Трифун
“
.
и
када
не
бити
бити
на
пут
,
он
бити
једнако
седети
код
кућа
:
лети
горе
на
доксат
,
—
а
зими
доле
,
у
онај
велик
,
широк
соба
.
цео
бити
дан
тамо
само
седети
,
пушити
,
пити
кафа
и
наређивати
.
али
поред
сав
,
што
јесам
увек
морати
да
бити
како
бити
он
хтети
,
ипак
са
син
,
јединац
,
никако
јесам
моћи
да
изићи
на
крај
.
Кћери
јесам
већ
удати
и
удомити
,
како
јесам
он
хтети
.
али
са
син
,
који
он
се
родити
доцкан
,
када
јесам
он
већ
бити
остарети
,
када
се
већ
ники
јесам
ни
надати
да
хтети
имати
деца
а
још
мање
син
,
наследник
,
—
он
јесам
дакле
бити
последњи
дете
,
„
истришче
“
,
—
када
јесам
овај
одрастати
,
никако
са
он
јесам
моћи
да
се
слагати
.
он
,
син
,
као
у
инат
,
никако
јесам
хтети
да
он
ићи
по
воља
.
А
ко
знати
зашто
?
—
мислити
јесам
старац
.
да
ли
што
већ
,
онако
стар
,
јесам
више
моћи
ићи
по
трговина
,
те
,
ваљда
,
не
доносити
и
не
зарађивати
више
,
немати
онај
углед
као
пре
;
или
,
а
тај
јесам
највише
једити
старац
,
сигурно
јесам
бити
ко
,
који
јесам
на
тај
син
против
он
потпомагати
,
јачати
.
сигурно
јесам
тај
бити
она
,
мати
,
јер
знати
он
,
да
,
док
јесам
син
родити
,
она
се
жив
јесам
чути
.
истина
,
ни
тада
,
са
син
,
јесам
смести
да
он
се
на
очиглед
противити
,
не
извршити
што
бити
она
наредити
,
али
,
осећати
јесам
он
,
како
јесам
ипак
она
некако
друкчији
.
изгледати
као
да
,
досадити
она
се
на
последак
тај
вечит
страх
,
трепет
од
он
,
манути
он
и
оставити
,
да
и
даље
наређивати
,
заповедати
и
грдити
слуга
и
чивчија
,
а
она
се
сав
окренути
синути
и
једнако
он
само
пазити
.
са
син
јесам
излазити
и
ићи
по
родбина
,
код
кћер
,
и
онда
,
сав
скуп
,
ићи
бити
по
чивлук
,
слава
,
сабор
и
по
осталој
родбина
.
и
све
,
и
сестра
и
мати
,
утркивати
се
,
који
хтети
што
више
да
он
угодити
.
Што
год
бити
урадити
,
учинити
,
за
она
јесам
бити
свет
.
јесам
моћи
замислити
,
да
бити
он
моћи
,
или
што
бити
и
учинити
,
да
јесам
тај
нешто
ружан
и
неваљао
.
А
старац
,
више
љубоморан
,
а
и
видити
како
син
,
због
тај
њихан
улагивање
око
он
,
бивати
све
више
нежан
него
што
требати
,
једнако
се
на
син
дурити
.
јесам
моћи
да
он
гледати
,
како
јесам
говорити
.
А
да
и
он
као
и
други
бити
,
јесам
моћи
,
јер
он
јесам
и
он
много
волети
.
истина
,
тај
никада
јесам
казати
,
чак
,
када
бити
се
овај
и
разболети
,
старац
јесам
хтети
да
сићи
,
да
он
видити
,
али
ипак
да
и
на
он
,
као
на
остати
,
слуга
и
чивчија
,
дигнути
рука
—
тај
јесам
моћи
.
А
још
када
јесам
син
почети
једнако
само
са
Турчин
и
бег
да
се
дружити
,
с
она
да
пити
,
па
чак
и
у
њихов
харем
да
одлазити
и
са
њихов
девојка
и
була
да
ашиковати
,
старац
се
почети
обезумљивати
:
—
ако
он
јесам
до
тај
,
—
беснети
јесам
,
—
знати
и
за
тај
хаџи-
Трифун
.
и
он
јесам
некада
бити
млад
.
али
онда
,
ето
он
чивлук
и
у
она
сељанка
,
чивчика
.
А
што
у
Туркиња
,
у
невера
?
јер
код
она
,
була
,
пошто
по
четири
она
само
један
муж
имати
,
тај
она
јесам
врело
и
мек
крв
.
пити
онај
човек
!
и
за
тај
—
објашњавати
јесам
старац
—
и
он
јесам
,
син
он
,
такав
јесам
,
блед
,
сув
и
танак
;
више
женски
но
мушки
.
и
зато
он
не
моћи
ни
да
он
гледати
,
нити
хтети
он
погледати
!
А
када
бити
,
и
после
толики
грдња
и
псовка
,
чути
како
јесам
опет
са
неки
бег
негде
начинити
какав
лом
и
чудо
,
и
у
зор
кућа
доћи
—
он
тада
не
бити
звати
он
,
син
,
већ
она
,
мати
.
—
Чу
ли
за
онај
?
она
,
ма
да
јесам
чути
за
тај
,
ипак
бити
се
чинити
невешт
.
—
Шта
?
—
како
шта
?
—
планути
бити
старац
и
већ
бити
почети
изувати
ципела
који
хтети
јесам
гађати
—
како
ништа
јесам
чути
?
где
јесам
?
Живиш
ли
?
како
ништа
?
зар
ја
,
што
не
силазити
доле
,
па
мислити
ништа
не
чути
и
не
видити
?
који
доба
бити
јутрос
,
када
он
доћи
?
А
?
—
ама
који
доба
—
ишчуђавати
бити
се
она
упорно
.
—
Дета
рано
доћи
,
легати
,
и
ено
он
још
спавати
.
он
већ
не
бити
моћи
да
издржати
.
ципела
или
чибук
бацити
бити
се
за
она
:
—
ајд
,
бар
и
ти
да
не
гледати
!
—
и
од
јед
заваљивати
бити
се
на
јастук
.
не
толико
тада
љут
и
бесан
на
он
,
син
,
колико
на
она
,
на
тај
њен
тобож
толики
љубав
према
он
,
те
зато
,
што
он
бајаги
толико
волити
,
једнако
лагати
за
он
и
оволико
он
упорно
бранити
,
као
да
он
само
она
волити
,
као
да
јесам
само
њен
син
,
и
само
он
она
добро
жети
.
А
знати
када
јесам
ноћас
доћи
.
Чуо
он
јесам
.
само
јесам
један
пут
лупнути
алка
,
а
она
,
мати
,
одмах
из
кућа
истрчати
,
сигурно
јесам
никако
ни
спавати
,
чекати
он
.
Чак
јесам
дати
момак
,
који
јесам
као
увек
наоружати
иза
капија
спавати
,
да
капија
отворити
,
већ
одбијати
он
од
капија
,
рећи
:
—
моћи
ти
.
ти
када
отварати
,
много
лупати
,
и
пробудити
онај
тамо
горе
,
стар
.
А
међутим
он
,
стар
,
знати
да
јесам
због
тај
,
што
он
жалити
,
да
бити
се
он
тај
лупа
пробудити
,
узнемирити
,
растерати
он
се
сан
;
него
због
тај
,
да
не
бити
чути
како
њен
син
у
зор
,
и
у
недоба
долазити
.
и
вечито
у
тај
као
свађа
,
грдња
и
неслагање
са
син
,
тако
старац
и
умрети
.
Чак
,
као
у
инат
она
,
а
највише
свој
жена
,
када
се
разболети
,
јесам
хтети
да
казати
,
да
се
потужити
,
већ
једнако
лежати
горе
,
на
доксат
од
кућа
,
и
само
општити
са
слуга
,
те
он
тако
један
дан
тамо
затећи
и
мртав
.
и
од
тад
,
од
смрт
хаџи-Трифунове
,
у
њихов
кућа
знати
се
само
за
онај
живот
,
изобилан
,
увучен
и
пун
раскош
,
са
леп
жена
и
раскошан
одело
,
а
још
раскошан
јело
и
слаткиш
.
један
фурунџиница
,
који
бити
само
за
њихов
кућа
пећи
,
моћи
јесам
од
она
да
се
издржавати
,
толико
се
месити
и
пећи
.
и
никад
се
из
њихов
кућа
јесам
чути
,
као
из
осталог
комшилук
,
свађа
,
бојити
,
или
пискати
деца
.
Чак
се
ники
јесам
моћи
похвалити
да
јесам
моћи
чути
да
се
код
она
какав
ружан
реч
изговорити
гласно
.
и
што
јесам
бивати
свађа
,
несугласица
па
и
смртан
случај
,
сав
се
тај
свршавати
у
тишина
.
једнако
се
гледати
,
да
се
живити
што
тише
,
лепше
и
у
што
веће
изобиље
:
да
јесам
соб
једнако
окитити
и
што
топлије
,
утутканије
наместити
;
да
по
кућа
,
по
двориште
шушта
мек
женски
хаљина
;
да
се
виђати
лице
бео
,
нежан
,
очуван
и
негован
.
око
кућа
једнако
се
докупљивати
суседни
плац
и
амбареви
.
Штале
,
што
јесам
бити
испрва
одмах
до
кућа
,
сав
јесам
се
даље
иза
кућа
помицати
у
крај
,
да
се
приликом
доношење
храна
,
жито
,
не
бити
реметити
кућни
мир
и
раскош
.
А
око
кућа
се
опет
башта
једнако
проширивати
,
пунити
леп
и
добар
дрвеће
:
шамдуд
,
трешња
и
вишња
,
и
разноврстан
калемљен
скупоцен
ружа
,
а
особито
низак
јабука
до
земља
са
нежан
плод
,
који
јесам
само
по
неколик
зрно
годишње
рађати
.
Женске
јесам
имати
само
да
се
што
лепше
носити
,
китити
,
и
да
знати
што
више
стран
јела
да
готовити
,
и
што
тежити
,
заплетен
вез
да
веза
.
али
опет
,
ипак
да
она
јесам
једино
главно
да
што
више
свој
лепота
и
снага
неговати
,
да
јесам
што
бео
,
што
страстан
.
и
циљ
живот
да
она
јесам
тај
:
који
хтети
од
она
,
једнако
неговати
се
и
улепшавати
,
моћи
свој
силан
лепота
сав
остати
женски
иза
себе
бацити
,
а
сав
мушко
по
кућа
—
не
гледати
ни
род
,
ни
доба
—
освојити
и
залудити
.
тако
и
мушки
;
и
они
јесам
живети
неки
„
њихов
живот
.
“
нигде
она
јесам
бити
.
ма
да
она
јесам
магаза
бити
горе
,
у
главној
чаршија
,
и
у
она
се
увелико
држати
со
и
конопља
,
она
јесам
више
служити
за
обрачунавање
са
чивчија
и
давање
под
закуп
земља
,
него
за
трговина
.
па
и
у
тај
магаза
никад
ники
од
она
јесам
бити
,
већ
увек
њихов
главни
момак
.
Још
мање
она
јесам
бити
на
чивлук
и
виноград
.
једино
што
јесам
одлазити
у
чивлук
код
доњи
Врање
.
али
тамо
се
ићи
више
шетња
ради
.
тај
чивлук
бити
јесам
на
пушкомет
далеко
и
човек
се
моћи
,
нарочито
лети
и
с
јесен
,
тако
тихо
и
свеже
одмарати
у
он
.
бити
јесам
усамљен
,
иза
поље
,
са
кула
у
дубина
зеленило
,
а
окружити
свуда
зид
и
ред
висок
топола
,
који
јесам
вечито
шуштати
успављивати
.
за
тај
чивлук
,
нарочито
за
тај
кула
,
толики
јесам
прича
и
бајка
бити
везивати
и
говорити
.
и
једино
на
тај
чивлук
што
бити
се
ко
од
њихов
мушко
моћи
видети
,
а
иначе
нигде
,
јер
и
њихов
се
сав
живот
састојати
само
у
раскошан
ношење
одело
и
непрекидан
труд
да
се
што
дуже
живити
.
зато
она
увек
и
бити
по
околни
бања
,
где
јесам
се
опорављати
од
неуредан
живот
,
да
бити
се
после
моћи
приликом
први
гозба
,
слава
,
вечера
,
што
више
најести
и
напити
.
кад
бити
почети
да
се
приближавати
слава
њихов
кућа
„
Света
Ђурђиц
“
онда
на
два
недеља
у
напред
настати
бити
спремање
.
видети
бити
се
како
из
цео
родбина
,
а
обично
сиротније
тетак
и
стрина
,
долазити
,
да
ту
и
спавати
,
да
бити
моћи
једнако
радити
,
помагати
да
се
што
више
намесити
,
спремити
и
удесити
.
по
три
пут
бити
се
неки
колач
месити
,
који
не
бити
испасти
као
што
требати
.
о
прање
,
рибање
,
намештање
и
кићење
соб
по
неколик
бити
се
дан
договарати
.
одело
,
почети
од
најмањег
дете
па
до
стар
,
сав
бити
се
изнова
кројити
.
Чак
бити
се
преправљати
одело
и
слуга
,
нарочито
слушкиња
,
који
јесам
увек
бити
по
неколико
и
тај
већина
из
њихов
чивлук
.
она
бити
се
тада
давати
,
не
стар
хаљина
,
већ
само
тек
неколико
пута
носити
,
који
јесам
или
боја
или
крој
изићи
из
ношња
.
сав
се
тај
у
напред
спремати
и
знати
шта
сав
морати
бити
,
само
да
јесам
на
дан
славити
све
онако
,
као
што
требати
,
јер
се
знати
да
код
она
морати
бити
леп
,
те
да
се
гостити
,
кад
доћи
,
морати
запрепашћивати
,
и
да
се
после
по
читав
месец
причати
и
једнако
одржавати
:
прво
,
онај
узвик
међ
женски
свет
:
„
ао
,
што
код
Хаџи-
Трифунов
бити
на
слава
!
“
а
друго
,
међу
мушко
по
чаршија
,
како
,
као
увек
,
после
слава
продужити
се
весеље
и
пиће
у
онај
чивлук
у
доњи
Врање
.
и
тамо
,
затворити
,
у
друштво
чувен
Грк
,
Цинцар
и
први
бег
,
Турчин
,
који
због
вера
јесам
моћи
примати
код
кућа
,
правити
читав
лом
.
доводити
чочек
из
Скопље
,
метер
,
зурлаш
из
Масурица
,
и
Циганка
и
тај
не
правити
,
овај
из
варош
,
из
цигански
мали
,
него
тако
звати
Ђорговке
,
населити
по
околни
велик
село
и
хан
на
друм
,
а
чути
са
свој
крт
,
топлих
тело
и
разблудан
очи
.
и
онда
бити
отуда
,
из
чивлук
,
где
јесам
бити
затворити
са
свирач
,
који
наместити
у
други
соб
,
да
не
бити
моћи
гледати
шта
они
радити
,
по
неколик
дан
допирати
овамо
у
варош
пуцањ
пушак
и
видети
се
бацање
ракетли
.
после
,
у
потаја
,
у
поверење
,
причати
бити
се
,
како
јесам
к
она
један
ноћ
бити
доћи
чувен
Савета
,
који
јесам
бити
обичан
,
свакидашњи
,
за
новац
женски
.
она
јесам
бити
богат
,
са
грдан
имање
,
што
она
јесам
муж
оставити
.
и
за
она
бити
се
онда
причати
како
јесам
,
истина
кришом
,
и
она
тада
код
она
бити
и
са
она
банчити
и
пити
.
и
затим
,
како
се
тај
цео
весеље
после
слава
свршавати
страшан
коцка
на
који
јесам
,
по
обичај
,
они
,
њихан
мушко
,
као
домаћин
,
свет
и
обичај
радити
,
по
читав
њива
и
виноград
губити
.
и
у
тај
јесам
бити
једини
живот
тај
њихов
мушко
,
јер
цео
остати
живот
,
живот
на
улица
,
по
комшилук
и
чаршија
,
трговина
,
продаја
,
не
само
да
јесам
бити
далеко
од
она
,
него
јесам
се
и
они
сам
све
више
трудити
,
да
бити
што
даље
од
она
.
једнако
јесам
се
упињати
да
са
тај
свој
кућа
,
имање
и
чивлук
бити
од
цео
варош
што
издвојенији
и
удаљен
.
и
баш
у
тај
упињање
да
се
од
сав
издвојити
,
изгледати
да
јесам
налазити
сав
драж
свој
живот
.
А
да
бити
у
тај
што
више
успети
,
гледати
јесам
да
се
у
сав
ситница
од
осталога
свет
разликовати
.
тако
,
у
јело
,
који
код
она
јесам
никада
смести
,
као
код
осталих
,
бити
јако
запржавати
,
масна
,
прељут
,
већ
увек
благ
,
сладак
,
и
пржити
само
на
масло
;
никако
свињски
маст
,
пошто
јесам
тај
тешко
за
стомак
;
па
онда
,
у
начин
говор
,
јер
услед
,
једнак
дружење
са
Грк
,
Цинцарин
и
Турчин
,
сав
јесам
,
покрај
стран
мек
изговор
,
завршавати
реченица
са
нарочит
додатак
,
као
„
џан'м
“
или
„
дат
“
.
А
по
ношња
,
облачење
највише
јесам
се
познавати
.
ники
од
она
јесам
понети
дубок
ципела
или
чизма
већ
увек
плитак
,
лакован
.
Чакшире
,
истина
,
и
њихан
јесам
бити
широк
,
чохан
који
јесам
она
остраг
у
бора
тешко
падати
,
али
ногавица
никад
јесам
бити
дугачак
,
још
мање
широк
и
испуњен
гајтан
,
већ
узак
,
кратак
,
да
бити
она
се
што
више
видети
бео
чарапа
.
бројаница
,
који
јесам
носити
,
јесам
бити
као
остати
,
чак
ни
као
хаџијски
,
са
крст
,
већ
ситан
,
црн
,
скупоцен
,
да
бити
се
,
ма
колико
бити
дугачак
,
ипак
моћи
све
у
шака
да
скупити
.
и
у
бријање
и
шишање
кос
издвајати
јесам
се
.
Каогод
што
јесам
сав
имати
исти
израз
лице
,
вечито
узак
,
сув
,
тако
јесам
исто
сав
бити
и
са
једнако
кратак
,
поткресиван
брк
,
који
она
никада
јесам
прелазити
иза
крај
уста
.
.
А
опет
,
да
она
не
бити
свет
сасвим
заборавити
,
редовно
јесам
се
појављивати
на
сабор
и
свечаност
.
слати
јесам
богат
прилог
за
зидање
школа
и
црква
.
и
зато
увек
,
при
избор
патронат
над
црква
,
над
какав
општи
добра
,
бирати
јесам
и
по
један
члан
из
њихов
кућа
,
и
тај
не
толико
због
њихов
учешће
и
рад
,
колико
због
тај
поклон
и
прилог
.
А
и
бојати
се
да
она
не
увредити
,
јер
се
знати
да
,
кад
случајно
,
и
у
најмањем
какав
општи
посао
,
не
бити
ко
од
она
бити
изабрати
,
да
бити
се
тај
непажња
примити
овамо
од
она
не
са
огорченост
него
с
увређен
равнодушност
:
„
Па
знати
се
,
да
се
немати
ко
чинити
ни
помагати
“
.
и
ваљда
због
тај
спољњи
,
неблагодаран
свет
,
од
ко
јесам
се
они
толико
одвајати
,
бежати
,
али
који
јесам
се
толико
исто
и
бојати
,
јер
јесам
,
услед
завист
,
тај
свет
увек
готов
да
се
подсменути
,
ситити
и
зазлорадује
,
—знало
се
:
да
они
,
од
увек
,
што
год
бити
се
десити
у
њихан
родбина
сав
брижљиво
крити
и
тајити
.
Највеће
свађа
приликом
деоба
имање
,
најгоре
страст
и
навика
,
као
и
болест
,
у
тајност
јесам
се
чувати
.
Ништа
се
јесам
смело
дознати
,
ништа
видети
.
и
знати
се
како
бити
тада
сваки
од
она
,
не
веровати
сам
себе
,
кад
баш
морати
да
излазити
у
чаршија
,
пре
излазак
прво
морати
ићи
на
огледало
,
да
се
огледати
и
видити
,
да
он
се
случајно
по
лице
и
очи
што
не
познавати
.
А
међутим
толико
јесам
имати
да
се
чути
,
видити
и
причати
!
Нарочито
у
последњи
време
,
од
када
јесам
почети
деоба
,
од
када
јесам
сваки
брат
,
стриц
Софкин
,
хтети
да
имати
свој
кућа
и
сав
у
она
,
као
што
јесам
у
главној
њихов
.
сам
Софка
увек
се
са
језа
и
страх
сећати
тај
,
што
јесам
,
или
још
као
и
дете
,
од
свој
баба
,
мати
и
осталих
тетак
и
стрина
моћи
да
начути
,
кад
јесам
оне
бити
насамо
и
мислити
да
она
ники
хтети
чути
,
још
мање
се
бојати
да
хтети
тај
Софка
,
онако
мали
,
разумети
,
а
камо
ли
упамтити
;
или
,
што
јесам
и
сам
,
кад
јесам
одрасти
,
свој
очи
видети
.
Већ
за
прамбаба
она
,
за
чувен
Цона
,
не
само
по
варош
,
него
и
по
околни
варош
знати
се
и
причати
.
Чувена
јесам
бити
са
свој
раскош
и
„
салтанатлук
“
.
Пошто
јесам
остати
удовица
,
никако
се
јесам
удавати
.
пола
варош
нежењен
остати
,
надати
се
да
хтети
се
преудати
ма
за
ко
од
она
,
кад
већ
остарити
и
мало
попустити
лепота
.
али
она
ники
јесам
гледати
,
него
једнако
водити
и
представљати
кућа
као
права
мушки
.
када
бити
излазити
и
одлазити
на
чивлук
,
да
надгледати
имање
,
ићи
бити
на
коњ
.
слуга
,
с
оба
страна
држати
рука
на
сапи
,
пратити
јесам
јесам
.
не
само
да
јесам
пушити
,
већ
и
оружје
руковати
.
А
и
сам
ход
,
стас
,
нарочито
обао
она
и
висок
обрва
и
овалан
и
мало
дугуљаст
лице
издвајати
јесам
од
осталих
жена
.
али
зато
јесам
ни
умрети
као
остати
женски
.
једнако
,
не
пропуштати
ниједан
празник
,
одлазити
јесам
у
црква
,
да
тамо
,
у
сто
њихов
кућа
,
одмах
испод
владичин
сто
,
цео
божји
служба
одстајати
.
у
тај
време
доћи
неки
нов
учитељ
,
Николча
,
чувен
са
свој
певање
и
несравњен
глас
.
у
он
се
она
ту
,
у
црква
,
слушати
његов
певање
,
на
последак
и
загледати
.
ко
знати
како
се
упознати
,
како
и
где
састајати
.
тек
се
почети
примећавати
,
како
,
чим
бити
он
из
певница
спазити
да
јесам
она
у
свој
сто
,
одмах
бити
онда
његов
певање
толико
постајати
заносно
,
толико
бити
он
у
сав
глас
почети
да
уносити
,
не
,
као
што
доликовати
молитва
,
свет
реч
песма
,
побожан
,
висок
и
сув
него
толико
нешта
светски
,
и
страстан
,
да
бити
сав
бивати
потрести
и
узрујати
.
Чак
чути
бити
се
како
и
сам
владика
,
када
бити
он
после
певање
прилазити
рука
за
благослов
,
благосиљати
он
,
говорити
:
—
аферим
,
синак
!
аферим
,
Николча
!
али
много
,
синак
,
световни
,
много
силан
и
чудан
глас
!
али
исто
онако
,
како
јесам
умести
да
сачувати
од
свет
те
свој
веза
са
он
,
тај
љубав
,
готово
задоцнео
за
њен
година
,
али
не
и
за
њен
лепота
и
свежина
,
исто
јесам
тако
знати
,
када
се
тај
хтети
да
обелоданити
порођај
,
све
да
затајити
.
кратко
и
мирно
са
себе
јесам
свршити
.
један
дан
наћи
јесам
у
купатило
мртав
,
са
пресечен
жила
.
па
чувен
дед
Софкин
,
Каварола
.
место
да
он
,
као
стар
,
једнако
седити
код
кућа
,
пошто
јесам
млад
брат
бити
вечито
болешљив
,
и
ма
да
се
бити
оженити
први
лепотица
из
Скопље
,
из
неки
упола
грчки
фамилија
,
ипак
он
,
једва
издржати
неколико
месец
брачни
живот
,
продужити
тобож
свој
путовање
по
варош
,
а
у
ствар
сав
стар
распуснички
живот
са
чочек
,
Циганка
и
други
јаван
свет
.
Жена
његов
морал
јесам
сам
код
кућа
да
седити
и
тај
свој
девер
да
дворити
,
неговати
,
чувати
и
једнако
да
јесам
с
он
.
на
сабор
,
слава
са
он
морати
да
се
појављивати
.
и
ко
знати
када
,
како
,
тек
изгледати
да
јесам
с
он
почети
грешити
.
и
једино
тај
њен
грести
са
умоболан
девер
моћи
јесам
да
објаснити
после
онолики
трпљење
и
подношење
од
муж
,
Каварола
.
он
,
сигурно
осетити
тај
њен
грести
,
кад
бити
доћи
кућа
,
толико
бити
беснети
,
чинити
чудо
,
покорити
.
долазити
бити
кући
заједно
са
јаван
женскиње
.
ту
бити
продужавати
,
а
она
бити
сам
морати
да
она
дворити
,
служити
.
и
тада
бити
слуга
брата
,
већ
онесвесли
од
страх
,
кришом
износити
и
склањати
у
комшилук
,
да
он
не
бити
заклати
.
Жена
бити
остати
,
да
сам
простирати
постеља
,
па
чак
дотле
јесам
ићи
да
и
он
,
и
тај
женски
,
заједно
,
покривати
.
јесам
лаж
.
Жива
људи
још
тај
причати
и
клети
се
.
наскоро
жена
умрети
,
брат
у
манастир
,
Света
отац
Прохор
,
умоболан
свршити
.
А
он
опет
отићи
на
тај
свој
путовање
и
лутање
.
Кћери
,
с
помоћу
стриц
и
родбина
,
место
он
водити
кућа
.
А
и
он
јесам
морати
више
пута
у
година
да
долазити
,
да
не
бити
сав
тај
пасти
у
очи
и
сав
се
сазнати
.
али
јесам
остајати
само
на
тај
.
Продужавајући
и
далек
теревенка
Каварола
под
старост
,
пошто
удати
кћер
,
на
срамота
сав
,
поново
се
оженити
.
узети
девојка
.
и
као
у
неки
инат
,
као
да
се
први
пут
жена
,
тако
велик
и
сјајан
свадба
правити
.
узети
истина
мало
стар
,
заостао
,
али
чувен
са
свој
раскошан
лепота
.
и
она
опет
бити
неки
Гркиња
,
из
грчки
фамилија
,
који
јесам
бити
у
сам
варош
,
одмах
испод
црква
.
она
тај
фамилија
јесам
бити
ни
кћер
,
ни
сестра
,
већ
неки
далек
рођака
.
и
ко
знати
зашто
јесам
,
већ
као
велик
,
заостао
девојка
,
ту
довести
.
са
она
имати
само
један
дете
,
син
,
који
се
први
почети
да
носити
а-ла-франга
.
сам
она
и
сав
њен
раскошан
лепота
изгледати
да
јесам
бити
и
трајати
само
до
венчање
,
свадба
,
а
после
одмах
усахнути
,
спарушити
се
.
и
отуда
после
,
да
бити
и
даље
сачувати
ту
свој
спарушкан
лепота
,
цео
живот
провести
у
лечење
,
неговање
,
купање
и
пржење
тело
...
памтити
се
да
из
амам
готово
јесам
избијати
.
па
онда
Софкин
дед
родити
сестра
,
„
чал'к
Наза
,
“
како
јесам
јесам
звати
.
три
пут
бежати
као
девојка
.
три
пута
се
турчити
.
готово
један
чивлук
отићи
откупљивати
јесам
и
доводити
натраг
.
и
после
,
да
се
сав
тај
сакрити
,
удати
јесам
за
један
њихов
слуга
,
који
горе
,
готово
накрај
варош
,
купити
кућица
и
дати
он
неколико
њива
и
виноград
,
да
бити
моћи
живети
.
и
она
,
када
остарети
,
никада
овамо
више
јесам
долазити
.
једино
бити
доћи
на
„
прочка
,
“
уочи
велик
постати
,
када
бити
по
обичај
цео
породица
морати
да
доћи
и
искати
опроштај
,
да
се
међу
себе
љубити
и
мирити
.
А
опет
тај
њен
муж
,
некадашњи
слуга
,
„
тетин
њихов
“
,
како
се
јесам
звати
,
из
кућа
она
никако
јесам
избијати
.
поносити
се
,
што
она
јесам
род
,
што
моћи
и
он
са
она
за
софра
да
јести
и
пити
.
А
сав
јесам
бити
неугодан
,
сав
јесам
он
нерадо
гледати
,
не
што
јесам
са
она
седати
,
него
што
она
јесам
подсећати
и
бити
жив
сведок
онај
шта
јесам
бити
...
и
онда
све
горе
и
горе
ствар
.
толико
умоболан
,
узет
,
толико
рађање
деца
са
отворен
рана
,
умирање
у
добар
година
,
вечито
долажење
чувен
ећим
,
лекар
,
бабица
,
толико
бајање
,
посипање
разним
вода
,
вођење
код
врачара
по
развалина
,
по
запис
и
други
лековит
место
по
околина
!
...
.
Софка
и
сада
,
кад
год
бити
се
сетити
луд
тетин
Риста
,
месо
бити
неки
одурност
заиграти
.
Сећа
се
да
због
тај
као
девојчица
никада
јесам
волети
ићи
к
она
,
још
мање
,
као
код
други
,
по
два
и
три
дан
тамо
остати
.
не
знати
се
баш
зашто
јесам
полудети
.
после
болест
,
у
који
бити
сав
узет
,
уобразити
да
он
јесам
,
за
време
те
његов
дуг
болест
,
жена
варати
са
стар
калфа
из
радња
,
почети
да
пити
.
онда
и
полудети
.
Држали
јесам
он
и
хранити
везан
,
горе
,
на
горњи
спрат
.
и
кад
год
бити
Софка
са
осталом
деца
хтети
из
радозналост
да
отићи
горе
и
видити
он
,
па
пењати
се
на
степеница
почети
да
вирити
кроз
решетка
од
ограда
на
доксат
,
испред
његов
соб
,
он
приметити
она
,
го
,
само
у
гаће
и
кошуља
,
висок
,
блед
,
почети
бити
к
она
да
подскакивати
и
викати
:
—
ох
,
Мари
курвати
!
и
везан
нога
,
у
бео
,
нов
чарапа
,
једнако
подскакивати
,
настављати
бити
:
—
ох
,
ох
!
.
.
курвати
Мари
!
.
.
тетак
,
чути
,
брзо
бити
истрчати
.
она
,
деца
,
одјурити
бити
,
а
он
силом
увући
натраг
у
његов
соб
.
Ноћу
бити
бити
још
горе
.
Софка
,
покрити
јорган
са
осталом
деца
,
који
,
навикнути
,
одавно
бити
заспати
,
не
бити
никако
моћи
да
заспати
,
јер
бити
једнако
допирати
до
она
одозго
,
кроз
таваница
,
његов
поцупкивање
.
па
тек
,
када
бити
тетак
отићи
,
да
он
лечити
!
Софка
јесам
тачно
знати
у
шта
јесам
бити
тај
лечење
,
само
бити
се
онда
јасно
чути
његов
јаукање
и
врискање
:
—
Водице
,
мора
!
водица
,
вештица
!
умрети
за
сладак
вод
!
Аух
!
и
ужасан
крик
,
шум
,
одупирање
,
везивање
за
кревет
.
и
онда
теткин
долажење
отуда
,
њен
замореност
,
малаксалост
.
и
раскомоћавајући
се
у
свој
постеља
да
легнути
,
оно
њен
крштење
и
уздисање
и
мољење
:
—
узимати
,
господа
!
Ослобођавај
,
господа
!
ИИ
зато
Софка
никада
јесам
волети
да
о
тај
свој
претцима
мислити
,
јер
јесам
знати
да
бити
увек
тада
по
три
и
више
дан
,
чисто
као
крити
се
од
сам
себе
,
ићи
по
кућа
болестан
.
свој
рођеног
дед
и
баба
једва
као
кроза
сан
памтити
.
бабин
лик
увек
она
јесам
мало
јасан
.
Вечито
јесам
седети
доле
у
соба
и
тај
увек
леђима
подупрети
о
зид
купатило
,
као
да
јесам
и
летити
хтети
да
она
грејати
и
пара
.
Шиљаста
нос
,
шиљаст
брада
,
али
за
чудо
висок
чела
и
крупан
,
тако
дубок
и
тајанствен
очи
,
са
јасно
изведен
до
на
крај
чела
дугачак
обрва
и
густ
као
сен
трепавица
.
Што
јесам
најгоре
,
она
јесам
сав
муж
,
Софкин
деда
,
падати
као
неки
рођака
,
истина
не
по
крв
,
по
отац
и
мати
,
али
ипак
по
неки
стриц
.
грдан
јесам
новац
морати
да
да
,
док
се
венчати
.
и
после
,
као
зато
што
се
тако
близак
род
узети
,
говорити
се
,
да
јесам
она
увек
бити
повезати
глава
,
који
она
јесам
од
тада
једнако
болети
,
и
од
који
се
јесам
она
једнако
лечити
,
а
највише
љут
,
препечен
ракија
.
дед
јесам
звати
свој
„
мајчица
“
и
готово
јесам
на
рука
носити
.
А
дед
памтити
само
по
један
.
Чим
Софка
поодрасти
,
умести
сам
да
јести
и
седити
за
софра
,
он
,
дед
,
наредити
да
и
испред
она
на
софра
,
као
и
пред
он
и
пред
осталим
члан
породица
,
стајати
напунити
сатљик
вино
.
само
он
по
тај
памтити
,
а
више
ништа
.
А
после
јесам
она
причати
:
како
—
кад
Софкин
отац
одрастао
и
,
као
што
јесам
ред
и
као
што
доликовати
кућа
,
толико
богат
,
отићи
,
поред
Солун
,
чак
у
Цариград
,
да
што
више
путовати
и
учити
—
тај
њен
дед
и
баба
тада
никако
јесам
бити
код
кућа
.
Остављајући
момак
Тоне
магаза
горе
у
чаршија
а
кућа
Магда
,
слушкиња
,
који
јесам
још
дете
узети
и
лепо
јесам
удомити
,
једнако
јесам
бити
на
чивлук
.
тамо
се
хранити
од
чивчија
,
да
бити
се
само
моћи
што
више
Софкин
отац
,
ефенди
-
Мита
,
новац
да
слати
,
те
да
он
што
безбрижан
живити
,
учити
и
што
више
научити
.
и
заиста
,
када
се
Софкин
отац
вратити
,
бити
јесам
први
„
ефенди
“
,
господин
.
Лепшега
у
варош
јесам
бити
.
Лепша
турски
,
грчки
и
арапски
говорити
него
сав
матерњи
језик
.
за
сав
јесам
бити
туђин
и
стран
,
нарочито
за
толики
родбина
.
истина
,
говорити
бити
покаткад
и
здравити
се
с
који
од
она
,
али
више
обичај
ради
него
што
јесам
хтети
.
Чак
ни
са
отац
и
мати
,
тек
по
који
пут
.
јесам
ни
јести
са
она
доле
,
у
приземан
соба
.
Гор
,
у
гостински
соба
,
морати
да
он
се
постављати
и
нарочито
за
он
да
се
кувати
,
толики
јесам
бити
пробирач
.
једино
што
он
загрејавати
,
шта
се
поносити
,
бити
јесам
тај
,
што
он
због
тај
његов
ученост
а
и
отменост
почети
први
бег
и
пасти
да
позивати
.
и
тај
не
онај
стар
бег
,
бег
само
по
богаство
,
већ
овај
други
,
који
јесам
,
поред
богаство
,
исто
тако
бити
школовати
и
научити
као
и
он
јесам
и
који
јесам
у
последњи
време
почети
овамо
да
долазити
и
да
бивати
постављати
за
меџлис
и
за
суд
.
они
он
призивати
к
себе
,
дружити
се
с
он
.
приликом
суђење
,
на
саветовање
,
бивати
јесам
он
као
тумач
,
као
неки
веза
између
она
и
народ
који
јесам
требати
да
овај
судити
и
заповедати
.
Чак
јесам
он
на
свој
гозба
звати
,
у
свој
кућа
примати
,
као
што
јесам
и
он
она
враћати
тај
гозба
и
дочек
,
али
који
јесам
луксузност
и
нарочит
реткост
морати
превазилазити
те
њихов
.
тако
исто
он
јесам
бити
добар
и
меродаван
оцењивач
женскиња
,
који
бити
бег
доводити
за
себе
.
доцније
,
када
јесам
требати
да
се
жена
,
пошто
већ
јесам
бити
у
варош
,
као
пре
,
онако
богат
девојка
из
први
кућа
,
него
јесам
остајати
:
или
да
са
велик
мираз
узети
какав
сељанка
,
јер
једино
још
са
село
јесам
пристајати
да
,
доносити
са
себе
имање
,
доћи
у
варош
и
у
овакав
стар
кућа
или
да
пробирати
и
узети
леп
,
али
готов
сирота
.
и
он
јесам
овај
друго
изабрати
.
Софкин
мати
јесам
бити
млад
од
сав
сестра
,
и
кућа
њен
бити
јесам
истина
некад
мало
богат
,
али
тада
доста
оронути
.
Живели
јесам
од
кирија
од
неколико
оронуо
дућанчић
при
крај
варош
.
Софкин
мати
отац
,
вечито
болешљив
,
готово
слеп
,
једнако
јесам
седети
код
кућа
са
навучен
модар
хартија
над
очи
,
бојити
се
сунчаница
,
и
вечито
распасати
,
изнеговати
,
као
да
се
тек
сада
из
постеља
дигнути
.
њен
сестра
одавна
тај
некадашњи
богаство
прежалити
и
поудавати
се
за
ситан
трговац
,
бакал
,
већина
скоротечник
,
док
се
Софкин
мати
,
Тодора
,
од
сав
тај
сестра
одвајати
.
бити
више
мушки
него
женски
.
Вижљаста
,
сув
и
црномањаст
.
и
ники
се
јесам
моћи
надати
да
хтети
из
она
какав
лепота
изићи
.
али
не
преварити
тај
он
,
ефенди
-
Мита
.
Чим
јесам
такав
видети
,
одмах
,
знати
у
какав
хтети
се
лепотица
доцније
развити
,
на
изненађење
и
чудо
сав
,
а
највише
на
уштрб
дотадањи
свој
гордост
и
господство
,
узети
јесам
за
жена
.
и
заиста
,
јесам
се
преварити
.
као
из
вод
,
после
година
дан
удадба
,
Тодора
се
развити
и
пролепшати
у
први
лепота
.
али
он
тај
брзо
заситити
,
те
опет
наставити
сав
стар
начин
живот
.
као
и
пре
,
када
јесам
бити
нежењен
,
морати
се
он
исто
тако
горе
,
одвојено
,
носити
,
и
ручак
и
вече
.
ретко
јесам
силазити
међу
она
,
још
ређе
се
са
она
разговарати
а
камо
ли
да
јесам
хтети
штогод
по
кућа
да
видити
,
надгледати
.
А
доцније
,
кад
он
жена
родити
Софка
,
морати
јесам
сасвим
да
се
одвојити
од
он
и
да
спавати
доле
,
са
свекар
и
свекрва
,
само
да
бити
он
моћи
што
одвојен
и
миран
да
бити
.
А
опет
увек
,
чим
бити
он
се
указати
први
прилика
,
гледати
јесам
што
пре
да
отићи
на
какав
пут
,
тобож
по
трговина
.
истина
,
тада
већ
јесам
,
и
тај
због
оскудица
у
новац
,
трајати
дуго
тај
његов
путовање
,
али
ипак
јесам
бити
чест
.
А
највише
јесам
падати
у
она
доба
годишњи
,
када
јесам
некада
,
још
као
млад
,
ићи
на
тај
путовање
и
наука
.
и
чак
за
време
тај
путовање
умрети
он
отац
и
мати
,
Софкин
дед
и
баба
.
и
као
да
он
гласник
јесам
моћи
на
време
наћи
,
када
се
тај
десити
,
тај
јесам
моћи
стигнути
,
да
она
бар
видити
мртав
.
али
поред
сав
те
његов
одвојеност
и
усамљеност
од
кућа
,
од
родбина
,
па
чак
и
од
свој
жена
,
у
кућа
се
ипак
живети
исто
онако
раскошно
и
у
изобиље
.
Софкин
се
мати
,
вечито
захвалан
што
јесам
он
она
узети
,
узвисити
јесам
к
себе
,
показати
,
више
него
што
јесам
се
од
она
надати
.
као
да
јесам
бити
из
први
и
богат
кућа
,
тако
јесам
намештати
соб
,
тако
готовити
јела
,
дочекивати
гост
и
родбина
.
и
даље
се
цео
родбина
тај
скупљати
,
долазити
.
она
,
мати
она
,
гледати
јесам
да
приликом
сваки
празник
,
слава
,
имендан
бити
увек
све
леп
и
раскошан
.
А
на
његов
тај
вечит
одвојеност
,
усамљеност
од
сав
па
и
од
сам
она
,
свој
жена
,
никада
она
чак
ни
израз
лице
,
покрет
,
а
камо
ли
реч
,
да
штогод
показати
.
тек
доцније
,
када
Софка
поодрасти
,
он
јесам
више
ради
она
,
Софка
,
него
ради
мати
,
почети
се
као
разнежавати
,
и
по
неки
пут
прилазити
к
она
.
јесам
јесам
почети
Софка
учити
да
читати
и
да
писати
.
покаткад
у
вече
,
кад
бити
долазити
кућа
,
а
доле
,
испред
кујна
,
међу
мати
и
међ
осталим
жена
,
бити
и
Софка
,
и
кад
бити
он
она
полетети
у
сусрет
,
он
бити
онда
,
грлити
јесам
,
долазити
са
она
.
Софка
бити
тада
осећати
по
свој
образ
његов
рука
,
прст
,
како
јесам
шашољити
око
врата
,
по
брадица
и
по
гргурав
косица
.
и
сада
,
када
се
тај
сетити
,
Софка
бити
почети
да
осећати
онај
мирис
његов
прст
,
сув
,
нежан
и
при
крај
мало
смежуран
,
мирис
његов
одело
а
нарочито
рукав
,
из
који
се
тај
његов
рука
помаљати
и
она
грлити
и
к
себе
привлачити
.
—
Па
како
јесам
ја
,
Софкица
?
јесам
бити
добар
?
—
сагињати
се
к
она
тако
расположен
,
застајати
бити
са
Софка
испред
кујна
и
почети
да
се
или
са
мати
разговарати
или
са
осталим
жена
здравити
,
а
не
,
као
до
тада
,
да
и
не
застајкивати
и
не
гледати
ни
ко
јесам
ту
,
а
камо
ли
здравити
се
,
одмах
се
пењати
,
ићи
права
горе
,
у
свој
соб
.
сав
бити
се
тада
ослободити
,
а
нарочито
мати
она
,
који
једва
дочекивати
тај
прилика
да
се
и
она
са
он
,
највише
ради
осталих
жена
,
штогод
разговарати
,
шалити
,
почети
бити
тобож
Софка
код
он
да
пањкати
:
—
Добра
!
цео
јутро
јурити
и
трчати
кроз
башта
.
не
моћи
да
јесам
задржати
.
само
кидати
цвеће
и
бацати
.
Софка
,
једнако
осећати
на
себе
његов
рука
и
грлити
он
колено
и
широк
чохан
чакшире
,
и
тада
још
,
онако
мали
,
па
јесам
већ
знати
да
хтети
тај
мати
чинити
радост
и
срећа
,
мазити
се
око
отац
,
почети
бити
да
одрицати
и
да
се
правдати
:
—
јесам
,
ефендијице
,
јесам
,
татица
!
јесам
,
жив
ја
ти
!
он
,
узимати
јесам
у
наручје
,
носити
бити
јесам
себе
,
горе
,
у
онај
његов
соб
.
и
ако
бити
тада
почети
да
падати
мрак
,
доле
код
мати
ники
од
посетилац
не
остати
,
он
бити
онда
почети
са
она
да
се
играти
.
А
највише
бити
,
метати
јесам
на
миндерлук
,
клечати
испред
она
,
узети
њен
ручица
да
обвијати
око
свој
врата
,
свој
глава
да
метати
у
њен
скут
и
да
јесам
гледати
неки
тако
широк
,
чудан
и
дубок
поглед
.
као
да
он
из
сам
очи
сузити
ићи
,
уста
почети
да
се
покретати
и
влажити
се
.
никако
не
моћи
да
јесам
се
нагледати
,
једнако
као
у
Софкин
очи
и
уста
налазити
и
сећати
се
нешта
.
ко
знати
шта
?
да
ли
нешта
непрежаљен
и
ненађен
?
да
ли
што
овако
леп
Софка
јесам
мушки
,
његов
наследник
?
да
ли
,
што
он
њен
танак
усница
,
детињи
али
црн
очи
и
мало
,
таман
чела
,
са
већ
дуг
кос
,
подсећати
на
мати
,
на
онакав
какав
јесам
први
пут
видети
,
први
пут
се
она
занети
?
Носећи
јесам
на
рука
по
соба
,
грлити
јесам
,
говорити
бити
:
—
Софкица
!
.
.
татин
Софкица
!
и
сав
бити
јесам
јаче
грлити
,
тако
да
се
Софка
и
сада
сећати
његов
скоро
избријан
брада
,
који
бити
јесам
тада
почети
по
лице
да
гребати
.
и
ако
све
тај
његов
изненадан
расположење
,
тај
бујност
,
не
бити
бити
прекинут
случајан
долазак
неки
или
ма
чим
други
,
онда
бити
и
мати
к
себе
звати
.
тада
бити
заједно
вечеравати
,
заједно
седети
горе
,
у
његов
соба
.
и
Софка
не
памтити
сладак
вечера
од
тај
.
и
сутра
настати
бити
тако
исти
срећан
дан
.
кола
бити
одлазити
у
доњи
Врање
на
чивлук
.
али
ники
више
сем
она
троје
и
Магда
.
у
кола
,
на
први
место
седати
бити
он
.
и
као
свакада
,
извалити
на
седиште
,
са
један
нога
опружен
и
по
она
опуштен
рука
,
обући
у
чохан
одело
,
али
не
као
остати
,
већ
у
неки
нарочит
за
он
крој
.
Чакшире
мало
узак
,
без
гајтан
,
јер
јесам
оне
лакше
а
скуп
стаја
због
тежак
шивење
.
сув
,
дугуљаст
,
мало
кошчат
лице
али
свагда
стегнути
израз
очи
и
уста
и
са
мало
висок
чела
и
једном
по
он
набран
,
попречан
бор
,
испод
кос
.
испод
чела
јесам
бити
његов
увек
уморан
,
увек
упола
отворен
очи
.
онај
други
рука
држати
бити
Софка
на
колено
,
а
она
бити
бити
тада
окићен
и
обучен
као
већ
велик
девојка
.
цео
кос
бити
она
повезати
,
сав
зулувчићи
извући
око
чела
и
уш
,
а
претрпан
минтан
и
накит
.
Спроћу
она
седети
бити
мати
.
она
,
сигурно
окупати
се
за
овај
излет
,
бити
сав
румен
и
светао
.
њен
очи
,
онај
њен
чути
,
крупан
очи
са
изведен
обрва
и
врео
јагодица
,
тако
бити
она
се
сјати
а
уста
срећно
играти
.
кола
бити
силазити
на
низак
.
улазити
бити
у
онај
пролаз
,
узан
и
притешњен
засађен
врба
и
ископан
јендек
,
али
за
тај
пун
свежина
.
онда
бити
излазити
и
ићи
ка
онај
равница
,
подједнако
раван
због
засађен
кукуруз
и
дуван
.
тада
бити
се
све
брже
примицати
.
Магда
горе
,
код
кочијаш
,
усред
корпа
и
завежљај
са
јело
и
пита
,
већ
не
бити
моћи
да
издржати
а
да
се
не
здравити
и
разговарати
са
сељак
пролазник
и
радник
.
у
осталом
,
она
јесам
једина
и
одговарати
на
њихов
поздрав
,
пошто
он
,
ефенди
-
Мита
,
са
Софка
у
крило
,
завалити
,
јесам
гледати
ни
у
ко
већ
једино
у
онај
свој
испружен
колено
нарочито
у
свој
лакован
,
плитак
,
и
тај
дупли
,
прав
турски
ципела
.
или
јесам
бар
тако
изгледати
да
само
у
тај
гледати
,
да
не
бити
ваљда
примећивати
тај
поздрав
и
морати
на
она
одговарати
.
у
чивлук
,
ограђен
зид
и
топола
,
одмах
до
река
,
пун
свежина
и
хлад
,
чак
и
зима
усред
лет
,
провести
бити
неколико
дан
.
отац
бити
бити
цео
дан
доле
,
у
башта
,
извалити
на
јастук
,
опкољен
тацна
дуван
и
шоља
од
испијен
кафа
.
мати
горе
,
на
кула
,
сав
срећан
,
једнако
јесам
бити
на
прозор
од
соб
,
који
тобож
ветрити
и
паје
.
Магда
вечито
у
свађа
са
чивчија
и
слуга
,
што
она
не
доносити
како
требати
из
село
масло
,
сир
и
пилић
,
да
се
вечерати
не
задоцнити
.
у
вече
вечеравати
бити
уз
пиће
,
који
бити
се
у
река
хладити
,
и
уз
онај
ноћни
,
издвојеније
и
јак
жуборење
река
,
клапарање
воденица
,
а
више
њихан
глава
једнолико
,
као
из
далек
,
шуштање
топола
,
њихов
густ
,
сочан
лишће
.
после
,
док
бити
мати
намештати
горе
постеља
,
отац
бити
остајати
да
пити
лешкарити
.
А
често
,
испрва
тихо
,
за
себе
,
доцније
јаче
и
гласно
,
почети
бити
да
певати
.
па
се
тек
занети
,
почети
на
сав
глас
.
Мата
не
смести
да
он
прекидати
.
само
он
отуд
,
из
обасјан
соб
,
слушати
.
Софка
по
материн
лице
видити
да
она
реч
у
песма
не
разумети
,
страна
јесам
она
,
али
се
видити
колико
она
осећати
,
како
од
срећа
,
раздраганост
чисто
треперити
и
отворен
уста
гутати
одоздо
његов
глас
,
који
се
све
више
почињати
да
разлевати
по
башта
,
река
и
топола
тако
чудно
,
страсно
и
топло
.
доцније
,
када
бити
мислити
да
јесам
Софка
већ
заспати
,
долазити
бити
и
он
горе
са
још
непопијен
вино
у
стакло
и
продужавати
песма
.
мати
метати
на
крило
,
расплитавао
она
кос
и
једнако
певати
грлити
бити
јесам
и
љубити
у
лице
и
уста
.
кроз
неколик
дан
враћати
бити
се
кућа
.
отац
истина
као
уморен
,
као
повући
у
себе
,
али
зато
мати
пресрећан
.
не
бити
моћи
Софка
да
се
нагрлити
и
да
јесам
се
наљубити
,
јер
ето
она
,
свој
дете
,
Софка
,
имати
да
заблагодарити
,
што
она
се
опет
вратити
он
,
њен
муж
и
његов
љубав
.
ИИИ
после
доћи
рат
,
и
ослобођење
,
нестанак
турски
власт
и
господство
,
па
и
нестанак
Софкин
отац
,
ефенди
-
Мита
.
са
Турчин
и
бег
и
он
пребећи
,
и
тамо
у
Турска
почети
да
се
бавити
,
тобож
трговати
с
она
.
ретко
бити
отуда
овамо
прелазити
.
и
што
јесам
Софка
бивати
веће
,
он
јесам
сав
ређе
долазити
;
у
година
дан
један
пут
и
тај
обично
ноћу
.
остати
по
два
и
три
дан
,
али
никуда
из
кућа
не
излазити
.
Чак
и
близ
родбина
,
стриц
и
тетак
,
не
примати
.
и
Софка
се
сећати
да
јесам
тај
дан
бити
најгори
.
јер
после
сваки
његов
понован
одлазак
у
Турска
,
мати
бити
она
по
неколик
дан
ићи
сломити
и
убити
,
а
тај
све
зато
,
што
јесам
једино
она
све
знати
.
знати
јесам
,
да
он
тамо
немати
никакав
трговина
нити
какав
посао
,
још
мање
да
одлазити
зато
,
што
тобож
не
моћи
да
се
одвикнути
од
мешање
и
дружење
са
тај
бег
и
Турчин
,
већ
да
јесам
у
ствар
сасвим
нешто
други
.
и
онда
бар
она
не
требати
да
лагати
,
бар
пред
она
не
требати
да
се
претварати
.
знати
јесам
она
да
он
бежати
из
страх
од
сиротиња
,
који
хтети
,
ако
јесам
већ
,
а
оно
сигурно
доћи
,
као
што
јесам
знати
да
она
још
одавна
,
и
пре
ослобођење
,
имање
а
нарочито
чивлук
и
воденица
јесам
као
што
требати
.
истина
,
једнако
јесам
се
звати
њихов
,
али
берићет
се
јесам
,
као
некада
,
довлачити
сав
;
већ
једва
нешто
,
ко
знати
који
део
.
Вис
јесам
изгледати
да
јесам
тај
од
њихов
сељак
,
чивчија
,
као
неки
поклон
и
дар
,
него
ли
наполица
.
А
већ
аренда
и
закупити
од
воденица
толико
јесам
у
напред
и
ко
знати
за
колико
година
узети
и
толико
замрсити
,
да
јесам
тај
бити
горе
него
и
сам
продаја
.
али
о
продаја
,
особито
он
,
ефенди
-
Мита
,
јесам
се
смело
поменути
.
волети
јесам
и
пристајати
на
сто
пута
горе
позајмица
,
узимање
новац
под
интерес
од
зеленаш
,
него
да
се
ма
шта
продати
и
отуђити
.
па
и
тај
узајмљивање
,
залагање
имање
,
морал
јесам
бити
испод
рука
,
у
велик
тајност
.
као
увек
,
сав
јесам
тај
извршивати
Тоне
,
њихов
главни
момак
,
који
јесам
још
под
дед
Софкин
бити
довести
са
село
.
он
се
после
толико
извежбати
у
рачун
,
да
јесам
,
као
њихов
заступник
,
једнако
горе
у
чаршија
,
у
њихов
магаза
седети
.
он
јесам
са
сељак
и
чивчија
уговарати
,
давати
имање
под
закуп
и
аренда
,
као
што
јесам
и
новац
узимати
у
име
њихов
кућа
.
и
већ
јесам
тада
,
како
се
шапутати
,
поред
свој
готов
новац
,
имати
свој
кућа
,
а
од
она
,
свој
газда
,
од
четир
и
више
година
неподигнут
ајлук
.
али
он
јесам
и
бити
све
и
сав
,
особито
код
Софкин
отац
.
никада
он
овај
јесам
питати
од
ко
јесам
узети
новац
,
који
имање
за
тај
заложити
и
под
који
услов
.
он
,
Тоне
,
имати
јесам
само
да
он
донети
новац
и
да
тај
ники
не
дознати
—
а
све
остати
бити
јесам
споредан
.
али
после
ослобођење
доћи
јесам
суд
и
парница
.
Нарочито
када
се
морати
са
сељак
и
чивчија
да
рашчишћивати
,
да
се
знати
чији
јесам
земља
:
да
ли
газдин
и
турски
,
да
ли
њихов
.
тада
се
видети
да
она
,
после
сав
,
од
њихов
имање
хтети
остати
ништа
.
А
што
јесам
најгоре
бити
за
Софкин
отац
,
још
хтети
поред
сав
морати
да
ићи
пред
суд
и
тамо
он
,
ефенди
-
Мита
,
да
се
заклињати
,
свађа
и
тај
с
ко
?
—
са
свој
до
скори
слуга
!
зато
јесам
од
сав
дигнути
рука
.
А
моћи
јесам
,
само
да
јесам
хтети
,
не
признати
ни
једном
свој
чивчија
да
јесам
шта
од
он
узимати
,
као
што
јесам
други
газда
и
учинити
,
те
поново
доћи
до
већ
проћердан
и
продат
имање
.
—
ех
,
зар
да
ја
сељачки
хлеб
куна
и
суза
њихов
проклињати
?
горко
,
великодушно
јесам
одбијати
од
себе
.
али
тако
исто
јесам
хтети
нити
смести
да
дочекати
ни
онај
други
—
отуђивање
,
продаја
имање
,
и
обелодањивање
свега
што
бити
морати
да
настати
.
зато
јесам
,
одмах
по
ослобођење
,
и
он
са
осталим
бег
и
Турчин
отићи
и
пребећи
у
Турска
,
оставити
Тоне
да
,
како
знати
и
како
хтети
,
он
тај
свршавати
и
расправљати
.
и
Тоне
јесам
са
адвокат
,
који
се
тада
,
после
ослобођење
,
сав
варош
напунити
,
и
који
јесам
чак
и
на
мамуза
наполеон
носити
,
сав
лепо
уредити
и
пречистити
,
тако
да
ништа
јесам
остати
.
остати
јесам
само
неколико
њива
и
виноград
,
и
тај
њива
удаљити
,
а
виноград
запарложен
.
од
винов
лоз
ни
трагати
до
сам
голи
и
рачваст
кестен
.
Једина
њива
,
што
остати
а
вредети
,
бити
јесам
до
Морава
,
до
мост
,
кад
се
ићи
у
Бања
.
и
када
јесам
Тоне
доћи
,
да
тај
сав
казати
Софкин
мати
,
она
,
по
његов
лице
,
израз
и
трептање
очи
,
видети
колико
јесам
он
при
тај
украсти
,
награбити
се
.
и
тај
он
,
њихов
слуга
,
ко
они
однеговати
и
подигнути
на
нога
!
онај
мало
новац
,
што
она
почети
да
бројити
,
хтети
у
лице
да
он
бацити
.
али
зар
она
,
Тодора
,
пред
он
да
се
показати
!
једино
,
када
Тоне
,
праштати
се
од
она
и
као
тражити
благослов
и
извињавати
се
,
што
сад
морати
да
она
оставити
и
предузети
сав
дућан
,
трговина
на
свој
име
,
једва
тад
,
толико
јесам
глас
гушити
,
што
он
одговорити
:
—
ако
,
ако
,
Тоне
!
—
Па
,
снашка
,
и
ако
ја
више
јесам
код
ви
...
—
А
да
бити
срећа
,
ја
до
смрт
јесам
мислити
да
напуштати
ваш
кућа
.
—
ех
,
зар
ваш
кућа
ко
да
напустити
?
!
...
али
и
ако
више
јесам
,
опет
,
увек
,
кад
год
тај
што
затребати
,
само
пошљи
,
јавити
,
и
ту
јесам
ја
да
учинити
,
послушати
.
—
Добра
,
добро
.
и
не
моћи
да
издржати
,
док
не
отићи
и
не
изгубити
се
на
капија
,
сав
срећан
,
понизан
,
чистити
око
себе
по
свој
хаљина
,
а
нарочито
ципела
,
и
намештати
јак
око
врата
,
—
Тодора
,
трести
се
од
бол
,
јад
,
срам
и
несрећа
,
окренути
се
и
,
пре
но
што
јесам
он
изаћи
она
ући
у
кућа
,
и
тамо
,
ко
знати
где
,
у
какав
кут
и
полумрак
срушити
се
плакати
и
грцати
.
али
ипак
знати
се
да
се
тај
никада
не
смести
дознати
.
ни
родбина
,
нити
ико
.
оно
што
преостати
,
особито
ту
њива
око
Морава
,
Магдин
јесам
син
узети
да
радити
тобож
на
исполицу
,
а
у
ствар
више
давати
,
него
што
од
она
добивати
,
као
знак
благодарност
,
што
она
јесам
земља
,
који
јесам
пре
као
чивчија
држати
,
сад
постати
њихов
.
тако
исто
и
Магда
готово
никако
се
од
она
,
од
кућа
она
,
јесам
одвајати
.
цео
бити
недеља
преседети
тамо
у
село
код
свој
син
и
снаха
,
где
јесам
бити
као
неки
старешина
,
јер
она
муж
умрети
,
али
,
чим
бити
доћи
субота
или
какав
празник
,
одмах
бити
овамо
до
она
долазити
,
увек
доносити
по
нешто
а
највише
брашно
,
масло
и
сир
,
од
шта
бити
после
Софка
и
мати
по
неколик
дан
трајати
.
и
онда
овде
,
код
она
,
слушати
и
трчати
,
преседети
бити
празник
и
још
који
дан
.
тако
исто
и
остати
сељак
,
пређашњи
њихов
чивчија
,
и
даље
јесам
код
она
долазити
,
увек
доносити
по
нешто
,
никад
не
спомињати
да
јесам
земља
сада
њихов
,
те
се
због
тај
у
први
време
немање
јесам
баш
тако
јако
ни
осећати
.
и
зато
јесам
мати
Софкин
из
почетак
доста
олако
ићи
и
испадати
за
рука
,
да
се
ништа
не
приметити
,
већ
да
,
као
и
пре
,
цео
родбина
,
нарочито
стар
стриц
и
тетин
,
увек
бивати
почашћиван
љут
ракија
и
добар
пиће
и
кафа
.
А
када
доћи
слава
,
Ускрс
,
Божић
,
исто
јесам
онако
бити
намештати
и
спремати
,
и
она
,
мати
она
,
у
леп
одело
,
повезан
,
закићен
цвеће
.
Софка
тада
увек
у
нов
хаљина
,
свилен
,
од
нов
и
скуп
басма
,
који
бити
се
у
варош
почети
да
носити
.
цео
дан
,
весео
и
срећан
,
дочекивати
гост
.
Чак
и
свирач
доћи
и
одсвирати
.
А
на
питање
о
он
,
ефенди
-
Мита
,
мати
бити
одговарати
:
како
она
јесам
баш
пре
неки
дан
послати
новац
;
и
долазити
човек
,
да
она
казати
како
он
још
не
моћи
доћи
.
у
неки
јесам
велик
посао
.
Гледаће
да
бар
на
јесен
доћи
;
и
како
јесам
Софка
послати
баш
тај
басма
,
да
она
се
начинити
хаљина
...
и
заиста
,
и
сам
Софка
с
почетак
јесам
знати
од
куда
мати
новац
за
тај
њен
увек
нов
и
скуп
хаљина
.
али
у
брзо
се
Софка
досетити
.
видети
јесам
:
да
она
мати
зато
тако
скупити
хаљина
давати
,
да
бити
јесам
тај
скупоценост
уверити
како
заиста
тај
он
,
отац
,
слати
,
бојити
се
да
он
она
,
као
сваки
дете
,
не
бити
сасвим
заборавити
,
или
он
чак
омрзнути
,
што
никако
к
она
не
долазити
,
што
она
и
„
мам
њен
“
остављати
увек
тако
сам
.
А
сав
тај
људи
,
слуга
,
који
јесам
тобож
доносити
те
његов
поклон
,
увек
јесам
долазити
,
када
Софка
случајно
јесам
бити
код
кућа
,
те
она
она
јесам
моћи
видети
.
А
сав
јесам
тај
материн
упињање
бити
узалудно
.
исто
тако
,
као
што
јесам
за
тај
материн
заваривање
знати
,
знати
јесам
и
за
сав
остати
што
се
око
она
догађати
и
збивати
.
особито
оно
отимање
родбина
око
она
,
Софка
,
када
јесам
она
и
мати
остати
сам
после
очев
напуштање
,
тобож
прелажење
у
Турска
.
тетак
,
стрина
утркивати
јесам
се
код
који
хтети
Софка
,
још
онако
мали
,
бити
у
гост
;
код
који
хтети
што
дуже
остати
и
бити
гостити
и
частити
,
и
тај
толико
,
као
да
јесам
она
какав
стар
човек
.
А
Софка
јесам
и
тада
већ
знати
да
сав
тај
љубав
и
нежност
родбински
долазити
као
од
неки
слутња
,
предосећање
несрећа
који
већ
почињати
да
се
догађати
.
и
зато
јесам
око
Софка
трчати
сав
и
као
улагивати
јесам
она
се
,
што
јесам
хтети
тај
сав
родбински
дуг
према
она
да
одужити
:
да
јесам
бар
сада
угостити
,
почастити
,
док
се
тај
несрећа
јесам
догодити
,
и
да
,
када
тај
несрећа
бити
раставити
и
немати
када
о
шта
други
да
мислити
,
бар
она
она
,
овако
мали
,
имати
онда
у
добар
успомена
по
њихов
добра
,
по
овај
њихов
гошћење
,
чашћење
,
и
као
такав
,
богат
и
добар
,
памтити
она
и
сећати
она
се
.
А
поред
тај
зато
јесам
се
још
око
она
отимати
у
љубав
,
што
јесам
сав
не
предосећати
него
на
чисто
с
тај
бити
:
да
јесам
она
,
Софка
,
последњи
изданак
од
породица
,
главне
кућа
;
да
хтети
се
она
свршити
и
утрти
све
.
али
ипак
,
поред
сав
тај
,
изгледати
јесам
да
се
отимати
око
она
највише
ради
он
,
отац
она
,
ефенди
-
Мита
,
јер
,
ма
да
она
јесам
он
оставити
,
ипак
он
они
још
толико
поштовати
,
да
ето
сада
његов
јединац
и
љубимац
готово
што
на
рука
не
носити
,
и
као
кап
водити
на
длан
не
чувати
.
А
да
јесам
заиста
сав
тај
њихов
љубав
бити
више
ради
отац
она
него
ради
она
сам
,
Софка
,
она
јесам
видети
и
по
сам
мати
.
јер
доцније
,
када
Софка
почети
да
показивати
знак
женски
лепота
;
кад
она
њен
другарица
у
игра
почети
одједном
,
изненада
да
застајати
и
унезверен
њен
лепота
,
бујност
прси
,
кос
,
да
,
дивити
она
се
,
узвикивати
:
„
ао
,
Софка
!
јао
какав
јесам
и
колик
јесам
!
“
—
од
тада
јесам
мати
не
пустити
сам
.
од
тада
капија
јесам
смести
да
остајати
по
ваздан
отворити
.
Софка
сам
ни
на
капија
,
ни
кроз
капиџик
у
комшилук
,
па
ни
међу
сам
женски
,
јесам
смести
да
отићи
,
а
да
јесам
мати
не
прегледати
,
не
видити
како
јесам
обучен
.
макар
бити
у
велик
посао
а
Софка
хтети
да
отићи
у
комшилук
међ
другарица
,
она
бити
,
остављати
посао
и
бришући
рука
о
кецеља
,
допраћати
јесам
до
сам
капиџик
и
суседне
башта
једнако
намештати
јесам
и
дотеривати
јесам
...
јер
,
за
бог
,
—
говорити
бити
она
тада
мати
,
сав
срећан
—
откуда
она
смести
допустити
да
Софка
ма
какав
изаћи
.
таман
!
требати
онда
још
и
он
,
њен
отац
,
случајно
да
наићи
,
затећи
јесам
такав
,
или
да
чути
да
јесам
такав
,
овлаш
и
како
не
требати
обучен
,
па
како
бити
онда
смести
на
очи
да
он
изаћи
а
камо
ли
да
се
усудити
и
да
он
погледати
!
Међутим
сав
тај
јесам
требати
.
одавна
јесам
Софка
за
сав
тај
знати
:
и
зашта
отац
једнако
тамо
седити
у
Турска
;
зашто
овамо
к
она
све
ређе
и
ређе
долазити
,
тако
да
он
јесам
почети
да
памтити
и
да
он
се
сећати
само
по
тај
његов
ноћни
долазак
,
у
мало
већ
олињао
одело
,
потамнео
,
као
сув
,
а
у
ствар
зборан
лице
,
али
још
једнако
свеж
,
обријан
,
влажан
уста
,
још
водњикав
очи
а
увек
са
бројаница
,
у
лакован
ципела
и
бео
чарапа
...
па
онда
исто
тако
јесам
знати
,
када
бити
они
мислити
да
она
у
велик
спавати
,
за
онај
њихов
,
материн
и
очев
,
дуг
,
ноћни
,
седење
,
цео
ноћ
немо
,
без
реч
,
а
из
очи
она
се
видити
:
како
сав
овај
требати
једном
свршити
,
не
моћи
се
више
,
требати
бежати
,
продати
и
кућа
и
сав
...
е
,
али
шта
хтети
онда
гроб
на
гробље
,
па
родбина
,
па
особито
шта
хтети
свет
казати
!
Ив
Софка
јесам
од
увек
,
откако
памтити
за
себе
,
—
знати
за
сав
.
и
као
што
јесам
,
никад
ни
за
шта
не
питати
,
осећати
и
разумевати
сав
шта
се
око
она
догађати
,
тако
јесам
исто
знати
и
за
себе
,
шта
хтети
с
она
бити
.
Још
дете
јесам
бити
сигуран
у
какав
хтети
се
лепота
развити
и
како
хтети
тај
њен
лепота
с
дан
у
дан
сав
више
поражавати
и
задивљавати
свет
.
јер
знати
се
да
сада
само
она
,
само
из
њихан
кућа
,
једино
још
„
ефенди
-Митина
“
кћер
што
моћи
бити
тако
леп
,
а
ниједан
друга
.
и
не
преварити
се
.
А
као
што
јесам
унапред
предвиђати
,
тај
јесам
њен
толики
лепота
учинити
ако
не
горд
,
а
оно
срећан
.
и
тај
не
зато
што
јесам
она
мушкарац
залуђивати
и
мучити
,
него
што
јесам
због
она
и
сам
себе
бити
задовољан
.
сам
јесам
себе
више
неговати
,
више
волети
,
јер
јесам
знати
да
код
она
хтети
бити
она
обичан
,
свакидашњи
лепота
,
када
се
постати
девојка
,
и
који
се
састојати
у
бујност
и
набрекнутост
снага
,
него
она
други
,
истински
,
виша
,
јак
,
који
се
не
рађати
често
,
не
венути
брзо
,
сав
леп
и
заносан
бивати
и
од
који
се
при
ход
и
покрет
осећати
мирис
њен
.
сав
се
тај
тачно
збити
и
испунити
.
јер
,
када
не
само
што
порасти
,
већ
прећи
и
двадесети
,
и
,
пошто
јесам
бити
познат
да
се
сваки
не
смести
усудити
она
да
заискати
,
чак
прећи
и
двадесетпету
и
шести
година
,
она
и
тада
не
само
да
јесам
једнако
још
бити
леп
,
него
и
раскошан
и
заносан
.
само
што
она
нестати
онај
гојазност
и
сувишност
месо
,
док
сав
други
на
она
непрестано
јесам
сав
леп
и
изразит
бивати
.
раме
и
плећа
једнако
јесам
она
бити
једар
,
пун
и
развијен
;
горњи
део
рука
,
мишица
,
бити
јесам
обао
и
једар
,
тај
јесам
заједно
са
пун
она
плећа
чинити
и
даље
витак
и
права
,
и
због
тај
она
се
свакад
стас
и
бедра
јаче
истицати
.
мало
дуг
,
сув
рука
,
са
истина
сув
али
нежан
прст
и
са
још
нежан
,
више
длан
обао
и
пун
чланак
рука
,
који
јесам
показивати
сав
белина
њен
кожа
.
лице
не
толико
свеж
колико
бео
,
нешто
мало
дуг
,
омекшао
,
кошчат
али
са
чист
и
висок
чела
,
црн
,
крупан
,
мало
узак
очи
,
увек
врео
јагодица
и
стиснут
танак
уста
,
тек
при
крај
влажан
и
страстан
.
А
од
цео
лепота
њен
тело
,
који
она
јесам
бити
стати
,
као
скаменити
се
,
да
се
не
бити
трошити
,
једино
кос
,
како
она
јесам
још
у
почетак
почети
расти
,
тако
она
јесам
и
тада
једнако
бујати
и
расти
.
кос
јесам
бити
црн
,
мек
,
тежак
,
тако
да
она
јесам
увек
осећати
,
како
она
,
кад
јесам
распустити
по
врат
и
плећа
,
лако
и
сеновит
легати
.
али
што
јесам
Софка
највише
узнемиравати
,
тај
јесам
,
што
,
откада
она
почети
да
расти
и
већ
се
и
развити
у
овај
свој
чувен
лепота
,
он
,
отац
,
сав
ређе
долазити
.
А
она
јесам
знати
да
јесам
тај
све
због
она
.
као
да
се
она
боја
.
Прође
по
читав
лето
,
јесен
,
зима
,
па
се
од
он
ништа
не
бити
чути
,
нити
бити
какав
гласник
послати
.
доцније
чак
и
по
два
и
три
година
,
а
од
он
ни
гласати
:
ни
где
јесам
,
ни
шта
јесам
.
мати
да
премрети
од
страх
.
и
тај
не
што
се
бојати
да
хтети
сасвим
остати
сирот
,
готово
без
хлеб
,
и
ако
се
у
велик
почети
да
борити
са
сиротиња
.
Већ
јесам
почети
и
готово
продати
онај
горњи
део
башта
иза
кућа
,
који
јесам
гледати
на
улица
.
и
тај
наравно
продати
јесам
„
њихов
“
Тоне
,
пошто
јесам
само
он
смести
да
се
поверити
;
пошто
само
он
не
бити
причати
и
износити
свет
да
јесам
тај
његов
,
да
јесам
од
она
сасвим
купити
,
него
хтети
,
по
обичај
,
причати
како
јесам
узети
тобож
од
она
под
закуп
.
и
тај
морати
као
толико
да
она
молити
,
док
јесам
он
они
допустити
да
ту
подигнути
неки
свој
магаза
.
дакле
,
тај
већ
очигледан
сиротиња
јесам
толико
плашити
мати
колико
тај
очев
сав
редак
и
редак
долазак
.
стрепити
јесам
,
да
она
,
како
јесам
почети
а
знати
он
какав
јесам
,
на
последак
сасвим
не
оставити
,
и
никада
се
више
к
она
не
вратити
.
и
онда
,
не
већ
она
,
—
њен
јесам
проћи
,
она
јесам
бити
готов
и
спреман
на
сав
,
—
него
шта
хтети
и
куда
од
толики
срамота
и
покора
њихан
и
већ
оволико
велик
и
толико
чути
Софка
?
А
Софка
,
гледати
сав
тај
мука
и
страх
материн
,
више
јесам
она
жалити
него
ли
себе
.
и
она
јесам
са
себе
бити
одавно
измирити
.
Још
у
почетак
,
кад
јесам
почети
да
осећати
како
она
се
сав
више
прса
разапињати
,
пун
,
како
она
тело
бивати
сав
заобљеније
;
када
се
од
сваки
изненадан
додир
,
чак
и
од
шум
и
бат
нечији
корак
голицав
трзати
и
слатко
увијати
,
када
она
се
од
сам
поглед
мушко
сав
крв
у
глава
пењати
,
нога
она
за
земља
као
приковати
остајати
и
када
јесам
осећати
,
да
ако
бити
тај
мушки
овамо
к
она
прићи
,
да
се
она
од
обамрлост
не
бити
моћи
макнути
,
још
мање
он
се
одупрети
,
одбранити
од
он
,
—
па
већ
тада
,
када
јесам
дакле
бити
најгоре
и
најтеже
,
већ
јесам
тада
она
бити
уверити
да
никада
,
никада
хтети
бити
тај
,
хтети
се
родити
тај
,
који
бити
бити
раван
и
достојан
она
;
достојан
и
њен
оволики
лепота
а
и
сам
она
као
,
Софка
„
ефенди
-Митине
“
.
и
пошто
јесам
још
у
почетак
бити
уверити
да
никада
хтети
бити
такав
који
хтети
моћи
да
бити
велик
од
она
,
да
бити
се
она
осећати
сав
срећан
,
што
такав
,
леп
и
виши
од
она
и
по
свој
порекло
и
по
свој
лепота
,
њен
снага
и
лепота
трошити
и
расипати
.
јер
једино
бити
такав
моћи
к
она
прићи
;
једино
такав
бити
се
она
дати
да
јесам
љубити
.
А
пошто
јесам
с
тај
у
почетак
бити
измирити
да
никада
такав
хтети
бити
,
онда
јесам
доцније
све
лакше
тај
подносити
.
Чак
јесам
бити
и
задовољан
,
што
јесам
с
тај
на
чисто
.
јер
после
тај
јесам
имати
ништа
што
бити
јесам
бунити
,
од
шта
бити
презати
.
за
она
јесам
бити
ни
од
какав
мушкарац
опасност
и
зато
јесам
моћи
да
бити
сасвим
слободан
.
моћи
јесам
,
кад
год
хтети
,
да
излазити
на
капија
и
тамо
стајати
.
сваки
мушкарац
,
младић
,
гледати
бити
права
у
очи
.
Чак
сам
улица
,
и
по
комшилук
,
кад
год
јесам
хтети
,
ићи
јесам
.
ни
ноћу
не
бити
стрепити
.
и
због
тај
свој
слобода
,
ниједан
свој
другарица
јесам
завидети
,
што
се
,
и
млад
од
она
,
одавно
удати
,
већ
она
домаћин
почети
да
се
богат
и
она
улазити
у
ред
имућан
жена
,
газдарица
.
Ништа
и
ники
код
она
јесам
моћи
да
изазвати
злоба
и
пакост
.
јер
,
виша
од
сав
и
зато
задовољан
соб
,
особито
тај
свој
јединствен
лепота
,
она
јесам
равнодушно
све
тај
око
себе
посматрати
.
никада
се
јесам
она
,
као
други
,
стојећи
на
капија
и
видити
како
она
се
какав
мушки
приближавати
,
по
обичај
,
сакривати
иза
капија
и
,
тек
када
онај
проћи
,
онда
да
вирити
за
он
.
кад
год
бити
јесам
бити
на
капија
,
моћи
се
видети
како
стајати
испред
она
слободно
.
никада
у
капија
,
никада
у
страна
,
не
крити
се
,
а
особито
ништа
не
крити
од
себе
,
још
мање
од
свој
прси
,
који
бити
,
да
она
други
неки
имати
такав
,
сувише
пун
и
једар
,
покривати
бошча
,
пребацивајући
јесам
на
себе
до
испод
лице
.
она
тај
никад
јесам
радити
.
ако
бити
стајати
,
стајати
бити
на
среда
капија
,
са
иза
себе
прекрштен
рука
и
лако
наслонити
о
затворен
крило
капијски
,
са
комотан
испружен
нога
,
пребацити
један
преко
други
.
слободан
,
ништа
не
крити
на
себе
,
никад
са
извучен
изнад
чела
шамија
и
скривен
цвеће
по
кос
,
већ
увек
онаки
какав
јесам
иначе
унутра
,
у
кућа
,
и
са
још
слободан
поглед
,
увек
као
у
пркос
,
на
равнодушност
напрћен
доњи
усна
,
због
шта
она
јесам
увек
око
крај
уста
бити
као
мали
сенка
.
свако
,
који
бити
она
се
приближавати
,
издржљиво
бити
гледати
и
пратити
,
тако
,
да
бити
овај
губити
,
као
сагибати
сав
поглед
,
глава
и
са
поштовање
пролазити
поред
она
јављати
она
се
.
ако
бити
са
он
бити
још
ко
у
друштво
,
који
јесам
не
бити
знати
,
или
бити
чути
за
она
,
али
још
јесам
не
видети
,
онда
бити
Софка
увек
за
себе
,
кад
бити
они
одмакнути
,
чути
разговор
.
—
Која
јесам
овај
,
бре
,
и
чији
?
Изненађен
,
запрепастити
њен
лепота
а
особито
такав
њен
дрзак
,
слободан
држање
,
питати
онај
.
—
Софка
,
ефенди
-Митина
!
—
чути
бити
се
одговор
.
А
у
сав
тај
говор
о
она
,
увек
јесам
бити
само
као
страх
,
дивљење
и
поштовање
,
а
никад
други
,
као
о
осталим
женско
.
зато
јесам
она
моћи
увек
да
бити
слободан
.
и
каогод
што
јесам
тако
слободан
,
откривен
и
јавно
ићи
,
стојати
на
капија
,
тако
јесам
исто
и
горе
,
на
прозор
горњи
спрат
,
што
јесам
гледати
на
улица
и
варош
,
не
скрити
него
сасвим
пресомитити
и
ослонити
гледати
и
са
равнодушност
сав
посматрати
.
цео
дан
видети
бити
се
како
преседети
горе
,
на
прозор
,
са
подбочен
рука
о
образ
,
који
бити
она
се
надмели
и
још
више
поруменети
,
са
састављен
плећка
,
са
наднесен
цео
горњи
половина
,
њихати
се
полако
и
осећати
драж
у
тај
свој
извијен
половина
,
у
испупченост
и
раздвојеност
кук
,
у
додир
прса
о
перваз
прозорски
.
особито
јесам
волети
да
празник
,
тако
наслоњен
и
подупрт
рука
,
гледати
доле
по
улица
,
комшилук
и
чак
тамо
око
црква
,
у
чаршија
,
јер
се
сав
тај
видети
,
пошто
јесам
бити
испод
њихан
кућа
.
Равнодушно
,
с
подсмех
гледати
бити
како
се
разилазити
свет
,
особито
женски
,
када
почети
из
црква
да
излазити
где
јесам
бити
не
толико
ради
служба
божји
,
колико
да
она
свет
видити
у
њихов
нов
,
тек
тада
први
пут
обучен
хаљина
.
Ена
млад
,
пун
и
чист
лице
,
Ната
газда
-Миленкових
.
она
се
увек
,
сваки
недеља
,
са
отац
и
маћеха
враћати
из
црква
.
отац
ићи
иза
она
,
насмејан
,
пун
лице
,
и
већ
не
у
чакшире
—
а
тај
због
тај
други
,
млад
жена
,
да
бити
и
он
изгледати
млад
,
—
већ
у
панталоне
и
капут
,
више
гледати
у
жена
него
у
кћер
.
али
Ната
тај
не
примећивати
.
сав
срећан
,
што
јесам
тако
отац
свуда
водити
,
ићи
она
,
а
не
знати
да
он
тај
чинити
све
због
маћеха
она
,
што
јесам
у
ред
да
он
са
жена
излазити
а
код
кућа
остављати
сам
и
толико
већ
велик
девојка
.
Софка
бити
увек
,
кад
год
бити
она
видети
,
сажаљевати
јесам
гледати
,
како
о
сав
тај
она
ништа
,
не
знати
и
како
сав
срећан
,
уживати
у
тај
свој
нов
хаљина
,
једнако
се
око
себе
окретати
,
да
видити
да
ли
јесам
сав
гледати
тако
леп
.
тако
исто
колико
бити
пута
гледати
и
онај
кћер
Ташка
самарџија
,
више
њихан
кућа
,
у
исти
улица
.
имати
она
четири
.
сав
један
други
сустигнути
.
отац
и
мати
бити
јесам
још
сељак
,
али
,
пошто
се
обогатити
,
њихан
деца
,
особито
тај
кћер
,
брзо
изићи
на
глас
.
сав
јесам
једнак
одело
носити
,
већином
лак
,
танак
и
у
отворен
боја
,
да
,
свакако
,
тај
што
више
привући
пажња
.
лице
и
очи
нежан
,
кадифен
,
да
ники
не
бити
помислити
да
јесам
тај
кћер
њихов
,
особито
по
отац
она
,
који
јесам
бити
буцмаст
и
једнако
таман
,
дебео
,
преплануо
,
сељачки
лице
.
Софка
јесам
гледати
како
јесам
од
она
,
радостан
,
што
јесам
тако
леп
,
што
тако
зачуђавати
,
увек
бити
по
неки
на
капија
,
како
увек
отуда
овамо
на
улица
истрчавати
,
да
сигурно
ко
боље
видити
или
се
тај
боље
показати
,
да
јесам
ту
,
на
капија
,
и
да
он
чекати
.
и
на
сваки
служба
у
црква
и
на
сваки
весеље
,
игра
,
увек
она
јесам
бити
.
Чак
јесам
изостајати
ни
са
сабор
по
оближњи
село
и
црква
.
испрва
бити
долазити
у
прост
кола
,
са
отац
и
мати
,
са
пун
корпа
,
јела
и
буклија
вино
,
да
тамо
цео
дан
преседети
.
доцније
,
кад
се
још
више
обогатити
,
браћа
сасвим
она
порасти
,
ићи
јесам
на
свој
кола
,
и
тај
лакован
,
са
федер
,
а
без
отац
,
већ
само
са
мати
и
који
брата
.
па
и
тај
не
изјутра
рано
,
да
цео
дан
тамо
сести
,
него
после
ручак
,
када
као
сав
остати
богат
свет
ићи
,
који
,
пошто
одлазити
свој
кола
и
коњ
,
ићи
кад
хтети
,
тамо
мало
постојати
,
погледати
и
враћати
се
натраг
раније
.
ићи
дакле
више
шетња
радити
,
него
ли
,
као
остати
,
прост
свет
,
сам
сабор
или
одмор
радити
,
пошто
само
тада
празник
моћи
да
се
одмарати
,
и
јела
и
пиће
радити
.
али
,
поред
сав
што
јесам
она
са
себе
бити
потпуно
задовољан
,
што
ники
јесам
имати
за
шта
да
завидети
,
те
се
због
тај
никад
јесам
осетити
узнемирен
,
још
мање
несрећан
,
ипак
,
некако
,
увек
она
јесам
зими
бивати
лакше
.
да
ли
,
што
се
тада
бивати
усамљен
,
издвојен
од
сав
и
свашта
,
јер
се
,
у
дубок
јесен
и
дугачак
а
јак
зима
,
бивати
сасвим
сам
.
само
што
покаткад
мати
отићи
у
родбина
,
па
и
тај
брзо
,
још
исти
дан
да
се
вратити
.
и
тај
не
зато
што
бити
овамо
,
код
кућа
,
Софка
бити
сам
и
због
тај
она
имати
,
као
остати
мати
за
свој
кћер
,
кад
остати
тако
сам
,
да
се
бојити
шта
ружан
,
да
тада
можда
какав
мушки
...
него
што
јесам
знати
да
сада
,
по
зими
,
Софка
хтети
моћи
излазити
и
отићи
у
комшилук
,
да
узети
штогод
,
ако
она
нешто
бити
затребати
.
и
сем
тај
материн
излазак
,
тај
бити
се
зимски
повученост
реметити
још
и
празник
,
и
тај
кад
јесам
велик
,
као
Божић
.
тада
,
услед
долазак
гост
,
истина
узак
,
само
из
комшилук
,
морати
се
човек
облачити
и
тај
као
улазити
,
појављивати
се
у
живот
,
док
све
остати
дан
,
цео
зима
бити
јесам
сасвим
мирно
.
Човек
јесам
сасвим
бити
осамити
,
сасвим
ограђен
кућа
и
зид
,
и
моћи
се
осећати
потпуно
слободан
,
и
до
мио
воља
оставити
сам
себе
.
зато
јесам
тај
зима
Софка
бити
лакше
,
сладак
,
јер
после
зима
већ
она
јесам
бивати
тако
,
особито
с
пролеће
.
увек
бити
почети
да
осећати
као
неки
немир
,
као
страх
.
да
ли
што
јесам
дотадањи
зимски
усамљеност
и
повученост
престајати
и
сав
живот
,
који
јесам
до
тада
бити
ограђен
и
спречаван
и
угушиван
мећава
и
хладноћа
,
тада
јесам
већ
почињати
из
кућа
да
излазити
и
по
улица
,
по
чаршија
,
црква
,
сабор
,
весеље
да
се
ширити
,
мешати
све
међ
себе
,
и
мушки
и
женски
.
и
сигурно
зато
бити
јесам
онда
почињати
обузимати
немир
,
што
јесам
знати
:
да
хтети
морати
,
да
не
бити
остати
сасвим
заборављен
—
не
ради
себе
,
него
ради
мати
и
кућа
,
—
и
она
са
тај
заједнички
живот
,
са
свет
ићи
,
излазити
.
А
међутим
она
ништа
са
она
јесам
имати
заједнички
.
сав
јесам
за
она
тај
бити
тако
туђ
и
стран
.
али
што
јесам
за
она
најгоре
бити
,
тај
јесам
,
што
јесам
она
с
година
у
година
,
увек
с
пролеће
и
лет
,
—
а
тај
ники
,
ни
себе
јесам
признавати
,
—
сав
са
велик
страх
и
ужас
почети
примећивати
како
,
што
више
стар
не
лепота
и
снага
,
него
годинама
,
поред
свакидашњи
немир
због
излазак
у
свет
,
све
јаче
,
све
јасније
се
испољавати
,
и
,
као
неки
змијица
,
почињати
да
јесам
чупати
и
други
немир
,
управо
ужас
:
како
хтети
сада
,
овај
пролеће
и
лет
,
можда
на
први
сабор
пред
црква
појавити
се
који
нов
девојка
,
који
хтети
она
свој
лепота
бацити
већ
једном
у
запећак
и
учинити
јесам
—
уседелица
.
но
ипак
,
уверити
јесам
бити
да
тај
не
моћи
никада
бити
.
Допуштала
јесам
,
да
хтети
можда
сада
,
тај
пролеће
,
као
увек
,
неки
тек
тада
први
пут
извести
свој
младост
и
бујност
,
као
сваки
новина
,
привући
општи
пажња
;
али
да
хтети
она
свој
лепота
моћи
да
надкрилити
,
тај
јесам
бити
немогућан
.
.
не
сада
,
него
никада
.
па
чак
и
онда
,
када
бити
јесам
лице
можда
издати
,
ипак
јесам
Софка
бити
уверити
да
јесам
не
моћи
никоји
надмашити
.
и
,
не
дати
Божа
,
да
до
тај
доћи
.
Софка
јесам
осећати
да
бити
онда
бити
у
стање
сав
да
бацити
.
да
само
доказати
како
јесам
ипак
тај
јесам
надмашити
,
у
инат
јавно
,
пред
цео
свет
бити
се
открити
,
па
чак
и
подати
,
само
да
она
уверити
како
њен
лепота
,
разблудност
њен
снага
и
врелина
и
страсност
јесам
могућно
да
икоји
бити
равнати
.
да
,
страшно
бити
тај
бити
;
али
она
не
бити
Софка
,
ако
тај
не
бити
учинити
!
и
онда
,
престрашити
тај
,
унезверен
,
одмах
бити
почети
себе
да
корити
и
грдити
:
што
она
све
тај
да
мислити
и
увек
она
тако
што
да
долазити
,
што
други
ни
на
ум
можда
не
падати
.
и
докле
хтети
она
тако
?
Зашто
она
никада
срећан
,
никада
задовољан
да
не
бити
?
када
хтети
и
она
већ
једном
ништа
да
не
мислити
,
као
остати
девојка
само
да
живити
и
због
тај
да
јесам
срећан
.
цео
дан
,
од
јутро
до
мрак
,
и
она
да
радити
,
да
гледати
како
хтети
и
што
више
дограбити
да
појести
,
а
да
од
укућанин
ко
не
приметити
;
па
онда
добро
да
ручати
,
вечерати
,
и
тај
слатко
,
облапорно
,
да
бити
после
вечера
једва
дочекати
,
кад
хтети
лећи
у
мек
постеља
,
у
који
хтети
се
од
умор
готово
срушити
и
одмах
заспати
.
и
онда
тако
сваки
дан
.
сав
судбина
да
оставити
,
па
да
,
бректати
од
здравље
и
снага
,
са
наслада
чекати
када
хтети
јесам
који
запросити
,
када
хтети
она
бити
венчање
,
када
хтети
имати
муж
;
када
хтети
и
она
,
као
и
њен
удат
другарица
,
имати
свој
кућа
и
у
она
бити
домаћица
,
са
муж
ићи
по
родбина
,
по
слава
,
вечера
,
као
и
по
сабор
и
свуда
гледати
како
хтети
се
што
боље
провести
,
што
више
јести
добар
јела
и
носити
што
леп
хаљина
.
и
чим
бити
почети
овакав
мисао
да
она
досађивати
,
увек
бити
онда
почети
силом
сам
себе
да
гонити
да
и
она
бити
такав
.
тада
обично
одмах
предузети
какав
посао
,
какав
тежак
и
чувен
вез
.
загрејати
се
,
зарадовати
.
сав
се
унети
у
посао
.
цео
дан
не
дизати
глава
ради
.
мати
једва
бити
јесам
одвајати
,
да
ручати
и
вечерати
.
и
што
бити
се
посати
све
више
и
јаче
испод
њен
рука
оцртавати
,
појављивати
,
слика
се
као
живити
издизати
,
—
а
тај
вез
и
шара
бити
јесам
тако
тежак
,
да
други
на
њен
место
тек
ако
бити
месецима
моћи
да
ући
у
он
—
она
бити
се
све
више
и
више
у
тај
уносити
и
одмах
бити
почети
-осећати
како
она
јесам
друкчије
.
мирније
спавати
.
у
јутро
јесам
свеж
.
на
огледало
видити
како
она
крвни
зрнце
почињати
по
образ
да
избијати
и
да
се
заокругљивати
широк
.
јела
она
слатко
.
вод
још
сладак
.
Осећа
како
она
ваздух
свеж
.
и
тада
сваки
час
,
у
сваки
тренутак
,
бити
бити
у
стање
да
заспати
,
и
тај
слатко
,
дубоко
.
али
тај
не
бити
трајати
дуго
.
Што
бити
се
посати
више
приближавати
крај
,
она
бити
почети
да
осећати
како
постајати
сав
клонуо
и
равнодушан
.
јутро
она
већ
не
бити
бивати
онако
свеж
.
од
немиран
сан
и
главобоља
,
почињати
она
бивати
туп
.
она
бити
мислити
да
јесам
тај
од
умор
и
велик
напрезање
.
рука
и
врат
бити
она
дрхтати
,
да
бити
она
глава
долазити
тежак
а
снага
она
сав
изломити
.
онда
бити
почети
да
ићи
не
знати
зашта
и
чисто
да
се
вући
као
болестан
...
док
,
а
тај
одједном
,
изненада
,
сав
јесам
не
обузети
оно
„
њен
“
:
снага
она
у
час
затреперити
и
сав
се
испунити
миље
.
осетити
како
почињати
сав
да
се
топити
од
неки
сладост
.
Чак
она
и
уста
слатко
.
сваки
час
она
облизивати
.
од
бескрајан
чежња
за
нешта
осећати
да
бити
јаукати
.
и
тада
већ
знати
да
јесам
настати
,
ухватити
јесам
оно
њен
„
двогуб
,
“
када
осећати
:
како
јесам
она
сам
,
један
Софка
,
већ
као
да
јесам
од
два
Софка
.
један
Софка
јесам
сам
она
,
а
други
Софка
јесам
изван
она
,
ту
,
око
она
.
и
онда
она
други
почињати
да
јесам
тесати
,
тепати
она
и
миловати
,
да
бити
Софка
,
као
неки
кривац
,
једва
чекати
,
када
хтети
доћи
ноћ
,
када
хтети
лећи
,
и
онда
,
осећати
се
сасвим
сам
,
у
постеља
,
моћи
се
сав
предавати
тај
други
Софци
.
тада
осећати
како
јесам
овај
дубоко
,
дубоко
љубити
у
уста
;
рука
она
глад
кос
,
уносити
она
се
у
недра
,
у
скут
,
и
знати
за
Софкин
тајни
,
сладак
и
луд
жеља
,
чежња
,
страст
,
грлити
јесам
тако
силно
,
да
Софка
кроза
сан
осећати
како
она
месо
,
онај
ситан
по
кук
и
бедро
,
чисто
пуцати
.
у
јутро
налазити
бити
се
далеко
од
материн
постеља
и
са
загрљен
јастук
а
сав
ознојити
.
дању
,
крити
се
и
од
мати
и
од
свако
ко
бити
доћи
,
цео
бити
дан
преседети
тамо
иза
кућа
,
у
башта
.
и
тада
бити
,
готово
као
луд
,
почети
да
разговарати
са
цвеће
.
у
сваки
бити
цвет
налазити
по
један
свој
жеља
у
сваки
цвркут
тица
по
који
неиспеван
,
неисказан
уздах
и
глас
неки
песма
.
и
онда
бити
почети
да
осећати
онај
што
она
толико
пута
долазити
и
што
никада
себе
јесам
моћи
да
објаснити
...
.
све
,
сав
тај
:
и
тај
сан
,
и
овај
башта
,
цвеће
,
дрвеће
,
и
више
она
овај
небо
,
а
испод
он
,
око
варош
,
онај
врх
од
планина
,
и
сам
она
,
Софка
,
у
исто
овако
одело
обучен
,
исто
овако
седити
,
пред
исти
овај
цвеће
,
па
чак
и
сам
кућа
,
из
кућа
глас
и
идење
или
мати
или
други
,
и
сам
реч
,
жеља
,
нагласак
,
сав
тај
,
чинити
она
се
,
некада
,
не
знати
када
,
у
који
време
,
али
исто
,
исто
јесам
овако
бити
,
постајати
и
овако
се
кретати
.
и
онда
,
што
бити
ближе
вечати
,
сав
бити
тај
,
а
и
она
заједно
са
сав
тим
,
као
да
јесам
на
земља
,
све
јасније
,
издвојеније
,
све
заносан
,
силан
бивати
,
да
бити
она
,
долазити
из
башта
овамо
кућа
,
од
раздраганост
и
срећа
чист
рука
више
себе
дизати
и
у
мало
на
сав
глас
не
певати
.
али
тај
јесам
смести
.
само
се
трудити
да
мати
од
тај
штогод
не
приметити
и
зато
,
и
ако
не
бити
бити
гладан
,
само
да
јесам
не
бити
мати
загледати
,
силом
бити
вечеравати
и
одмах
се
одвајати
.
Ишла
јесам
тобож
да
легати
,
спавати
,
а
у
ствар
да
што
пре
остати
сам
са
себе
,
и
да
онда
,
сасвим
сам
у
ноћ
,
покрити
јорган
,
наставити
што
јак
грлење
,
миловање
,
тонути
и
губити
се
од
срећа
због
тај
сан
.
и
што
јесам
главни
,
ма
да
јесам
бити
уверити
како
се
хтети
удати
,
ипак
,
ипак
сав
јесам
се
тај
сан
стапати
у
сневање
брачни
срећа
,
брачни
соб
,
постеља
,
намештај
...
и
тај
сан
један
исти
:
у
велик
,
раскошан
соба
,
пун
изукрштан
разнобојан
светлост
.
око
она
остати
соб
,
такође
наместити
,
окићен
пешкир
и
дар
што
јесам
она
донети
...
.
доле
,
у
двориште
,
бити
шедрван
,
његов
млаз
,
капати
вод
према
светлост
из
овај
њен
соб
,
жутити
се
и
шушта
као
ћилибар
.
Чује
се
свирка
.
он
,
њен
младожења
,
као
завршавати
последњи
весеље
,
већ
уморно
али
весело
,
несташан
и
раздрагано
се
извијати
,
заносити
и
пратити
песма
,
који
сват
одлазити
од
она
певати
,
остављати
она
и
он
овамо
сам
.
он
висок
чела
,
црн
,
мало
дуг
брк
,
а
сав
обући
у
свила
и
чоја
.
Мириш
он
хаљина
од
његов
развијен
снага
.
она
он
овамо
,
у
постеља
,
у
брачни
кошуља
,
у
мора
од
тај
светлост
,
шуштање
шедрван
,
у
свирац
,
песма
,
чекати
.
и
ма
да
још
јесам
до
она
доћи
,
она
већ
осећати
на
себе
облик
његов
тело
,
и
бол
који
хтети
бити
од
додир
његов
рука
,
уста
и
глава
на
њен
недра
,
кад
он
пасти
и
кад
почети
да
јесам
грлити
и
уједати
...
и
онда
он
уводити
.
он
прилазити
.
пољубац
луд
,
бесан
;
стискање
,
ломљење
снага
;
бескрајно
дубоко
,
до
дно
дух
упијање
један
у
други
...
зато
јесам
она
тај
самоћа
увек
волети
.
Чак
,
кад
јесам
сасвим
сам
код
кућа
,
мати
она
отићи
или
на
гробље
или
посао
,
па
се
дубоко
у
ноћ
већ
не
враћати
,
она
јесам
и
тај
страх
од
мрак
некако
радо
подносити
.
увек
бити
се
тада
повлачити
горе
и
онда
,
затворен
капија
и
зид
,
дакле
осигурати
,
предавати
бити
се
сам
себе
.
А
да
бити
сасвим
избегнути
страх
од
самоћа
и
мрак
,
сав
више
и
више
занимати
бити
се
себе
.
слободно
бити
се
откопчавати
,
разголићавати
прса
и
рукав
и
сам
шалваре
,
да
бити
осећати
како
бити
један
покрет
сав
моћи
са
себе
да
збацити
.
онда
бити
се
уносити
уживати
у
свој
лепота
,
осећати
драж
од
тај
свој
откривеност
и
од
голицање
ваздух
.
А
колико
бити
пута
,
чисто
као
какав
мушкарац
,
са
толики
страст
почети
да
посматрати
свој
прав
,
крупан
дојка
,
у
који
јесам
се
испод
белина
кожа
већ
назирати
,
као
одавно
зрео
,
неки
грудва
.
једном
у
мало
не
учинити
лудост
.
бити
јесам
некако
на
измак
лет
.
опет
јесам
бити
субота
—
пазарни
дан
.
мати
са
Магда
отићи
на
гробље
.
падати
јесам
мрак
,
али
некакав
топал
,
загушљив
мрак
.
Мата
она
никако
не
долазити
,
а
она
као
увек
,
ограђен
комшилук
и
кућа
,
једнако
бити
сам
.
Немајући
шта
да
радити
,
а
не
смејати
да
се
кретати
,
седети
јесам
горе
у
соба
и
као
обично
бити
јесам
раскомоћен
.
Чак
и
више
него
обично
,
јер
она
јесам
бити
тада
,
више
него
икада
,
обузети
оно
„
њен
“
.
али
као
никада
до
тада
,
одједном
почети
осећати
:
како
јесам
почињати
за
срце
да
хватати
неки
неизмерно
дубок
,
из
таман
даљина
са
слутња
така
тежак
туг
,
јад
и
усплахиреност
:
шта
хтети
се
сав
овај
свршити
?
!
да
хтети
,
а
сигурно
хтети
,
сигурно
—
смрт
?
!
и
онда
:
шта
и
на
шта
сав
овај
?
у
тај
чути
како
из
башта
долазити
мутав
Ванка
.
и
тај
певати
.
сигурно
пијан
,
као
сваки
субота
од
бакшиш
што
јесам
добити
,
слушати
по
пијаца
и
чаршија
.
и
пошто
јесам
доле
,
у
кујна
,
видети
да
ники
немати
,
он
се
почети
пети
горе
,
овамо
к
она
.
она
се
тргнути
.
брзо
се
покрити
и
као
опасати
.
али
одједном
она
доћи
луд
мисао
од
који
се
сав
ознојити
.
Што
да
не
?
пијан
јесам
—
и
хтети
знати
;
полунем
јесам
—
и
хтети
умести
казати
!
и
што
да
не
једном
и
тај
,
о
шта
се
толико
мислити
,
сањати
?
Што
да
не
видити
и
она
једном
:
како
јесам
када
се
осетити
мушки
рука
на
себе
.
Ванка
доћи
овамо
и
видети
јесам
,
зарадовати
што
она
јесам
наћи
,
и
пијан
,
срећан
,
муцати
јесам
и
мимика
она
почети
показивати
од
ко
јесам
и
колико
данас
добити
.
—
ба
...
ба
...
ба
!
...
али
видети
како
се
она
са
миндерлук
,
међ
јастук
,
онако
раскомотити
,
и
не
дигнути
,
не
прилазити
,
још
мање
он
одговарати
,
нити
се
смејати
—
он
застати
испред
она
као
уплашити
.
али
она
он
позвати
.
—
Дај
рука
!
он
она
пружити
слободно
рука
са
испружен
и
раширен
прст
,
и
тај
леви
,
јер
он
она
бити
ближе
она
.
она
он
узити
за
рука
,
али
не
као
свакада
за
прст
,
већ
одозго
и
више
рука
за
длан
,
за
онај
четвртаст
и
широк
кост
.
затим
она
видити
како
он
се
,
изненађен
такав
њен
узимање
рука
,
раширен
прст
згрчити
,
те
,
приносити
јесам
к
себе
,
рука
његов
доћи
она
онако
црн
,
тврд
и
као
неки
шап
.
.
али
јесам
она
тај
који
бити
,
када
нешто
наумити
,
на
по
пута
стати
,
устукла
.
брзо
он
довући
к
себе
и
држати
он
међ
колено
и
,
не
слушати
његов
неприродан
глас
од
страх
и
радост
,
открити
свој
прса
и
на
свој
један
дојка
силом
положити
његов
рука
придржавати
јесам
,
притискивати
јесам
...
.
осетити
само
бол
и
ништа
више
.
брзо
,
стресати
се
од
језа
,
устати
.
али
он
,
обезумљен
,
луд
,
са
пена
на
уста
,
искривљен
лице
,
гурати
јесам
глава
у
трбух
,
грлити
јесам
по
кук
кидати
она
месо
и
као
кљешта
јесам
вући
к
себе
,
да
јесам
обор
,
пуштати
запенушен
луд
крика
.
—
ба
.
.
ба
!
.
.
ба
!
и
други
да
јесам
бити
на
њен
место
,
сигурно
бити
подлегнути
,
изгубити
бити
се
,
али
она
,
гнушати
се
,
само
он
одбацити
од
себе
и
изаћи
,
закопчавати
се
.
В
бити
јесам
тај
пред
Ускрс
.
Софка
,
као
увек
уочи
тај
велик
празник
,
ништа
јесам
радити
доле
у
кујна
,
већ
јесам
бити
једнако
горе
,
на
горњи
спрат
,
распремати
и
намештати
соб
.
тако
јесам
бити
и
сада
.
и
да
се
не
бити
прљати
,
бити
јесам
обући
неки
стар
митан
,
који
она
јесам
бити
тесан
,
тај
јесам
она
се
прса
чисто
кршити
.
тако
исто
,
да
она
не
бити
прашина
падати
по
кос
,
бити
јесам
овлаш
завити
глава
велик
зејтинлијом
шамија
,
те
она
јесам
лице
одударати
јасније
и
свеж
.
ветрити
јесам
и
пајати
соб
.
њен
нанула
звечати
јесам
по
сух
доксат
горњи
бој
.
доле
,
испред
кућа
,
двориште
јесам
бити
давно
полити
и
почистити
.
од
капија
до
кућа
белити
се
калдрмисан
путања
.
из
кофа
на
бунар
цурити
јесам
вод
,
и
беласати
се
спрам
сунце
,
капати
јесам
по
плоча
.
трава
око
бунар
,
по
двориште
,
и
чак
око
камен
по
калдрма
одударати
јесам
таман
.
од
двориште
преграђен
тараба
,
зеленити
се
и
пружати
чак
иза
кућа
њихов
башта
.
под
стреја
чеврљати
јесам
врабац
.
из
комшилук
чути
се
такође
спремање
;
а
сутрашњи
дан
:
тресење
ћилим
,
поњава
,
лупа
и
рибање
тепсија
и
сахан
.
са
улица
допирати
јесам
бат
корак
.
у
општи
дан
јесам
бити
чист
,
топао
,
и
пун
животворан
,
балсамски
свежина
,
као
што
јесам
дан
пролеће
пред
Ускрс
.
на
дно
степеница
,
одмах
до
кујна
,
седети
она
јесам
мати
,
и
као
да
она
јесам
бити
хладно
бити
се
огрнути
по
леђа
кратак
колија
,
шкортељком
,
а
у
ствар
највише
се
бити
огрнути
,
да
она
не
бити
прашина
одозго
,
где
јесам
Софка
чистити
,
падати
и
прљати
она
чист
бео
кошуља
око
врата
и
на
прса
.
и
тако
покрити
тај
колија
,
држати
јесам
тепсија
у
крило
требити
по
она
пшеница
,
а
у
исти
време
пазити
да
у
кујна
не
искипети
јела
из
лонац
што
јесам
кркљати
око
ватра
.
требити
јесам
марљиво
пшеница
,
јер
вечерас
се
ићи
на
гробље
и
износити
мртав
за
душа
.
на
капија
звекнути
алка
.
—
Домаћини
!
—
Чак
горе
чути
Софка
јак
глас
са
оштар
и
стран
наглас
.
—
Софка
,
ударати
неко
!
—
довикнути
одоздо
мати
.
Софка
оставити
чишћење
и
почети
силазити
.
—
Па
што
ти
,
нана
,
не
отворити
?
—
почети
се
она
нећкати
силазити
низ
степеница
.
—
Ида
,
ићи
,
доћи
неко
!
—
почети
јесам
журити
мати
.
док
јесам
Софка
ићи
путања
поред
бунар
ка
капија
,
да
отворити
,
видити
како
она
мати
хитро
сакрити
тепсија
са
пшеница
и
ужурбано
,
ма
да
јесам
бити
све
чисто
,
опет
неколико
пута
махнути
метла
испред
кујна
и
склонити
неки
крпа
и
још
нешто
испод
степеница
.
Софка
отворити
капија
и
стати
ишчекивати
да
ући
тај
који
лупа
.
на
капија
се
појавити
висок
,
обријан
глава
Арнаутин
.
Софка
се
осменути
,
јер
одмах
видити
да
јесам
тај
очев
гласник
,
један
од
онај
џамбас
који
сваки
субота
долазити
из
Турска
овамо
,
на
пазар
,
и
куповати
коњ
.
тако
исто
она
видити
како
и
мати
она
,
чим
овај
познати
да
јесам
Арнаутин
,
човек
из
Турска
,
дакле
сигурно
његов
гласник
,
ма
да
он
се
,
као
увек
испред
оваки
велик
празник
,
надати
,
ипак
,
кад
спазити
да
јесам
заиста
он
тај
,
почети
се
тамо
,
испред
кујна
,
унезверено
да
врпољити
једнако
окретати
се
око
себе
и
наново
гледати
да
ли
јесам
све
почистити
и
распремити
како
требати
.
—
јесам
ли
овај
ефенди
-Митина
кућа
?
—
почети
Арнаутин
гласно
да
викати
улазити
и
као
двоумити
и
још
једном
загледати
капија
,
да
јесам
случајно
погрешити
.
Софка
он
глава
потврдити
да
јесам
тај
.
он
ући
и
упутити
се
ка
мати
широк
корак
и
завучен
рука
у
бео
чакшире
.
и
,
ма
да
се
још
јесам
бити
ни
приближити
к
она
,
отпочети
:
—
ете
,
поздравити
ви
ефенди
-
Мита
и
поручити
ја
да
ви
казати
...
—
ако
,
ако
,
добро
ми
доћи
!
—
предусрести
он
мати
.
и
кад
доћи
до
она
,
брзо
он
изнети
троножни
солицу
,
да
сести
.
—
седити
,
одморити
се
!
—
почети
он
нудити
усрдно
.
Арнаутин
бојажљив
,
као
укочити
,
спустити
се
на
столица
.
мати
,
као
увек
пред
сав
тај
очев
гласник
,
стати
преда
он
,
прекрстивши
рука
на
појас
и
с
мало
нагнут
глава
к
он
,
да
жељно
и
с
пун
поштовање
слушати
шта
она
јесам
муж
поручити
и
наредити
.
Софка
отићи
у
кујна
,
да
Арнаутин
скувати
кафа
.
Арнаутин
,
намрштити
се
,
ваљда
да
он
јаче
одскочити
она
пруга
око
вилица
и
чела
,
који
јесам
показивати
докле
јесам
вод
допрети
при
његов
јутрошњи
умивање
,
почети
оштро
да
причати
.
ретко
јесам
у
мати
гледати
,
већ
једнако
у
свој
јак
жилав
нога
с
дебео
и
дуг
чарапа
од
кострет
.
Софка
по
његов
глас
видити
да
јесам
као
љут
.
и
осмехивати
се
,
већ
јесам
знати
зашта
јесам
.
сигурно
јесам
и
он
,
као
и
сав
очев
гласник
,
кад
к
она
полазити
,
мислити
да
хтети
,
када
овамо
доћи
,
затећи
мајка
и
она
,
Софка
,
као
и
цео
кућа
мало
сиротан
и
онда
да
хтети
он
требати
да
он
навлаш
пред
она
грдити
и
говорити
она
:
како
и
он
тамо
у
Турска
не
живити
боље
,
и
тај
она
давати
као
неки
накнада
,
утеха
.
А
онај
ево
превара
се
!
видети
она
,
Софка
,
и
мати
,
који
ма
да
јесам
бити
превалити
четрдесети
,
ипак
јесам
још
изгледати
млад
и
свеж
.
око
она
још
топло
,
кос
она
се
још
као
зифт
црн
и
светао
.
истина
имати
мало
бор
око
очи
и
уста
,
али
се
оне
и
не
познати
,
већ
се
неосетан
губа
у
свежина
облог
она
и
као
млеко
тако
бео
и
нежан
лице
.
и
кад
јесам
овако
леп
у
свакидашњи
одело
,
какав
ли
јесам
,
кад
јесам
обучен
!
па
како
она
пред
он
сада
стајати
смерно
и
како
бојажљив
распитивати
о
„
свој
човек
“
грдити
себе
:
што
јесам
знати
шта
хтети
она
поручити
и
искати
,
те
ето
не
моћи
сад
одмах
да
његов
гласник
тај
да
.
него
,
извињавати
се
,
она
хтети
тај
послати
пред
вече
у
хан
где
јесам
овај
одсести
и
тај
још
по
слуга
.
и
Софка
по
израз
лице
Арнаутинов
видити
како
на
он
сав
тај
силно
утицати
.
и
још
кад
он
сагледати
где
јесам
Софка
кувати
кафа
:
како
отуда
,
из
таман
,
широк
кујна
,
одсјајивати
они
њихов
велик
,
тежак
послужавник
,
онај
жут
широк
тепсија
;
па
онда
испред
он
,
где
он
седити
,
сух
степеница
,
који
водити
на
горњи
бојити
,
а
тамо
до
капија
стар
шамдуд
са
рачваст
кожаст
стабло
,
а
до
сам
капија
бињекташ
који
јесам
бити
истина
пропасти
у
земља
,
али
он
се
још
блештати
његов
мраморан
тема
.
сав
тај
он
још
више
уплашити
.
брзо
,
на
велик
гутљај
,
посркати
кафа
,
и
одмах
се
дигнути
журно
—
и
тај
не
средина
калдрма
,
већ
крајем
,
као
да
јесам
не
упрљати
,
—
једнако
извињавати
се
мати
:
да
се
она
не
журити
,
и
како
хтети
он
она
тамо
у
хан
чекати
,
док
она
бити
готов
.
—
’
Ће
чекати
хан'мо
.
ако
не
моћи
данас
,
сутра
,
када
ти
хтети
.
један
,
два
,
три
дан
,
ништа
јесам
што
хтети
ја
да
чекати
.
Чекаћу
ја
!
—
почети
се
правдати
одлазити
.
Мата
он
отпратити
до
капија
,
а
Софка
остати
у
кујна
прати
шоља
.
али
она
видити
,
како
се
мати
,
пошто
отпратити
Арнаутин
и
за
он
затворити
капија
,
враћати
полако
и
чисто
тешко
.
Дође
до
бунар
и
ту
остати
дуго
,
дуго
.
после
скренути
и
упутити
се
подрум
.
тамо
дуго
остати
пред
врата
подрумски
,
сигурно
нешто
загледати
унутра
,
јер
тек
после
дуг
време
Софка
чути
како
јесам
она
отуда
викати
.
—
Софка
,
ићи
до
Аритонов
и
зовнути
Ванка
!
Софка
отићи
и
убрзо
се
вратити
са
онај
исти
Ванка
.
Ванка
,
као
увек
кад
спазити
мати
она
,
стати
пред
она
уплашити
.
Мата
он
мимика
послати
да
ићи
у
чаршија
и
звати
она
Тоне
.
Ванка
све
трчати
отићи
.
мало
после
доћи
и
Тоне
.
насмејати
и
већ
дебео
лице
,
кратко
обријати
,
у
широк
мор-чакширама
без
гајтан
,
с
бројаница
,
ситан
брз
корак
стати
он
пред
Тодора
,
некадањи
свој
снашка
,
који
,
док
јесам
Ванка
ићи
по
он
,
бити
скувати
за
он
кафа
,
изнети
у
жут
таслица
дуван
,
сав
тај
метнути
испред
себе
,
па
завити
цигара
и
пушити
јесам
полако
,
чекати
он
јесам
.
—
Снашке
,
звати
јесам
ја
?
—
упитати
јесам
Тоне
метати
бројаница
у
појас
и
клекнути
понизно
испред
она
,
уза
стуб
кућа
.
—
седити
,
седити
—
почети
он
нудити
она
дати
он
кафа
и
дуван
—
звати
јесам
ти
—
а
јесам
бог
знати
шта
.
Знаш
ти
онај
наш
бачва
?
—
како
да
не
,
снашка
?
памтити
још
кад
јесам
правити
!
морати
јесам
капија
да
порушујемо
и
разваљивати
,
док
она
унети
!
како
да
она
не
знати
!
—
е
,
па
оне
,
те
...
.
сад
нешто
претурати
по
подрум
,
па
ја
пасти
у
очи
.
Знаш
,
сад
година
неродан
и
не
моћи
да
се
све
напунити
,
па
зато
јесам
ти
и
звати
,
да
ти
питати
:
како
бити
бити
,
кад
бити
се
ко
наћи
да
чувати
у
она
вино
,
да
она
не
бити
обручити
поиспадати
од
суша
.
ти
већ
знати
тај
.
Радиш
са
вино
.
А
за
затвор
на
подрум
знати
већ
какав
јесам
сигуран
!
—
А
већ
за
тај
.
и
Софка
по
глас
његов
осетити
како
Тоне
већ
у
напред
све
знати
.
—
Па
снашка
,
—
почети
се
он
нећкати
—
тај
бити
добро
бити
!
добро
бити
бити
да
ја
тај
...
.
имати
ја
нешто
вино
,
па
кад
бити
ја
хтети
пустити
...
.
—
Баш
добра
.
боље
ти
него
туђин
,
—
одахнути
мати
.
—
е
добро
.
хвала
ти
!
—
наставити
брзо
Тоне
.
—
Само
,
снашка
,
знати
,
ја
ако
моћи
један
или
два
бачва
да
захватити
.
остати
,
све
,
само
јесам
ваш
кућа
у
стање
да
напунити
а
мој
кућа
и
мој
рука
не
стизати
толико
,
јер
се
знати
наш
танак
стање
.
—
Па
колико
моћи
,
Тоне
.
А
за
више
дати
господ
!
—
Дај
Божа
,
дати
Божа
,
снашка
!
и
свако
неки
да
што
жети
.
А
како
јесам
бата-
Мита
?
Чујете
ли
што
за
он
?
—
јутрос
ја
долазити
трговац
.
здрав
јесам
.
не
моћи
још
да
доћи
.
закасати
у
трговина
.
Софка
послати
ђизије
за
хаљина
,
а
и
новац
,
да
ми
се
наћи
за
овај
празник
.
тонути
,
ма
да
јесам
бити
уверити
да
јесам
сав
обратно
,
ипак
се
чинити
невешт
.
брзо
отићи
,
и
по
шегрт
,
послати
она
у
напред
за
цео
година
кирија
за
тај
два
бачва
,
а
доцније
хтети
он
већ
и
сав
бачва
да
заузети
,
па
и
цео
подрум
.
Метнуће
чак
и
сав
катанац
на
он
.
Мата
,
као
увек
,
не
бројити
новац
(
ма
да
јесам
свакад
,
у
сваки
његов
фишек
,
налазити
по
неколико
рђав
грош
)
дати
бакшиш
дечко
,
испоручивати
поздрав
Тоне
и
његов
домаћица
.
Дечко
отићи
.
капија
се
за
он
затворити
.
Софка
видити
како
она
се
мати
не
дигнути
,
већ
остати
тако
једнако
седити
,
гледати
замишљено
у
испијен
шоља
кафа
и
превртати
новац
у
скута
.
Чак
и
не
чути
кад
се
капија
поново
отворити
и
на
она
се
слободно
провући
њин
Магда
.
као
увек
,
ући
она
брзо
,
носити
пун
завежљај
.
и
,
не
застајати
пред
мати
нити
она
називати
бог
,
отићи
права
у
кујна
.
—
А
доћи
ли
?
—
тргнути
се
мати
,
кад
јесам
видити
тамо
у
кујна
.
—
ето
,
снашка
,
једва
стигнути
,
—
почети
да
она
се
правдати
Магда
.
—
они
мој
на
село
ухватити
ја
тамо
,
па
де
овај
,
де
оно
.
не
моћи
човек
да
она
се
отрести
.
једва
донети
.
ево
...
.
и
не
показивати
она
што
она
јесам
донети
,
као
да
јесам
вредно
њихан
пажња
,
почети
да
трпати
у
ковчег
бео
брашно
,
а
у
сахан
и
тенџера
пресан
масло
и
сир
,
што
она
јесам
донети
од
свој
кућа
и
што
јесам
њен
цео
постати
брижљиво
прибирати
,
само
да
бити
она
моћи
што
лепше
и
више
овамо
она
,
свој
газда
,
да
понети
.
—
Магдо
!
—
понова
јесам
зовнути
мати
.
—
Чујем
,
снашка
!
—
Истрча
Мага
,
а
већ
она
бити
умрљати
рука
и
засукан
рукав
од
судовати
што
она
почети
да
прати
.
—
Ида
у
Шарени
хан
и
питати
за
трговац
,
Арнаутин
,
—
почети
она
наређивати
.
—
Нађа
он
и
питати
:
да
ли
моћи
што
месити
да
он
понети
.
после
свратити
у
Дућанџик
за
басма
.
знати
већ
они
какав
хтети
да
послати
,
кад
јесам
за
ми
.
само
брзо
,
јер
после
морати
да
ићи
.
сад
знати
.
—
знати
,
снашка
!
и
Магда
,
стар
,
сух
,
кошчат
,
обучен
пол
сеоски
пол
варошка
,
брзо
навући
на
бос
нога
неки
стар
спечен
папуча
и
отићи
.
и
тај
не
отићи
на
капија
улица
,
већ
кроз
капиџик
,
башта
,
кућа
,
како
бити
се
са
цео
комшилук
видети
,
са
сваки
здравити
,
и
онда
прек
пут
отићи
у
тај
Шарени
хан
.
А
Софка
јесам
у
напред
знати
како
хтети
она
одмах
тај
Арнаутин
,
и
не
питати
он
да
ли
он
моћи
,
почети
да
саветовати
како
хтети
да
пазити
да
се
тај
што
хтети
понети
уз
пут
не
покварити
и
не
изломити
.
и
после
хтети
он
испричати
о
она
,
свој
газда
:
Софка
,
мати
она
,
отац
,
а
највише
о
њихан
деда
,
код
ко
јесам
она
служити
.
и
тај
не
зато
,
да
бити
он
од
она
дознати
за
она
,
јер
по
она
,
цео
јесам
свет
морати
знати
за
она
,
него
како
бити
толики
свој
причање
она
Арнаутин
пасти
у
очи
,
те
да
после
он
,
кад
однети
и
испоручити
поздрав
од
свити
,
узгред
казати
да
јесам
ту
бити
и
неки
старка
,
а
он
хтети
онда
,
ефенди
-
Мита
,
сетити
се
она
и
знати
да
јесам
тај
бити
она
,
њихан
Магда
.
и
заиста
,
Софка
после
неки
време
кроз
прозор
одозго
углед
Магда
.
Изишла
из
комшилук
и
ићи
онај
улица
који
водити
права
горе
у
чаршија
,
где
јесам
пазар
и
где
јесам
тај
хан
.
и
бојити
се
да
јесам
задоцнити
,
готово
трчати
.
једнако
гурати
час
на
леви
час
на
десни
страна
свој
овлаш
повезан
кратак
кос
на
глава
.
Час
поћи
лако
,
уморити
се
.
једва
вући
на
бос
нога
онај
спећи
папуча
,
час
она
изути
,
узети
у
рука
и
потрчати
.
али
опет
сваки
се
час
заустављати
:
или
да
склонити
који
мало
дете
са
средина
улица
,
да
он
не
бити
који
коњ
или
товар
прегазити
,
или
да
ко
одговорити
на
поздрав
.
после
дуг
време
Магда
се
вратити
заједно
са
два
шегрт
који
донети
читав
рпа
басма
.
Софка
јесам
знати
како
јесам
сад
Магда
са
тај
шегрт
навлаш
проћи
кроз
комшилук
,
да
бити
сав
видети
тај
басма
за
Софка
и
завидети
она
.
после
,
пред
вече
,
кад
се
почети
дан
клонити
,
бити
јесам
време
да
се
ићи
на
гробље
.
звоно
већ
стати
да
продирати
кроз
гужва
и
врева
из
варош
.
Гор
до
Софка
почети
да
допирати
вика
,
блејање
стока
,
и
укроћивање
отргнут
коњ
с
пазар
,
и
разилажење
сељак
.
из
чаршија
се
све
више
и
више
дизати
граја
,
врева
,
шум
,
и
тај
јесам
све
брујати
и
на
сав
се
страна
мешати
са
прашина
,
дигнут
услед
поливање
и
чишћење
испред
дућан
.
Симиџија
већ
почети
да
се
виђати
како
силазити
из
чаршија
,
размилети
се
по
сокак
што
водити
на
друм
.
Трче
бесомучно
,
да
достигнути
муштерија
.
завалити
се
од
корпа
симит
.
Джепови
она
,
надут
марјаш
,
клатити
се
око
њихов
ногавица
.
они
развалити
вилица
,
оптрчавати
око
сељанка
и
силом
она
гурати
и
нудити
стар
,
подгрејан
симит
.
—
тетка
,
врућ
!
три
за
дваест
пар
!
А
сељанка
бег
,
склањати
се
од
она
,
уверити
да
хтети
она
подвалити
.
али
највише
се
склањати
и
бежати
стрепити
да
она
не
прегазити
коњ
пијан
сељак
,
који
тамо
по
чаршија
застајати
испред
сваки
механа
,
да
још
испијати
оканица
,
па
онда
као
беснити
јурити
овамо
на
коњ
.
из
недра
она
испадати
ствар
што
јесам
накуповати
и
понети
свој
у
село
.
газа
сав
испред
себе
,
нарочито
Циганин
,
и
Циганка
.
Циганка
у
нов
жут
шамија
,
стар
антерија
,
бежати
испред
она
и
,
као
да
она
умилостивити
,
окретати
се
к
она
и
понизно
она
молити
:
—
моћи
,
газда
!
Аман
,
газда
!
—
Ђид
бре
!
—
кркљати
они
.
коњ
она
се
пропињати
над
он
али
онај
,
смртно
уплашити
,
бежати
ма
на
који
страна
.
доле
Магда
се
узрујати
.
не
моћи
да
сачекати
мати
,
док
се
обући
,
већ
узети
корпа
с
јела
и
понуда
,
што
хтети
се
носити
на
гробље
,
и
стати
испред
капија
.
метнути
корпа
на
глава
,
те
она
свилен
пешкир
,
пребацити
преко
корпа
,
свој
крај
заклонити
цео
глава
,
и
ваљда
загрејати
од
онај
врева
,
грајити
из
чаршија
,
сваки
час
навиривати
овамо
и
викати
:
—
Хајд
,
снашка
,
већ
сав
свет
отићи
на
гробље
!
А
заиста
,
више
њихов
улица
,
кроз
капиџик
,
из
споредан
улица
,
где
немати
метеж
,
већ
се
чути
како
ићи
жена
,
старка
и
слуга
ка
гробље
.
неки
пролазити
поред
Магда
запиткивати
јесам
:
—
Хајд
,
Магдо
!
отићи
ли
и
снашка
Тодора
?
—
јесам
,
јесам
!
сад
хтети
,
—
одговарати
она
Магда
,
тупкати
папуча
.
Софка
јесам
међутим
сићи
и
овамо
у
кујна
мати
намештати
.
Чисто
и
Софка
мило
,
што
она
јесам
мати
,
сада
овако
обучен
у
нов
,
у
тај
свилен
антерија
,
лакован
папуча
,
скупоцен
загасит
количе
,
који
она
тако
топло
и
припити
стајати
око
половина
,
доћи
сасвим
леп
и
свеж
.
само
,
ваљда
услед
помисао
на
гробље
и
плакање
,
већ
она
и
сад
око
влажно
а
уста
топао
.
А
Софка
јесам
знати
да
јесам
тај
,
поред
овај
,
и
због
данашњи
очев
гласник
.
ма
да
отац
по
он
јесам
казати
да
хтети
доћи
,
она
јесам
ипак
по
тај
слутити
,
надати
се
да
хтети
она
можда
сада
,
за
Ускрс
,
пошто
јесам
толико
време
долазити
—
ваљда
једном
обрадовати
и
доћи
к
она
.
зато
јесам
она
сад
,
осећати
се
пред
Софка
као
крив
,
за
тај
свој
нада
и
мисао
о
он
,
свој
муж
,
стидети
се
те
свој
слабост
,
једнако
крило
од
Софка
глава
и
поглед
и
отимати
се
од
она
да
јесам
тако
дуго
не
намештати
и
дотеривати
.
—
Доста
,
доста
,
Софкица
!
—
прекидати
јесам
и
заустављати
Софка
,
а
ипак
видети
се
како
она
мило
,
што
она
одело
тако
лепо
стајати
.
Пошто
мати
леп
веза
шамија
,
да
она
једрити
образ
и
овалан
брада
одскочити
,
везати
она
испод
грло
бео
свилен
и
мек
марамица
,
Софка
изићи
заједно
с
она
и
испратити
јесам
до
капија
.
и
кад
за
она
и
Магда
затворити
капија
,
она
се
брзо
,
готово
трчати
,
испети
горе
и
кроз
прозор
отпочети
она
одгледати
.
видити
како
мати
она
ићи
чисто
поносан
и
радостан
.
Заносећи
и
забацивати
плећа
са
сваки
се
жена
,
како
који
из
комшилук
наићи
,
здравити
.
А
сав
оне
или
иза
она
или
око
она
ступати
у
друштво
.
Ена
и
тетак
она
,
Симка
,
чији
јесам
кућа
одмах
на
ћошак
до
други
улица
,
црномањаст
,
сув
,
који
јесам
одавна
остати
удовица
и
вечито
ићи
по
суд
парничити
се
са
сељак
,
никако
не
моћи
да
веровати
да
јесам
њен
покојник
заиста
моћи
толико
да
потрошити
и
имање
сељак
да
продати
,
а
она
и
деца
ништа
да
не
оставити
.
ено
како
са
млад
син
излазити
и
,
чим
опазити
Тодора
,
одмах
она
прилазити
рука
,
љубити
јесам
.
и
Софка
овамо
знати
како
она
сада
она
тамо
сигурно
говорити
:
—
како
јесам
,
снашка
?
ето
ја
данас
имати
неки
рочиште
у
суд
,
па
ето
једва
стигнути
,
да
и
ја
поћи
на
гробље
.
—
и
продуживати
са
она
пут
.
мати
,
као
увек
идући
у
среда
она
,
ићи
напред
,
и
као
предводити
све
остати
,
замицати
на
последак
споредан
улица
,
и
губити
се
испред
Софкин
очи
.
Софка
остати
и
даље
нагнути
на
прозор
осећати
како
она
шалваре
дуго
,
тешко
падати
по
кук
и
како
она
се
пун
плећа
,
услед
тај
њен
угибање
и
увијање
,
додиривати
.
али
одједном
се
тргнути
.
кроз
прозор
више
она
,
играти
се
и
добивати
ружичаст
бој
од
црвен
ћилим
,
трнути
јесам
светлост
од
сунце
,
који
залазити
иза
брдо
,
сноп
јесам
обасипати
варош
црвено
,
жарко
,
као
крв
.
Међутим
из
варош
сав
јесам
више
и
више
нестајати
онај
жагор
.
у
осветљен
ваздух
изнад
главне
чаршија
,
пазар
,
само
се
дизати
и
лелујати
облачак
од
прашина
.
А
доле
,
из
кућа
,
из
кујна
и
онај
велик
соб
,
ништа
се
јесам
чути
;
такође
ни
из
двориште
,
ни
из
башта
.
зато
се
Софка
и
тргнути
,
јер
,
узнемирити
баш
тај
тишина
,
мирноћа
,
предвечерје
,
кроз
раширен
ноздрва
почети
осећати
како
се
из
двориште
покретати
и
почињати
да
освајати
онај
свеж
баштенски
ћув
.
по
башта
лишће
шушта
;
из
трава
и
алеја
цвеће
дигнути
се
онај
влажан
и
јак
мирис
.
А
знати
јесам
како
хтети
се
тај
све
више
одвајати
,
снажити
и
отуда
кроз
тај
тишина
овамо
до
она
продирати
.
А
тај
хтети
се
тишина
сав
више
,
сав
јаче
ширити
.
све
,
као
уморити
се
од
дневни
рад
и
свршити
што
јесам
требати
,
почети
да
се
повлачити
,
одмарати
и
чекати
вече
,
ноћ
.
тек
по
који
,
као
задоцнети
,
чути
се
крцање
ђерам
на
бунар
,
тек
по
који
бат
улица
!
Журећи
се
,
ако
проћи
тек
по
који
слуга
,
чирак
,
носити
из
чаршија
што
јесам
газда
за
кућа
накуповати
,
а
обично
на
машина
навлачен
и
испеглан
фес
,
или
готов
хаљина
,
узети
тек
сада
од
кројач
.
једино
што
хтети
се
са
црква
,
и
варошка
и
шапраначке
,
непрестано
звонити
.
А
сав
хтети
друго
постојати
тише
,
мирније
и
таман
.
и
као
увек
,
и
тада
се
Софка
највише
бојати
и
плашити
.
зато
,
ма
да
јесам
знати
да
јесам
капија
затворити
,
ипак
бацити
шамија
на
кос
и
на
прса
,
сићи
доле
.
Чисто
са
страх
,
грабити
,
док
јесам
још
видети
,
ући
у
кујна
и
затворити
врата
од
онај
велик
соб
.
у
сам
соб
јесам
смести
да
ући
,
јер
тамо
,
у
крај
соб
,
већ
јесам
бити
мрак
.
и
када
и
сам
кујна
за
себе
затворити
,
осетити
се
слободан
.
Још
једном
отићи
до
капија
и
,
пошто
се
понова
уверити
да
јесам
заиста
добро
затворен
,
почети
се
враћати
мало
умиренија
и
сталожен
.
и
она
враћати
се
од
капија
,
пролазити
поред
бунар
,
као
свакада
при
такав
вече
,
када
бити
бити
тако
сам
,
затворен
,
почети
осећати
неки
драж
,
и
тај
драж
у
покрет
тело
.
али
баш
зато
никако
више
јесам
смести
да
се
вратити
горе
,
на
горњи
спрат
и
тамо
у
онај
соба
сам
да
остати
,
јер
јесам
знати
да
хтети
јесам
одмах
почети
да
подузимати
онај
„
њен
“
.
знати
јесам
да
хтети
,
ма
да
она
јесам
сада
мати
на
гробље
,
кроз
неколик
дан
ето
Ускрс
и
цео
овај
недеља
страстан
и
плачан
,
када
човек
не
требати
ни
да
се
насмејати
—
ипак
,
ипак
,
поред
тај
што
бити
знати
да
јесам
грести
,
она
све
више
и
више
обузимати
тај
осећај
,
тај
драж
,
миља
,
голицавост
.
и
да
сав
тај
не
бити
бити
,
она
,
тобож
посао
,
почети
једнако
шврљати
по
двориште
,
а
највише
око
капија
,
до
који
јесам
ипак
допирати
жагор
,
који
јесам
храбрити
.
али
међутим
из
башта
почети
да
бити
свежина
и
тај
тако
сладак
и
бујан
.
са
гробље
једнако
јесам
звонити
,
а
некако
чудно
,
тешко
,
одмерен
,
да
од
тај
Софка
бити
тако
мучно
.
и
не
знати
ни
сам
зашто
,
почети
да
јесам
подилазити
ватра
.
јесам
моћи
да
отићи
у
кујна
,
још
мање
да
ући
у
спаваћи
—
онај
приземан
соб
,
велик
,
мрачан
са
долап
и
купатило
.
бојати
се
да
се
ко
отуда
из
онај
отвор
и
рупа
не
појавити
.
зато
,
поред
сав
што
јесам
хтети
,
што
се
устезати
,
ипак
побећи
горе
.
и
тамо
,
у
соба
,
до
прозор
,
на
миндерлук
сести
међ
црвен
и
мек
јастук
чупавац
.
снага
она
почети
горети
,
чела
,
рука
сав
у
зној
.
јесам
смести
да
се
макнути
,
а
камо
ли
врата
и
прозор
да
затворити
.
ко
знати
докле
бити
тако
седети
,
да
се
већ
једном
одоздо
,
са
капија
,
не
чути
тих
куцање
.
не
јако
и
силно
,
него
као
кад
јесам
човек
уморан
,
па
да
не
бити
привући
пажња
пролазник
он
овлаш
само
куцнути
,
тек
да
он
овамо
у
кућа
чути
и
што
пре
он
отворити
.
одмах
за
куцањ
чути
се
уморан
материн
глас
:
—
Софка
,
отворити
!
Софка
зарадовати
се
поћи
.
А
и
време
јесам
бити
да
се
онај
,
мајка
и
Магда
,
вратити
,
јер
јесам
већ
зид
око
кућа
и
капија
мирисати
на
наслаган
прашина
од
данашњица
.
али
док
она
сићи
и
полако
почети
ићи
ка
капија
,
а
оно
Магда
,
који
јесам
као
увек
бити
ући
одозго
кроз
комшилук
,
да
бити
прек
пут
пре
мати
доћи
и
отворити
она
капија
,
већ
стигнути
,
и
,
оставити
корпа
у
кујна
,
претећи
Софка
на
капија
.
—
нека
,
Софка
,
ја
хтети
!
—одби
јесам
она
,
журно
отварати
капија
,
на
који
јесам
чекати
мајка
,
стојећи
тром
,
предисати
од
умор
,
а
и
од
јела
и
плач
на
гробље
.
—
Дођосте
ли
?
—упита
јесам
Софка
кратко
,
узимати
од
мати
пешкир
у
који
јесам
бити
пре
,
кад
јесам
поћи
од
кућа
,
увијен
свећа
,
босиљак
и
цвеће
за
гробље
,
а
сада
,
када
се
враћати
,
бити
колач
и
други
понуда
.
—
ето
!
—
одговорити
она
мати
и
ући
.
Софка
остати
,
да
поново
закључати
и
затворити
капија
,
слушати
како
Магда
трчати
испред
мати
,
да
тамо
пре
она
стигнути
и
у
кујна
распремити
,
упао
свећа
и
осветлити
соб
,
да
она
се
не
бити
снашка
,
онако
у
полумрак
,
улазити
спотакнути
о
што
.
Софка
се
за
она
вратити
осећати
како
јесам
од
сав
овај
постати
мрзовољан
и
уморан
.
Уђе
и
она
у
соб
код
мати
.
у
кујна
јесам
већ
Магда
радити
.
палити
јесам
огањ
на
огњиште
и
распремати
онај
велик
корпа
,
што
јесам
на
глава
донети
,
са
пун
остатак
од
пита
и
јела
,
што
се
јесам
моћи
да
раздати
,
а
још
више
од
други
пита
и
јела
,
што
јесам
надобивати
у
замена
раздавајући
по
околни
суседним
гроб
.
и
сваки
час
,
као
свакада
када
бити
долазити
са
тај
подушје
,
услед
многи
испијен
ракија
,
једнако
натезати
тестија
са
вод
.
и
,
да
јесам
не
бити
умрљати
,
наслањати
јесам
о
лакат
рука
и
он
издигнути
и
приносити
уста
,
да
бити
она
пуцати
грло
.
одахњивати
не
могућ
да
се
прибрати
од
жеђ
.
и
тобож
јесам
она
тако
сладак
и
пријатан
због
загорелост
од
пиће
,
већ
што
јесам
хтети
за
сав
време
,
док
јесам
бити
тамо
по
гробље
,
да
пити
други
вод
,
из
други
бунар
,
јер
сав
оне
не
ваљати
,
не
моћи
ни
да
се
принети
овај
водити
њихов
,
из
њихов
бунар
,
тај
одахњивати
,
говорити
бити
:
—
ох
,
ох
,
што
јесам
сладак
овај
наш
вод
!
е
,
баш
јесам
нигде
немати
!
и
да
забашурити
сав
тај
,
почети
се
окретати
Софка
и
,
по
обичај
сав
,
причати
она
шта
јесам
бити
тамо
,
на
гробље
:
који
јесам
какав
пита
умесити
,
и
шта
донети
за
раздавање
;
кад
јесам
доћи
,
доцкан
или
рано
;
како
жалити
и
нарицати
;
ко
највише
од
покојни
спомињати
:
да
ли
муж
,
отац
,
да
ли
син
,
свој
дете
јединац
,
и
колико
,
до
који
време
плакати
;
како
јесам
бити
обучен
.
А
нарочито
сав
тај
за
мати
онај
Софкин
другарица
,
за
који
јесам
Магда
слутити
да
она
Софка
не
волити
,
особито
Миленков
,
Трајков
.
мати
,
пошто
јесам
и
сам
бити
уморан
од
сав
,
прекинути
Магда
обраћати
се
Софка
:
—
Хајд
да
вечерати
,
Софка
!
донети
,
Магдо
!
Софка
она
не
одговорити
.
али
она
мати
не
дати
.
Показујући
глава
у
кујна
на
онај
корпа
са
јела
и
комађе
питати
,
почети
да
јесам
нудити
:
—
узети
,
узети
.
макар
окусити
.
Знаш
да
требати
и
тај
што
у
покој
духати
да
узети
.
Софка
,
мрзети
јесам
да
се
одупирати
мати
,
пристати
.
А
никада
јесам
волети
тај
јела
што
се
доносити
отуда
са
гробље
.
увек
поред
мирис
сам
јела
осећати
бити
се
и
други
мирис
у
она
,
мирис
тамјан
,
покапан
восак
од
свећа
и
сув
,
иструлео
,
око
крстача
извешан
шимширов
венац
.
Чак
бити
се
осећати
и
мирис
онај
земља
гробљански
,
са
сам
гроб
.
Магда
држати
широк
синија
и
нагнути
над
она
а
нога
једнако
гурати
испред
себе
на
што
јесам
наилазити
,
да
се
не
бити
спотакнути
,
ставити
јесам
испред
Софка
.
А
на
први
место
се
истицати
један
велик
парац
пита
,
који
се
и
белина
свој
брашно
и
множина
јаје
и
сир
одликовати
.
—
Ева
,
на
,
Софка
!
—
почети
јесам
Магда
нудити
он
,
показивати
глава
.
—
овај
ти
јесам
послати
тетак
Стоја
и
молити
ја
,
бог
знати
како
,
да
ти
поздравити
:
да
узети
и
окусити
од
тај
њен
пита
.
од
она
јесам
ни
раздавати
други
.
само
јесам
за
ти
и
месити
.
мати
чисто
суревњив
на
тај
лудост
те
Софкин
тетак
а
свој
сестра
,
као
да
она
не
бити
имати
да
умесити
Софка
,
што
бити
она
се
јела
,
већ
ето
она
,
који
толики
деца
имати
,
од
имање
само
кућица
и
виноград
,
а
муж
она
готово
надничити
—
почети
Магда
грдити
:
—
А
што
јесам
она
узимати
?
Што
толико
парац
,
готово
пола
тепсија
да
тај
да
?
немати
ни
она
да
јести
,
а
камо
ли
други
...
—
Па
јесам
моћи
,
снашка
,
почети
да
се
бранити
Магда
.
—
када
отићи
код
она
,
она
ја
једва
дочекати
:
„
седити
,
Магдо
!
од
кад
се
јесам
видети
!
“
и
онда
дати
ракија
,
дати
овај
,
дати
оно
,
и
одмах
овај
парац
ја
нудити
.
Чак
јесам
бити
одавна
спремити
,
одавна
увити
у
пешкир
.
„
на
,
Магдо
!
овај
јесам
за
Софка
.
од
чист
јесам
,
мутмељ
брашно
.
само
јаје
и
млеко
.
знати
тетак
шта
ја
Софка
волити
,
па
јесам
тетак
за
она
овај
спремити
.
и
много
да
ја
поздравити
Софка
,
Софкица
наш
.
тетак
од
када
јесам
јесам
видети
.
и
кроз
дан
два
,
ако
уграбити
прилика
,
гледати
да
доћи
и
да
јесам
видити
“
...
.
мајка
знати
сав
тај
,
само
одмахнути
рука
,
да
бити
овај
прекинути
.
Софка
гледати
ту
множина
јела
,
питати
,
по
тепсија
,
узимати
јесам
од
свашта
овлаш
,
међ
прст
,
и
готово
само
додиривати
уста
.
А
највише
јесам
узимати
од
тај
теткин
пита
.
Мата
јесам
једва
опет
чекати
да
Софка
свршити
са
вече
.
и
заиста
,
чим
се
Софка
прекрсти
и
,
обрисати
скут
од
мрва
,
одмакнути
од
тепсија
,
и
Магда
поново
изнети
у
кујна
,
мати
она
се
одмах
дигнути
.
одмах
почети
да
се
скидати
и
раскопчавати
,
наредити
Магда
.
—
Хајд
намештај
,
Магдо
!
—
и
продужити
једнако
да
се
скидати
,
развезивати
шамија
,
да
она
лице
и
пун
врат
са
модрина
,
где
јесам
јаче
бити
стегнути
,
бивати
сасвим
слободан
;
да
скидати
антерија
,
јелек
и
појас
,
те
да
она
се
снага
,
прса
и
сувише
пун
она
рука
и
мишица
,
ослободити
тесноћа
—мада
јесам
ето
већ
бити
у
година
—
ипак
некако
још
свеж
и
опојан
појављивати
.
Магда
јесам
за
тај
време
износити
из
онај
долап
,
где
јесам
бити
савијен
спаваћи
хаљина
,
покривен
бео
чаршав
,
душек
и
јорган
.
истина
душек
јесам
бити
скупоцен
,
тежак
,
од
сам
вуна
,
али
стар
,
и
поред
нов
,
најопранијег
чаршав
,
који
јесам
опшити
,
јесам
моћи
а
да
се
не
осећати
онај
воњ
стар
,
толико
пута
крпљен
,
прешиван
а
никада
нерастресиван
спаваћи
хаљина
.
и
ваљда
услед
свакидашњи
употреба
и
стајање
на
један
исти
место
,
бити
јесам
готово
уплеснивели
.
такав
исти
јесам
бити
и
јастук
,
чупавац
,
дугачак
,
али
са
грудва
.
Такође
и
јорган
са
првобитан
свилен
постава
,
тежак
,
топли
,
јер
јесам
бити
од
чист
памук
,
али
и
танак
,
проређен
.
Магда
,
пошто
разастрети
,
наместити
,
донети
и
метнути
више
глава
тестија
свеж
вод
,
чији
јесам
грлић
бити
запушити
зелен
лишће
,
изнети
себе
свећа
у
кујна
,
да
бити
се
Софка
и
мати
у
помрчина
сасвим
свући
и
лећи
.
А
она
тамо
у
кујна
,
као
обично
,
пре
но
што
легати
,
почети
да
затрпавати
,
гасити
и
поливати
вод
ватра
у
огњиште
,
те
да
не
бити
ноћу
ко
знати
какав
искра
прснути
,
и
бог
знати
шта
се
учинити
,
можда
читав
кућа
запалити
.
Софка
и
мати
свлачити
јесам
се
ћутети
.
мати
пре
Софка
бити
готов
.
и
пошто
на
брз
рука
,
овлаш
прекрстивши
се
,
одмрмљати
молитва
,
од
који
као
и
обично
Софка
чути
само
свршетак
:
„
господа
Божа
и
свет
богородица
,
молити
ти
се
“
брзо
легати
и
покрити
се
јорган
,
чак
и
преко
глава
.
и
тек
,
као
одахнути
и
ослободити
се
од
сав
овај
,
брзо
и
заспати
.
Поче
да
се
чути
онај
њен
умерити
,
у
дубок
сан
пућкање
на
уста
.
Софка
,
пошто
увити
други
стар
шамија
свој
тежак
кос
,
да
она
се
не
бити
у
спавање
умрсити
и
сутра
јесам
морати
поново
да
чешљати
,
легати
поред
мати
.
и
она
се
покрити
исто
таки
скупоцен
јорган
,
али
исто
тако
танак
,
проређен
,
и
који
она
се
због
тај
увек
припити
обавијати
око
она
,
те
она
се
,
тако
лежати
на
страна
,
са
пребачен
рука
дуж
себе
,
јасно
оцртавати
она
обао
дужина
тело
,
кук
она
и
нога
.
јесам
моћи
да
заспати
.
Чекала
јесам
да
доћи
сан
и
,
с
врео
прст
рука
,
осећати
јесам
како
ноћ
све
јак
,
таман
и
усамљен
бивати
,
како
мати
иза
она
у
велик
већ
спавати
.
из
онај
долап
,
из
који
јесам
изнети
спаваћи
хаљина
,
а
они
остати
случајно
незатворен
,
бити
неки
студен
;
из
кујна
влага
од
поливен
вод
и
развејан
пепео
услед
затрпавање
и
гашење
огњиште
.
једино
,
одозго
са
горњи
спрат
,
кроз
напукао
таваница
,
што
долазити
сувота
од
стар
даска
,
шиндра
и
украс
дрвен
по
раф
,
соба
и
доксат
.
и
онда
сав
бити
тај
тонути
заједно
са
она
све
дубље
и
дубље
у
ноћ
и
тама
падати
,
и
бивати
покаткад
прекидати
отуда
из
кујна
изненадан
шум
,
звоно
тепсија
,
сахан
,
од
миш
,
који
бити
поред
она
протрчавати
,
и
онда
њихов
тамо
грицкање
испод
ковчег
,
наћве
.
А
изнад
сав
чути
се
једнако
,
из
дно
кујна
,
око
огњиште
,
хркање
Магдин
.
она
,
као
увек
,
спавати
бити
подбочен
глава
о
рука
,
обучен
,
чак
и
са
папуча
—
јер
,
за
бог
,
сутра
,
чим
зор
,
она
морати
да
поранити
,
први
она
да
устати
,
толики
јесам
посати
чекати
!
ви
пред
сам
Ускрс
,
у
субота
у
вече
,
Софка
приметити
како
јесам
,
као
и
сваки
година
,
доћи
стар
Магдин
син
.
он
,
пошто
по
варош
сав
накуповати
што
за
његов
кућа
у
село
требати
,
поћи
натраг
,
свратити
к
она
.
Магда
јесам
дати
да
он
такав
и
са
онај
његов
прост
коњић
ући
на
капија
.
на
капија
јесам
само
он
пустити
,
а
његов
коњић
кришом
,
да
ники
не
видити
,
иза
кућа
увести
и
тамо
у
крај
башта
за
неки
сув
дрво
привезати
,
да
уз
нарамак
сена
или
трава
дремати
,
чекати
,
док
његов
газда
посвршавати
одредити
посао
:
довољно
насећи
дрво
,
са
чесма
у
велик
суд
донети
вод
;
по
двориште
испред
кућа
трава
почупати
и
рашчистити
...
па
онда
,
пред
сам
мрак
,
када
почети
цео
варош
да
се
потресати
од
цвилења
,
и
блејање
јагањац
,
да
и
он
отићи
и
,
за
сав
новац
,
купити
најбоље
и
најугојеније
јагње
,
одмах
он
до
капија
,
испод
шамдуд
,
окачити
омча
од
стар
неки
и
масног
уже
,
ту
заклати
и
одерати
.
али
проливен
крв
да
не
почистити
,
да
бити
се
по
она
сутра
,
када
гостити
доћи
,
видети
,
како
јесам
цео
јагње
заклат
а
не
да
јесам
са
касапница
на
черек
куповати
.
и
кад
бити
сав
тај
свршити
,
уредити
,
не
појављивати
се
,
и
не
казивати
се
ни
мати
ни
Софка
,
готово
у
црн
мрак
отићи
у
свој
село
.
и
онда
бити
се
чути
како
Магда
,
пратећи
син
,
као
сваки
година
,
наређивати
он
и
поручивати
:
—
Па
сутра
да
не
заборавити
и
да
поранити
,
и
ти
први
да
доћи
на
честитање
овде
.
и
онај
прасенце
гледати
да
добро
уредити
и
донети
,
да
не
заборавити
!
—
Хоћу
,
нана
!
—
Љуба
јесам
син
у
рука
.
—
и
—
настављати
Магда
—
моћи
стаја
(
његов
жена
)
да
погача
препек
.
неки
гледати
да
јесам
од
чист
брашно
.
А
тај
од
онај
наш
ракија
један
пангур
да
наточити
,
и
да
ја
донети
,
за
ја
,
јер
не
моћи
овај
њин
„
варошка
“
да
пити
.
—
и
бацати
се
синути
о
врат
и
љубити
он
страсно
продужавати
бити
.
—
А
сад
у
здравље
и
сретати
да
ја
сутра
дочекати
сладак
и
мио
празник
!
сав
ја
поздрав
,
и
сав
ја
здравити
и
веселити
бити
!
—
хвала
,
нана
!
Хоћу
,
нана
!
—
једнако
одговарати
љубити
јесам
по
рука
брзо
,
и
,
крити
се
,
да
она
не
бити
опет
Софка
и
мати
,
њин
газда
,
видети
и
насмејати
она
се
за
тај
њихов
„
сељачки
“
љубав
,
одлазити
бити
иза
кућа
,
одвезивати
коњић
,
уседати
на
он
и
,
срећан
,
слободан
,
јездити
пут
село
и
мрак
,
који
бити
се
почињати
хватати
.
Магда
и
мати
цео
ноћ
не
заспати
,
једнако
уређивати
и
надгледати
око
лонац
јела
.
Софка
са
свој
соба
горе
бити
јесам
одавна
готов
.
горе
јесам
јесам
чак
чекати
већ
нов
хаљина
,
сашити
од
онај
нов
басма
.
кратак
,
доста
отворити
јелек
са
жут
ширит
као
и
шалваре
са
велик
колут
око
џеп
и
ногавица
од
поређан
златан
,
жутити
гајтанова
.
Софка
она
јесам
већ
јуче
пробати
,
да
видити
да
ли
јесам
она
добар
.
али
јесам
она
изгледати
незгодан
,
што
учкур
и
нов
басма
јесам
бити
угужван
и
умекшан
,
тај
јесам
јесам
грепсти
око
половина
.
А
цео
шалваре
изгледати
јесам
она
као
да
јесам
њен
,
јер
,
због
тај
што
јесам
бити
крут
и
нов
,
чинити
она
се
шире
и
као
да
се
она
из
она
више
видити
,
као
да
јесам
гол
.
сутра
,
на
сам
Ускрс
,
кућа
обасјан
сунце
,
наместити
и
спремити
,
издизати
се
и
сјати
свој
стар
полегао
кров
са
онај
неколик
већ
наериним
али
окречен
димњак
и
са
опран
прозор
и
орибан
врата
од
соб
на
горњи
спрат
а
особито
са
онај
од
многи
рибање
већ
жутити
као
восак
стар
степеница
.
цео
она
,
са
тај
горњи
спрат
испред
себе
,
обухватати
јесам
сав
онај
поље
,
башта
,
њива
и
друм
,
који
се
улазити
у
варош
и
пролазити
поред
она
ићи
горе
у
чаршија
.
Спроћу
кућа
и
иза
она
лежати
цео
варош
,
са
црква
,
сахат-кулом
,
пазар
,
брдо
,
виноград
,
и
док
се
са
тај
њин
горњи
спрат
сав
овај
моћи
да
видити
,
дотле
са
улица
,
због
онај
њихан
велик
двокрилан
капија
,
никад
се
јесам
моћи
цео
кућа
видети
.
али
сада
,
пошто
јесам
,
као
сваки
празник
,
капија
бити
широм
отворен
и
њен
крило
подупрети
са
два
велик
камен
,
сав
се
кућа
видети
.
Чиста
,
спреман
,
и
као
изложити
,
стајати
отворити
за
гост
,
за
тај
свет
споља
из
варош
.
и
сада
по
она
,
што
јак
дан
,
сунце
сав
свеж
и
топлије
загревати
а
са
црква
јак
и
узнемирен
звоно
звонити
,
из
улица
свет
сав
више
излазити
и
ићи
овамо
по
улица
,
и
Софка
и
мати
и
Магда
сав
ужурбан
,
уплашен
трчати
,
силазити
,
пењати
се
по
степеница
.
бити
јесам
спреман
.
Чак
и
Магда
,
и
за
чудо
сасвим
као
што
требати
,
до
грло
забрађен
нов
шамија
и
са
закопчан
кошуља
.
А
тај
закопчати
она
кошуља
око
врата
за
она
јесам
најгоре
бити
.
Још
поред
тај
бити
јесам
Магда
и
у
сасвим
нов
,
широк
сељачки
фута
;
на
нога
такође
нов
чарапа
.
само
папуча
јесам
моћи
да
трпити
,
већ
ићи
без
она
,
а
тај
све
због
тај
нов
чарапа
,
који
јесам
она
нога
и
сувише
угрејавати
.
видети
се
како
сваки
час
излазити
из
кујна
,
и
са
исцепан
дрво
враћати
се
натраг
.
горе
,
насред
гостински
соб
,
стајати
јесам
мати
.
Обучена
у
свилен
антерија
,
опасати
нов
,
танак
бошча
и
са
прекрштен
рука
на
појас
.
бити
јесам
узрујан
.
и
радостан
и
уплашен
.
уста
јесам
она
једнако
мрдати
,
а
по
округао
и
пун
она
лице
,
нарочито
око
јагодица
,
показивати
се
румен
.
једнако
јесам
онако
стојећи
пунити
и
сваки
час
испијати
кафа
,
а
око
она
,
као
увек
,
бити
јесам
прострети
изнад
асура
,
да
бити
бити
мекше
и
не
чути
се
ход
—
онај
велик
,
стар
ћилим
са
Соломунов
слово
.
он
јесам
цео
соб
не
само
испуњавати
,
него
и
бити
велик
за
она
.
морати
се
око
крај
да
подавијати
.
около
по
соба
миндерлук
са
јастук
а
покрити
узак
чупавац
,
мек
и
црвен
који
јесам
под
додиривати
.
по
раф
поређан
сахан
,
нарочито
ибрик
,
шоља
и
суд
за
пиће
и
послуживање
.
и
сав
тај
,
истина
од
стар
злато
,
сада
орибати
и
очистити
,
јасно
јесам
одударати
свој
жутина
од
црвенило
намештај
.
поред
она
два
прозор
,
са
бео
кратак
завеса
,
који
јесам
гледати
на
црква
и
варош
,
као
и
овај
други
два
супротан
,
који
јесам
гледати
доле
,
на
поље
,
башта
и
друм
,
још
свеж
и
простран
чинити
јесам
соб
и
онај
множина
по
бео
окречен
зид
повешан
свилен
и
као
вал
лак
пешкир
.
сав
ишарати
старински
шара
и
стар
злато
.
и
ма
да
јесам
бити
већ
почађавео
,
али
,
услед
свој
нихање
,
покрет
при
сваки
улаз
,
отварање
и
затварање
врата
,
чинити
јесам
да
по
соба
увек
бивати
хлад
.
Софка
се
још
јесам
бити
сасвим
обући
.
А
и
јесам
налазити
за
потребно
,
пошто
јесам
знати
да
хтети
они
,
што
хтети
почети
сад
први
долазити
,
бити
већина
сељак
,
некадашњи
њихов
чивчија
.
и
заиста
први
почети
долазити
сељак
.
сав
они
долазити
јесам
отуда
из
башта
,
где
јесам
на
горњи
капија
ући
,
да
бити
у
башта
,
иза
кућа
,
коњ
оставити
.
и
чим
ући
,
прво
бити
ићи
у
кујна
,
а
опет
сваки
са
погача
или
који
други
поклон
.
после
са
мука
јесам
се
пењати
горе
код
мати
и
,
још
са
велик
нестрпљење
,
тамо
у
соба
,
не
седати
већ
клечати
у
крај
,
до
зид
,
а
нога
одгурнути
ћилим
,
да
он
не
бити
упрљати
,
чекати
јесам
да
се
свршити
послуживање
,
разговор
,
па
да
се
опет
повратити
у
кујна
код
Магда
.
и
ту
бити
,
око
огњиште
,
на
кратак
столичица
седети
,
пити
ракија
,
који
бити
она
Магда
грејати
и
са
она
пити
.
и
сваки
час
после
,
када
гостити
из
варош
почети
да
долазити
,
они
,
држати
испод
себе
столичица
,
извиривати
и
са
страхопоштовање
гледати
како
јесам
овај
обући
,
и
како
се
слободно
пењати
на
степеница
,
седати
тамо
,
пити
и
разговарати
се
и
тај
гласно
,
да
се
и
код
она
овамо
у
кујна
чути
.
за
сав
тај
време
,
док
јесам
онај
сељак
долазити
,
Софка
се
јесам
облачити
.
Шушкала
јесам
доле
у
спаваћи
соба
.
загледати
одело
,
минђуша
и
спремати
шта
хтети
обући
.
али
кад
звоно
при
крај
служба
почети
нагло
да
расти
и
растуривати
се
на
сав
страна
по
варош
као
последњи
пут
;
и
кад
до
она
овамо
у
соб
почети
да
допирати
из
улица
бат
корак
,
гласни
разговор
;
и
када
мати
,
видити
и
сам
одозго
,
из
соб
,
како
се
око
црква
излазити
из
она
,
црн
свет
и
растурати
,
—
почети
она
Софка
одозго
журити
:
—
Хајд
,
Софка
!
време
јесам
,
Софка
!
тек
што
ко
јесам
доћи
.
Софка
се
тек
онда
почети
облачити
.
Осећала
јесам
драж
од
онај
лак
,
чист
кошуља
,
готово
жут
од
многи
свила
;
од
онај
дугачак
,
и
као
сав
нов
,
више
него
обично
,
тежак
шалваре
,
набран
у
бор
.
само
око
јелек
јесам
имати
много
послати
.
он
она
јесам
бити
много
отворити
и
много
тесан
.
једва
он
бити
закопчати
,
тај
јесам
после
морати
једнако
да
извијати
плећа
и
бедро
,
пробати
да
ли
она
од
тесноћа
хтети
где
год
пукнути
.
Овлаш
повез
се
кратак
,
свилен
и
затворен
бој
марама
.
у
уш
обесити
онај
материн
у
родбина
наслеђиван
златан
минђуша
са
велик
дукат
,
који
јесам
бити
спојити
златан
ситан
и
дуг
ланац
,
чији
јесам
средина
бити
утврдити
за
такође
златан
кук
,
који
забости
горе
по
потиљак
на
шамија
,
тај
јесам
половина
од
тај
ланац
почети
голицав
а
хладно
да
додиривати
по
врат
и
легати
она
по
раме
.
кос
јесам
хтети
сасвим
да
заглађивати
око
чела
.
Нарочито
иза
уво
оставити
јесам
,
да
имати
мало
прамен
,
те
да
бити
они
свој
сенка
као
сакрити
онај
удолица
испод
уш
ка
вилица
,
а
и
цео
она
образ
од
тај
сенка
доћи
таман
,
овалнији
.
од
цвеће
закитити
се
само
један
кит
свеж
,
у
башта
набран
зумбулов
и
међ
она
једина
бео
лала
.
и
тај
се
закитити
не
горе
,
више
чела
,
него
по
потиљак
,
наниже
,
низ
кос
.
и
са
осмех
,
видити
како
она
тај
све
лепо
стајати
,
изићи
,
и
чисто
запахнути
у
кујна
сав
.
сељак
немо
,
изненађено
се
дигнути
.
Почеше
да
она
прилазити
рука
,
али
она
не
дати
.
и
са
исти
осмех
,
са
очи
мало
затворен
од
задовољство
,
у
лакован
ципела
,
закопчан
на
копча
,
с
висок
потпетица
,
који
јесам
она
добро
чинити
,
јер
она
због
она
шалваре
јесам
додиривати
земља
и
дизати
прашина
,
попити
се
горе
,
мати
.
као
свакад
честит
мати
Ускрс
и
пољубити
јесам
у
рука
.
мати
,
усхићен
а
и
потресен
—
ко
знати
какав
она
мислити
тада
доћи
,
када
јесам
видити
толико
леп
и
не
толико
раскошно
колико
просто
и
укусно
намештен
,
—
грлити
јесам
,
али
полако
,
да
она
не
пореметити
ни
кос
,
ни
одело
,
пољубити
јесам
,
не
у
чела
,
као
мати
—већ
у
уста
,
као
сестра
:
—
ваистину
Васкрс
,
чедо
мој
!
и
ти
срећан
дан
,
и
жив
и
срећан
ја
бити
!
Софка
са
велик
послужавник
,
покривен
извезен
пешкир
,
сићи
натраг
у
кујна
,
да
по
он
поређати
чаша
и
шоља
,
који
хтети
се
гостити
служити
.
у
тај
Магда
истрчати
из
кујна
и
полетити
капија
.
на
капија
,
поштапати
се
и
вођен
дечко
,
појавити
се
стар
„
дед
“
,
свештеник
Риста
.
готово
слеп
,
погурен
,
дуг
,
од
дуван
и
чибук
готово
жут
брада
,
и
обрасти
густ
бео
длака
око
очи
и
обрва
.
трести
се
од
староста
и
једнако
се
мучити
загледати
око
себе
,
да
ли
јесам
заиста
ту
,
код
она
.
његов
доста
изношен
дуг
мантија
климатати
се
око
он
.
Магда
он
прићи
рука
.
целивати
он
и
честит
празник
.
он
јесам
почети
дуго
,
трептати
,
гледати
,
не
моћи
да
јесам
се
сетити
,
тако
да
Магда
тупкати
испред
он
сам
почети
да
он
се
казивати
:
—
ја
јесам
,
деда
.
ја
,
Магда
,
Магда
.
једва
,
као
кроза
сан
,
он
се
сетити
она
и
неки
као
измучен
од
староста
,
од
усамљен
седење
и
бдење
у
свој
собичица
,
дуг
а
још
јак
глас
почети
:
—
ама
ти
ли
јесам
,
Магдо
?
А
ја
не
моћи
,
морити
,
да
ти
познати
.
и
вођен
Магда
поћи
.
Мата
брзо
,
сав
радостан
што
она
он
никако
не
остављати
,
никако
не
заборављати
да
прво
она
не
посетити
,
сићи
и
истрчати
преда
он
.
—
хвала
,
деда
!
Срећан
тај
дан
и
празник
,
деда
!
и
пошто
он
пољубити
у
рука
,
а
други
рука
држати
он
испод
пазухо
,
продужити
да
он
она
водити
.
он
трести
се
,
ослањати
се
и
пипати
свој
штап
,
који
јесам
бити
масан
,
ићи
јесам
и
једнако
као
будити
се
говорити
:
—
о
,
о
Тодоро
!
како
јесам
ја
,
Тодоро
?
Шта
ја
радити
,
Тодоро
?
и
Софка
истрчати
,
и
она
обрадовати
његов
долазак
пољубити
он
у
рука
.
и
он
,
окружити
она
,
почети
да
се
пењати
и
да
се
нећкати
:
—
ама
не
моћи
ја
горе
.
боље
ја
доле
,
ту
у
кујна
да
остати
,
јер
ја
не
моћи
.
—
Можеш
,
моћи
,
деда
.
и
она
два
придржаван
,
почети
се
пета
.
први
бити
нога
лакше
дигнути
на
степеница
,
али
јесам
са
други
тешко
ићи
,
док
бити
јесам
дигнути
и
метнути
до
онај
први
на
степеница
.
сав
јесам
заударати
на
бурмут
,
дуван
,
и
на
неки
стар
али
и
сув
,
освежавајући
задах
.
и
када
се
с
муком
горе
попити
,
и
када
бити
посадити
на
миндерлук
,
када
се
осетити
да
јесам
сести
,
да
јесам
сигуран
у
место
,
он
почети
:
—
Па
како
јесам
ја
?
Шта
ја
радити
?
јесам
здравити
и
живити
?
—
ја
ето
,
—
више
као
за
себе
продужити
исти
онај
отегнут
глас
—
никако
у
смрт
,
никако
на
онај
свет
.
и
молити
се
господа
,
али
он
хтети
,
па
хтети
да
ја
узимати
.
А
тешко
јесам
,
Тодоро
.
не
моћи
се
више
.
Већ
и
не
видити
,
и
не
чути
,
а
и
на
сметња
јесам
онај
мој
.
и
онда
отпочети
да
се
тужити
,
као
сав
сувише
стар
људи
,
који
,
не
што
она
се
не
мити
живети
,
него
што
видити
колико
она
њихов
у
кућа
не
пазити
,
дигнути
рука
од
она
и
у
неки
удаљен
сопац
метла
она
да
сести
.
и
тамо
,
што
бити
она
се
донети
,
тај
бити
јести
и
пити
.
А
већ
од
староста
,
просутост
не
смејати
кћер
и
снаха
ни
да
она
дворити
,
ни
да
к
она
улазити
,
већ
само
слуга
,
и
тај
мушки
.
али
,
као
да
се
сетити
да
јесам
у
ред
,
нарочито
сада
,
да
о
себе
причати
,
прекинути
и
почети
да
питати
о
он
,
ефенди
-
Мита
,
ко
јесам
он
крстити
,
доцније
са
Тодора
венчати
,
и
са
чији
јесам
отац
,
Тодорин
свекар
,
бити
нераздвојан
друг
још
из
детињство
.
—
Па
шта
ја
ради
мој
Митица
?
где
јесам
?
здрав
ли
јесам
?
и
што
ја
се
никада
не
јавити
,
када
доћи
,
да
он
видити
.
колико
пута
питати
онај
мој
за
он
и
за
сав
ви
,
а
они
или
ја
не
одговорити
,
или
можда
ја
нешто
и
казати
,
али
ја
не
чути
,
па
мислити
да
ја
ништа
и
не
казати
.
—
здрав
јесам
,
здрав
,
деда
!
—
довикивати
бити
он
Тодора
око
уш
.
—
ето
пре
три
дан
послати
Арнаутин
.
сав
поздравити
,
ми
послати
нешто
новац
,
да
ми
се
наћи
за
овај
дан
,
а
Софка
неки
свила
и
басма
.
не
моћи
још
да
доћи
.
закасати
у
неки
трговина
.
у
тај
Софка
доћи
са
послужавник
,
тај
мати
прекинути
.
и
док
он
јесам
Софка
служити
слатко
,
смешити
се
што
он
не
видити
,
рука
он
дрхтати
са
онај
његов
жутити
,
кошчат
прст
,
тај
јесам
она
сам
морати
кашичица
у
уста
да
он
метати
,
дотле
он
мати
бити
начинити
цигара
и
припаљен
утурити
међ
прст
.
А
још
када
Софка
,
знати
да
он
тај
волити
,
не
као
обичан
гост
по
један
чашица
ракија
служити
,
већ
на
сточић
,
примакнути
он
он
до
колено
,
поређати
пет
шест
чашица
,
а
мати
такође
,
чим
попушити
један
,
она
већ
други
готов
,
запаљен
он
нудити
,
он
сав
блажен
,
срећан
,
разгрнути
мантија
и
раскомоћавајући
се
,
почети
да
она
благосиљати
и
бог
знати
какав
име
она
тепати
.
али
у
тај
одоздо
дете
,
који
он
јесам
бити
довести
,
почети
да
викати
:
како
јесам
време
да
он
водити
натраг
.
А
по
тај
одмах
јесам
Софка
и
Тодора
знати
да
нарочито
ракија
не
требати
више
да
он
нудити
,
да
јесам
његов
из
кућа
зато
тај
дечко
и
послати
,
да
он
он
водити
,
а
у
исти
време
и
да
пазити
на
он
,
да
дуго
не
седити
.
бојати
се
да
се
тако
не
занети
,
па
не
само
код
она
него
и
по
осталим
кућа
не
поћи
на
честитање
,
и
не
опити
се
.
јер
јесам
знати
како
јесам
,
кад
он
се
указати
прилика
,
и
онако
стар
,
облапоран
,
као
неки
дете
.
не
толико
што
јесам
подражавати
од
Тодора
и
Софка
,
него
више
услед
ракија
,
а
и
што
се
јесам
пети
него
силазити
,
кретати
се
брже
и
лакше
.
Сиђе
готово
јесам
.
Софка
и
Тодора
испратити
он
до
капија
,
и
одгледати
како
поштапати
се
,
пресамитити
,
ићи
јесам
,
не
дати
да
он
дете
водити
,
већ
замахивати
онај
други
рука
чак
иза
леђа
.
у
тај
и
остати
тетин
,
стричев
,
комшија
почети
да
долазити
.
Дођоше
и
свирач
.
она
јесам
Магда
доле
частити
и
она
она
наређивати
шта
хтети
и
докле
да
свирати
,
прекидати
она
и
отпраћати
.
Кућа
се
испунити
.
Софка
јесам
једнако
силазити
и
пети
се
носити
послужавник
са
кафа
и
ракија
.
у
брзо
се
горе
у
соба
испунити
раф
од
донесен
лимун
и
протокала
.
деца
јесам
доле
,
у
кујна
,
од
Магда
добивати
колач
и
црвен
јаје
.
мати
,
сав
срећан
,
служити
јесам
гостити
нарочито
дуван
и
једнако
разговарати
,
сваки
причати
и
казивати
о
он
,
ефенди
-
Мита
.
и
као
да
јесам
он
тек
сада
из
соб
неки
посао
отићи
,
тако
јесам
усрдно
,
раздрагано
о
он
причати
.
Софка
јесам
једнако
устрчавати
.
и
она
јесам
бити
срећан
,
задовољан
.
Обучена
у
тај
нов
одело
,
угрејати
од
служење
,
са
осмех
на
усна
,
служити
јесам
једнако
загледати
да
се
не
упрљати
у
ход
.
али
најгоре
она
јесам
досађивати
онај
тесан
а
сувише
отворити
јелек
.
јер
,
када
бити
клекнути
око
огњиште
,
да
наливати
кафа
у
шоља
,
увек
бити
она
се
из
јелек
прса
отимати
,
тај
јесам
морати
свакад
кошуља
испод
јелек
да
наниже
повлачити
,
да
она
не
бити
горе
кошуља
на
прса
бити
одапети
,
размакнути
,
те
она
се
видети
прса
,
нарочито
она
њихан
таман
и
страстан
удолина
.
тако
бити
она
и
остраг
и
испод
пазухо
,
где
јесам
тај
јелек
бити
мало
исећи
,
кад
бити
заносити
рука
,
ређати
шоља
по
послужавник
,
јасно
одскакати
цео
обао
,
једар
плећка
.
Ручали
јесам
доцкан
и
тај
не
заједно
.
услед
многи
гост
прво
јесам
мати
доле
јела
,
онако
с
нога
,
па
онда
,
док
јесам
Софка
ручати
,
она
јесам
седети
горе
у
соба
ишчекивати
да
ко
не
доћи
.
после
ручак
такође
она
јесам
бити
.
Дошла
цео
родбина
,
сав
,
ни
један
јесам
изостати
.
и
још
када
се
чути
,
да
јесам
од
он
послати
гласник
,
долазити
јесам
на
честитање
у
вече
и
дубоко
у
ноћ
јесам
седети
.
ВИИ
одмах
после
онај
гласник
очев
,
први
после
толики
година
,
на
срећа
њихов
а
највише
на
изненађење
,
почети
да
стизати
и
други
гласник
доносити
од
он
поздрав
и
глас
да
јесам
здрав
.
Међутим
Софка
видити
како
тај
мати
не
само
да
не
радовати
,
као
што
бити
требати
у
други
прилика
,
него
како
јесам
ти
изненадан
,
чест
његов
гласник
,
а
особито
ти
његов
поздрав
,
тај
његов
необичан
нежност
,
почети
да
бунити
,
да
јесам
трзати
.
Испунише
јесам
сав
страх
и
трепет
.
али
Софка
брзо
видити
у
шта
јесам
сав
тај
.
Мата
она
се
бити
већ
сасвим
помирити
с
тај
мисао
:
да
хтети
се
једном
морати
сав
тај
изнети
пред
свет
,
оголити
;
да
хтети
она
он
сасвим
напустити
,
ако
не
јавно
а
оно
бар
тајно
;
да
хтети
,
никако
не
долазити
к
она
и
не
јављати
се
,
тамо
негде
свршити
,
чак
и
навлаш
,
и
насилан
смрт
умрети
,
да
бити
тај
и
пред
она
и
пред
свет
забашурити
права
истина
...
али
ипак
,
ипак
сада
,
кад
одједном
почети
долазити
од
он
тај
гласник
,
и
тај
не
један
,
већ
и
трећи
,
и
четврт
,
она
се
поплашити
,
побојати
се
да
јесам
тај
његов
сад
нежност
сигурно
услед
болест
.
сигурно
јесам
сада
тамо
тешко
болестан
,
па
,
предосећати
скори
смрт
далеко
у
туђина
,
у
усамљеност
,
хтети
тај
јаче
к
она
да
се
приближити
,
да
она
дати
на
знање
како
јесам
он
,
поред
сав
што
она
јесам
бити
напустити
,
ипак
онај
једини
на
свет
мио
и
драг
.
и
Софка
видити
како
она
мати
,
због
тај
страх
,
да
јесам
на
самрт
,
и
да
она
зато
слати
гласник
,
као
опраштати
се
од
она
,
а
не
моћи
се
од
сам
гласник
уверити
о
онај
у
што
јесам
,
сам
по
себе
,
бити
сигуран
,
јер
сав
јесам
говорити
да
јесам
здрав
,
док
јесам
међутим
она
знати
да
она
јесам
он
научити
да
тако
навлаш
говорити
,
—
кришом
и
од
Софка
,
послати
нарочит
човек
,
неки
сељак
,
ко
она
јесам
Магда
наћи
.
и
да
се
не
бити
сам
сељак
досетити
зашта
он
слати
,
удесити
јесам
да
он
не
она
,
него
Магда
,
тобоже
на
свој
рука
,
слати
.
наравно
да
он
јесам
смести
,
кад
тамо
отићи
,
прећи
у
Турска
и
наћи
он
,
ни
да
он
се
јавити
.
довољно
јесам
бити
да
он
само
видити
:
да
јесам
здрав
,
да
не
легати
,
и
ништа
више
.
А
даље
:
какав
изгледати
,
како
јесам
обући
,
где
седити
,
с
ко
ићи
,
бити
он
јесам
забранити
да
се
распитивати
.
и
заиста
,
тај
јесам
сељак
отићи
,
наћи
он
и
видети
да
не
легати
.
и
тај
јесам
бити
доста
.
А
што
највише
мати
умирити
,
тај
јесам
,
што
се
и
јесам
тај
сељак
бити
изненадити
,
кад
он
јесам
,
прелазити
у
Турска
,
наћи
одмах
на
сам
граница
,
у
неки
хан
на
друм
.
дакле
,
бити
јесам
тако
близу
,
а
не
,
као
што
јесам
оне
мислити
,
врло
далеко
,
ко
знати
у
који
град
,
у
неки
варош
чак
код
мора
.
али
тај
мирноћа
материн
не
потрајати
за
дуго
.
он
,
не
само
што
продужити
слати
тај
гласник
и
поздрав
,
него
почети
по
неки
пут
у
истина
,
а
не
као
пре
што
јесам
се
оне
само
пред
свет
хвалити
,
да
она
и
слати
по
мало
новац
и
дар
за
Софка
.
тај
још
више
уплашити
мати
.
знати
јесам
да
ни
од
какав
трговина
и
његов
зарада
тај
не
моћи
бити
.
А
опет
,
знати
да
јесам
он
готов
на
свашта
,
и
да
,
ако
се
он
решити
на
нешто
,
ма
тај
бити
и
најгоре
и
најстрашније
,
она
имати
само
да
се
покорити
тај
и
слушати
,
она
од
слутња
,
страх
,
готово
се
разболети
.
јесам
помагати
ни
његов
сав
љубазан
поздрав
и
обилат
поклон
.
и
када
један
вече
изненада
гласник
доћи
и
у
поверење
саопштити
она
да
он
се
надавати
,
очекивати
он
,
јер
хтети
он
ноћас
или
сутра
на
ноћ
сигурно
доћи
,
али
да
јесам
наредити
да
ники
тај
не
смести
дознати
,
ники
он
не
смести
видети
,
мати
сасвим
малаксати
и
готово
пасти
од
страх
.
али
,
на
радостан
крик
Магдин
и
кад
овај
потрчати
ка
капија
и
башта
,
да
ићи
у
комшилук
и
тамо
по
обичај
разгласити
,
ђипити
она
и
готово
да
угушити
Магда
,
тако
јесам
силно
задржати
,
шаптати
она
,
да
и
сам
Софка
не
чути
:
—
Ћути
!
ко
знати
зашта
долазити
!
па
бојити
се
да
,
какав
јесам
Магда
луд
,
не
измакнути
,
не
отићи
,
раструбити
,
готово
јесам
угурати
у
кујна
и
тамо
затворити
.
и
сав
усплахирити
почети
,
не
знати
већ
шта
хтети
,
једнако
да
ићи
испред
кућа
,
по
башта
.
Софка
онда
бити
јасно
да
се
она
зато
оволико
препасти
,
што
се
сада
не
боја
,
него
јесам
сигуран
у
тај
:
да
јесам
он
тамо
неки
кућа
продати
.
отуда
он
до
сада
да
слати
по
гласник
овај
пар
и
дар
,
и
сада
ето
долазити
,
да
кућа
преда
купац
а
она
,
себе
да
у
Турска
водити
.
и
не
други
ноћ
,
него
исти
још
ноћ
доћи
и
он
.
као
што
јесам
наредити
,
тако
јесам
и
бити
.
јесам
ништа
бити
осветлити
.
сав
врата
по
кућа
бити
јесам
затворен
и
само
горе
у
гостински
соба
горети
јесам
лампа
и
тај
уврнути
,
да
бити
што
мање
бити
светлост
и
падати
у
очи
.
када
почети
пред
поноћ
већ
и
петао
да
певати
и
сав
око
кућа
настати
тако
мирно
и
тамно
,
чути
се
куцање
алка
.
и
тај
куцање
бити
тако
лако
,
тихо
,
да
Софка
срце
стати
од
узбуђење
,
при
помисао
да
јесам
тај
он
.
Мата
дотле
већ
прибрати
на
сав
,
готово
мирно
се
дигнути
и
отићи
,
да
отворити
.
Магда
,
овамо
у
кујна
,
три
пута
се
спотакнути
и
од
узбуђење
саплитати
се
,
чак
и
разбити
један
тестија
,
побећи
у
башта
,
иза
кућа
.
тамо
на
капија
чути
се
неки
тај
,
миран
глас
:
—
како
јесам
?
јесам
живити
?
Софка
,
и
сам
чекати
он
са
свећа
више
глава
,
испред
кујна
,
укочити
се
од
онај
тамо
на
капија
глас
,
јесам
моћи
да
се
макнути
.
у
грло
она
стати
плач
.
Осећала
јесам
како
требати
да
полетити
,
пасти
он
око
врата
,
загрлити
он
и
од
радост
,
због
толики
мука
,
што
јесам
због
он
претрпети
,
да
проплакати
:
—
тато
,
тато
мити
!
—
али
јесам
он
са
мати
од
капија
тако
полако
овамо
долазити
.
тако
јесам
мирно
ићи
,
једнако
чистити
и
исправљати
свој
угужван
чакшире
од
седење
у
кола
,
као
да
јесам
овај
сад
свакидашњи
,
обичан
његов
долазак
кућа
,
као
да
јесам
тек
данас
посао
изићи
па
се
сада
враћати
.
мати
,
светлити
иза
он
,
јесам
говорити
.
он
јесам
,
једнако
чистити
се
,
загледати
око
кућа
и
упознавати
кроз
мрак
поједини
предмет
,
шамдуд
до
капија
,
степеница
,
испод
она
врата
подрумски
,
као
сам
себе
говорити
:
—
А
а
...
још
јесам
тај
ту
!
када
приспети
до
Софка
,
она
,
узимати
свој
ознојен
рука
његов
сув
,
хладан
рука
и
љубити
јесам
,
ословити
он
:
—
Добра
доћи
,
тато
!
он
као
устукнути
.
али
се
прибрати
.
и
као
не
знати
до
тада
колико
јесам
већ
она
порасти
и
колико
леп
,
те
дивити
она
се
и
загледати
јесам
,
само
јесам
потапшати
по
образ
и
пољубити
јесам
по
кос
,
рећи
:
—
како
јесам
ја
,
чедо
?
и
ући
унутра
.
А
сав
јесам
бити
мучно
и
тешко
.
Мата
,
као
укочити
,
ићи
јесам
за
он
.
он
се
једнако
окретати
и
унезверено
гледати
по
кујна
,
по
ред
посуђе
на
раф
,
унутра
,
по
сам
соба
.
од
сав
,
што
себе
унети
,
кад
ући
,
бити
јесам
само
јак
мирис
од
бурмут
,
устајалост
и
прашљивост
његов
чохан
одело
:
широк
чакшире
,
кратак
количе
,
фермен
са
широк
,
отворен
рукав
.
бити
јесам
исто
онако
у
чохан
одело
обући
.
истина
ред
гајтан
,
што
јесам
из
појас
његов
излазити
и
низати
се
по
крај
минтан
,
спрам
свећа
сјати
јесам
се
од
углачености
,
али
ипак
сам
минтан
бити
јесам
од
свила
,
скупоцен
.
А
он
јесам
много
се
променити
.
Чело
он
доћи
испупченије
,
лице
узак
,
поткресиван
брк
проседити
,
из
већ
збрчкан
,
по
мало
избријан
врата
,
а
као
увек
обвијен
бео
чист
марамица
,
јаче
он
се
истицати
јабучица
и
грло
,
са
око
себе
збрчкан
,
вратни
кожа
.
једино
што
јесам
уста
бити
још
увек
свеж
,
влажан
.
А
од
толики
грљење
,
љубљење
,
узвик
,
шта
се
Софка
надати
да
хтети
настати
,
када
он
доћи
,
једино
тај
бити
,
тај
тишина
,
мучност
и
неки
нем
тешкоћа
постати
још
јак
.
и
тек
кад
Магда
,
који
,
не
смејати
да
ући
и
поздравити
он
,
док
не
бити
позвати
,
навлаш
по
кујна
почети
да
преметати
,
он
,
на
тај
шум
,
уплашити
,
брзо
се
тргнути
,
оставити
доњи
соб
и
поћи
горе
,
у
свој
гостински
соб
.
и
само
што
запитати
:
—
Ко
јесам
још
тамо
?
—
Магда
.
и
не
због
она
,
Магда
,
него
више
што
јесам
тај
ко
други
,
што
он
хтети
други
видети
,
зарадовати
се
.
—
Магда
?
зар
она
још
овде
?
и
на
велик
Магдин
жалост
само
тај
.
Чак
јесам
не
позвати
ни
да
јесам
видити
.
у
јутро
он
већ
јесам
бити
.
ко
знати
у
који
доба
ноћ
,
у
зор
,
отићи
опет
натраг
.
али
што
Софка
највише
збунити
,
зачудити
,
тај
јесам
бити
она
,
мати
.
јесам
,
као
други
пут
,
при
такав
његов
понован
одлазак
од
кућа
,
бити
онако
узрујан
,
уплашен
.
Још
мање
да
јесам
сутрадан
,
као
свакада
,
ићи
по
кућа
хуктати
.
Чак
Софка
у
јутро
,
кад
се
пробудити
,
не
видити
она
око
себе
или
по
кујна
овлаш
обучен
,
онако
како
се
још
ноћас
,
испраћати
он
,
обући
на
двоје
на
троје
.
сада
,
одозго
,
из
соб
,
још
јесам
бити
ни
сићи
овамо
.
и
када
Софка
,
тобож
посао
,
отићи
код
она
горе
,
видити
јесам
како
више
постеља
на
јастук
седити
.
Још
не
обући
,
само
са
колија
на
леђа
,
и
у
спаваћи
антерија
без
бошча
.
до
она
јесам
лежати
постеља
,
забачен
јорган
,
изгужван
чаршав
од
душек
,
и
још
од
прашина
непочишћен
утиснут
очев
стопала
по
ћилим
.
око
јастук
видети
се
тацна
,
пун
дувански
прашина
,
изгорео
палидрваца
,
светњак
са
догорео
и
покапан
свећа
и
тестијица
устајати
,
још
од
синоћ
усути
водити
.
бити
јесам
загушљив
.
завеса
и
прозор
никако
не
отварати
.
и
Софка
јесам
по
тај
знати
да
отац
сигурно
јесам
ни
испраћати
,
јер
да
јесам
излазити
за
он
до
капија
,
сигурно
бити
,
враћати
се
,
морати
да
осетити
оволик
загушљивост
,
задах
,
дим
дувански
,
тај
бити
отворити
,
да
проветрити
.
али
кад
он
јесам
испратити
,
онда
јесам
морати
нешто
страшно
и
велик
између
она
и
он
да
се
десити
.
сигурно
,
сигурно
да
јесам
он
кућа
продати
и
тај
она
јавити
.
и
сада
она
зато
још
не
моћи
к
себе
да
доћи
.
не
моћи
никако
да
се
помирити
с
тај
да
хтети
морати
кућа
напуштати
и
ићи
са
он
,
и
тај
тамо
у
Турска
,
или
ко
знати
куда
?
Чак
Софка
почети
осећати
како
хтети
бити
тај
и
боље
.
бар
хтети
за
она
лично
тамо
,
у
туђина
,
бити
лакше
,
пошто
јесам
ники
хтети
знати
ко
јесам
и
шта
јесам
.
А
да
јесам
заиста
тај
,
да
се
у
тај
не
варати
,
и
сам
јесам
мати
о
тај
после
уверити
.
јер
,
чим
она
видити
како
Софка
тобож
посао
код
она
долазити
,
а
знати
јесам
да
тај
у
ствар
јесам
,
већ
да
Софка
долазити
овамо
,
да
она
видити
и
да
онда
по
њен
лице
докучити
шта
јесам
са
она
,
са
отац
,
кад
,
у
који
доба
и
зашто
опет
отићи
,
она
,
да
бити
сав
тај
одговор
избегнути
,
а
једнако
седити
онако
,
као
утући
,
и
крити
од
Софка
очи
,
само
што
она
рећи
:
—
Доћи
хтети
опет
!
и
цео
дан
тамо
,
горе
,
преседети
.
не
сићи
,
не
појавити
се
,
као
да
одболовати
.
и
тек
сутра
сићи
.
Магда
одмах
,
тобож
неки
посао
,
готово
отерати
у
село
.
Софка
јесам
пак
знати
да
јесам
тај
учинити
само
из
страх
,
знати
да
се
Магда
хтети
моћи
уздржати
,
и
да
хтети
по
комшилук
избрбљати
о
очев
долазак
.
А
међутим
,
пре
,
кад
јесам
отац
овако
долазити
и
одлазити
,
она
јесам
навлаш
Магда
задржавати
,
знати
како
хтети
после
два
и
више
дан
шврљати
по
комшилук
,
по
варош
,
причати
и
трубити
о
долазак
газдин
,
о
силан
поклон
што
јесам
тобож
донети
.
А
тај
она
јесам
некад
тако
требати
,
јер
се
тај
Магдин
причање
пред
свет
јасно
утврђивати
,
да
она
он
јесам
оставити
,
јесам
напустити
.
и
тај
јесам
сад
терање
Магдин
у
село
за
Софка
бити
већ
један
доказ
,
како
јесам
заиста
отац
кућа
продати
.
и
због
тај
доћи
,
да
она
јавити
.
зато
сигурно
између
она
и
он
,
ноћас
ваљда
први
пут
,
настати
свађа
.
ваљда
први
пут
у
живот
што
он
се
она
,
мати
,
испречити
,
јесам
хтети
да
пристати
,
рећи
он
све
,
а
он
,
ваљда
наљутити
,
одмах
отићи
.
и
она
,
тада
први
пут
,
не
изићи
за
он
,
да
он
испратити
,
осветлити
он
пут
,
него
скаменити
,
гол
,
само
у
антерија
,
више
постеља
остати
,
тај
јесам
Софка
овакав
и
затећи
.
па
да
бити
избегнути
да
потанко
Софка
о
сав
прича
,
када
јесам
отићи
и
како
,
и
да
не
бити
Софка
по
глас
она
дознати
више
него
што
требати
,
за
тај
она
онако
кратак
,
сув
и
одговорити
:
-—
Доћи
хтети
!
тај
,
да
јесам
заиста
он
продати
кућа
,
видети
се
и
после
.
видети
се
прво
по
тај
,
што
он
рећи
да
хтети
понова
доћи
.
дакле
,
сада
јесам
само
доћи
,
да
она
јавити
,
да
бити
она
,
мати
,
имати
када
да
се
спремити
,
да
сав
ствар
,
покућанство
уредити
,
те
да
,
кад
доцније
са
купац
доћи
,
моћи
одмах
кућа
да
он
предати
,
сав
ресто
новац
да
примити
,
и
они
онда
,
са
тај
спремљен
ствар
,
намештај
,
са
он
да
отпутовати
.
А
да
јесам
сав
тај
заиста
бити
,
Софка
видити
и
по
доцни
материн
држање
и
намештање
сам
кућа
.
од
тада
јесам
горњи
соб
бити
једнако
наместити
и
уредити
.
сав
сандук
и
долап
отворити
се
и
сав
се
из
она
,
особито
чаршав
,
пешкир
,
ћилим
,
вез
,
изнети
и
почети
да
се
ветрити
,
али
не
,
као
пре
,
натраг
да
се
враћати
,
него
да
се
горе
по
соба
,
миндерлук
,
зид
вешати
и
распоређивати
.
А
тај
јесам
бити
добро
.
прво
,
кад
се
поћи
,
да
се
моћи
одмах
,
на
брз
рука
,
покупити
,
наслагати
и
понети
;
а
друго
,
кад
тај
странац
,
купац
доћи
,
да
имати
шта
видети
:
да
не
мислити
како
они
,
од
велик
сиротиња
,
баш
морати
кућа
продати
,
те
да
се
он
покајати
,
јер
,
кад
бити
знати
да
они
морати
он
бити
мања
цена
дати
.
него
,
овако
,
видети
тако
окићен
и
намештен
кућа
,
особито
соб
,
по
тај
закључити
да
јесам
он
кућа
продати
више
што
хтети
да
се
сести
,
хтети
више
ту
да
живити
,
а
не
што
морати
.
јер
да
морати
,
да
јесам
заиста
у
крајњи
оскудица
,
они
од
продаја
само
тај
ћилим
и
намештај
имати
бити
више
година
да
живити
.
и
због
овако
намештен
и
искићен
кућа
и
сам
купац
бити
горд
,
што
не
куповати
од
она
због
сиротиња
,
већ
онако
.
Изгледаће
да
они
продавати
кућа
више
он
за
љубав
,
да
бити
он
учинити
свој
„
чирак
“
врста
слуга
али
њихов
наследник
,
ко
се
какав
имање
,
кућа
,
не
продавати
за
онолико
колико
коштати
,
за
добит
,
него
више
да
он
се
као
сваки
новајлија
,
особито
странац
,
указати
помоћ
,
да
се
онако
сам
,
стран
у
варош
,
извести
на
пут
,
окућити
се
,
постати
и
он
домаћин
.
и
зато
се
Софка
тај
материн
кићење
и
намештање
кућа
пред
сам
губитак
њен
,
њен
продаја
,
и
допадати
.
и
она
јесам
сам
помагало
у
тај
,
намештати
,
дотеривати
.
око
кућа
,
испред
она
,
и
по
башта
чистити
јесам
и
раскрчавала
,
да
јесам
тај
купац
,
када
доћи
,
не
видити
као
какав
крнтија
,
олупаница
,
као
код
прост
свет
,
који
,
кад
нешто
продавати
други
,
пре
но
што
се
иселити
,
све
избушити
,
искварити
,
сам
греда
,
таваница
,
па
чак
и
праг
,
повадити
и
понети
са
себе
.
А
и
сам
родбина
као
да
бити
о
тај
начути
.
ко
знати
ко
она
јесам
казати
.
али
Софка
јесам
знати
,
да
се
поред
сав
кријење
и
ћутање
ипак
јесам
ништа
моћи
сакрити
.
они
,
чим
видети
како
се
кућа
дотеривати
,
намештати
,
као
слутити
у
шта
јесам
ствар
,
почети
сваки
дан
долазити
.
А
ко
знати
,
можда
она
јесам
,
крити
од
Софка
,
и
сам
мати
звати
,
и
,
молити
она
да
бар
од
Софка
крити
и
штедити
јесам
до
последњи
тренутак
,
саопштавати
она
ту
црн
,
кобан
вест
.
и
отуда
јесам
Софка
бити
разумљив
онај
онако
чудновато
,
тронут
понашање
сав
она
према
она
.
сваки
бити
после
,
изићи
од
мати
,
а
као
убити
,
највише
она
,
Софка
,
гледати
,
као
да
она
јесам
она
највише
жао
,
што
хтети
она
она
отићи
,
што
она
хтети
моћи
више
гледати
и
што
хтети
она
,
ма
да
јесам
ни
за
шта
крив
,
тамо
у
туђина
патити
.
једино
се
не
дати
тетак
Стоја
.
она
кад
доћи
,
пошто
се
ижљубити
доле
са
Софка
,
ту
и
остати
и
сито
се
наразговарати
,
па
тек
онда
отићи
горе
код
„
оне
“
,
мати
,
свој
сестра
,
и
осталих
жена
:
али
чим
тамо
отићи
,
мало
после
,
кад
као
дознати
за
продаја
кућа
,
Софка
овамо
чути
њен
одупирање
,
свађа
.
у
залуд
јесам
јесам
остати
ућуткивати
,
особито
мати
она
,
да
не
викати
,
не
говорити
,
не
грдити
толико
гласно
,
да
не
бити
Софка
доле
чути
,
ништа
тај
јесам
помагати
.
Софка
јесам
моћи
на
прекид
,
особито
кад
се
врата
од
соб
тамо
отворити
,
да
чути
њен
вика
,
као
грдња
,
псовка
.
А
тај
све
сигурно
на
он
,
отац
она
.
—
Ћути
!
—
Нећу
да
ћутети
,
морити
!
—
чути
се
како
она
као
кроз
прст
рука
,
који
јесам
она
остати
сигурно
запушивати
уста
,
тако
загушен
,
испрекидан
глас
викати
.
—
знати
ја
.
зар
ја
не
знати
?
видити
ја
све
.
па
зар
тај
?
зар
она
(
јамачно
Софка
)
да
дочекати
?
ево
ја
хтети
,
ја
хтети
да
јесам
хранити
и
чувати
.
А
ти
,
ти
?
(
тај
се
сигурно
односити
на
мати
,
њен
сестра
.
)
уста
немати
,
језик
немати
.
Што
он
ти
не
говорити
?
него
—
муж
ти
јесам
!
само
он
,
сладак
муж
,
да
јесам
код
ти
,
па
сав
друго
неки
ићи
!
...
али
Софка
приметити
како
јесам
на
тај
сав
још
више
,
силом
склептати
,
ућуткати
,
јер
толико
заграјати
на
она
...
ВИИИ
Баш
на
други
дан
Духови
,
у
вече
,
одозго
са
„
баждарница
“
зачути
се
свирка
грнета
,
који
почети
да
се
извијати
и
округлина
и
чудноватост
и
непознатост
арија
.
Мата
она
као
да
предосетити
.
брзо
из
соб
излетити
.
—
Софка
,
ако
јесам
он
!
Софка
застати
.
јесам
моћи
да
веровати
.
Неће
ваљда
толико
ићи
далеко
,
да
,
доводити
купац
и
продавати
последњи
,
чинити
тај
још
са
свирка
и
весеље
!
али
одмах
он
разумеде
.
ваљда
да
се
тај
што
боље
сакрити
,
зато
овако
и
чинити
?
Магда
преплашити
устрчати
уз
басамаке
,
да
горњи
бојити
осветлити
.
ускоро
пред
њихан
капија
стати
кола
и
Софка
чути
већ
готово
стран
она
али
ипак
давно
познат
глас
:
—
отварати
!
не
гледати
ни
какав
јесам
,
ни
да
ли
јесам
добро
,
као
што
требати
,
обући
,
потрчати
оба
,
и
Софка
и
мати
,
са
свећа
.
на
отворен
капија
,
испод
свећа
,
заиста
угледати
како
из
кола
силазити
он
.
лице
он
не
видети
,
али
по
одело
он
познати
.
за
он
јесам
силазити
други
,
крупан
,
у
гуњ
,
и
готово
сасвим
у
мрак
.
сигурно
јесам
тај
бити
купац
кућа
.
и
пошто
исплатити
свирач
,
грнетар
,
и
кочијаш
,
а
привезан
остраг
за
кола
,
леп
оседлан
алат
увести
унутра
и
привезати
за
шамдуд
,
(
сигурно
јесам
тај
бити
коњ
онај
купац
на
који
хтети
он
после
вечера
од
она
одјахати
.
)
—
почети
улазити
унутра
.
да
ли
баш
од
пиће
,
или
тек
од
напор
што
све
тај
,
свој
пијанство
,
весеље
,
морати
да
изигравати
,
очев
лице
изгледати
јесам
блед
,
подбуо
.
и
уводити
гост
у
капија
,
почети
он
показивати
на
кућа
.
—
Ева
,
газда
Марка
.
овај
јесам
мој
серај
.
овај
јесам
тај
,
„
ефенди
-Митина
кућа
“
.
овај
јесам
мој
домаћица
,
а
овај
јесам
мој
кћер
,
мој
Софка
,
татин
Софка
!
и
пошто
пружити
мати
рука
,
који
она
пољубити
,
почети
Софка
да
миловати
по
кос
и
образ
,
нежно
,
уздрхтан
,
свој
већ
спарушкан
длан
.
Софка
се
због
тај
осетити
тако
потресен
.
гост
,
газда
Марка
,
једнако
устручавати
се
,
руковати
се
са
мати
.
Софка
јесам
знати
да
ли
и
она
да
се
руковати
с
он
или
да
он
пољубити
у
рука
.
јесам
бити
баш
толико
стар
.
али
он
,
гост
,
као
да
тај
приметити
,
и
да
бити
јесам
што
више
ослободити
,
јесам
она
принети
рука
,
који
она
пољубити
.
—
Жива
бити
,
кћер
!
—
ословити
јесам
.
и
поћи
сав
кућа
са
свећа
.
Софка
видити
како
гост
,
купац
,
једнак
очи
гледати
и
гутати
кућа
,
који
сада
,
овако
наместити
,
некако
друкчије
,
весео
изглед
,
крупан
и
четвртаст
оцртавати
се
у
ноћ
,
са
свој
светлост
из
кујна
и
од
горњи
спрат
.
поред
тај
опазити
она
како
купац
очи
не
одвајати
од
мати
.
мати
јесам
испред
она
ићи
и
,
тобож
од
радост
,
због
њихов
долазак
,
глас
мало
дрхтав
,
али
ипак
да
се
не
приметити
,
јер
срамота
јесам
,
викати
:
—
Магдо
,
Магдо
!
брзо
спремати
!
ево
ми
гостити
!
А
Магда
тамо
сав
смушен
.
не
знати
куда
хтети
.
кад
испасти
пред
отац
и
пољубити
он
у
рука
,
већ
глас
јесам
имати
.
он
се
тргнути
,
изненадити
,
и
тај
усрдно
:
—
гле
,
Магда
!
зар
ти
,
Магдо
,
још
овде
?
—
ја
...
ја
...
још
...
још
—
муцати
јесам
она
,
чисто
увређено
.
—
ту
јесам
,
куда
хтети
ја
,
газдо
!
ту
јесам
ја
!
—
А
како
твој
на
село
,
јесам
здравити
,
живити
?
—
Жива
,
живити
,
газдо
!
—
почети
Магда
,
једнако
вртети
се
и
чисто
стидети
се
,
што
он
,
њен
газда
,
чак
и
о
она
,
њен
,
водити
брига
.
Гор
,
у
гостински
соба
,
сести
.
Срећом
,
мати
као
да
јесам
предосећати
,
тај
јесам
одмах
,
после
први
дан
празник
,
разместити
соб
.
Софка
јесам
знати
како
хтети
сада
бити
мило
отац
,
што
јесам
кућа
тако
наместити
.
Нарочито
хтети
он
сад
уживати
,
кад
гост
,
купац
,
бити
изненадити
због
намештај
,
особито
од
тамо
,
у
соба
,
по
раф
изређан
зарф
,
ибрик
,
сахан
,
сав
од
стар
сребро
и
злато
,
па
још
сада
сав
тај
осветлити
са
два
велик
свећа
у
велик
чирак
.
и
све
скоро
орибати
и
жутити
се
и
одударати
од
црвенило
осталог
намештај
и
јастук
,
ћилим
.
и
услед
вечит
њихање
и
лепршање
обешен
пешкир
по
зид
бити
сав
свеж
и
леп
.
доле
,
у
кујна
,
где
се
она
журити
и
по
велик
синија
ређати
чанак
с
јела
да
горе
код
она
изнети
и
поставити
,
већ
јесам
слушати
,
како
се
тамо
гост
једнако
,
изненадити
и
запрепастити
,
нећкати
,
извињавати
.
никако
хтети
да
сести
на
јастук
,
да
она
не
бити
упрљати
,
већ
тражити
столица
а
сваки
час
се
окретати
отац
и
молити
:
—
ама
,
Мита
,
да
ићи
ја
,
да
не
досађивати
.
али
мати
не
да
гост
ни
да
проговорити
.
и
јесам
да
јесам
доћи
,
па
бити
овако
бити
дочекати
,
а
камо
ли
још
са
њен
домаћин
;
с
тај
само
одозго
викати
:
—
Магдо
,
доносити
!
А
Софка
знати
да
се
тај
и
на
она
односити
,
да
што
пре
бити
готов
са
софра
,
пошто
јесам
тамо
Магда
већ
изнети
ракија
и
мезе
и
додати
мати
,
да
она
она
стојећки
служити
.
Софка
на
последак
бити
готов
.
уза
степеница
узнети
и
унети
код
она
велик
сребрн
синија
са
јело
,
и
метати
јесам
испред
она
,
сагнути
над
она
,
видити
како
гост
не
моћи
ока
да
скинути
од
она
,
особито
кад
она
,
због
тај
што
се
бити
много
сагнути
,
пасти
плетеница
низ
врат
,
те
она
се
сав
снага
,
онако
пресавијен
,
почети
да
оцртавати
.
али
она
се
,
сав
срећан
и
зајапурен
,
брзо
издигнути
,
пребацивати
кос
на
леђа
,
и
сићи
у
кујна
код
Магда
.
овај
јесам
пак
,
ништа
не
слутити
,
још
мање
о
продаја
кућа
,
а
сав
срећан
што
јесам
он
,
газда
она
,
доћи
и
чак
са
она
говорити
,
једнако
гунђати
,
себе
грдити
и
корити
:
како
тај
,
луд
она
,
да
се
не
сетити
да
хтети
газда
доћи
,
кад
у
очи
субота
онај
онај
и
онакав
сан
снити
и
по
он
моћи
да
знати
да
хтети
он
доћи
.
горе
се
већ
вечерати
.
Вис
се
пити
,
него
јела
.
зато
Магда
,
видити
да
хтети
вино
,
што
јесам
за
празник
купити
и
донети
,
ускоро
нестати
,
а
да
не
бити
после
,
дубоко
у
ноћ
,
поново
ићи
,
кришом
,
да
јесам
ники
не
видити
,
сваки
час
се
провлачити
кроз
узак
прозор
од
подрум
и
тамо
,
размицати
обруч
на
бачва
,
бушити
рупа
између
дуг
,
точити
вино
Тонетов
.
и
као
правдати
се
за
тај
свој
крађа
,
излазити
отуда
говорити
јесам
себе
,
као
светити
се
Тоне
:
—
ја
,
керпич
!
завући
се
као
мољац
.
пометати
катанац
,
као
да
хтети
он
неки
сав
вино
попити
...
и
једнако
јесам
носити
тамо
у
кујна
,
разливати
у
разнети
лонац
и
шерпа
,
да
ко
од
она
,
мати
или
Софка
,
не
приметити
,
јер
знати
шта
бити
онда
бити
са
она
.
силом
бити
јесам
натерати
да
однети
и
вратити
у
бачва
.
и
што
јесам
више
ноћ
бивати
,
Софка
јесам
одоздо
опажати
,
како
јесам
они
тамо
горе
све
слободан
.
колико
пута
,
увек
кад
бити
мати
отуда
сићи
,
изићи
,
да
овамо
Магда
или
Софка
што
наредити
,
Софка
бити
чути
како
гост
,
остати
јесам
са
отац
она
,
говорити
,
као
поново
он
тврдити
за
кућа
:
—
ја
,
што
рећи
,
не
порећи
!
Софка
она
јесам
на
последак
оставити
и
повући
се
,
да
спавати
.
прво
,
што
јесам
ред
да
девојка
тако
дубоко
у
ноћ
седити
,
а
друго
,
што
хтети
морати
сутра
пошто
хтети
она
мати
бити
неиспаван
,
она
да
поранити
и
спрема
и
почистити
кућа
.
ИX
и
тај
њихов
гост
,
купац
,
кад
јесам
од
она
,
чак
у
зор
,
одлазити
,
узјахати
коњ
и
поћи
,
остати
дуго
,
дуго
,
пред
капија
.
као
да
јесам
хтети
што
више
њихан
а
сада
и
већ
свој
кућа
да
се
нагледати
,
да
јесам
добро
запамтити
,
да
јесам
сав
онако
у
наоколо
,
са
комшилук
и
са
онај
њихов
тежак
капија
,
унети
у
мозак
.
зато
јесам
после
дуг
стајање
поћи
и
упутити
се
,
поред
чесма
,
на
низак
,
где
јесам
бити
башта
и
њива
.
отићи
у
онај
део
варош
,
који
јесам
бити
као
још
нов
,
тек
доселити
,
још
не
као
варошки
,
више
сељачки
,
пун
сам
досељеник
,
или
сељак
из
околни
село
,
а
понајвише
бегунац
из
Турска
.
коњ
алат
,
дуг
реп
чак
до
копита
,
дуг
врата
и
леп
четвртаст
глава
,
са
паметан
очи
,
одморан
,
осећати
на
себе
свој
газда
,
како
на
он
слободно
и
стегнути
седити
,
ситно
,
весело
јесам
грабити
и
промицати
.
Већ
јесам
близу
зор
.
мрак
се
губити
.
около
,
иза
равница
,
кроз
магла
,
већ
јесам
се
оцртавати
бити
.
из
њива
и
башта
допирати
мирис
труо
трава
и
корење
.
тамо
негде
далеко
,
око
река
,
чути
се
шуштање
вод
и
по
који
цвркут
пробуђен
тица
.
овамо
,
с
други
страна
,
по
варош
,
у
улица
,
који
јесам
се
овде
свршавати
,
сав
јесам
још
бити
у
нем
мрак
.
само
он
,
гост
,
чинити
се
да
—
(
а
тај
као
да
гледати
обрнуто
,
кроз
себе
и
иза
себе
)
—
отуда
са
њин
,
Софкин
кућа
,
једнако
горети
свећа
и
осветљавати
овамо
испред
он
пут
.
зато
јесам
често
уздизати
рука
ка
лице
,
и
од
задовољство
,
срећа
,
задизати
шубара
,
сваки
час
гладити
чела
,
очи
и
цео
лице
.
алат
,
навикнут
,
јесам
савити
у
последњи
улица
,
крив
,
тесан
,
налик
на
долина
због
висок
улични
зид
и
дрвеће
.
онда
се
почети
пети
ка
чаршија
и
ка
газдин
кућа
,
док
он
,
приметити
како
се
већ
приближавати
кућа
,
бити
некако
неугодан
.
зато
се
као
исправити
у
седло
,
одупрети
о
узенгија
.
али
алат
,
готово
трком
изићи
из
улица
и
стати
испред
капија
,
од
радост
зарзати
.
Гор
,
по
чаршија
,
у
полумрак
већ
јесам
се
светлуцати
погдегде
потпаљен
мангал
и
чути
салепџија
,
док
јесам
овде
,
као
увек
на
крај
варош
,
сав
још
бити
тамно
.
једино
се
дуготрајан
лавеж
пас
и
певање
петлов
из
магла
разлегати
и
распростирати
по
поље
и
њива
.
Марка
обрнути
алат
тако
,
да
свој
раме
и
лакат
почети
додиривати
капија
.
и
сигурно
из
искуство
знати
да
лупа
,
ни
нога
ни
рука
,
не
моћи
се
његов
тамо
,
у
кућа
,
пробудити
,
јер
јесам
кућа
од
капија
тако
удаљити
,
извадити
из
силав
пиштољ
и
почети
њихов
јабука
лупати
.
и
кроз
широк
пукотина
од
истина
тежак
,
јак
даска
,
али
доста
један
од
други
растављен
,
он
једва
дочекати
да
видити
како
се
тамо
,
у
кућа
,
засветлити
и
како
отуда
,
са
лојан
свећа
у
чирак
,
огрнут
гуњом
и
гологлав
,
почети
да
се
приближавати
његов
слуга
,
Арса
.
—
Ко
јесам
?
ко
јесам
?
—
Чу
како
овај
видац
трчати
и
заклањати
свећа
,
да
он
се
не
угасити
.
али
брзо
посрнути
и
као
без
дух
истрчати
овамо
ка
капија
,
кад
чути
газдин
као
увек
кратак
и
набусит
:
—
ја
!
једном
рука
држати
више
себе
чирак
са
свећа
,
да
се
газда
што
боље
видити
,
а
други
рука
отварати
капија
,
замандаљен
,
гурати
увући
не
шип
него
читав
дирек
,
јесам
гледати
ни
како
он
јесам
бити
колија
пасти
,
те
он
остати
го
у
кошуља
и
гаће
,
ни
како
он
један
опанак
остати
тамо
негде
у
двориште
,
него
,
отварати
крило
,
а
од
страх
не
знати
шта
да
говорити
,
он
почети
коњ
:
—
о
,
алат
!
ја
,
алат
!
—
Жива
ли
јесам
?
—
Чу
како
газда
само
ословити
и
брзо
поред
он
на
капија
проминути
.
Арса
трчати
за
коњ
,
једва
успети
да
испред
кућа
,
кућњи
праг
,
стигнути
газда
,
узети
алат
за
узда
и
за
узенгија
придржати
,
како
бити
се
газда
што
лакше
скинути
.
Марка
,
као
увек
,
сићи
са
алат
,
ући
права
у
онај
његов
скоро
дозидан
сопац
.
тај
јесам
сопац
бити
мало
,
снизак
,
готово
загушљив
;
под
непатосан
,
гол
земља
,
тај
нов
ћилим
од
дуг
неветрење
(
јер
сем
он
ники
у
тај
сопац
јесам
смести
да
ући
)
готово
земљосан
.
јастук
тврдити
,
крутити
,
исто
онако
испружити
и
поређати
,
како
она
јесам
последњи
пут
оставити
.
прво
што
он
пасти
на
памет
,
тај
јесам
,
да
као
свакада
,
чим
ући
,
одмах
бацити
поглед
на
два
велик
катанац
,
који
јесам
висити
о
доста
дуг
и
дубок
,
шарено
обојен
сандук
.
и
уверити
се
да
јесам
катанац
у
ред
,
у
исти
положај
,
у
нарочит
онај
положај
,
у
какав
она
јесам
он
,
полазити
,
навлаш
метнути
,
да
бити
,
кад
се
овако
вратити
,
моћи
приметити
,
ако
бити
она
ко
дирати
,
покушавати
да
отворити
.
кад
видити
да
јесам
сав
у
ред
,
он
онда
остати
тако
стојећи
,
насред
соб
,
чекати
да
ко
из
кућа
,
било
Арса
бити
жена
,
доћи
,
донети
свећа
и
почети
он
свлачити
.
Међутим
дан
јесам
већ
бити
почети
.
по
двориште
у
велик
се
калдрма
,
кроз
прозор
од
сопче
,
модрило
и
спроћу
он
,
на
бунар
,
јасно
се
оцртавати
велик
гвозден
кофа
;
са
ланац
место
уже
.
из
кујна
почети
да
допирати
прасак
сув
лозинка
.
и
одмах
после
тај
брз
,
јак
светлост
избити
из
огњиште
и
почети
на
сав
страна
чак
и
овамо
код
он
,
у
сопац
,
да
допирати
.
Чули
јесам
се
тих
,
уплашен
корак
,
бат
нога
из
онај
други
соб
у
кујна
и
обратно
.
Арса
,
пошто
алат
распремити
у
штала
,
из
који
се
јасно
одвајати
,
допирати
онај
топао
воњ
и
шум
од
већ
пробуђен
стока
,
ући
опет
овамо
,
к
он
,
са
свећа
.
Поче
обигравати
да
он
,
и
тај
одозго
,
са
раме
,
свлачити
.
Марка
,
једнако
стојећи
,
подавајући
се
,
да
бити
он
Арса
што
лакше
скинути
,
само
он
запитати
:
—
јесам
устати
?
—
јесам
,
јесам
,
газдо
.
Ена
газдарица
по
кујна
,
спремати
.
А
Томча
(
син
)
тек
што
се
јесам
обући
.
Марка
јесам
хтети
,
као
обично
,
на
савијен
јастук
,
који
он
Арса
подметнути
,
да
сести
,
извалити
се
и
тако
лежати
чекати
,
да
он
Арса
изути
,
већ
сести
на
онај
сандук
и
поднимити
онај
свој
мали
али
рутав
рука
,
са
доста
кратак
и
нежан
прст
,
чекати
јесам
да
он
Арса
сасвим
скинути
.
појас
,
силав
са
пиштољ
,
јатаган
и
арбија
,
сав
тај
јесам
Арса
са
он
скинути
и
изнети
,
да
се
ветрити
и
чистити
.
Марка
остати
и
даље
тако
да
седити
,
погнут
глава
,
у
папуча
,
распасати
.
белити
он
се
учкур
од
широк
чакшире
а
око
он
јелек
и
минтан
,
раскопчати
и
ослободити
од
појас
и
силав
,
показивати
јесам
његов
широк
,
јак
прса
,
са
грдан
маља
по
среда
,
који
јесам
допирати
до
његов
кратак
,
здепаст
и
гол
врата
.
тако
седити
не
помакнути
се
и
не
дигнути
глава
,
ни
кад
ући
њихов
жена
са
послужење
.
на
стар
,
мали
и
доста
изабан
послужавник
велик
чаша
водити
и
у
таслица
неколико
парче
шећер
,
доста
сумњив
бој
.
и
по
тај
видети
се
да
тај
шећер
трајати
дуго
,
да
се
,
осем
он
,
ники
не
послуживати
он
,
не
трошити
он
.
као
свакада
,
не
изненадити
већ
навикнути
на
такав
његов
долазак
у
невреме
,
ући
она
мирно
.
и
од
цео
поздрав
само
што
он
упитати
:
—
Дође
ли
?
—
Дођох
!
—Чисто
мрк
и
неугодан
одговорити
она
.
и
не
погледати
у
она
,
узити
шећер
и
вод
,
који
испити
на
искап
.
—
да
намештати
?
—
упитати
он
жена
стојећи
пред
он
мирно
и
некако
учмати
.
из
она
јесам
бити
толики
простота
и
убијен
мирноћа
.
Обучена
јесам
бити
пола
сеоски
,
пола
варошки
:
у
антерија
,
забрадити
,
истина
доста
нов
али
прост
шамија
,
у
бео
дебео
чарапа
и
опасан
сељачки
фута
и
са
обешен
ножић
о
појас
.
Сува
,
блед
очи
,
блед
,
кошчат
,
и
са
маља
на
лице
од
староста
.
сав
јесам
мирисати
на
сељачки
мирис
,
на
млеко
,
на
воњ
ђубре
и
свежина
јак
,
прост
одело
.
—
Намештај
!
—
одговорити
она
Марка
,
и
опет
остати
седити
на
сандук
.
—
и
чути
!
—
позвати
јесам
он
натраг
,
када
овај
поћи
.
—
Кажи
Томча
,
неки
се
обући
и
ићи
у
хан
.
али
неки
!
неки
остати
овде
!
—
предомислити
се
он
и
одмахнути
она
рука
да
ићи
.
—
Мог
и
они
тамо
сам
за
неколик
дан
!
—
Заврши
као
јесам
за
себе
.
она
отићи
.
у
брзо
Арса
донети
постеља
.
али
већ
бити
дан
.
сванути
се
сасвим
.
Марка
показати
слуга
глава
,
да
прозор
застрети
какав
покровац
.
и
када
у
сопче
настати
мрак
,
он
се
полако
,
тешко
спустити
у
постеља
и
покрити
да
спавати
.
X
овамо
,
код
Софка
,
сутра
,
цео
дан
,
бити
јесам
тако
добро
.
и
Софка
зато
доцније
цео
живот
јесам
моћи
себе
да
опростити
:
како
да
она
тај
не
осетити
,
и
тај
она
,
Софка
,
који
јесам
од
увек
све
знати
,
сав
унапред
осећати
,
а
сад
,
баш
сад
,
кад
се
тицати
њен
глава
,
њен
живот
,
ту
се
преварити
!
али
откуд
јесам
моћи
и
знати
?
знати
јесам
само
,
да
јесам
кућа
продати
,
да
јесам
синоћни
гост
купац
.
отац
,
пошто
се
испавати
,
дигнути
се
око
ручак
.
добро
ручати
,
опет
преспавати
,
и
у
мрак
,
у
вече
,
чак
сићи
одозго
овамо
,
к
она
у
кујна
.
прегледати
башта
,
двориште
.
силазити
јесам
и
у
подрум
.
за
он
ићи
јесам
мати
,
да
бити
он
бити
при
рука
,
давати
обавештење
,
кад
што
затребати
.
после
вечера
,
Софка
јесам
лећи
овамо
доле
,
у
велик
соба
,
са
Магда
,
пошто
тада
,
да
не
бити
Софка
бити
сам
,
морати
јесам
и
Магда
у
тај
соба
да
спавати
.
после
,
ко
знати
шта
јесам
бити
.
она
јесам
моћи
знати
,
јесам
слутити
,
те
да
онда
бити
на
опрез
,
да
не
спавати
дубоко
.
Већ
јесам
бити
сасвим
помирити
са
тај
продаја
кућа
,
а
и
зарадовати
,
што
се
једном
и
овако
свршити
,
да
,
макар
и
без
кућа
,
макар
тамо
у
туђина
,
у
Турска
,
ипак
бити
бар
заједно
са
он
,
те
да
једном
и
онај
имати
над
себе
он
,
да
бити
,
испод
његов
власт
и
надзор
,
моћи
слободно
да
дисати
,
кретати
се
и
живити
.
бити
јесам
готово
срећан
због
тај
,
и
одмах
слатко
,
тврдо
заспати
.
дубоко
у
ноћ
,
ваљда
чак
око
пола
ноћ
,
када
јесам
бити
већ
лакосан
,
сећати
се
доцније
,
чути
јесам
одозго
,
кроз
таваница
,
како
сигурно
из
очев
соб
,
једнако
долазити
шум
,
чак
и
глас
,
и
неки
дуг
ходање
.
онда
,
као
никада
дотле
,
материн
доста
јак
глас
,
као
неки
одупирање
свађа
,
плач
.
сутра
,
у
јутро
,
мати
она
се
појавити
на
степеница
са
рука
на
чела
,
преко
очи
,
а
уста
она
и
цео
лице
бити
готово
унаказити
,
толико
искривити
од
ужас
.
и
чим
доћи
овамо
у
кујна
,
код
Софка
и
Магда
,
само
што
бити
у
стање
да
наредити
:
—
Магдо
,
одвести
Софка
код
теткин
.
она
нека
остати
,
а
ти
се
вратити
.
тај
јесам
бити
доле
у
кујна
,
где
јесам
још
бити
мрак
,
влажан
земља
,
скоро
почистити
,
горе
од
чађа
црн
греда
,
а
спроћу
по
полица
онај
жут
тепсија
.
Софка
,
чим
тај
чути
од
мати
,
а
добро
јесам
знати
шта
тај
значити
,
почети
тај
тепсија
као
неки
велик
крвав
очи
да
прождирати
и
све
око
она
у
колут
да
се
окретати
.
Пошто
посрнути
,
да
она
се
рука
дотакнути
под
,
брзо
се
исправити
и
почети
,
устрашити
,
а
никако
не
веровати
сав
тај
,
као
у
грозница
,
очи
да
тражити
мати
.
али
,
она
јесам
већ
бити
отићи
тамо
,
у
соб
,
и
наслонити
на
прозор
,
тихо
јесам
,
тихо
плакати
и
грцати
.
да
ли
од
јад
,
бол
,
или
од
срећа
и
радост
,
што
јесам
и
тај
дочекати
,
да
ето
свој
Софка
удавати
?
јер
тај
,
да
јесам
слушкиња
одвести
и
тамо
оставити
,
за
удавача
знати
се
шта
јесам
:
испросити
јесам
,
и
за
два
три
дан
склањати
се
у
комшилук
,
да
бити
бити
поштедити
од
навала
свет
,
запиткивање
и
честитање
.
Софка
,
осећати
како
она
се
од
ужас
палац
на
нога
грч
,
па
она
се
тај
грч
,
бол
уз
колено
пењати
и
пробадати
она
утроба
,
половина
она
сећи
као
нож
,
прићи
мати
.
—
нана
!
али
мати
,
као
бежати
,
окренути
се
од
она
,
све
више
јесам
наслањати
глава
на
прозор
,
и
све
више
плакати
.
кроз
плач
,
почети
Софка
да
молити
,
да
она
не
прилазити
,
не
питати
јесам
,
и
распитивати
се
:
—
Ида
,
ићи
,
чедо
!
ох
,
зар
не
знати
шта
јесам
.
тај
јесам
.
судбина
зар
?
А
знати
јесам
ја
,
да
од
он
шта
друго
,
добро
какав
,
и
не
моћи
бити
.
Знаш
већ
сада
шта
јесам
.
и
бар
ти
ја
,
Софка
,
не
мучити
.
Зашто
,
мој
јесам
и
овако
много
.
ох
!
и
опет
се
предати
,
али
једнако
тихо
,
из
страх
,
да
онај
горе
не
чути
.
Софка
,
ма
да
она
се
још
све
вртети
:
и
соб
,
таваница
,
и
испред
она
она
,
мати
она
,
са
тај
прозор
собни
,
на
који
се
бити
наслонити
,
ипак
,
због
тај
материн
плач
,
бити
лакше
,
што
бар
по
он
видити
да
мати
тај
не
одобравати
.
али
никако
не
моћи
да
у
сав
тај
веровати
,
не
знати
шта
да
чинити
,
чисто
пасти
.
—
Па
зашта
,
нана
?
Зашта
?
...
—
Поче
,
а
већ
она
од
бес
сузити
ударити
.
—
не
знати
,
чедо
!
не
знати
,
не
питати
ја
.
само
тај
:
свршити
јесам
.
Ена
,
он
тамо
,
горе
:
беснити
!
на
очи
не
смети
да
он
изаћи
.
ох
,
црн
ја
!
Софка
се
дигнути
.
и
,
осећати
такав
снага
,
такав
бес
,
чак
и
мржња
према
отац
,
поћи
к
он
.
особито
беснети
јесам
због
увреда
:
што
,
и
ако
јесам
тај
хтети
са
она
,
да
јесам
удати
,
што
онда
овако
са
она
да
поступати
,
што
овако
брзо
,
одмах
,
као
да
јесам
не
моћи
гледати
.
али
,
да
ли
што
јесам
отац
бити
одозго
видети
како
се
к
он
пењати
,
или
што
Магда
,
спремати
код
он
у
соба
,
заиста
,
какав
јесам
луд
,
са
суза
и
јецати
радити
,
и
он
тај
њен
суза
видети
,
тек
Софка
пресећи
његов
страшан
глас
и
псовка
према
Магда
:
—
ти
,
моћи
ту
да
ја
слузити
и
слинити
!
гле
тај
пезевенк
и
ћопек
један
!
и
што
јесам
најгоре
,
Софка
осетити
како
се
тај
:
„
пезевенк
и
ћопек
“
односити
на
сав
она
овамо
доле
,
а
особито
на
она
,
Софка
.
А
глас
он
јесам
бити
тако
сув
,
стран
;
у
он
ни
топлина
,
треперење
,
тако
да
се
Софка
са
по
басамака
брзо
вратити
,
још
увређенија
.
после
,
чим
Магда
сићи
,
немо
,
ники
се
не
јављати
,
отићи
са
она
код
тетка-Катиних
.
Чисто
се
спотицати
грабити
да
што
пре
отићи
,
као
да
побећи
од
сав
тај
,
а
опет
,
опет
никако
још
не
моћи
у
сав
тај
да
веровати
.
знати
јесам
,
да
они
тај
и
тако
са
она
не
моћи
да
чинити
.
јесам
она
као
сваки
:
јесам
дете
,
шипарица
,
да
ништа
не
знати
и
не
смести
да
знати
,
па
тако
,
у
трен
,
како
они
хтети
,
са
она
да
чинити
...
али
,
поред
сав
тај
,
најгоре
,
најтеже
она
јесам
бити
:
како
она
да
тај
не
осетити
,
ако
не
у
почетак
,
а
оно
бар
синоћ
,
—
да
тај
гост
јесам
купац
кућа
,
већ
,
већ
...
и
тада
се
почети
сећати
.
тек
тада
бити
она
јасно
и
онај
његов
запрепашћење
,
кад
јесам
видити
,
а
после
онда
онај
нескидање
ока
са
он
при
тај
вечит
трепет
пунити
он
уста
и
онај
на
мах
,
кад
с
отац
остати
на
сам
,
потврђивање
:
„
ја
,
што
рећи
,
не
порећи
!
“
дакле
,
он
,
још
и
не
видети
јесам
,
пристати
да
јесам
узети
,
а
сад
,
кад
јесам
и
видети
,
тај
радије
и
срећан
.
тетак
,
кад
јесам
видити
,
изненадити
се
.
али
Магда
она
мимика
и
са
неколико
турски
реч
каза
сав
.
тетак
од
радост
,
срећа
,
јесам
знати
шта
хтети
.
али
по
Софкин
лице
,
по
дрхтање
,
по
посртање
,
и
нарочито
по
врелина
,
који
осетити
,
кад
јесам
Софка
пољубити
у
рука
,
видити
да
требати
што
пре
да
јесам
оставити
сам
.
зато
она
брзо
ући
у
соб
,
и
пошто
тамо
још
брже
разместити
и
почистити
,
позвати
Софка
,
као
тешити
јесам
:
—
ода
,
ода
Софкица
.
седити
,
одморити
се
.
Ништа
јесам
,
и
не
бојити
ја
се
!
и
не
моћи
да
издржати
,
заједно
са
Магда
отрчати
Софкин
кућа
.
Софка
ничке
пасти
на
кревет
и
,
поред
сав
,
осетити
благодарност
према
тетка
,
што
,
кад
отићи
,
Софка
чути
како
јесам
закључати
.
бар
јесам
ослободити
,
да
не
морати
стрепити
од
нечији
долазак
.
али
јесам
требати
бар
и
капија
да
затворити
,
те
да
кроз
она
доцније
не
видити
оно
што
јесам
највише
потрести
и
заболети
;
да
не
видити
одовуд
из
соб
,
са
кревет
,
кроз
прозор
и
кроз
отворен
капија
спроћу
она
,
њихан
капија
и
њин
кућа
и
шта
се
све
тамо
радити
.
особито
када
из
њин
кућа
почети
сваки
час
да
излазити
Магда
.
А
Софка
јесам
знати
да
она
тај
трчати
по
родбина
и
све
позивати
.
у
скоро
,
видити
,
како
из
родбина
,
радостан
,
на
глас
да
јесам
он
,
ефенди
-
Мита
доћи
а
преплашен
што
она
звати
к
себе
,
јер
тај
јесам
имати
обичај
,
почети
да
долазити
сав
,
особито
стар
,
тетин
,
стричев
,
ујак
.
сваки
час
по
који
тетак
,
нарочито
Ката
,
отуда
излазити
и
опет
се
враћати
.
Поче
кућа
онако
са
отворен
капија
да
се
закрчивати
,
пунити
.
али
опет
све
занемети
,
све
са
тајанствен
и
готово
уплашен
израз
лице
.
сигурно
горе
отац
,
саопштавати
она
Софкин
удаја
,
у
исти
време
наређивати
она
да
ники
о
тај
не
писнути
,
да
не
бити
ко
од
комшилук
и
осталог
свет
дознати
,
док
се
удаја
не
бити
сасвим
свршити
.
А
сада
,
када
она
јесам
тај
саопштити
,
моћи
да
ићи
кућа
,
да
се
спремати
,
чист
стајаћи
хаљина
и
други
,
да
бити
бити
готов
када
она
позвати
,
да
доћи
на
свечаност
.
и
тај
јесам
Софка
највише
поражавати
,
убијати
.
Што
тако
са
она
да
чинити
;
и
тај
са
она
,
са
који
јесам
се
до
скори
с
толики
поштовање
и
љубав
опходити
?
А
сада
:
као
да
она
јесам
ништа
,
и
никада
ништа
ни
бити
.
него
,
као
да
јесам
увек
бити
обичан
,
као
неки
ствар
.
и
тај
за
ко
јесам
удати
?
који
јесам
тај
?
Шта
јесам
?
одакле
јесам
?
и
онда
бол
,
туг
,
плач
,
јад
,
сав
велик
и
велик
,
почети
да
јесам
хватати
,
те
почети
осећати
како
,
онако
ничке
лежати
,
чисто
у
несвест
падати
.
по
читав
сат
губити
се
,
ништа
не
знати
за
себе
.
А
затим
тешко
,
дуго
,
једва
се
повраћати
.
али
што
јесам
дан
велик
бивати
и
више
пролазити
,
а
она
једнако
овамо
сасвим
усамити
бити
,
са
ужас
почети
опажати
,
како
у
тај
њен
занос
,
несвестица
,
сав
више
осећати
,
—
а
од
тај
одмах
бити
она
зуб
зацвокотати
—
како
она
све
јасније
долазити
тај
,
синоћњи
тобожњи
купац
кућа
,
а
сада
у
ствар
просилац
.
као
осећати
већ
себе
у
његов
крило
и
на
себе
она
његов
уста
,
што
јесам
синоћ
онако
пожудно
дрхтати
,
и
његов
рука
са
онај
нежан
,
кратак
,
одозго
маљав
прст
.
и
због
тај
кос
она
се
почети
дизати
,
и
по
чела
свуда
јесам
хладан
зној
пробијати
.
обезумљен
од
ужас
због
тај
слика
,
почети
се
дизати
,
и
као
бежати
из
соб
хуктати
:
—
Божа
!
Божа
!
али
немати
куда
,
на
друго
који
место
,
опет
јесам
ничке
падати
по
кревет
.
и
већ
када
сасвим
доћи
ноћ
,
она
најзад
дознати
све
.
тетак
она
се
вратити
отуда
,
а
Софка
јесам
знати
да
хтети
сада
,
као
што
јесам
ред
и
обичај
,
од
она
дознати
.
и
тај
хтети
баш
из
њен
уста
чути
,
него
хтети
овај
доћи
са
још
који
жена
,
тетак
или
стрина
,
па
хтети
оне
,
никако
овамо
код
Софка
и
не
улазити
,
већ
у
кујна
,
спремати
вече
,
мало
добар
,
(
јер
за
бог
,
ето
имати
гошћа
,
Софка
)
гласно
се
разговарати
,
да
бити
из
тај
њихан
разговор
моћи
Софка
све
чути
:
и
ко
јесам
младожења
,
одакле
јесам
,
шта
јесам
,
и
сав
остати
што
требати
.
А
тако
заиста
и
бити
.
Пошто
откључати
кујна
,
упалити
свећа
,
распалити
огањ
у
кујна
,
спремати
вече
,
почети
да
причати
:
—
од
увек
јесам
тај
тако
.
ето
тај
и
тај
поћи
јесам
још
за
горег
.
ни
у
сан
јесам
он
снити
а
камо
ли
видети
.
главно
јесам
да
јесам
добар
кућа
.
сада
ето
тај
Софкин
просилац
,
тај
Марка
,
толико
богат
,
да
се
готово
не
знати
шта
сав
имати
.
истина
,
од
скори
се
доселити
из
Турска
,
али
још
тамо
по
граница
држати
хан
и
продаја
стока
турски
војска
.
овде
у
варош
од
скоро
јесам
са
кућа
у
доњи
махала
...
али
се
Софка
изненадити
,
кад
још
чути
,
како
,
као
правдати
се
,
почети
да
причати
:
да
,
и
ако
јесам
младожења
још
мали
,
тек
он
јесам
дванаест
година
,
ипак
бити
се
сваки
сматрати
за
срећан
,
што
у
тако
богат
кућа
ићи
.
дакле
,
ни
он
јесам
не
узимати
за
себе
,
јесам
удовац
,
још
мање
без
деца
,
већ
ето
за
син
,
који
јесам
готово
још
дете
!
Софка
почети
осећати
,
како
хтети
кроз
грло
сав
крв
и
сав
утроба
избацити
,
јер
тако
почети
да
се
надимати
и
од
бол
,
неизмеран
јад
,
да
стењати
.
али
се
брзо
тргнути
.
Изиђе
у
кујна
.
када
јесам
на
светлост
од
огњиште
и
свећа
угледати
,
тетак
она
само
промуцати
:
—
куда
,
Софкица
?
—
Дај
ја
шал
!
ићи
до
кућа
,
нешто
јесам
заборавити
.
једва
јесам
тај
моћи
да
проговорити
,
па
и
не
дочекати
да
се
шал
,
који
она
тетак
пренеразити
пружити
,
сасвим
заогрнути
,
увити
,
него
само
набацити
он
,
увијати
више
глава
,
да
јесам
ко
не
видити
,
изићи
.
ни
мрак
,
ни
самоћа
,
ни
мртво
падање
водити
са
чесма
не
узнемирити
јесам
.
сада
јесам
већ
она
свој
,
јесам
Софка
девојка
,
Софкица
,
ефенди
-Митина
,
већ
права
жена
,
свој
,
ничији
више
.
од
бес
стискати
прса
,
да
бити
од
бол
чисто
јаукати
,
и
дизати
шалваре
,
да
што
брже
и
сигурније
корачати
,
брзо
прећи
сокак
,
чесма
,
и
ући
у
кућа
.
и
горе
,
и
доле
,
и
свуда
јесам
горети
свећа
.
као
да
никада
она
јесам
бити
,
као
да
јесам
она
умрети
,
одавно
јесам
саранити
и
већ
заборавити
,
тако
јесам
у
кућа
бити
сада
мирно
,
и
осветлити
.
Магда
испасти
из
кујна
и
чисто
устукнути
испред
Софка
.
али
Софка
јесам
,
показивати
горе
на
очев
соб
,
само
упитати
:
—
имати
ли
ко
?
—
јесам
јесам
.
Софка
се
попити
.
испред
врата
видити
само
његов
поређан
ципела
и
већ
почети
да
дрхтати
.
али
силно
отворити
врата
и
ући
.
светлост
се
од
свећа
залелујати
и
готово
што
свој
пламен
не
опасти
кос
очев
.
када
јесам
погледати
,
он
,
као
да
јесам
неки
стран
доћи
а
не
она
,
његов
Софка
,
подигнути
се
и
само
рећи
:
—
Ефенд'м
!
али
по
њен
узбуђеност
и
силина
из
очи
познати
јесам
и
досетити
се
за
шта
долазити
,
смрачити
се
,
а
уста
он
већ
почети
да
играти
.
—
тато
!
—
почети
Софка
,
а
тај
„
тато
“
једва
јесам
изговарати
,
од
толики
горчина
и
увређеност
,
што
он
тако
са
она
радити
.
—
ја
не
моћи
и
...
хтети
...
и
осећати
да
хтети
изгубити
сав
кураж
и
бризнути
у
плач
пред
он
,
довршити
брзо
:
—
ја
не
моћи
и
хтети
за
такав
да
поћи
!
само
видити
како
се
он
подигнути
,
са
неки
сув
подсмех
,
онако
у
чарапа
,
прићи
она
и
свечано
почети
:
—
Софка
,
синак
!
лепота
и
младост
за
време
јесам
.
Што
Софка
готово
пренеразити
,
тај
јесам
,
што
у
његов
глас
зазвучати
тај
као
његов
сопствен
искуство
,
јад
,
горчина
.
он
јесам
јесам
тај
тако
некада
мислити
,
да
јесам
лепота
и
младост
прек
,
велик
,
сада
ево
због
тај
доћи
дотле
,
до
сиромаштво
;
а
да
јесам
тако
мислити
,
не
бити
њен
мати
узети
,
не
бити
због
тај
оволико
претрпети
,
оволико
се
намучити
,
потуцати
и
још
,
сада
,
када
се
смиловати
и
решити
да
се
к
она
кући
понова
вратити
,
а
оно
,
место
благодарност
,
гле
шта
!
...
Софка
ипак
промуцати
:
—
ја
не
моћи
!
—
ни
ја
не
моћи
.
и
одскочити
од
Софка
,
усправити
се
.
Софка
видити
како
он
се
по
ћилим
прст
од
нога
у
чарапа
грч
,
трести
.
да
он
као
умилостивити
,
продужити
Софка
.
—
срамота
!
од
другарица
и
свет
срамота
ја
,
тато
!
—
и
ја
јесам
срамота
!
једнако
усправљати
се
и
већ
од
бес
трести
се
,
и
тај
не
као
пред
Софка
,
већ
као
пред
сам
себе
почети
сав
јад
да
изливати
:
—
зар
ја
јесам
срамота
?
зар
ја
тај
хтети
,
мило
ја
?
зар
ја
не
знати
колико
јесам
тај
што
ја
тај
морати
?
и
тај
ја
,
ја
!
ох
!
и
разгневити
се
на
неблагодарност
Софкин
,
јер
он
се
само
за
њен
љубав
вратити
,
да
јесам
добро
удомити
.
А
тај
што
јесам
давати
за
младожења
,
који
јесам
још
дете
,
тај
јесам
баш
толико
страшно
,
колико
јесам
страшно
овај
његов
:
што
он
ето
морати
са
тај
Марка
,
сељак
,
да
се
пријатељ
,
да
се
љубити
,
са
он
да
живити
.
па
,
поред
сав
тај
,
ето
још
и
она
—
„
хтети
“
,
„
не
моћи
“
.
А
он
моћи
!
он
,
моћи
све
тај
,
а
она
не
моћи
!
—
и
дрхтати
од
бес
,
осећати
како
он
нога
у
чарапа
упадати
у
ћилим
,
те
испод
он
осећати
тврдоћа
даска
,
са
рука
закопчан
остраг
,
са
раздрљен
врат
,
по
који
се
,
истина
сад
обријан
али
већ
збрчкан
,
јабучица
бити
испречити
,
и
готово
он
гушити
,
не
гледати
никако
у
Софка
,
продужити
јесам
себе
да
говорити
:
—
и
ја
моћи
,
а
сав
други
не
моћи
.
ја
сав
тај
моћи
,
ја
све
морати
.
ја
?
ефенди
-
Мита
!
Нећеш
,
срамота
ти
,
срамота
ви
јесам
(
а
тај
„
ви
“
односити
се
на
сав
она
,
на
она
,
мати
,
цео
свет
)
.
А
не
бити
ви
бити
срамота
да
ја
ићи
пред
црква
,
у
амал
,
у
Шарени
хан
,
да
тамо
дочекивати
турски
трговац
,
мој
познаник
,
пријатељ
,
који
се
некад
за
срећан
сматрати
,
када
бити
она
примити
поздрав
,
руковати
се
са
она
,
а
сада
:
да
она
проводити
по
чаршија
,
по
пазар
,
да
терџуманити
и
сеиз
да
она
бити
,
да
бити
ја
платити
ручак
у
хан
и
при
полазак
стрпати
који
грош
у
шака
,
да
од
тај
купити
брашно
,
донети
ви
,
да
бити
имати
шта
јести
...
тај
ли
ви
хтети
од
ја
?
никада
он
Софка
не
видити
таков
.
и
што
најстрашније
бити
,
тај
јесам
,
што
осетити
како
јесам
сада
она
,
њен
удаја
,
њен
бол
,
јад
,
сав
отићи
.
А
да
јесам
он
,
он
сада
ту
,
његов
несрећа
и
црн
судбина
.
ходати
јесам
.
јесам
моћи
да
се
надисати
.
прст
јесам
он
пуцати
;
глава
његов
,
већ
узак
,
стар
,
спарушкан
и
обријан
,
сав
се
трести
.
захуктати
,
јесам
моћи
да
се
смирити
.
и
Софка
осетити
,
да
овај
што
јесам
рећи
,
и
што
се
збити
између
она
и
он
,
јесам
свршен
,
јесам
најгоре
,
да
по
овај
што
никако
не
моћи
да
се
смирити
,
имати
нешто
још
горе
да
доћи
,
јер
,
осветлити
од
онај
свећа
,
који
јесам
већ
накриво
горети
,
видети
се
како
он
појас
и
сав
половина
дрхтати
,
трести
се
,
како
он
колено
,
бутни
кости
издавати
,
нихати
се
.
и
како
и
он
јесам
,
осећати
да
морати
између
она
и
он
чак
доћи
и
до
тај
,
једнако
притискивати
глава
рука
,
и
јечати
:
—
ох
!
ох
!
и
као
да
бити
хтети
да
се
смирити
,
зауставити
,
да
избегнути
и
спречити
тај
.
али
бити
и
тај
.
брзо
се
окренути
к
она
,
приближити
,
прст
јесам
дохватити
за
глава
,
око
уво
и
кос
и
сав
треперити
и
уздизати
се
на
прст
и
обзирати
се
око
себе
,
да
овај
,
што
хтети
сад
бити
,
можда
и
сам
ноћ
не
чути
,
тихо
,
гробно
почети
:
—
Или
,
зар
,
синак
,
чедо
,
Софка
,
Софкица
мој
,
не
веровати
тат
?
Мислиш
да
тат
лагати
,
да
имати
пар
,
него
тако
хтети
,
ћеф
он
да
ти
удати
.
и
ако
тај
мислити
,
онда
—
погледати
тат
!
...
и
разгрнути
пред
она
минтан
,
колија
.
Софка
,
запрепашћивати
се
,
видити
како
јесам
само
крај
колија
и
минтан
његов
и
тај
онај
узан
поруб
,
који
се
при
ход
лелујати
и
видити
,
како
јесам
само
они
бити
опшити
нов
,
скупоцен
постава
,
док
остати
леђа
изнутра
,
цео
постава
,
сав
јесам
бити
стар
,
масна
;
па
чак
негде
и
без
постава
са
поиспадао
памук
.
А
јесам
он
,
његов
снага
,
прса
,
који
јесам
он
сада
бити
открити
,
заударати
јесам
на
зној
,
хан
,
непресвлачење
,
неопраност
,
масноћа
.
Софка
само
поникнути
и
готово
пасти
до
његов
нога
.
—
ох
,
тато
,
тато
!
брзо
изићи
,
јесам
знати
какав
он
јесам
оставити
,
да
ли
онако
напред
раскопчан
и
масног
,
или
пао
,
на
патос
.
Бежећи
,
приметити
како
она
мати
проћи
поред
она
,
и
отићи
к
он
.
по
тај
она
видити
да
јесам
овај
све
прислушкивати
,
и
сада
,
бојити
се
да
он
се
јесам
што
десити
,
брзо
отрчати
к
он
.
и
заиста
,
тек
што
Софка
сићи
низ
степеница
и
поћи
ка
капија
,
чути
се
одозго
престрашити
материн
глас
:
—
водити
,
Магдо
!
водити
брзо
!
Софка
изићи
на
отворен
капија
и
поћи
тетка
.
јесам
бити
ни
врело
,
нити
осећати
јад
,
бол
,
већ
јесам
бити
утучен
и
чисто
скаменити
.
брзо
прећи
чесма
и
фењер
,
који
јесам
мутно
осветљавати
око
себе
.
вод
јесам
са
чесма
тешко
падати
.
свуда
јесам
бити
мирно
и
мрак
притиснути
,
нигде
се
јесам
чути
ни
лавеж
пас
,
ни
бат
чији
корак
.
једино
горе
,
из
њин
кућа
и
из
онај
његов
,
отац
,
соб
,
једнако
се
светлост
прозорски
мењати
.
Час
јесам
тамнити
,
час
сијати
,
сигурно
од
сенка
материн
,
који
јесам
ићи
по
соба
,
можда
намештати
отац
у
постеља
,
поливати
он
вод
,
освешћавати
.
XИ
тетак
,
чим
јесам
видити
,
ма
да
Софка
ући
мирно
,
одлучно
,
не
посртати
,
не
зверати
,
чак
и
отворено
,
истина
мало
замагљен
очи
и
набран
обрва
,
али
јасно
гледати
,
ипак
се
уплашено
дигнути
испред
она
,
упитати
јесам
,
као
умиравајући
јесам
:
—
Хоћеш
,
Софка
,
да
вечерати
?
—
Нећу
.
јела
јесам
код
кућа
!
—
одговорити
она
Софка
и
упутити
се
у
соб
.
и
тек
после
,
када
чути
да
она
тетак
у
кујна
око
огњиште
сав
свршити
,
распремити
,
и
отићи
у
онај
супротан
соб
,
да
са
свој
тамо
спавати
,
Софка
,
већ
ознојити
,
—
скочити
.
—
тако
ли
јесам
тај
?
једино
тај
што
себе
прошапутати
и
остати
да
седити
поникнута
,
држати
се
рука
за
подбрадак
и
уста
.
и
за
чудо
,
опазити
како
сада
ништа
не
осећати
:
ни
страх
,
ни
бојазан
,
ни
гнев
.
само
осећати
у
себе
неки
дубина
,
и
тај
,
како
се
тај
дубина
испуњавати
неки
отужан
,
бљутав
задах
,
тако
да
,
од
тај
,
почети
да
се
грозити
и
трести
.
дакле
тај
ли
јесам
?
А
она
јесам
знати
.
јесам
на
тај
ни
мислити
.
само
јесам
мислити
о
себе
:
о
свој
красан
мек
кос
,
о
свој
раскошан
снага
,
који
се
толико
поносити
,
и
који
јесам
толико
пунити
,
и
опијати
свој
до
лудило
страстан
жеља
и
осећај
.
А
онај
—
шта
јесам
бити
?
сасвим
друго
.
сада
никако
јесам
моћи
да
се
отрести
он
,
отац
,
његов
онај
поцепан
постава
на
хаљина
,
његов
зној
од
неопран
одело
и
онај
његов
лице
;
онај
страшан
,
мртвачки
глас
,
који
јесам
молити
,
него
који
се
губити
и
мрети
у
његов
узневерен
уста
,
због
срамота
и
стид
,
што
морати
пред
она
,
свој
чедо
,
Софкица
,
да
се
сада
откривати
,
и
да
оно
,
што
не
бити
казати
ни
сам
смрт
—
она
морати
да
исповедити
и
казати
,
а
тај
јесам
:
да
се
немати
ни
хлеб
а
камо
ли
што
друго
и
о
шта
други
да
се
мислити
,
друго
што
жети
...
А
што
јесам
најгоре
,
знати
јесам
да
јесам
,
после
овај
његов
исповест
и
његов
понижење
пред
она
,
између
она
и
он
све
свршен
.
он
никада
више
у
њен
очи
хтети
бити
онај
њен
велик
татица
,
ефенди
-Митица
,
и
зато
никада
већ
хтети
смести
да
јесам
погледати
,
још
мање
са
она
да
се
пошалити
,
насмејати
,
помиловати
јесам
,
а
камо
ли
да
се
испред
она
поносно
,
раздрагано
кретати
,
и
још
тражити
да
он
она
,
поштовати
он
,
дворити
и
услуживати
.
после
овај
,
сав
јесам
тај
нестати
.
знати
он
да
хтети
она
од
сада
увек
бити
на
терет
,
пошто
он
она
себе
,
жртвовати
себе
,
свој
удаја
,
и
одржавати
у
живот
,
и
зато
хтети
она
увек
бити
тешко
на
душа
,
када
он
видити
.
и
зато
хтети
јесам
он
стално
избегавати
.
и
кад
баш
бити
морати
,
због
свет
,
с
она
да
говорити
,
увек
хтети
он
бити
у
глас
нешта
плачан
,
прекоран
,
што
он
јесам
дотле
гонити
,
да
се
толико
пред
она
понизити
и
сав
открити
у
сав
свој
нагота
и
тај
изгубити
у
њен
очи
све
што
јесам
имати
и
брижљиво
чувати
.
Софка
почети
осећати
јак
,
тежак
бол
.
Чисто
се
покајати
.
да
јесам
само
знати
,
не
бити
она
ни
покушавати
да
се
противити
,
а
камо
ли
да
он
онако
у
очи
,
силно
,
чисто
испитивати
гледати
и
противити
он
се
.
само
да
јесам
знати
!
али
и
тај
јесам
бити
истина
.
на
што
сада
себе
правдати
!
знати
јесам
!
како
да
јесам
знати
?
!
јер
,
када
јесам
знати
да
никада
хтети
бити
жена
свој
избраник
,
онај
о
који
цео
живот
сневати
,
ко
у
сан
и
мисао
љубити
и
грлити
,
а
знати
јесам
да
хтети
се
ипак
морати
удати
,
онда—
на
што
јесам
сада
овај
чинити
?
на
што
,
пошто
јесам
не
сада
него
од
увек
бити
уверити
да
хтети
сваки
њен
муж
,
па
ма
ко
бити
,
бити
—
не
онај
њен
,
него
други
,
обичан
,
и
да
хтети
од
свако
морати
да
трпити
и
силом
да
подносити
да
јесам
он
грлити
,
љубити
и
са
она
радити
шта
хтети
.
Чак
се
некада
и
поносити
тај
,
што
јесам
моћи
да
се
,
не
као
други
,
заносити
и
лудовати
,
већ
да
јесам
са
себе
одавно
на
чисто
,
да
хтети
,
кад
се
бити
и
удати
,
тај
бити
само
бол
и
патња
за
она
и
да
јесам
онда
она
због
тај
сав
једно
ко
хтети
она
бити
муж
,
стар
или
млад
;
ружан
или
леп
;
из
добар
кућа
или
из
сељачки
...
и
када
јесам
тако
у
ствар
бити
,
зашто
да
се
сада
,
кад
ево
тај
доћи
,
толико
џапати
,
бунити
и
тај
се
само
показати
и
она
као
сваки
,
обичан
девојка
,
шипарица
а
не
она
Софка
,
који
јесам
сав
бити
за
углед
.
и
што
бити
толико
луд
,
те
пре
но
што
поћи
горе
,
к
он
,
отац
,
не
застати
,
не
размислити
се
?
и
када
се
уверити
да
се
тај
морати
,
онда
што
се
бар
не
показати
како
доликовати
она
?
Што
одмах
,
без
реч
,
не
пристати
?
и
по
тај
бити
сваки
,
нарочито
он
,
отац
она
,
знати
да
она
пристајати
,
не
што
хтети
,
него
што
се
жртвовати
ради
она
,
да
она
избавити
сиротиња
и
беда
.
знати
бити
тај
,
осетити
бити
они
,
њен
,
и
не
само
они
,
него
и
цео
свет
.
и
онда
,
колик
бити
порасти
,
колик
бити
постати
велик
у
очи
сав
!
и
тада
бити
она
и
јесам
њен
сопствен
бол
и
јад
,
украсити
овај
пожртвовање
,
сигурно
бити
лак
,
благ
,
и
сладак
бити
он
подносити
...
А
овако
?
али
ипак
још
јесам
доцкан
.
Још
имати
време
да
поправити
,
да
се
показати
како
се
жртвовати
,
приносити
себе
ради
она
.
и
тај
само
ради
она
,
да
бити
они
,
отац
и
мати
,
пошто
она
иначе
сваки
удаја
предстојати
бол
и
патња
,
од
тај
њен
патња
имати
корист
,
тај
патња
бар
она
,
отац
и
мати
,
ослободити
и
живот
она
осигурати
...
и
наслонити
у
кревет
,
држати
глава
рука
,
осећати
како
из
кујна
допирати
мирис
још
сасвим
незагашен
огњиште
,
неопран
судовати
од
јела
и
устајалост
,
али
ипак
за
тај
промешати
са
свеж
ноћни
ваздух
,
који
јесам
кроз
кујнски
напукао
и
стар
врата
продирати
и
до
она
овамо
,
у
соб
долазити
,
и
гледати
кроз
собњи
снизак
прозор
у
ноћ
,
који
јесам
бити
прорешетан
дрвеће
баштенски
и
околни
зид
комшијски
кућа
,
она
се
почети
осећати
како
се
чак
и
загревати
тај
свој
јунаштво
и
пожртвовање
.
јер
тај
свој
жртва
толико
убијати
себе
:
да
,
ето
,
полазити
не
само
за
не
равнати
себе
,
за
недраг
,
него
чак
и
за
сам
дете
.
толики
жртва
сигурно
хтети
запрепастити
и
задивити
све
.
и
у
очи
сав
,
не
само
што
хтети
остати
онакав
,
него
хтети
сав
веће
бивати
и
дизати
се
а
не
можда
,
као
што
јесам
свет
мислити
и
надати
се
па
сигурно
и
чекати
,
кад
хтети
она
,
већ
једном
,
пасти
,
поклекнути
.
сутра
,
готово
она
пробудити
тетак
,
толико
се
журити
са
тај
свој
жртва
,
и
послати
јесам
отац
са
порука
:
да
пристајати
.
не
само
тетак
,
мати
она
,
него
и
сам
ефенди
-
Мита
бити
тај
изненадити
.
јер
никако
не
веровати
,
доћи
јесам
овамо
код
она
.
кад
ући
код
Софка
,
она
видити
по
његов
неиспаван
и
усплахирен
лице
и
радост
али
и
запрепашћење
.
понова
осетити
од
он
сав
онај
мирис
на
зној
,
неопраност
и
крпа
.
устати
,
пољубити
он
у
рука
и
истински
кајати
се
,
што
он
јесам
синоћ
толико
узнемирити
и
уплашити
,
промуцати
:
—
опростити
,
тато
,
јесам
знати
...
он
јесам
стајати
и
једнако
уплашено
гледати
у
она
:
да
можда
,
можда
она
тај
...
и
зато
Софка
,
да
бити
он
сасвим
уверити
,
морати
издржати
до
крај
његов
грозничав
поглед
.
и
он
по
тај
њен
јасан
и
отворен
поглед
видити
да
јесам
заиста
истина
,
да
се
заиста
решити
.
потрести
,
загрлити
јесам
,
и
љубити
јесам
по
кос
,
почети
да
муцати
:
—
хвала
,
чедо
!
хвала
,
Софкица
!
А
тај
Софка
највише
потрести
,
до
срце
јесам
расплакати
,
јер
у
тај
његов
унезверен
дрхтав
грлење
њен
глава
,
љубљење
кос
,
видити
како
он
знати
,
да
он
сада
моћи
пред
цео
свет
бити
онај
стар
,
велик
ефенди
-
Мита
;
али
пред
она
,
свој
Софка
,
свој
чедо
,
после
овај
њен
оволики
жртва
ради
он
,
губити
све
:
и
поштовање
,
и
дивљење
.
једино
ако
она
хтети
на
он
да
се
смиловати
,
да
он
не
омрзнути
,
него
само
да
он
жалити
.
и
као
оплакивати
себе
,
зато
јесам
унезверено
грлити
и
љубити
Софка
по
кос
муцати
:
—
хвала
,
Софка
!
хвала
,
чедо
!
Софка
у
мало
у
глас
што
не
почети
да
ридати
,
али
он
,
кад
тај
видити
,
брзо
се
тргнути
од
она
.
и
,
као
у
накнада
за
тај
,
за
тај
свој
малочас
понижење
пред
Софка
,
он
,
чим
изићи
из
соб
,
почети
тамо
код
тетак
и
напољу
да
размахивати
рука
,
завртати
рукав
,
и
Софка
чути
,
како
он
,
као
увек
,
висок
и
развучен
глас
наређивати
:
—
неки
се
ида
и
довести
Аритон
наводаџија
.
неки
он
отићи
код
газда
-
Марка
.
неки
он
јавити
да
довече
доћи
на
„
пијење
“
Софкин
.
А
ви
(
жена
)
сада
тамо
по
кућа
,
спремати
и
удешавати
!
и
журно
,
као
бежати
од
тај
теткин
кућа
,
а
у
ствар
од
Софка
,
изгубити
се
широк
корак
.
али
о
тај
Софка
јесам
имати
када
да
мислити
.
брзо
се
она
прибрати
,
дигнути
.
и
знати
да
сад
тек
имати
да
се
показати
,
наместити
кревет
и
остати
ствар
по
соба
,
јер
јесам
знати
да
хтети
сада
почети
сваки
час
овамо
долазити
,
улазити
код
она
у
соб
,
тобож
какав
посао
,
а
у
ствар
да
она
видити
,
да
по
њен
лице
и
држање
,
седење
,
цена
како
она
јесам
.
и
заиста
,
прво
улетити
тетак
.
Навлачећи
количе
,
да
што
пре
отићи
код
она
тамо
,
кући
Софкин
,
и
да
,
као
што
она
јесам
заповедити
Мита
,
помагати
по
кућа
и
спремати
,
ући
она
код
Софка
и
поздрав
јесам
:
—
Срећно
,
Софка
!
Софка
по
њен
глас
видити
,
како
не
само
она
,
него
сав
њен
,
ма
колико
да
се
надати
,
бити
уверен
да
хтети
она
,
пошто
јесам
већ
ефенди
-
Мита
тај
свршити
и
дати
реч
тај
газда
-Марку
,
морати
на
тај
пристати
.
али
ипак
,
ипак
јесам
се
надати
да
хтети
Софка
,
тако
олако
пристати
,
чак
и
сам
хтети
.
и
као
што
се
надати
,
цео
тај
дан
не
остати
миран
.
сваки
час
јесам
отуда
дотрчавати
и
улазити
овамо
код
она
,
чак
и
деца
.
али
тај
јесам
бити
добро
.
јер
тај
трчкарање
сваки
час
и
загледање
у
она
толико
она
досадити
,
уморити
јесам
,
отупити
,
да
,
кад
пасти
мрак
,
када
она
донети
одело
,
сапун
,
игла
и
чешаљ
;
када
све
тај
испред
она
на
столица
и
по
прозор
поредити
и
иза
упаљен
свећа
прислонити
велик
огледало
,
остављати
јесам
сам
,
да
се
обући
и
накитити
за
вечерас
,
за
прошевина
и
„
пијење
“
,
—
ништа
јесам
тај
не
потрести
.
и
,
као
у
инат
неко
,
облачити
се
и
китити
.
стезати
јесам
половина
,
да
она
јесам
пуцати
;
тесан
јелек
само
јесам
на
један
,
низак
копча
закопчати
,
да
јесам
она
прса
бректати
;
кроз
рукав
танак
кошуља
бљештати
јесам
она
обао
раме
и
једар
,
врео
мишица
.
и
када
,
већ
доцкан
,
доћи
и
јавити
да
она
јесам
свекар
већ
ту
,
и
када
она
са
тетак
поћи
кућа
,
ни
тада
се
не
узнемирити
.
од
прошли
ноћ
и
цео
овај
дан
бити
јесам
толико
уморан
,
толико
заситити
и
отупети
,
да
јесам
бити
на
сав
равнодушан
.
Ништа
јесам
јесам
дирати
.
ни
када
ући
у
кућа
,
ни
када
видити
горе
осветљен
прозор
и
отворен
врата
,
кроз
који
се
светлост
расипати
по
доксат
и
пунити
степеница
;
ни
само
грљење
и
љубљење
доле
у
кујна
са
женскиња
.
Чак
и
када
,
већ
дубоко
у
ноћ
,
доћи
време
да
ићи
горе
,
љубити
у
рука
свекар
,
од
он
примити
дар
и
белег
,
она
и
онда
мирно
отићи
.
Још
мирније
,
и
с
тако
хладан
уста
,
пољубити
он
у
рука
,
и
затим
,
измакнути
се
,
остати
стојећи
,
јасно
,
прибрано
гледати
у
сав
,
особито
у
он
,
свекар
,
нов
свој
„
тат
“
.
он
,
раскречен
нога
,
подбочен
рука
о
колено
,
седети
јесам
на
пресавијен
јастук
,
а
,
с
десни
страна
,
ефенди
-
Мита
са
испред
она
постављен
софра
,
пун
не
јела
(
пошто
хтети
вечерати
после
доћи
,
после
„
пијење
“
Софкин
)
него
мезе
:
ђаконија
,
гурабија
и
слаткиш
.
из
Марков
дебео
чизма
,
са
јак
рачваст
мамуза
,
јасно
и
оштро
се
оцртавати
његов
обао
колено
у
чохан
чакшире
.
прст
јесам
он
бити
дебео
,
кратак
и
са
набран
али
чист
бео
кожа
.
само
на
један
рука
имати
јесам
и
тај
само
један
једини
велик
златан
прстен
.
минтан
и
јелек
он
,
око
врата
,
бити
јесам
готово
отворити
,
и
он
тај
сигурно
никад
јесам
ни
закопчавати
због
косматост
,
маља
,
који
јесам
он
вирити
.
лице
он
јесам
бити
још
свеже
,
и
тек
око
очи
и
уста
бити
јесам
бор
.
само
уста
јесам
он
бити
не
толико
широк
,
колико
пун
,
меснат
,
са
овалан
брада
и
кратак
обријан
врат
.
из
цео
он
бити
јесам
неки
дивљина
и
силина
.
он
сада
већ
јесам
,
као
први
пут
кад
јесам
бити
,
збунити
,
саплести
,
него
слободан
.
тај
се
видети
по
његов
комотан
раскречен
нога
,
лак
седење
,
и
сасвим
слободно
испружен
прст
рука
на
колено
.
као
да
јесам
он
одавна
за
тако
што
и
бити
,
па
сада
,
и
наићи
на
тај
,
и
на
Софка
,
и
на
ефенди
-
Мита
,
и
на
мати
њен
,
и
на
оволик
лепота
и
раскош
,
сав
јесам
срећан
.
и
што
Софка
раздрагати
,
бити
јесам
тај
,
што
он
,
пре
но
што
она
,
као
што
јесам
бити
ред
,
отпустити
од
себе
,
да
после
међ
себе
свршити
прошевина
,
и
пре
но
што
она
,
пољубити
он
поново
у
рука
,
поћи
врата
—
устати
и
доћи
до
Софка
.
тако
чврсто
стати
,
да
он
чизма
зашкрипати
,
и
као
да
се
под
од
соб
подавити
.
и
на
изненађење
сав
,
—
јер
тај
јесам
обичај
,
пошто
јесам
она
већ
тај
што
јесам
доћи
горе
,
пољубити
он
у
рука
,
показати
да
пристајати
—
он
ипак
почети
:
—
Софка
,
знати
већ
шта
јесам
.
Знаш
шта
хтети
бити
.
али
ја
,
тат
,
ако
бити
судбина
да
ти
тај
бити
,
имати
пре
свега
нешто
да
ти
молити
.
бог
да
ти
јесам
просто
,
ако
пристати
,
пре
но
што
се
тај
сам
решити
;
бог
да
ти
јесам
просто
,
ако
поћи
и
доћи
у
мој
кућа
,
а
да
ти
сам
хтети
...
истина
,
за
сада
тат
немати
такав
кућа
,
какав
требати
за
ти
,
али
хтети
тај
тат
ти
...
.
глас
он
јесам
бити
такав
,
да
Софка
осетити
како
она
кроз
грло
,
чак
на
дно
срце
продирати
.
али
и
она
се
прибрати
.
не
устукнути
.
Још
мање
,
као
што
бити
други
,
да
поцрвенити
,
замуцати
и
од
стид
побећи
,
остављати
родитељ
да
место
она
они
одговарати
.
испод
свој
танак
обрва
јасно
пустити
поглед
и
,
на
изненађење
отац
,
који
као
да
се
још
јесам
моћи
прибрати
и
смирити
од
страх
,
она
кратко
,
топло
рећи
:
—
Хоћу
!
свекар
као
да
више
ништа
јесам
требати
.
Приђе
она
.
пољубити
јесам
у
чела
,
осетити
она
мирис
кос
.
она
он
поново
пољубити
у
рука
.
—
неки
јесам
ја
благословен
!
и
Софка
видити
како
он
,
као
опити
од
узбуђење
,
поред
тај
што
јесам
толико
владати
себе
,
грчевит
прст
почети
баратати
по
недра
,
по
још
дуг
џеп
од
јелек
.
видети
се
како
јесам
,
ма
да
се
бојати
,
стрепити
да
од
сав
можда
хтети
ништа
бити
,
ипак
за
срећан
случај
спремити
особит
дар
.
најпосле
наћи
тај
.
извадити
велик
,
густ
низ
сав
од
сам
дубл
,
сваки
зрно
од
по
пет
дукат
.
јесам
она
веза
о
врат
низ
,
који
јесам
бити
толико
пун
и
дугачак
,
да
она
злато
свој
жутина
покрити
цео
прса
.
и
сам
Софка
,
који
јесам
бити
навикнути
на
толики
сјај
,
ипак
чисто
претрнути
.
понова
он
пољубити
у
рука
.
—
хвала
,
тато
!
и
сићи
доле
.
за
себе
чути
како
сав
,
и
отац
и
мати
,
као
одахнути
у
општи
усклик
:
—
неки
јесам
са
срећом
!
и
почети
се
између
себе
љубити
.
особито
јесам
ефенди
-
Мита
чврсто
и
јако
грлити
нов
пријатељ
,
Марка
.
до
реч
јесам
моћи
да
доћи
.
као
да
никако
још
јесам
веровати
у
сав
тај
.
колико
јесам
пута
у
потаја
дрхтати
и
трести
се
од
страх
,
при
помисао
да
од
сав
хтети
ништа
бити
;
да
Софка
,
какав
јесам
,
сигурно
хтети
пристати
,
испустити
се
оваки
прилика
,
хтети
се
доћи
до
новац
,
и
тај
овакав
,
велик
,
многи
новац
,
какав
се
знати
да
само
он
,
тај
газда
Марка
,
имати
,
него
да
хтети
најзад
морати
да
наступити
онај
...
дуг
,
продаја
кућа
...
А
сада
,
ето
,
хвала
бог
,
испунити
се
!
али
још
како
се
тек
обрадовати
,
кад
Марка
,
занети
крај
од
минтан
тако
,
да
он
сасвим
изићи
из
појас
и
силав
и
разлетети
се
око
он
,
извадити
други
кеса
,
и
,
гурнути
лакат
са
софра
тепсија
и
тањир
,
стаклад
и
чаша
,
почети
не
да
бројити
него
да
изручивати
злато
.
—
овај
јесам
за
спремање
.
неки
ја
се
Софка
спремити
како
она
хтети
.
и
ништа
да
се
не
жалити
!
и
једнако
,
непрестано
јесам
из
кеса
сипати
сав
сам
злато
,
дукат
,
стар
,
нов
,
као
побуђавеле
од
силан
увијање
у
крпа
,
чување
по
влажан
место
.
и
када
се
на
софра
читав
куп
,
рпа
од
злато
начин
,
ефенди
-
Мита
чисто
кликнути
.
као
да
се
понова
родити
и
оживити
,
тако
силно
викнути
:
—
Магдо
!
Магда
,
одоздо
,
као
да
јесам
на
тај
глас
одавно
чекати
,
нагло
ући
.
—
Магдо
!
—
заносити
се
почети
Мита
—
Магдо
,
Магдица
!
(
први
пут
што
јесам
тако
ословити
,
због
шта
Магда
нога
поклецнути
од
радост
)
.
Наша
Софка
хтети
да
ми
ићи
!
ето
,
хвала
милостив
бог
,
дочекати
и
тај
.
А
сада
,
Магдо
,
капија
широм
отварати
,
на
она
два
фењер
пасти
и
донети
ја
пушак
.
да
огласити
!
неки
свет
видити
!
неки
свет
чути
!
и
устати
.
—
неки
свет
чути
!
—
говорити
јесам
ићи
онако
у
чарапа
,
и
понети
себе
пар
,
који
мати
бити
увезати
у
пешкир
,
ка
отворен
прозор
.
пар
бацити
у
ћоша
на
миндерлук
,
међу
јастук
.
од
она
се
чути
онај
туп
,
ситан
златан
звек
.
не
могућ
да
дочекати
,
док
он
Магда
пушак
донети
,
почети
да
се
нагињати
на
прозор
,
ослањати
о
пречага
гледати
испред
себе
тај
варош
,
покривен
покров
од
кућни
кров
,
изрешетан
димњак
и
висок
дрвеће
,
како
се
испред
он
,
по
падина
,
у
ноћни
полумрак
у
округ
оцртавати
.
гледати
јесам
тај
варош
,
тај
свет
,
који
он
толико
у
потаја
као
сигурно
чекати
да
видити
понижен
и
у
напред
ситити
он
се
и
знати
као
какав
хтети
изгледати
:
ако
не
сасвим
осиротети
,
а
оно
више
за
жалење
.
А
онај
ето
,
сада
јесам
опет
он
,
какав
јесам
и
бити
,
још
јесам
он
,
онај
стар
,
велик
ефенди
-
Мита
...
и
узимати
од
Магда
пушак
,
бесно
,
сав
цептити
од
радост
,
почети
да
пуцати
.
и
на
изненађење
сав
,
пуцањ
пушак
у
брзо
почети
да
се
мешати
са
свирка
свирач
,
који
јесам
од
један
,
од
некуд
одозго
,
овамо
кући
почети
да
долазити
.
А
сав
јесам
тај
бити
Магда
спремити
.
одавна
знати
за
сав
,
послати
један
слуга
и
наредити
он
да
одмах
,
чим
чути
пуцањ
пушак
,
свирач
овамо
водити
.
Кућа
засијати
.
фењер
,
упалити
на
капија
,
почети
да
дрхтати
и
да
бљештати
,
такође
и
кујна
,
подрум
и
готово
сав
соб
бити
јесам
осветљен
.
Комшилук
се
узбунити
,
почети
да
долазити
.
испрва
јесам
веровати
.
али
када
видети
толики
свирач
,
толики
светлост
,
трчкарање
,
као
при
сваки
свадба
и
прошевина
,
сав
се
изненађено
тргнути
и
уверити
се
да
јесам
заиста
и
са
она
,
Софка
,
већ
једном
свршен
...
XИИ
у
зор
,
када
јесам
сав
бити
полегати
,
да
се
одморити
,
Марка
,
сада
већ
свекар
,
који
јесам
такође
бити
наместали
,
неопажен
се
дигнути
,
и
сићи
доле
.
Кришом
Магда
замолити
да
он
довести
коњ
.
само
он
Софка
опазити
.
Истрча
за
он
.
—
куда
,
тато
?
Марка
се
зарадовати
услед
тај
њен
пажња
а
и
уплашити
,
да
се
због
тај
други
горе
не
пробудити
.
—
Ћути
,
ћер
!
сада
хтети
тат
да
се
вратити
!
ићи
,
да
наредити
код
кућа
.
морати
јесам
тај
.
јесам
смести
нов
пријатељ
да
одвести
онако
,
пошто
јесам
знати
,
да
код
кућа
ники
не
знати
и
јесам
ништа
спремно
.
зато
јесам
он
цео
ноћ
,
поред
сав
пиће
и
весеље
,
једнако
морати
да
се
држати
,
чувати
,
да
бити
,
ето
као
сад
,
пре
но
што
сванути
,
отићи
кућа
,
спремити
и
тамо
удесити
и
после
доћи
по
пријатељ
,
да
он
водити
к
себе
,
на
далек
част
и
далек
весеље
.
зато
и
он
,
кад
се
осетити
на
алат
,
кад
изићи
из
капија
,
дрхтати
из
сав
снага
,
поћи
слободно
,
срећно
,
што
се
не
преварити
,
што
се
не
испунити
његов
сумња
,
да
никада
Софка
,
и
толики
и
такав
лепота
,
хтети
поћи
за
његов
син
,
још
мање
ући
у
његов
,
сељачки
кућа
,
и
бити
његов
снаја
.
и
он
,
ни
сада
још
никако
не
веровати
у
тај
,
од
срећа
,
јесам
на
коњ
моћи
да
се
смирити
.
алат
,
зачуђен
тај
његов
немир
у
седло
,
а
због
јак
затегнут
узда
и
његов
грчевито
стегнут
колено
у
слабина
,
почети
,
пропињати
се
од
бол
,
да
окретати
к
он
свој
глава
,
као
да
он
питати
и
видити
шта
он
јесам
газда
.
али
Марка
само
положити
рука
на
алатов
чела
,
на
грива
,
између
уш
,
и
чисто
стидљиво
,
као
умиравајући
он
,
промуцати
:
—
Ћути
,
алат
!
и
пустити
он
дизгин
.
алат
појурити
гристи
узда
и
измахивати
она
,
а
пазити
да
свој
задњи
нога
много
не
избацивати
у
страна
,
да
не
бити
Марка
нагао
кретање
свој
сапа
у
седло
дрмати
и
друскати
.
Полети
као
тица
покрај
махала
ка
њихов
улица
модрина
зор
и
свеж
,
још
влажан
ваздух
почети
да
она
шибати
.
тек
се
свањивати
.
из
кућа
по
махала
разлегати
јесам
се
на
сав
страна
петао
.
упаљен
свећа
видети
јесам
се
из
поједини
соб
и
штала
.
руб
долина
оцртавати
јесам
се
на
небо
и
губити
један
у
други
.
Марка
улетити
на
отворен
капија
,
који
јесам
као
увек
кад
бити
он
бити
у
варош
,
а
не
бити
код
кућа
,
некуд
ноћу
отићи
,
морал
цео
ноћ
отворити
да
стајати
.
Арса
он
први
видити
,
и
преплашити
одјурити
унутра
,
у
кујна
,
код
газдарица
,
да
јесам
пробудити
:
—
газдарица
,
газда
!
у
тај
Марка
дојахати
до
праг
кујнски
.
стан
,
његов
жена
,
изићи
и
придржати
он
коњ
.
он
још
с
коњ
,
скидати
се
,
пружити
она
рука
.
—
целивати
!
она
он
целивати
,
али
се
тргнути
уплашено
и
почети
да
бленути
.
—
Кажи
,
драгичка
!
—
Па
...
драгичка
,
—
почети
Стана
,
снебивати
се
и
чудити
се
.
—
снаха
имати
!
...
—
Али
,
као
да
он
тај
не
бити
довољно
,
застати
и
гледати
јесам
одозго
,
светло
,
настава
:
—
снаха
имати
,
што
цео
свет
немати
,
Софка
,
хаџи-Трифунову
унука
.
али
не
знати
ти
,
—
окренути
се
он
љутит
,
кад
видити
да
она
не
само
што
се
не
зарадовати
,
већ
се
и
уплашити
.
брзо
ући
у
онај
велик
соб
и
отуда
чути
се
како
викати
:
—
да
се
наместити
!
Што
год
имати
,
све
да
се
донети
.
све
да
се
скинути
с
таван
.
Арса
почети
као
без
дух
,
од
страх
,
да
доносити
и
уз
помоћ
Станин
да
намештати
.
Марка
јесам
стајати
,
гледати
и
јесам
наређивати
Арса
шта
хтети
где
да
се
наместити
и
како
.
—
ту
...
тако
...
Још
...
—И
онако
у
чизма
,
појас
,
са
силав
и
гуњом
,
сагињати
се
и
,
за
чудо
,
јесам
свој
рука
,
а
не
нога
,
намештати
јесам
и
дотеривати
асура
,
покровац
,
говорити
:
—
тако
...
тај
овде
...
тако
...
дати
још
...
све
донети
!
...
Пошто
наместити
соб
и
пошто
јесам
Марка
још
једном
прегледати
,
чизма
утапкати
,
нарочито
крај
,
око
зид
,
да
не
штрчати
испод
ћилим
сламати
нов
рогожа
.
и
пошто
још
једном
запретити
Арса
,
да
све
уредити
а
особито
да
се
она
,
газдарица
његов
,
одмах
обући
као
што
требати
,
и
спрема
сав
за
дочек
,
брзо
и
тај
пешке
отићи
,
вратити
се
код
Софкин
,
да
отуда
довести
пријатељ
,
ефенди
-
Мита
.
Стана
,
тек
када
он
отићи
,
кад
остати
сам
,
увидити
да
јесам
заиста
сав
тај
истина
.
и
онда
се
сасвим
уплашити
.
али
Арса
она
не
дати
.
силом
,
доносити
она
хаљина
,
гонити
она
јесам
да
се
облачити
.
Нарочито
јесам
пазити
да
по
обичај
сав
,
не
везати
и
обесити
о
појас
онај
сељачки
ножић
са
неки
стар
,
зарђао
кључић
.
она
се
облачити
,
али
никако
јесам
моћи
још
себе
да
доћи
и
никако
јесам
веровати
у
сав
овај
.
али
,
када
доцније
,
пошто
се
сасвим
разданити
,
пошто
сунце
у
велик
огрејати
,
одозго
почети
да
се
чути
свирач
,
и
већ
овамо
код
она
да
се
виђати
махалски
деца
како
испред
свирач
јурити
,
и
кад
,
сигурно
на
тај
глас
свирка
,
из
комшилук
,
тобож
због
вод
са
њихов
бунар
,
почети
да
долазити
жена
,
она
,
као
да
се
сакрити
,
побећи
,
ући
у
кућа
.
и
тамо
у
кујна
,
да
ли
од
радост
,
срећа
,
или
ко
знати
због
шта
,
бризнути
у
плач
.
Арса
међутим
истрчати
,
да
широм
отворити
капија
и
да
тамо
на
она
дочекати
нов
пријатељ
.
стан
она
,
једва
се
држати
на
нога
,
бришући
суза
,
а
једнако
освртати
се
и
крити
се
,
да
јесам
толики
свет
,
који
одједном
испунити
двориште
,
не
видити
и
спазити
како
плакати
—
дочекати
у
кујна
.
Марка
,
када
јесам
видити
такав
смушен
,
не
само
што
се
,
по
обичај
,
не
наљутити
и
не
згранути
на
она
,
него
смејати
она
се
,
као
да
јесам
извести
из
забуна
,
почети
јесам
дирати
:
—
не
плакати
,
баба
!
да
ти
јесам
жао
,
што
јесам
постати
баба
?
и
ефенди
-
Мита
она
прићи
,
пољубити
се
са
она
.
—Како
јесам
пријатељица
?
јесам
рад
пријатељ
?
она
јесам
само
муцати
:
—
како
да
не
,
како
да
не
!
и
док
јесам
она
двојица
тамо
у
соба
на
покровац
седети
,
Арса
она
износити
од
сваки
сорта
ракија
,
да
пробати
,
који
хтети
она
се
допасти
,
па
да
она
после
ту
точити
и
доносити
,
она
овамо
,
у
кујна
,
јесам
моћи
од
огњиште
да
се
макнути
.
Још
више
јесам
збуњивати
свирка
испред
кућа
а
највише
навала
свет
:
комшилук
,
деца
,
и
стар
жена
,
што
почети
,
као
на
сваки
прошевина
,
да
пун
кућа
честитати
:
—
Срећно
,
срећно
,
тетка-
Стана
!
од
Циганин
,
који
бити
она
потражити
да
штогод
пити
,
свако
јесам
по
пун
оканица
,
онако
како
бити
дохватити
,
давати
са
тепсија
,
по
који
она
јесам
Арса
бити
наређати
.
А
међутим
,
ма
да
јесам
знати
да
тај
требати
,
и
баш
јесам
тај
највише
и
плашити
,
осећати
јесам
како
никако
не
моћи
да
се
сагнути
,
да
кафа
на
огњиште
приставити
и
скувати
,
још
мање
да
слатко
изнети
и
послужити
,
или
бар
да
ући
тамо
к
она
,
у
соб
,
и
,
као
што
јесам
ред
,
са
нов
пријатељ
се
разговарати
:
питати
за
здравље
снаха
и
нов
пријатељица
,
који
истина
јесам
још
познавати
,
али
који
јесам
она
сад
толико
мио
и
драг
,
као
да
јесам
она
родити
.
А
Марка
,
као
да
јесам
знати
какав
јесам
она
сада
,
поново
изићи
,
да
јесам
охрабрити
.
—
де
,
шта
ти
јесам
?
и
,
што
никада
,
помиловати
јесам
по
њен
узак
,
готово
сед
глава
.
она
тај
још
више
потрести
:
—
ох
,
не
моћи
,
бре
,
Марка
!
и
тај
рећи
такав
глас
,
са
такав
сјај
у
очи
,
као
ко
знати
пре
колико
година
,
ваљда
цео
живот
један
пут
,
ваљда
још
у
почетак
брак
,
први
брачни
ноћ
,
ако
она
јесам
тако
мило
и
потрести
излетети
тај
:
„
ох
,
бре
,
Марка
“
,
па
ето
тек
сада
,
после
толики
година
.
и
од
срећа
дохватити
Марков
рука
,
принети
јесам
свој
лице
и
почети
јесам
љубити
,
осећати
како
јесам
прст
његов
миловати
.
—
де
,
де
...
—
и
сам
Марка
тај
текнути
и
раздрагати
.
—
Па
држати
се
,
не
подавати
се
...
—
храбрити
јесам
вратити
се
у
соб
.
XИИИ
после
прошевина
,
сав
се
до
ситница
дознати
о
она
:
нарочито
о
он
,
газда
Марка
.
од
скори
јесам
се
бити
доселити
из
Турска
.
али
,
као
да
јесам
ни
живети
,
тако
се
за
она
овамо
горе
,
око
црква
и
у
прав
варош
,
мало
знати
,
као
и
за
цео
тај
њихов
крај
доле
.
знати
се
само
да
јесам
испод
црква
,
да
водити
на
друм
,
и
да
поред
текија
и
преко
виноград
излазити
на
граница
.
њихов
село
бити
тамо
у
Турска
,
одмах
иза
манастир
свет
отац
.
Куће
све
од
камен
,
чак
и
кров
од
камени
плоча
.
А
њихов
кућа
велик
,
у
средина
село
,
готово
као
неки
кула
,
пошто
јесам
и
цео
село
произићи
из
тај
њихов
кућа
.
говорити
се
да
јесам
сам
њихов
кућа
читав
спрат
у
манастир
подигнути
,
чесма
поправљати
и
сав
што
требати
давати
манастир
,
а
нарочито
свој
људи
из
браство
,
село
,
да
заједно
са
калуђер
бранити
манастир
.
јер
јесам
на
далеко
бити
чувен
,
нарочито
претци
Марков
,
као
„
качак
“
.
Турчин
,
који
бити
запасти
међ
она
,
у
њихов
атар
,
село
,
више
се
не
бити
видети
жив
.
аскер
,
ма
колик
бити
,
ретко
да
се
отуда
враћати
,
а
да
јесам
бивати
или
преполовити
или
готово
сав
уништити
.
А
већ
кајмакам
или
спахија
за
какав
данак
,
десетак
,
јесам
смести
ни
да
привирити
.
једино
што
се
око
тај
њихов
,
као
градић
а
не
село
,
бити
у
наоколо
удаљити
неколик
арнаутски
село
.
А
тај
богаство
њихов
село
и
њихов
кућа
умножити
јесам
највише
исти
овај
газда
Марка
,
када
јесам
,
после
отац
,
предузети
старешинство
.
он
јесам
бити
и
писмен
.
отац
он
као
ожењен
(
а
оженити
он
,
по
обичај
,
рано
,
дечко
)
дати
у
манастир
,
да
учити
.
али
он
дуго
јесам
задржати
:
бојати
се
да
много
не
„
преучити
“
,
разнежити
се
и
отићи
у
варош
.
у
тај
отац
убрзо
умрети
,
те
он
предузети
кућа
водити
.
Поче
јаче
да
се
дружити
са
Арнаутин
и
да
продавати
стока
за
турски
војска
.
али
једно
све
покварити
.
Марка
и
неки
чувен
Ахмет
,
Арнаутин
,
поглавица
велик
и
јак
фис
,
поред
интерес
што
јесам
имати
да
њихов
кућа
и
фис
бити
у
љубав
,
јер
ники
онда
јесам
бити
у
стање
да
на
она
ударити
,
и
лично
јесам
се
она
двојица
волети
.
и
тај
се
волети
толико
,
да
јесам
се
он
и
Ахмет
,
и
ако
овај
Арнаутин
,
туђ
вера
,
у
манастир
пред
калуђер
побратимити
и
тај
пити
из
расечен
рука
крв
један
од
други
.
од
тада
за
она
двојица
јесам
бити
вера
,
ништа
.
Марков
кућа
за
Ахмет
јесам
бити
сладак
,
пријатан
него
његов
родити
;
као
што
опет
за
Марка
у
Ахметов
кућа
јесам
имати
ни
харем
ни
ишта
скривен
.
А
обојица
јесам
бити
личан
,
наочит
и
силан
.
када
бити
остати
на
сам
,
гледати
се
,
осећати
бити
како
од
задовољство
и
срећа
затреперити
.
и
увек
јесам
бити
заједно
,
по
трговина
,
по
сабор
,
чак
и
по
манастир
и
весеље
.
цео
крај
,
цео
чувен
Пчиња
она
двојица
јесам
носити
и
имати
у
свој
рука
.
колико
бити
пута
Марка
,
бавити
се
по
година
дан
на
пут
,
кад
бити
доћи
,
прво
свраћати
тамо
,
код
Ахмет
,
побратим
,
и
код
он
преседети
,
одморити
се
и
тек
онда
доћи
кућа
.
А
знати
се
да
ниједан
Ахметов
барјам
,
весеље
,
радост
његов
кућа
и
његов
браство
не
моћи
бити
без
он
,
каогод
и
овамо
код
Марка
опет
без
Ахмет
,
или
ко
од
његов
укућанин
.
Ахметов
синовац
,
Јусуф
,
готово
одрасти
у
Марков
кућа
.
за
он
се
знати
да
он
Ахмет
,
пошто
јесам
имати
деца
,
највише
волити
и
да
он
спремати
себе
за
заменик
.
А
да
он
јесам
највише
волети
,
видети
се
по
тај
,
што
он
код
„
побратим
“
остављати
,
нешто
стога
што
јесам
ближе
бити
манастир
,
да
бити
моћи
чешће
ићи
и
тамо
учити
,
а
највише
да
се
код
Марка
и
његов
,
као
куд
и
камо
питом
,
светски
,
што
више
прилагодити
,
научити
,
упитомити
и
спрема
за
старешинство
и
вођство
браство
.
и
ники
јесам
бити
пазити
и
волити
као
тај
већ
„
њихов
Јусуф
“
,
„
Јусуфче
“
како
јесам
он
сав
звати
.
за
сав
Марков
браственик
бити
јесам
он
као
неко
вући
,
неки
диваљ
младунац
,
који
они
требати
што
више
да
припитомити
,
што
више
да
он
угодити
.
и
сваки
он
јесам
чинити
,
угађати
,
више
него
свој
.
али
после
се
видети
шта
јесам
.
Марка
јесам
имати
сестра
,
и
тај
једину
,
који
јесам
,
хтети
да
јесам
поштедити
,
да
се
не
бити
удати
за
какав
њихов
сељак
и
бити
изложити
тежак
сељачки
и
планински
живот
,
одвојити
и
оставити
код
кућа
.
и
чак
послати
јесам
,
да
и
она
учити
у
манастир
.
доцније
,
јесам
јесам
тако
брзо
удавати
,
једнако
меркати
какав
за
она
згодан
прилика
.
и
она
јесам
после
,
као
једина
женски
,
који
јесам
вечито
бити
код
кућа
,
чак
и
за
време
велик
пољски
рад
,
највише
се
са
тај
Јусуфче
и
забављати
.
она
он
поучавати
сав
:
и
читање
,
облачење
и
говор
.
и
моћи
јесам
наочиглед
,
пред
сав
,
да
се
љубити
,
па
ипак
ники
не
бити
моћи
да
пасти
рђав
мисао
.
прво
што
јесам
она
од
он
бити
стар
,
а
и
што
јесам
тај
бити
Марков
,
„
батинати
“
сестра
,
који
она
јесам
,
у
осуство
његов
,
бити
старешина
.
А
друго
што
се
знати
да
сам
она
врло
добро
знати
какав
бити
због
тај
лом
и
несрећа
настати
.
али
један
година
,
када
се
Марка
вратити
,
она
јесам
толико
бити
бременит
,
да
јесам
смести
да
се
појавити
.
Марка
,
кад
чути
,
једва
,
на
молба
и
плач
сав
,
на
комад
свој
рука
што
јесам
не
исећи
.
и
не
смирити
се
,
догод
он
не
јавити
да
јесам
јесам
на
коњ
—
а
све
кришом
ноћу
—
у
неки
женски
манастир
одвести
,
и
не
показати
прамен
њен
осећи
кос
и
парац
од
црн
она
калуђерски
риза
.
али
на
ужас
и
трепет
браственик
,
видети
се
како
он
,
бат
она
,
Марка
,
чисто
жалити
.
и
тај
не
толико
себе
,
колико
Ахмет
побратим
,
јер
за
Јусуфчић
знати
се
да
морати
бити
мртав
;
али
,
дати
Божа
,
да
се
на
тај
зауставити
,
а
да
овај
његов
и
сам
Ахмет
са
кућа
не
уништити
.
узалуд
Ахмет
,
пренеразити
,
цео
фис
довући
к
себе
,
да
он
Јусуфчић
дан
и
ноћ
чувати
и
пазити
.
Кришом
он
ноћу
одводити
у
други
племе
,
само
да
Марков
не
дознати
где
јесам
.
али
тај
ништа
јесам
помоћи
.
Најмлађи
из
браство
Марков
,
још
неогарен
,
детињи
лице
,
као
да
јесам
испод
земља
ићи
,
тако
неопажен
проћи
сав
арнаутски
село
,
наћи
село
и
кућа
,
у
који
јесам
бити
одвести
Јусуфчић
.
не
знати
се
како
се
попети
на
кров
,
како
јесам
цео
дан
преседети
скривен
у
баџа
,
трпети
да
он
давити
и
гушити
дим
са
огњиште
.
само
,
кад
овај
у
вече
са
Јусуфчић
засести
око
огњиште
,
да
вечерати
,
наоружати
,
са
пушка
преко
крило
,
и
са
стража
испред
кућа
,
овај
одозго
,
кроз
баџа
,
упасти
посред
огњиште
.
у
мрак
и
запрепашћеност
сав
одсећи
Јусуфчић
глава
.
и
онда
дочекати
од
свој
,
пратити
она
,
халакајући
,
дојурити
сав
овамо
и
горе
,
на
кућа
побити
мртав
Јусуфчићев
глава
,
те
она
опрати
грех
и
срамота
са
кућни
стар
и
камени
слеме
.
одмах
Марка
,
не
себе
радити
,
него
да
сачувати
јединац
син
а
и
браство
будући
вођ
и
старешина
,
—
жена
и
син
превести
овамо
.
купити
овај
кућа
.
навући
отуда
са
село
сав
онај
богаство
,
истина
сиров
али
велик
:
грдан
дењак
ћилим
и
поњава
,
брашно
,
вуна
,
вино
,
а
од
стока
само
кућни
крава
,
кућни
коњ
,
са
који
јесам
се
бити
,
нарочито
жена
он
и
син
,
као
сродити
.
А
јесам
он
,
као
не
моћи
да
се
одвојити
сасвим
отуда
,
а
и
с
тај
,
што
бити
без
он
сав
родбина
бити
потући
и
упропастити
од
Ахметов
браство
,
закупити
неколико
хан
,
који
јесам
бити
по
граница
,
који
јесам
више
служити
за
шверц
,
крађа
и
пушкарање
између
Арнаут
,
него
за
трговина
,
да
бити
из
тај
хан
држати
Арнаут
у
шкрипац
,
страх
.
овамо
кућа
,
у
варош
,
ретко
бити
долазити
.
ако
бити
доћи
у
година
три
,
четири
пут
.
Чак
и
преобука
слати
он
се
од
кућа
,
па
и
тај
не
често
.
Обично
субота
,
када
бити
долазити
рабаџија
,
да
на
свој
тежак
,
воловски
кола
,
за
хан
пренети
еспап
,
као
:
велик
грумен
со
,
каца
пун
зејтин
,
гас
,
али
увек
највише
барут
и
олово
и
оружје
.
овде
јесам
једнако
седети
његов
жена
,
Стана
,
са
онај
слуга
,
Арса
,
који
се
већ
јесам
сматрати
као
слуга
,
јер
јесам
код
она
бити
и
одрастао
.
А
Стана
,
како
први
пут
доћи
овамо
,
у
кућа
,
такав
и
остати
.
Већ
јесам
бити
стар
.
сув
,
висок
,
са
узак
лице
,
миран
,
готово
бео
очи
и
уста
.
ма
да
јесам
имати
шта
цео
кућа
да
наместити
,
ипак
ништа
јесам
чинити
.
Још
јесам
стајати
дењак
везан
ствар
:
ћилим
,
јастук
,
покровац
.
требати
јесам
само
један
дан
,
па
да
се
кућа
сав
испунити
.
али
она
,
увек
тобож
као
од
велик
посао
,
јесам
моћи
.
сав
се
као
канити
.
сваки
дан
се
брижан
питати
:
кад
хтети
већ
по
кућа
да
разместити
,
а
опет
бити
остављати
и
одуговлачити
.
сав
се
као
нешта
надати
.
А
изгледати
јесам
да
се
највише
надати
,
да
хтети
се
опет
вратити
у
село
,
ма
да
јесам
бити
сам
уверити
да
јесам
тај
немогућан
.
и
зато
никако
се
јесам
моћи
да
„
поварошити
“
,
да
се
помирити
и
уживети
у
кућа
.
Вечито
јесам
бити
сам
,
и
као
одбацити
од
нешта
.
долазити
бити
она
комшика
,
од
она
неки
,
исто
тако
као
и
она
,
досељеница
из
Турска
.
и
она
бити
ићи
к
она
,
али
само
тај
и
више
ништа
.
ни
с
једном
да
се
истински
спријатељити
.
А
од
цео
одело
,
по
који
бити
се
моћи
да
судити
да
јесам
у
варош
,
само
што
јесам
носити
антерија
и
тај
скупоцен
,
свилен
,
али
опет
јесам
испод
она
вирити
крај
њен
дугачак
,
дебео
сељачки
кошуља
.
једнако
се
још
забрађивати
жут
,
прост
и
јак
шамија
,
једнако
опасивати
фута
,
о
који
јесам
висити
ношче
са
неколик
кључић
од
разних
сандук
.
и
једино
што
јесам
,
место
у
опанак
и
бос
,
ићи
у
папуча
и
вунен
бео
чарапа
.
па
и
тај
,
колико
се
пута
заборавити
и
почети
да
везивати
опанак
,
док
не
бити
,
смејати
она
се
,
Арса
подвикнути
:
—
е
,
еј
,
газдарица
,
јесам
у
Пчиња
.
и
да
она
јесам
бити
још
тај
Арса
,
ко
знати
шта
бити
бити
од
она
,
онако
сам
.
он
она
јесам
бити
све
,
и
село
и
варош
.
он
јесам
ићи
по
варош
,
по
чаршија
,
и
онда
све
она
овамо
до
ситница
причати
.
она
јесам
од
он
сазнавати
какав
јесам
чаршија
,
какав
дућан
,
еспап
,
механа
,
нарочито
Шарени
хан
,
где
долазити
из
Турска
Турчин
и
њихан
сељанин
.
свако
од
она
Арса
бити
редовно
доводити
овамо
код
она
,
и
они
бити
се
после
с
мука
,
гостити
и
частити
,
моћи
од
она
да
одвојити
,
и
да
она
наодговарати
на
њен
силан
запиткивање
о
сав
.
и
бар
да
она
син
Томча
,
када
овај
почети
расти
,
Марка
остављати
код
она
,
можда
бити
она
бити
друкчије
.
али
,
чим
Томча
одрастати
мало
,
прећи
десети
година
,
он
он
—
као
бојити
се
опет
да
чак
овамо
,
у
варош
,
Ахметов
по
његов
глава
не
прећи
—
почети
водити
са
себе
и
после
он
готово
никако
од
себе
и
не
пуштати
.
само
на
Божић
или
Ускрс
долазити
бити
с
он
.
и
тако
она
никада
син
да
се
нагледати
,
никад
да
моћи
макар
ноћу
,
у
спавање
,
да
он
ижљубити
.
А
и
он
,
дечко
,
па
већ
као
отац
.
немати
још
дванаест
година
,
а
већ
почети
нож
да
носити
и
са
два
појас
да
се
опасивати
,
и
да
се
на
она
издирати
,
заповедати
она
и
никако
она
не
да
да
он
много
љубити
и
миловати
.
једино
што
бити
она
покаткад
јесам
долазити
,
тај
бити
бити
који
субота
,
када
бити
,
место
отац
,
доћи
са
рабаџија
,
да
еспап
узети
.
па
и
тај
бити
морати
одмах
сутра
рано
да
се
враћати
.
колико
пута
,
када
она
он
по
толико
месец
он
никако
не
послати
нити
она
ко
други
—
а
тај
јесам
највише
плашити
—донесе
какав
вест
о
она
,
она
,
не
моћи
да
издржати
,
почети
Арса
,
као
да
јесам
он
крив
,
да
питати
и
да
он
као
корити
:
—
ох
,
што
не
слати
тај
дете
?
Што
он
толико
држати
код
себе
?
мало
се
он
крв
са
тај
проклет
(
Арнаутин
)
,
него
и
онај
дете
.
Арса
бити
почети
да
се
као
бунити
,
љутити
,
што
она
он
питати
.
—
Па
шта
знати
ја
,
газдарица
?
Знаш
тај
газда
.
али
одмах
бити
окренути
да
јесам
храбрити
:
како
хтети
он
сигурно
послати
овај
субота
,
јер
откада
јесам
ништа
пазаривати
.
А
да
јесам
тај
сигурно
,
да
хтети
овај
субота
ко
од
она
доћи
,
знати
и
по
тај
,
што
јесам
он
тобож
чути
,
како
јесам
овај
дан
имати
тамо
много
послати
,
многи
муштерија
,
и
сав
јесам
истрошити
од
еспап
.
али
бити
тада
,
сигурно
осећати
колико
лагати
,
и
Арса
прекидати
,
остављати
јесам
и
као
бежати
од
она
.
она
и
не
слушати
он
,
јер
јесам
увек
од
он
такав
одговорити
и
добивати
,
враћати
бити
се
пресамитити
у
кућа
хуктати
:
—
ох
,
шта
он
не
слати
?
.
.
па
бар
да
јавити
...
Изедоше
ја
!
XИВ
на
глас
да
се
Софка
испросити
,
цео
варош
,
ситити
она
се
,
одахнути
.
дакле
једном
већ
и
тај
се
и
са
она
свршити
,
и
да
јесам
они
сам
бог
молити
,
па
не
бити
она
тако
испасти
за
рука
,
да
се
она
овако
удати
,
у
такав
сељачки
кућа
и
за
такав
младожења
,
још
дечко
,
ко
хтети
морати
да
учити
како
да
се
опасивати
и
умивати
.
и
пошто
ники
јесам
гледати
,
ники
она
јесам
бити
раван
и
достојан
она
,
на
последак
и
права
јесам
да
тако
и
свршити
.
бар
да
се
знати
!
неки
се
видити
,
да
и
она
јесам
баш
онакав
и
толики
,
за
какав
се
издавати
.
затим
,
по
обичај
,
и
поред
тај
,
почети
у
потаја
разна
причање
,
оговарање
.
али
у
колико
јесам
оговарање
,
прича
ићи
и
ширити
се
,
у
толико
јесам
овамо
код
Софка
једнако
бити
широм
отворен
капија
,
двориште
навек
почистити
,
и
горе
намештен
соб
јесам
моћи
да
се
напримати
исти
тај
ужурбан
и
радознао
свет
,
особито
женскиња
.
али
Софка
јесам
сав
тај
знати
унапред
и
јуначки
издржавати
.
знати
јесам
какав
хтети
запиткивање
,
задиркивање
бити
,
а
све
из
потаја
да
се
дознати
и
видити
да
ли
јесам
заиста
она
срећан
,
да
ли
он
заиста
волити
,
такав
муж
,
још
дете
!
знати
јесам
да
хтети
мастан
и
дрзак
пецкање
бити
од
њен
тобож
интиман
некадањи
другарица
и
вршњакиња
.
и
зато
јесам
бити
обучен
у
раскошан
одело
,
у
тежак
,
црвен
као
крв
шалваре
,
са
велик
жут
колут
од
срма
око
џеп
и
ногавица
.
на
прса
она
јесам
увек
бити
она
низа
дукат
,
поклон
од
Марка
,
који
она
цео
прса
покривати
и
који
јесам
,
као
што
јесам
Софка
и
знати
,
свако
највише
и
запрепашћивати
.
Дочекивала
она
јесам
сав
са
ужагрен
очи
и
као
крв
румен
уста
,
чак
и
навлаш
обојен
,
јер
јесам
знати
да
хтети
тај
њен
ужагрен
очи
и
румен
уста
тумачити
се
да
јесам
сигурно
,
као
код
сваки
вереница
,
од
љубав
и
срећа
.
у
вече
Софка
,
заморити
тај
долазак
,
испружити
бити
се
по
миндерлук
,
који
јесам
бити
у
исти
време
и
кревет
.
Магда
у
синија
,
готово
клечати
испред
она
,
служити
бити
јесам
јела
,
да
бити
Софка
због
тај
морати
ма
штогод
да
јести
,
јер
иначе
јесам
ништа
од
јела
узимати
.
после
вечера
цео
ноћ
Магда
бити
код
она
предремати
,
тобож
да
она
јесам
на
услуга
,
а
у
ствар
чувати
јесам
.
јер
Софка
,
поред
сав
што
се
упињати
,
не
подавати
,
ипак
,
ипак
,
сваки
ноћ
као
да
јесам
бити
у
грозница
.
не
знати
који
јесам
већ
доба
,
тек
осећати
бити
себе
како
јесам
сав
врело
.
из
уста
почети
бити
да
јесам
пасти
дах
.
окретати
бити
глава
прозор
,
и
тамо
на
небо
,
међ
облак
,
одмах
бити
тако
јасно
и
истински
видети
како
се
оцртавати
и
издигнути
он
.
јак
,
висок
,
са
јак
рука
.
и
онда
он
почињати
к
она
да
долазити
.
узимати
јесам
на
свој
рука
,
и
,
не
сагибати
се
,
толико
јесам
снажан
,
приносити
јесам
себе
,
и
љубити
јесам
,
тако
да
бити
он
чак
и
врх
од
нос
осећати
.
тада
бити
ђипити
.
унезверен
,
изван
себе
од
страх
,
хватати
бити
Магда
за
рука
и
показивати
она
на
прозор
и
на
небо
.
—
Магдо
,
видити
ли
?
Магда
,
као
сав
тај
унапред
знати
,
да
ли
из
искуство
или
из
веровање
,
враџбина
,
одмах
бити
она
квасити
чела
вод
и
мокар
пешкир
влажити
усна
.
Софка
бити
се
брзо
освешћавати
,
и
да
бити
од
Магда
тај
сакрити
,
као
од
стид
,
окретати
бити
се
ничке
и
наређивати
она
:
—
Магдо
,
покрити
ја
.
Хоћу
да
спавати
!
А
сутра
,
дању
,
Софка
већ
јесам
жалити
себе
,
јер
бити
гледати
како
јесам
себе
,
свој
жртва
и
онај
свој
ноћни
мука
,
бар
остати
усрећити
.
Кућа
се
повратити
и
добити
онај
њен
некадањи
,
стар
,
сјајан
,
толико
чувен
изглед
:
утишан
,
умирен
и
свечан
.
отац
она
у
пола
нов
одело
,
а
јесам
хтети
сасвим
нов
да
начинити
,
да
се
не
бити
казати
да
јесам
тај
од
Софкин
пар
,
што
јесам
од
свекар
добити
.
по
цео
дан
бити
бити
код
кућа
.
или
се
шетати
,
или
обилазити
око
кућа
,
по
башта
и
све
надгледати
,
дотеривати
.
Највише
се
задржавати
у
подрум
,
у
који
јесам
већ
лежати
разна
бурад
од
пиће
,
што
он
пријатељ
Марка
послати
и
што
он
сваки
дан
поново
тражити
,
кад
бити
он
се
који
пиће
допасти
.
око
ручак
он
већ
постајати
нестрпљив
,
што
ручак
јесам
готов
.
јесам
ићи
у
кујна
,
обилазити
око
огњиште
,
пробати
од
јела
и
наређивати
Магда
или
мати
,
како
хтети
се
који
јела
запржити
,
који
парац
месо
за
он
оставити
и
боље
се
испећи
...
Мата
опет
,
једнако
обучен
у
свечано
,
глава
не
дигнути
од
спремање
колач
,
туцање
шећер
,
пржење
кафа
:
по
кујна
не
моћи
се
проћи
,
а
да
се
не
нагазити
на
који
зрно
шећер
или
кафа
.
од
преостали
татлија
,
колач
и
локум
,
што
се
јесам
моћи
да
појести
,
долап
,
раф
и
прозор
доњи
соб
претрпати
.
А
тај
све
због
он
,
отац
.
он
се
увек
допасти
тај
колач
,
а
не
моћи
све
да
она
појести
,
наређивати
да
се
остати
оставити
,
па
хтети
она
он
сутра
појести
.
А
тај
опет
никада
јесам
чинити
.
Пошто
он
се
сутра
неки
нов
колач
и
пита
допасти
,
тај
онда
опет
наређивати
да
од
она
оставити
за
он
за
сутра
.
и
тај
се
толико
дан
гомилати
,
да
ускоро
почети
цео
кућа
,
особито
доле
,
кујна
и
онај
велик
соб
,
да
заударати
на
онај
тежак
,
масан
задах
,
пун
загушљивост
,
тешкоћа
,
али
некако
сладак
,
раздражљив
.
А
опет
цео
дан
не
моћи
Софка
да
се
одбрана
од
дар
и
поклон
што
она
отуда
свекар
Марка
једнако
слати
.
он
после
прошевина
престати
да
ићи
од
кућа
у
хан
и
село
.
сигурно
сада
кућа
и
сав
журно
спремати
за
свадба
.
и
онда
цео
дан
овамо
слати
дар
и
слаткиш
за
она
.
и
сваки
вече
,
у
мрак
,
чисто
крити
се
,
и
јесам
као
осећати
да
јесам
у
ред
,
али
ипак
сваки
бити
дан
долазити
.
одоздо
са
капија
чути
бити
се
његов
пун
глас
:
—
где
јесам
мој
Софка
?
и
силина
,
пуноћа
и
раздраганост
тај
свој
глас
испунити
бити
цео
кућа
,
чак
овамо
горе
,
до
Софка
.
она
,
задизати
шалваре
,
да
она
не
бити
сметати
,
а
и
кос
склањати
иза
врата
,
потрчати
бити
одозго
к
он
.
—
Ева
ја
,
тато
.
и
љубити
бити
он
у
рука
.
он
бити
она
давати
дар
изговарати
се
како
тобож
ићи
тако
по
чаршија
,
па
он
случајно
пасти
у
очи
,
а
особито
какав
минђуша
,
и
ето
купити
за
она
.
и
после
чашћење
и
гошћење
са
отац
,
чак
и
вечера
и
после
она
дубок
у
ноћ
седење
,
он
,
одлазећи
и
праћен
Софка
са
свећа
до
капија
,
увек
у
потаја
,
кришом
,
да
он
не
бити
ко
чути
,
питати
бити
јесам
:
—
да
ти
не
требати
пар
?
да
ти
да
тат
.
—
имати
,
имати
,
тато
.
—
ама
не
тај
.
него
за
ти
,
да
свој
пар
имати
,
па
ако
ти
што
требати
,
што
зажелити
,
да
купити
себе
.
даље
јесам
не
бити
ни
питати
,
и
Софка
бити
,
љубити
он
на
растанак
у
рука
,
осетити
у
шака
дукат
.
XВ
и
за
сав
време
од
како
се
испросити
,
па
ни
на
сам
испит
,
кад
први
пут
видити
младожења
свој
,
Томча
,
ко
и
не
запамтити
,
јер
она
јесам
једва
допирати
испод
пазухо
,
никако
се
Софка
не
заплакати
.
и
тек
у
очи
свадба
,
у
субота
,
када
по
обичај
са
сав
девојка
и
млад
жена
из
родбина
и
комшилук
отићи
у
амам
,
да
се
искупати
и
спрема
за
сутрашњи
дан
,
за
венчање
,
први
пут
што
се
тамо
заплакати
.
цео
амам
бити
јесам
закупљен
.
мати
и
други
она
тетак
и
стар
жена
остати
јесам
код
кућа
.
једино
што
јесам
поћи
баба
Симка
,
чувен
трљачица
,
који
хтети
тамо
Софка
купати
.
она
јесам
тај
бити
занат
.
бити
се
испрва
потурчити
,
побећи
за
Турчин
.
доцније
,
када
јесам
овај
напустити
,
служити
јесам
по
харем
,
а
кад
остарети
,
вратити
се
овамо
.
и
од
тада
једнако
сваки
удавача
она
тамо
у
амам
куп
и
„
трљати
“
.
говорити
се
како
она
знати
мађија
:
како
купати
удавача
она
она
и
учити
,
давати
она
као
неки
чинити
,
како
хтети
се
сутра
,
на
дан
венчање
,
и
после
венчање
,
мужев
што
више
допасти
и
ући
она
у
воља
.
зато
јесам
Софка
са
тај
баба
Симка
и
поћи
.
мати
она
јесам
имати
само
што
више
јела
,
питати
и
колач
да
испослати
у
амам
,
шта
хтети
се
онај
тамо
частити
и
гостити
.
и
заиста
јесам
сав
тај
одавно
,
још
пре
ручак
,
по
слушкиња
,
заједно
са
преобука
,
бити
однети
.
А
Софка
кад
поћи
,
онда
се
само
понети
дар
:
пешкир
,
чарапа
,
шта
хтети
се
амамџика
и
остати
особље
даривати
.
тај
,
увијено
у
бошча
,
понети
себе
баба
Симка
.
Испраћене
и
одгледати
са
њихан
капија
чак
до
на
крај
улица
,
ући
јесам
у
онај
узак
,
крив
улица
,
који
јесам
,
вод
излокати
,
бити
навек
пун
камење
,
те
се
јесам
моћи
да
ићи
у
гомила
,
скуп
,
већ
у
ред
,
један
за
други
.
на
капија
жена
,
девојка
устајати
јесам
и
,
знати
да
тај
она
,
Софка
ефенди
-Митина
,
ићи
у
амам
,
радознало
јесам
ишчекивати
да
јесам
видити
.
Симка
,
срећан
,
као
да
она
јесам
овај
добар
препорука
за
њен
занат
,
јер
ето
и
они
,
ефенди
-Митини
,
позвати
јесам
да
она
Софка
куп
,
а
камо
ли
хтети
други
,
низак
,
сиротан
од
она
.
са
сваки
се
стар
жена
здравити
,
разговарати
и
застајкивати
.
А
и
овај
сам
јесам
јесам
заустављати
,
као
да
јесам
тај
њен
радост
,
слава
,
што
се
Софка
удавати
.
сваки
она
јесам
предусретати
:
—
о
срећно
,
срећно
,
баба
Симка
!
она
,
радостан
,
одговарати
јесам
:
—
хвала
,
хвала
,
да
бог
да
ускоро
и
убрзо
и
ваш
девојка
!
Софка
,
огрнути
у
нов
,
скупоцен
,
невестински
колија
,
дар
од
свекар
,
ићи
јесам
у
средина
.
бити
она
јесам
пријатно
.
знати
јесам
да
сав
у
она
гледати
.
нов
чохан
колија
,
ма
да
јесам
топло
заогртавати
и
грејати
јесам
,
ипак
она
јесам
стезати
у
плећа
и
око
кук
.
знати
јесам
да
она
се
сигурно
сада
снага
зато
јаче
испољавати
,
видити
.
око
врата
уздигнути
јак
нежно
и
меко
миловати
она
јесам
врат
.
Пењући
се
тај
узак
улица
и
приближавати
се
амам
и
онај
ћошак
за
који
јесам
морати
да
заћи
и
одатле
права
чаршија
на
више
да
отићи
у
амам
,
Софка
јесам
знати
да
хтети
,
као
увек
,
на
тај
ћошак
око
дућан
бити
скупљен
момак
,
нежењен
,
и
други
свет
.
Нарочито
она
јесам
ту
у
дан
,
субота
,
када
се
знати
да
женски
ићи
на
купање
.
А
сав
морати
ту
да
наићи
.
знати
јесам
да
хтети
она
сада
сигурно
бити
и
више
.
јер
још
и
пре
,
као
девојка
,
када
бити
она
и
мати
ићи
на
купање
ту
наићи
,
одмах
бити
се
осетити
међ
она
покрет
,
јер
она
два
бити
јесам
обући
у
леп
,
скупоцен
одело
.
и
јесам
се
знати
ко
више
да
се
дивити
,
који
јесам
леп
,
да
ли
мати
или
она
,
Софка
.
А
сада
,
кад
ићи
као
удавача
,
бити
јесам
уверити
да
хтети
се
што
више
скупити
,
да
бити
јесам
што
боље
гледати
,
подсмехивати
се
и
сажаљевати
јесам
,
што
ето
и
она
већ
морати
де
се
удати
,
истина
за
богат
газда
али
још
сељакати
,
тек
што
се
доселити
,
и
тај
за
муж
,
ко
јесам
ни
знати
и
који
јесам
бити
још
дете
.
и
тај
она
,
она
!
зато
Софка
,
приближивати
се
са
осталима
,
јесам
се
,
као
други
удавача
,
плашити
од
тај
гледање
,
већ
јесам
,
не
гледати
ни
у
ко
,
ићи
мирно
,
полако
.
остати
јесам
,
нарочито
млад
девојка
,
шипарица
,
црвенити
од
радознао
,
чисто
зазоран
поглед
,
као
кроз
шиб
пролазити
и
бежати
на
више
ка
мост
и
амам
,
тако
да
јесам
баба
Симка
,
кад
јесам
видети
да
хтети
са
Софка
готово
сам
остати
,
морати
да
она
гласно
звати
.
—
Мор
,
шта
се
растурати
?
—
заустављати
она
да
бити
,
као
што
јесам
ред
,
обичај
,
сав
заједно
стигнути
пред
амам
,
који
се
одмах
више
мост
видети
.
он
јесам
бити
округао
,
са
стар
камен
а
при
дно
,
около
,
сав
мемљив
и
влажан
.
Гор
,
испод
сам
кров
,
прозор
са
решетка
да
се
не
бити
моћи
кроз
она
из
чаршија
тамо
унутра
гледати
.
кров
полегао
,
широк
и
сав
црн
.
једино
у
средина
горе
,
где
јесам
бити
стакло
кроз
који
јесам
у
амам
долазити
светлост
,
видети
се
креч
,
малтер
.
око
амам
свуда
вод
,
нарочито
од
онај
амамски
чесма
,
из
који
се
амам
вод
пун
а
који
се
после
овамо
у
чаршија
и
око
амам
разлевати
.
Вис
амам
опет
јесам
настајати
чаршија
и
чути
цигански
махала
,
са
висок
,
стар
сахат
кула
.
отуда
јесам
већ
допирати
звук
ћемане
,
дахире
и
бубањ
који
јесам
тамо
Циганин
,
свирач
,
по
свој
колеба
пробати
и
дотеривати
,
да
бити
готов
и
,
чим
пасти
мрак
,
почети
отуда
да
се
растурати
овамо
по
варош
.
испред
амам
дочекати
она
сам
амамџика
.
и
пошто
јесам
Софка
пољубити
у
рука
и
даровати
јесам
кошуља
,
она
прво
она
увести
унутра
и
одвести
јесам
у
чела
,
на
леп
место
,
где
јесам
бити
прострт
душек
,
док
јесам
свуда
около
по
миндерлук
бити
асура
.
под
јесам
патосати
плоча
.
у
средина
горети
јесам
обешен
лампа
,
јер
јесам
од
висок
ограђен
прозор
бити
мало
светлост
.
једино
што
јесам
бити
још
светлост
,
тај
јесам
долазити
од
онај
велик
куп
жар
,
који
се
црвенити
жарити
и
светлети
и
око
ко
јесам
се
сушити
пиштимаљ
.
за
Софка
ући
и
остати
.
и
чим
се
за
она
затворити
и
закључати
амамски
врата
,
све
,
осетити
се
затворити
,
сасвим
се
ослободити
,
брзо
,
весело
почети
да
се
пењати
по
миндерлук
и
да
се
свлачити
.
убрзо
се
амам
зашаренити
свучен
хаљина
,
испунити
се
разговор
,
кикотање
,
радостан
узвик
од
журба
.
и
почети
и
пре
купање
:
голицање
,
смех
,
набацивање
хаљина
један
на
други
,
силом
свлачење
и
откопчавање
неки
,
који
јесам
се
стидети
,
јер
јесам
тек
сада
први
пут
долазити
у
амам
.
Нарочито
од
млад
жена
,
скоро
удат
,
јесам
се
моћи
опстати
.
оне
јесам
први
бити
свући
,
први
готов
.
сваки
девојка
јесам
јурити
,
задиркивати
.
у
брзо
па
лупа
нанула
Циганка
,
који
јесам
ићи
и
распремати
,
лупа
врата
амамски
и
њихан
токмак
,
обешен
дрвен
ћутук
,
који
јесам
по
врата
,
приликом
затварање
,
падати
одозго
ударати
она
и
притискивати
она
,
да
што
боље
стајати
затворен
—
сав
се
тај
измешати
и
почети
да
брујити
...
неки
,
већ
готов
,
свучен
,
не
могућ
чекати
,
са
нанула
у
рука
,
трчати
јесам
бос
по
плоча
,
да
што
пре
ући
унутра
,
а
отуда
се
враћати
вриштати
,
прскати
хладан
вод
од
други
који
јесам
пре
она
ући
.
и
све
,
као
да
она
јесам
баба
Симка
бити
све
и
сав
,
отац
,
мати
,
она
јесам
се
обраћати
,
тужити
један
на
други
.
по
који
тек
вриштати
отуда
истрчати
.
—
тета
,
мора
,
видити
овај
!
не
моћи
од
она
да
се
проћи
!
за
она
,
готово
посртати
,
узверен
,
зајапурен
излетати
други
и
викати
:
—
Баба
-
Симка
,
стрина
Паса
сав
ја
модрица
начин
!
сав
ја
изуједати
.
из
амам
опет
допирати
стрина-Пасин
грлен
глас
,
глас
млад
,
мали
,
пун
жена
и
тек
сада
,
после
удадба
,
сасвим
развити
:
—
Само
јесам
кучак
.
не
моћи
да
издржати
,
кад
се
видити
како
јесам
леп
,
па
се
сам
уједати
и
штипати
.
Софка
,
са
баба-
Симка
до
себе
,
онако
одвојен
,
на
леп
место
на
душек
који
јесам
покрити
бео
нов
чаршав
,
свлачити
се
.
али
некако
споро
.
она
јесам
одавна
за
сав
овај
знати
.
и
онда
,
чим
се
испросити
,
унапред
јесам
знати
да
хтети
сав
овај
бити
:
цео
њен
свадба
,
и
онај
прошевина
,
и
китка
,
и
дар
,
и
онај
скупљање
мушки
на
ћошак
,
гледање
и
сада
овај
у
амам
.
знати
јесам
како
хтети
и
сада
,
као
и
некада
,
исто
овако
кроз
висок
прозор
једва
допирати
светлост
,
тамо
у
дно
трептати
онај
велик
куп
жар
,
испод
миндерлук
бити
хладноћа
од
влажан
плоча
,
тамо
на
улаз
стајати
тестија
хладан
вод
,
поређан
ред
нанула
и
Циганка
у
мокар
хаљина
,
сув
,
црн
са
светао
очи
и
бео
зуб
.
А
из
прав
амам
хтети
допирати
топлота
,
пар
и
онај
загушљив
амамски
устајалост
...
знати
јесам
и
тај
да
јесам
сада
,
када
ући
,
хтети
више
гледати
као
пре
,
када
јесам
са
мати
долазити
,
још
бити
неиспрошен
(
онда
јесам
сав
из
далек
чисто
заобилазити
,
дивити
се
њен
лепота
)
,
већ
да
хтети
јесам
сад
сасвим
друкчије
гледати
.
као
да
јесам
никада
јесам
видети
.
сада
хтети
све
,
када
почети
да
се
свлачити
,
кришом
,
једва
,
из
потаја
,
ишчекивати
да
се
сасвим
свући
,
те
да
јесам
што
више
моћи
гледати
,
мотрити
она
сваки
део
тело
,
сваки
њен
покрет
.
А
сав
тај
стога
,
што
се
сутра
удавати
,
ићи
муж
.
за
сав
тај
Софка
јесам
знати
и
бити
према
тај
унапред
одавно
равнодушан
.
али
када
видити
да
се
све
свући
,
готово
све
отићи
у
амам
,
а
до
њен
нога
једина
остати
баба
Симка
,
па
и
она
већ
готов
,
опасан
пиштимаљ
и
са
велик
нанула
на
сув
нога
,
и
чисто
заклањати
свој
усахао
тело
бакаран
бој
Софка
од
радознао
поглед
,
пушити
разговарати
са
амамџика
и
,
са
неки
наслада
,
мешати
турски
реч
,
—
Софка
чисто
претрнути
,
јер
се
јесам
надати
да
хтети
она
сада
све
тај
оволико
и
овако
доћи
.
и
из
страх
да
тај
ко
не
опазити
,
да
се
зато
она
тако
споро
свлачити
,
што
се
бојити
,
и
онда
као
сажаљевати
јесам
,
да
не
почети
долазити
по
она
,
да
јесам
охрабрити
,
она
брзо
,
одједном
,
бацити
са
себе
и
остати
одело
и
ужурбано
позвати
Симка
.
—
Хајд
,
тета
!
Циганка
,
који
амамџика
брзо
намигнути
и
који
јесам
нарочито
зато
стајати
и
чекати
,
брзо
Софка
донети
леп
,
шарен
,
„
седевске
“
нанула
и
понизно
она
навући
на
њен
мали
,
румен
нога
.
затим
поћи
испред
Софка
,
да
она
отворити
врата
.
Софка
,
као
трести
се
од
језа
,
глава
забацити
кос
.
осетити
како
она
се
она
по
леђа
и
дужина
тело
заталасати
,
и
нежно
јесам
помиловати
.
Ножним
прст
јаче
држати
нанула
,
да
она
се
случајно
не
исклизнути
,
упутити
се
врата
.
први
врата
,
тежак
,
пун
влага
,
старати
,
при
дно
сав
иструлео
,
отворити
она
Циганка
.
она
са
Симка
ући
.
и
када
чути
како
велик
„
токмак
“
по
врата
лупнути
,
затварати
она
за
она
,
кад
осетити
пар
,
влага
од
вод
и
сапуница
а
из
амам
урнебесне
клика
,
кикотање
,
звечање
тас
,
запљускивање
вод
,
она
опет
претрнути
,
опет
,
као
што
се
јесам
надати
,
доћи
она
тешко
,
тужно
.
али
се
тргнути
и
сам
отворити
други
врата
и
ући
у
амам
.
испрва
се
јесам
моћи
од
пар
ништа
да
видити
.
једино
јесам
одозго
кроз
зракаст
стакло
долазити
светлост
и
осветљавати
средина
,
„
тершене
“
,
а
около
по
свод
,
по
„
курна
“
,
где
јесам
бити
потпун
мрак
,
горети
јесам
кандило
и
мрко
црвено
осветљавати
.
из
чеп
шуштати
јесам
вод
падати
у
камени
,
мраморан
,
четвртаст
корито
.
на
средина
тершена
једва
се
назирати
изваљен
тело
и
око
она
или
по
она
већ
слепљен
прамен
,
влажан
,
дуг
,
црн
кос
.
Чврсто
,
високо
,
упутити
се
она
свој
курна
,
који
се
познавати
и
по
два
кандило
и
по
црвен
застор
на
улаз
,
али
јесам
баба
Симка
задржати
и
шанути
она
:
—
Софка
,
прво
на
тершену
да
се
изнојити
и
испарити
.
она
скренути
.
сав
који
јесам
лежати
радосно
,
дирати
јесам
,
дочекати
јесам
и
начинити
она
у
средина
место
.
она
се
попити
,
легати
.
али
не
као
остати
,
на
леђа
,
комотан
,
већ
ничке
,
сакрити
прса
и
подбочити
чела
на
преокренут
тас
.
угрејан
плоча
пећи
она
јесам
.
али
она
јесам
бити
хладно
.
у
прст
стиснут
рука
,
у
грло
,
осећати
јесам
јед
,
горчина
,
и
тај
на
сам
себе
.
Што
да
она
јесам
сада
овако
?
Што
,
када
јесам
све
знати
,
ипак
да
она
сада
доћи
оволико
тешко
?
Што
да
јесам
видити
и
гледати
како
она
јесам
мило
,
не
радовати
се
.
и
још
када
Симка
сести
до
она
прекрстивши
нога
и
једнако
пушити
и
пити
ракија
,
што
она
амамџика
бити
послати
,
и
тај
не
,
да
и
она
,
као
остати
,
легати
,
да
се
парити
,
већ
да
чекати
када
хтети
Софка
бити
готов
,
па
да
јесам
куп
,
трља
.
и
тај
близина
баба-Симкина
доћи
она
још
тежити
.
А
знати
јесам
да
сада
настајати
и
теже
и
горе
.
јер
сада
хтети
понова
настати
весеље
,
певање
.
и
тај
,
као
увек
,
сав
хтети
песма
бити
о
љубав
,
чежња
,
месечина
...
и
заиста
,
ускоро
тај
и
бити
.
Жене
јесам
око
она
још
лежати
и
парити
се
,
али
девојка
већ
почети
.
не
моћи
више
да
издржати
лежање
,
топлота
.
Почеше
опет
по
курна
,
око
чеп
,
и
тамо
по
плоча
изваљивати
се
један
други
у
крило
,
да
се
пљускати
.
А
из
крајњи
таман
кут
,
где
се
од
пар
јесам
моћи
да
видити
,
почети
гласно
да
певати
тад
нов
песма
:
„
Жали
,
дика
,
и
ја
хтети
жалити
.
“
одмах
све
прихватити
.
и
жена
око
Софка
дигнути
се
.
и
оне
отићи
тамо
,
измешати
се
са
девојка
.
и
оне
почети
да
се
умивати
,
поливати
вод
,
певати
заједно
са
она
.
Жене
јесам
се
познавати
по
јачина
и
ширина
глас
.
вод
отуда
из
курна
,
од
многи
поливање
,
почети
у
млаз
да
се
разлевати
овамо
око
Софка
и
око
тершена
.
А
песма
сав
јак
,
страстан
.
и
тај
као
навлаш
све
око
онај
:
како
јесам
благо
ни
сребро
ни
злато
,
и
како
као
да
јесам
она
тобож
имати
драг
,
волети
се
са
он
,
па
сада
не
полазити
за
он
,
—
и
оне
,
видити
како
она
јесам
тешко
,
сажаљевати
јесам
,
и
даба
јесам
утешити
,
певати
тај
песма
о
растанак
.
Хоће
да
она
показати
како
она
јесам
сам
,
како
ето
и
међ
она
имати
који
јесам
исто
тако
несрећан
,
тужити
,
вена
.
А
Софка
јесам
знати
да
тај
код
она
јесам
.
и
зато
она
теже
падати
.
готово
сам
,
поклопити
ничке
,
опколити
пар
,
вод
,
песма
,
осећати
јесам
како
јесам
пар
гушити
,
како
заједно
са
пар
гутати
реч
тај
песма
.
А
онај
ударац
токмак
на
врата
од
Циганка
,
који
јесам
,
послуживати
,
сваки
час
излазити
и
улазити
,
као
маљ
јесам
лупати
по
глава
и
у
мозак
она
остајати
.
А
песма
,
звук
тас
сав
јак
,
све
бесан
.
док
један
,
а
тај
баш
она
који
се
тужити
како
јесам
стрина
Паса
уједати
,
витак
,
црнпураст
и
бежећи
од
другарица
,
који
јесам
јесам
јурити
,
поливати
вод
,
да
она
се
сав
кос
бити
слепити
по
њен
красан
витак
тело
,
дотрчати
овамо
на
тершене
код
Софка
и
дигнути
рука
,
затурити
глава
,
запевати
тако
силно
,
да
амам
као
звоно
одјекнути
:
„
да
знати
,
дика
,
да
знати
,
дика
,
„
како
венути
за
ти
.
“
па
одједном
прекинути
,
и
,
као
да
се
она
сутра
удавати
,
почети
да
жалити
,
нарицати
:
„
јао
,
јао
,
јел'те
,
дика
,
жао
,
„
Јел
’
те
жао
,
што
се
растајати
.
—
тета
,
хајде
!
Софка
се
дигнути
.
Осећала
јесам
да
хтети
моћи
издржати
,
да
хтети
пукнути
.
и
,
када
ући
у
онај
свој
одељен
курна
и
кад
осетити
да
се
иза
она
спустити
застор
,
она
,
држати
се
за
глава
,
чисто
пасти
до
чесма
и
грунути
у
плач
.
Симка
,
када
тај
видити
,
брзо
се
окренути
и
не
давати
Циганка
да
и
она
ући
,
видити
,
пресрести
јесам
и
наредити
она
да
стајати
с
поље
и
јако
,
добро
да
држати
застирач
,
како
се
не
бити
ништа
видети
.
Циганка
остати
споља
држати
чврсто
застор
,
да
се
не
лелујати
,
тајанствено
смешити
се
,
мислити
да
се
зато
крити
,
што
хтети
Симка
сада
Софка
,
трљати
јесам
и
купати
јесам
,
давати
мађија
,
чар
за
муж
.
А
међутим
,
Софкин
одлазак
,
жена
и
девојка
као
да
се
сасвим
ослободити
.
од
пар
,
топлота
,
распарити
и
омекшати
до
кост
,
да
излудити
од
бес
,
певати
јесам
.
амам
брујити
.
Чак
и
амамџика
ући
.
и
онако
обучен
,
са
плетиво
о
врат
,
загледати
се
.
А
сав
надвисивати
и
водити
она
исти
девојка
.
стајати
на
среда
,
дигнути
тас
више
глава
и
једнако
певати
.
певати
заносно
из
сав
грло
.
амам
звечати
:
јао
,
јао
,
јел'те
,
дика
,
жао
?
Јел
’
те
жао
,
што
се
растајати
растајати
,
а
...
и
немогућ
више
од
севдах
,
бацити
тас
од
себе
.
тас
звекнути
,
одскочити
и
звечати
откотрљати
се
.
сав
се
пренути
уплашено
,
да
она
амамџика
за
тај
ломљење
посуђе
не
грдити
.
али
се
и
она
,
стојећи
онако
на
улаз
,
бити
занети
,
гледати
у
онај
.
Међутим
овамо
Софка
јесам
грцати
,
као
никада
у
живот
.
у
мало
што
јесам
на
глас
јаукати
,
тако
јесам
плакати
.
Пуц
она
све
пред
очи
.
бити
она
све
јасно
:
да
овај
,
што
она
сада
толико
тешко
,
оволик
јад
и
бол
;
да
овај
што
она
ето
сада
плакати
као
никада
,
јер
јесам
ни
родити
мати
не
видити
да
се
пред
она
икада
заплакати
а
камо
оволико
,
као
што
сад
плакати
,
да
чисто
осећати
како
она
се
срце
чупати
и
снага
распад
—
да
сав
тај
јесам
због
тај
,
што
полазити
за
недраг
,
већ
да
јесам
због
други
нешта
,
што
јесам
велик
,
горе
.
сада
се
све
свршавати
.
оно
,
што
јесам
знати
,
слутити
да
хтети
доћи
али
ипак
до
сада
још
бити
далеко
,
ето
сада
већ
јесам
ту
,
доћи
јесам
.
до
сада
бар
,
и
ако
јесам
ко
волети
,
а
оно
бар
се
ко
надати
,
чекати
он
,
сневати
и
у
сан
он
љубити
.
А
сутра
,
после
венчање
,
сав
престајати
.
Вис
немати
ко
ни
да
се
нада
,
ни
о
који
да
мислити
,
још
мање
да
сањати
.
све
што
јесам
душа
волети
,
за
чим
јесам
жеднети
,
и
ако
не
на
јава
онај
бар
у
потаја
неговати
,
сав
сутра
ићи
,
одвајати
се
,
откидати
...
.
кидати
сам
себе
.
—
ух
,
ух
,
тета
,
тета
!
Грчећи
се
,
угуривајући
се
у
Симкин
крило
,
у
њен
спарушкан
недра
,
плакати
јесам
,
вити
се
Софка
обезумљен
.
њен
сасвим
развити
,
као
од
мрамор
резан
,
раскошан
тело
,
изнојен
,
окупан
,
бљештати
јесам
и
преливати
се
у
лепота
и
пуноћа
.
Баба
Симка
она
јесам
купати
.
полако
,
зналачки
,
свој
рука
са
већ
као
пергамент
отврдли
кожа
прелазити
јесам
по
она
,
по
њен
леђа
,
плећа
,
око
прси
,
да
боље
истрљати
,
те
да
сутра
тај
део
на
венчање
јак
,
истакнут
,
лепше
она
стајати
.
А
на
Софкин
оволик
плач
,
грцање
,
јесам
обраћати
пажња
.
бити
се
сам
занети
толики
Софкин
лепота
,
какав
одавна
јесам
имати
прилика
да
видити
,
тај
јесам
чисто
као
тешити
себе
,
што
и
она
бивати
сада
тешко
,
и
гледати
Софка
како
плакати
,
сам
себе
говорити
и
сам
себе
као
храбрити
:
—
ех
,
сигурно
ја
јесам
овај
првина
.
као
што
она
заиста
јесам
бити
првина
,
нарочито
сада
,
у
последњи
време
.
ниједан
јесам
бити
срећан
.
ниједан
да
јесам
полазити
за
драго
.
готово
сав
јесам
овако
као
Софка
плакати
,
јадати
се
,
ронити
суза
...
али
који
вајда
!
и
бојити
се
да
хтети
се
сада
,
када
се
амам
смиривати
,
јаук
и
плач
Софкин
сигурно
чути
,
па
да
бити
он
као
заглушити
,
она
се
гласно
са
сав
испред
њихан
курна
разговарати
,
задиркивати
,
шалити
.
и
када
се
Софка
,
сасвим
прибрати
,
умирити
,
дигнути
на
последак
и
изићи
из
курна
,
Симка
она
ништа
не
рећи
.
Чинила
се
да
ништа
не
знати
.
на
Софкин
:
—
хајдемо
,
тета
!
—
она
само
што
одговорити
:
—
Хајд
,
Софка
!
и
тај
њен
„
хајде
Софка
“
тако
се
слагати
са
Софкин
глас
.
бити
јесам
у
он
неки
саучешће
,
утеха
,
али
и
храброст
и
решеност
:
писан
јесам
,
немати
се
куда
,
и
онда
—
хајде
,
да
се
ићи
тамо
куд
се
морати
.
и
тај
саучешће
у
њен
глас
Софка
толико
тронути
,
охрабрити
,
да
,
сасвим
умирити
,
изићи
из
амам
смело
и
са
осмех
.
овај
овамо
по
миндерлук
,
облачити
се
,
јесам
моћи
још
да
се
охладити
од
купање
.
из
минтан
,
јелек
,
вирити
јесам
њихан
топла
прса
,
црвен
,
једар
врат
са
узнемирен
,
набрекао
и
ознојен
жила
.
сав
јесам
још
једнако
бити
разузурен
,
никако
да
се
прибрати
,
охладити
.
сваки
час
јесам
летети
из
рука
у
рука
бео
пешкир
,
који
јесам
брисати
зној
са
чела
,
завлачити
она
међу
прса
,
испод
пазухо
,
и
отуда
она
извлачити
мокар
и
сасвим
пресавити
од
зној
.
онда
јесам
поново
други
,
сув
пешкир
узимати
,
један
други
молити
да
јесам
обрисати
где
она
сам
не
моћи
,
по
леђа
или
ма
где
.
А
услед
тај
међусобан
трљање
,
опет
јесам
настати
задиркивање
,
голицање
,
бежање
и
ваљање
по
хаљина
.
опет
се
цео
амам
испунити
мирис
њихан
чист
,
окупан
и
страстан
тело
.
из
сам
амам
,
курна
,
једнако
јесам
овамо
на
мах
,
како
бити
се
врата
отворити
,
допирати
пар
и
топлота
,
и
тај
тако
јасно
отуда
на
мах
пахтала
,
да
јесам
изгледати
чисто
као
нечији
уздах
,
као
од
онај
тамо
мраморан
плоча
,
који
као
да
жалити
за
њихан
леп
тело
,
који
јесам
до
сада
по
она
лежати
...
и
тај
се
топлота
и
пар
отуда
овамо
све
више
мешати
са
светлост
свећа
и
мало
хладан
ваздух
,
и
све
више
пунити
влага
и
тама
цео
амам
.
А
тај
она
јесам
,
изгледати
,
још
више
дражити
,
опијати
и
знојити
.
сав
веће
јесам
и
велик
цик
и
јурење
настајати
.
али
тај
све
одједном
престати
,
када
се
Софка
појавити
.
сав
се
к
она
окренути
и
сав
јесам
као
у
један
глас
,
задиркивајући
јесам
,
дочекати
:
—
о
,
невеста
!
невеста
!
ах
,
Томча
!
ах
,
пустити
синути
!
погле
,
какав
хтети
сутра
да
грлити
!
—
Мор
,
ђувендија
!
—
из
сав
глас
викнути
тетак
Симка
.
и
да
бити
,
као
што
јесам
ред
,
сада
после
купање
настати
што
велик
шал
,
смех
,
весеље
,
окренути
се
амамџика
:
—
А
морити
,
што
гледати
,
шта
стајати
ту
?
Што
отуда
(
с
поље
,
из
чаршија
)
не
пустити
она
неколико
,
да
овај
ђувендија
умирити
?
...
—
о
,
о
...
тетак
амамџика
,
пустити
Васка
онај
њен
Риста
.
Ена
он
дреждати
и
чекати
пред
амам
на
мост
.
—
А
ти
Јована
!
—
одазвати
она
се
увређен
и
срдит
Васкин
глас
.
—
Мита
,
Мита
,
пуштати
!
—
одјекнути
с
други
крај
од
онај
раскалашан
снашка
,
и
видети
се
како
бесно
бацати
поглед
на
исти
онај
црномањаст
девојка
,
који
јесам
купати
се
певати
и
бацати
тас
.
бесно
грлити
,
дирати
јесам
:
—
Мита
,
Мита
овај
пуштати
!
и
одједном
запевати
:
Мита
морити
,
Митанча
,
цркнути
ја
,
пукнути
,
душманче
Мита
морити
,
Мита
,
Мита
!
и
тај
„
Мита
“
сав
прихватити
и
почети
са
толико
чежња
,
страст
,
лудило
да
певати
и
изговарати
,
да
и
сам
амамџика
,
раздрагати
,
смешити
се
,
морати
да
отићи
,
још
јаче
да
притворити
спољни
амамски
врата
,
да
се
тамо
,
у
чаршија
,
не
бити
чути
и
око
амам
почети
да
скупљати
мушки
.
Симка
већ
бити
обучен
и
село
у
чела
астал
.
испред
она
јесам
већ
стајати
стакло
ракија
,
кисео
грожђе
,
крушка
и
паприка
.
око
она
почети
и
остати
да
се
ређати
,
освежавати
се
воће
и
осталим
слаткиш
.
и
Софка
јесам
грабити
,
да
бити
бити
брзо
готов
.
Сиђе
и
она
,
сести
међ
она
.
Почеше
и
она
да
служити
,
и
,
на
изненађење
сав
,
не
само
што
почети
јести
,
него
испити
и
неколико
чаша
ракија
,
а
једнако
са
онај
задржан
осмех
на
уста
,
с
очи
мало
стиснут
и
обрва
једва
приметно
набран
,
као
смејати
се
сав
и
сав
она
сажаљевати
...
XВИ
у
полумрак
вратити
се
из
амам
.
и
све
док
јесам
пролазити
чаршија
,
прелазити
онај
мост
,
увијен
,
погнут
и
крити
се
један
уз
други
,
ићи
јесам
мирно
.
Чим
се
изгубити
из
вид
чаршија
,
опет
почети
да
се
погуркивати
и
обазирати
.
А
већ
када
као
намирисати
Софкин
улица
,
сав
појурити
.
сваки
јесам
трчати
,
да
што
пре
стигнути
.
Баба
Симка
она
с
мука
задржавати
,
док
на
последак
не
дигнути
рука
од
она
и
готово
само
са
Софка
остати
.
али
Софка
јесам
толико
бити
уморан
,
да
ништа
од
тај
јесам
примећавати
.
само
кад
сагледати
кућа
и
већ
испред
кућа
упалити
два
фењер
,
који
јесам
горети
и
трештати
,
као
неки
два
црвен
страшан
ока
,
а
између
она
се
лелујати
венац
од
шимшир
и
велик
бео
руж
,
који
јесам
бити
окићен
капија
—
она
цео
кућа
,
нарочито
због
тај
шимшир
,
као
да
замирисати
на
нешто
покојни
,
мртвачки
.
на
кров
,
који
јесам
препокривати
сад
,
сигурно
од
онај
новац
добивен
за
она
,
пасти
она
у
очи
нов
ћерамида
,
који
јесам
јасно
одударати
од
стар
,
црн
,
маховина
већ
обрастао
,
црвенити
се
,
као
да
јесам
од
месо
,
као
—
а
тај
јесам
моћи
да
појмити
откуд
она
доћи
и
зашто
—
као
да
јесам
од
њен
месо
,
од
она
сам
.
она
се
сав
стрести
.
али
се
прибрати
и
са
баба-
Симка
ући
не
на
капија
,
јер
хтети
од
сада
на
она
улазити
само
сват
,
званица
,
гостити
,
него
иза
кућа
кроз
комшиски
капиџик
.
у
кућа
јесам
већ
сав
бити
узрујан
,
измешан
,
и
врити
од
свет
.
у
кујна
јесам
кркљати
јела
у
велик
лонац
,
и
свуда
масна
пар
;
иза
кућа
буктати
јесам
велик
огањ
,
трештати
разгорен
жар
,
на
који
се
окретати
и
пећи
прасац
и
јагањац
;
из
онај
комшиски
кућа
,
одмах
преко
башта
,
где
јесам
сада
ограда
бити
извалити
,
да
бити
се
моћи
у
она
комотан
ићи
,
једнако
јесам
дотрчавати
деца
,
слушкиња
,
једнако
се
тамо
вући
хаљина
,
јастук
,
јорган
,
колија
,
јер
хтети
се
ноћас
тамо
сав
деца
носити
да
спавати
...
А
овамо
по
кућа
сав
жена
,
особито
млад
,
бити
јесам
тако
лепо
обући
,
све
у
стајаћи
али
већином
танак
,
свилен
провидан
одело
.
јер
сутра
,
за
бог
,
требати
да
се
показати
сват
нов
пријатељ
,
да
се
видити
какав
јесам
Софкин
родбина
.
сав
јесам
бити
у
дугачак
свилен
антерија
а
повезан
чајкама
са
разним
накит
;
а
скоро
обојен
,
маснити
и
црн
кос
,
навучен
обрва
,
набељен
лице
,
особито
подбрадак
и
грло
.
Подбратци
и
врат
бити
јесам
сасвим
открити
.
и
тај
тобож
због
посао
,
трчкарање
по
кућа
,
а
највише
и
због
тај
,
што
јесам
знати
да
за
сада
,
овај
вече
,
хтети
долазити
ниједан
странац
,
туђ
човек
,
већ
хтети
све
бити
њихан
,
из
родбина
,
и
,
немати
од
ко
онда
да
се
крити
,
зато
јесам
све
бити
слободан
,
више
овлаш
обући
,
а
чисто
јесам
уживати
у
тај
свој
отворен
,
комотан
накићеност
и
лепота
.
и
као
да
јесам
бити
матор
,
неки
готово
већ
стар
,
већ
као
да
јесам
девојчица
,
тако
јесам
се
од
тај
свој
откривеност
и
слобода
бити
раздрагати
.
сваки
јесам
час
отуда
из
кујна
истрчавати
са
врисак
и
врео
лице
.
сваки
час
јесам
силазити
у
подрум
,
где
јесам
бити
пиће
,
и
око
бунар
већ
јесам
увек
по
који
хладити
лице
и
глава
.
Софка
се
сав
тај
јесам
ни
чудити
.
знати
јесам
да
хтети
оне
,
као
на
сав
свадба
,
весеље
,
тако
и
сада
бити
такав
.
као
да
хтети
овај
ноћ
бити
са
други
,
а
не
са
свој
муж
,
тако
хтети
бити
луд
.
триста
хтети
чудо
од
бес
и
страст
чинити
.
и
доцније
,
што
пиће
бити
јак
,
њихан
муж
пијан
,
загрејанији
и
оне
хтети
све
распаљеније
,
сав
страстан
бивати
,
као
да
се
са
тај
свој
муж
,
с
који
јесам
већ
толики
деца
изродити
,
тек
тада
први
пут
у
живот
видити
,
као
да
се
први
пут
тада
заволити
и
заљубити
један
у
други
.
и
цео
ноћ
бити
све
горе
,
све
бесан
.
сваки
хтети
гледати
да
бити
што
луд
,
што
ватрен
,
да
тај
,
тај
свој
велик
љубав
према
он
,
сав
муж
,
као
подигнути
он
и
давати
неки
велик
углед
и
цена
.
јер
ето
сваки
од
она
почети
већ
око
огњиште
да
издвајати
од
јела
и
зачињавати
он
онако
,
како
њен
волити
.
неки
чак
донети
од
свој
кућа
брашно
и
масло
,
јер
знати
да
њен
најрадије
од
тај
брашно
волити
;
неки
опет
у
тестија
од
свој
вино
,
јер
боја
се
да
хтети
,
ако
други
вино
,
јак
пиће
пити
,
као
што
јесам
луд
,
триста
чудо
начинити
,
а
овамо
од
тај
,
његов
вино
,
на
који
се
навикнути
,
ништа
он
хтети
бити
.
и
тако
сваки
.
сваки
хтети
гледати
себе
,
да
што
више
уграбити
од
весеље
,
срећа
.
ниједан
се
хтети
обазрети
на
она
,
Софка
,
још
мање
да
она
бити
бар
благодаран
,
што
ето
она
,
због
њен
удаја
и
свадба
,
имати
да
захвалити
за
тај
свој
весеље
и
радост
.
и
тек
хтети
онда
,
по
обичај
,
у
зор
,
-
када
почети
долазити
гостити
,
када
требати
Софка
да
се
облачити
и
бити
спреман
за
венчање
,
тек
хтети
се
онда
она
као
сетити
.
Искупиће
се
око
она
,
и
као
кајати
се
,
што
јесам
јесам
ноћашњи
свој
толики
,
од
срце
,
као
саможив
весеље
,
заборавити
,
почети
,
чешљати
јесам
и
китити
,
да
плакати
,
нарицати
око
она
.
али
зато
ипак
на
она
Софка
јесам
бити
криво
.
знати
јесам
да
она
јесам
тај
једино
,
када
бити
свадба
и
слава
,
што
и
оне
моћи
да
се
сасвим
одвојити
од
рад
,
брига
,
деца
,
и
осетити
живот
.
и
тада
,
пошто
се
и
пре
сам
свадба
дуго
радити
,
дуго
спремати
,
онда
се
,
кад
већ
и
она
доћи
,
све
заборављати
,
бацати
,
потпуно
се
предавати
јела
,
пиће
и
весеље
.
и
тај
чинити
нешто
због
тај
,
што
она
јесам
као
једино
тада
допустити
,
а
нешто
и
због
сам
себе
—
сам
се
тај
удаја
и
женидба
загрејати
.
ваљда
она
она
подсетити
на
њихан
удадба
,
када
се
оне
венчавати
.
и
онда
на
тај
удаја
други
онај
,
неки
од
раздраганост
,
што
она
се
нада
испунити
,
поћи
за
онај
који
јесам
волети
и
желети
,
сада
се
као
кајати
,
што
јесам
онда
бити
тако
луд
,
стидљив
и
уздржљив
;
неки
ваљда
од
бол
и
туга
,
што
она
се
никад
онај
нада
јесам
испунити
,
не
поћи
за
драг
,
нити
хтети
икада
осетити
шта
јесам
драго
и
мило
,
—
постајати
толико
луд
и
бесан
.
зато
јесам
она
Софка
са
осмех
гледати
одозго
,
како
она
лице
,
од
пиће
и
од
раздраганост
,
доћи
румен
,
врело
,
и
тај
од
онај
таман
женски
руменило
;
како
она
се
очешљати
кос
сав
више
развијати
и
у
неред
,
витица
,
падати
око
врат
;
антерија
и
појас
она
се
већ
олабљавају
и
окретати
у
страна
,
и
како
већ
не
моћи
више
да
издржати
.
Што
више
долазити
и
падати
мрак
,
оне
бивати
сав
унезверен
.
не
моћи
да
дочекати
,
када
хтети
већ
једном
сасвим
мрак
да
пасти
(
ма
да
јесам
бити
пасти
)
,
сасвим
отпочет
весеље
?
од
када
јесам
већ
сав
свећа
по
соба
и
фењер
испред
кућа
и
по
двориште
упалити
;
одавно
се
осећати
јак
и
силан
мирис
јела
и
печење
;
одавно
јесам
већ
и
прашина
почети
од
њин
силан
трчање
да
се
дигнути
,
колебати
,
а
још
ништа
не
почињати
.
јер
,
још
свирач
не
долазити
,
а
док
они
не
доћи
,
дотле
ништа
немати
.
и
,
заиста
,
што
већ
тај
свирач
не
долазити
?
јер
ако
се
овако
још
чекати
,
хтети
се
моћи
издржати
,
можда
хтети
се
пре
тај
неки
од
она
већ
опити
,
већ
заситити
и
онда
—
на
шта
толики
радост
,
тако
дуго
чекање
и
жудња
...
и
зато
,
када
се
већ
једном
чути
одозго
свирка
,
цео
се
кућа
покренути
,
сав
полетити
на
капија
,
с
узвик
:
—
ето
чалгиџија
!
Свирачи
јесам
заиста
долазити
.
Чуо
се
чак
и
звон
чампара
од
чочек
,
и
вика
дечурлија
,
што
јесам
скакати
испред
она
.
доле
у
двориште
,
што
се
свирач
више
приближавати
,
све
више
се
дизати
грајати
:
—
А
,
баба
,
баба
!
...
тај
се
односити
на
мати
,
који
јесам
,
онако
узрујан
,
изгледати
да
се
згранути
од
радост
.
јесам
знати
шта
хтети
,
јер
ето
и
тај
доћи
.
Дође
да
сада
,
као
сваки
мати
,
који
дочекати
овај
весеље
,
морати
први
оро
да
повести
.
на
последак
и
свирач
ући
.
Поклонише
се
пред
Тодора
и
збити
се
и
стати
до
зид
уз
капија
.
Чочеци
скинути
чампара
,
па
и
они
пристојно
стати
.
Ашчика
брзо
тада
прићи
Тодора
,
поклонити
она
се
.
—
Срећно
,
баба
!
и
предати
она
сит
,
пун
шећер
,
леблебија
и
осталих
шећерлема
,
који
хтети
она
уз
игра
други
рука
око
себе
просипати
и
бацати
,
да
бити
тако
пун
,
сладак
и
раскошан
бити
нов
брачни
живот
њен
дете
.
Свирачи
засвирати
.
Тодора
почети
...
али
,
да
ли
као
од
радост
,
или
од
збуњеност
,
што
јесам
сав
у
она
гледати
,
помести
се
.
Поче
да
грешити
.
брзо
,
смејати
се
,
ухватити
се
до
она
други
и
почети
да
јесам
поправљати
.
и
она
се
брзо
тргнути
,
поправити
.
Поче
да
играти
,
водити
,
заносити
и
онај
други
рука
из
сито
око
себе
,
на
широко
по
двориште
,
по
кућа
,
чак
и
преко
кућа
да
бацати
шећер
и
леблебија
.
мрак
отпочети
бивати
сасвим
густ
;
фењер
почети
јаче
да
светлити
,
кућа
,
осветљен
и
пун
топлота
од
људи
,
женскиња
,
њихан
одело
,
мирис
,
почети
као
да
се
кретати
и
нијати
.
А
оро
никако
јесам
престајати
.
сав
се
јаче
ширити
,
развијати
.
Поче
да
опасивати
сав
кућа
и
пунити
цео
двориште
.
Већ
јесам
околни
комшиски
зид
начичкан
сусед
,
особито
девојка
,
који
јесам
довести
,
да
тако
преко
зид
гледати
Софкин
свадба
.
на
капија
улаз
јесам
већ
бити
закрчен
.
Већ
и
туђ
момак
из
цео
варош
почети
да
долазити
,
и
хватати
се
у
оро
...
А
сав
тај
одоздо
једнако
јесам
гледати
овамо
горе
,
на
она
.
и
Софка
се
учинити
да
,
поред
она
,
највише
гледати
у
оно
иза
она
на
доксат
,
у
њен
спремљен
и
распоређен
дар
који
хтети
сутра
носити
младожења
:
свилен
јорган
,
душек
и
јастук
.
особито
као
да
јесам
гледати
у
онај
црвен
,
свилен
,
свадбен
,
за
двоје
широк
јорган
.
Софка
се
учинити
као
да
јесам
гол
,
јер
тако
почети
,
не
знати
ни
сам
зашто
,
сам
себе
да
загледати
,
као
да
се
уверити
,
да
ли
заиста
на
себе
имати
одело
,
да
она
штогод
не
фалити
.
али
брзо
се
сетити
да
тај
не
смести
допустити
,
особито
,
да
јесам
тај
туђ
свет
,
начичкати
око
зид
и
на
капија
,
тако
горе
усамљен
гледати
,
и
по
тај
досетити
се
,
како
јесам
она
сигурно
тешко
,
и
онда
да
јесам
почети
жалити
.
брзо
забацити
шамија
и
сићи
.
гласно
,
као
у
инат
неко
,
чути
се
како
она
рећи
:
—
Хајд
да
играти
.
—
млад
,
млад
хтети
да
играти
!
—
и
сав
се
склептати
око
она
,
особито
стрина
она
,
тетак
.
сигурно
срећан
,
што
се
тај
показивати
Софка
виша
,
јер
ето
хтети
сам
она
да
играти
,
а
не
као
остати
удавача
,
који
се
тек
морати
тражити
,
извлачити
из
кут
.
Свирачи
почети
.
Чочеци
,
као
у
почаст
,
испред
сам
Софка
стати
,
да
јесам
пратити
у
игра
.
и
Софка
један
поглед
испод
очи
одмерити
све
.
и
пошто
свој
доњи
влажан
и
врео
усна
стиснути
,
да
она
се
горњи
као
и
образ
уздигнути
,
надмеше
,
повести
кола
.
али
како
!
знати
јесам
да
јесам
нога
хтети
преварити
.
знати
јесам
да
хтети
јесам
сада
највише
гледати
,
дрзак
пиљити
у
она
;
да
хтети
сваки
њен
покрет
,
сваки
део
њен
тело
,
бити
нога
,
бити
колено
,
кук
,
који
хтети
она
се
у
игра
појављивати
из
хаљина
,
сав
тај
сада
доводити
у
веза
са
сутрашњица
,
са
тај
њен
муж
,
први
брачни
ноћ
.
особито
знати
јесам
да
хтети
јесам
мушкарац
,
туђинац
,
који
јесам
јесам
ретко
виђати
,
сада
прождирати
поглед
.
и
зато
са
очи
,
упртити
у
свој
прса
,
колено
и
врх
нога
,
с
један
уздигнут
рука
,
пустити
цео
себе
у
игра
.
прво
као
поклекнути
,
одскочити
и
одмах
затим
почети
округао
,
топло
да
се
нијати
и
кретати
по
свирац
.
остати
једва
дочекати
ту
њен
раздраганост
,
те
и
онај
почети
још
весео
и
бесан
,
особито
чувен
и
страстан
играчица
,
тетак
Паса
.
она
,
чим
спазити
Софка
како
заносити
,
игра
,
чисто
суревњив
,
одмах
се
до
она
ухватити
.
али
и
остати
тетак
,
мати
она
,
не
дати
да
се
она
са
Софка
надметати
.
сав
се
око
она
ухватити
,
и
почети
с
она
да
се
надметати
.
тај
бити
згодно
за
Софка
,
те
се
неопажен
повући
и
оставити
она
да
се
утркивати
у
игра
:
загрлити
,
готово
један
корак
у
корак
,
један
покрет
у
покрет
,
један
скок
у
скок
.
ускоро
двориште
она
постати
тесно
,
свирка
јак
и
силан
,
чочек
тамнити
и
раздражити
...
.
XВИИ
у
сам
ноћ
доћи
кућа
и
ефенди
-
Мита
,
обријати
и
очешљати
.
и
,
као
што
јесам
ред
,
обичај
,
тако
јесам
и
он
доцкан
доћи
,
када
јесам
бити
сигуран
да
јесам
до
тада
жена
овамо
већ
бити
све
посвршавати
што
требати
:
и
онај
купање
Софкин
у
амам
,
слагање
дар
њен
по
доксат
,
дочекивање
свирач
,
играње
први
оро
,
просипање
шећер
.
и
онда
после
тај
знати
се
долазити
„
његов
“
т
.
ј
.
дедин
дужност
,
да
сада
,
када
почети
мушки
гостити
долазити
,
он
јесам
она
дочекивати
.
и
зато
,
када
доћи
,
пошто
прегледати
кујна
,
богато
обдарити
ашчика
,
Циганин
,
а
највише
баба-
Симка
,
повући
се
горе
.
Жене
одахнути
.
знати
се
да
више
хтети
силазити
,
већ
хтети
,
ако
он
што
требати
,
одозго
наређивати
.
он
се
изгубити
горе
у
осветљен
соба
.
сигурно
јесам
прегледати
постављен
велик
,
округао
софра
.
и
ма
да
јесам
тада
већ
бити
у
мода
астал
,
ипак
јесам
наредити
да
се
,
по
старински
,
поставити
софра
,
јер
јесам
знати
да
она
ники
,
сем
она
,
немати
такав
широк
и
велик
,
ники
онако
,
за
тридесеторо
,
дугачак
,
једноставан
пешкир
преко
колено
,
нити
ико
имати
онакав
и
за
онолики
свећа
златан
и
сребрн
чирак
.
после
се
чути
како
одозго
викнути
:
—
Магдо
!
као
увек
,
тако
и
сада
јесам
звати
непосредно
:
„
ти
,
Магдо
,
Тодоро
“
,
јер
бити
тај
бити
за
он
као
неки
посао
,
понижење
,
већ
тако
у
општи
сам
име
споменути
,
па
онда
неки
други
,
који
чути
,
звати
тај
,
ко
он
тражити
.
Магда
узлетети
.
Чу
се
како
она
заповедати
:
да
онај
софра
у
чела
још
јаче
повући
,
око
она
више
јастук
наређати
,
да
не
бити
из
онај
други
соб
пиркати
и
ко
назепсти
.
А
по
тај
се
већ
сигурно
знати
,
да
хтети
он
ту
седети
и
да
за
себе
тако
и
уређивати
.
после
наредити
да
се
свећа
у
чирак
добар
разред
,
боље
наместити
;
горе
,
на
доксат
испред
врата
,
да
се
изнети
и
обесити
још
неколико
фењер
,
да
бити
степеница
бити
боље
осветлити
;
да
се
после
тамо
,
уза
зид
доксат
,
донети
клупа
и
астал
,
за
који
хтети
свирач
седети
.
А
за
он
да
се
донети
троножни
столица
,
са
мали
,
од
сам
вуна
растресен
јастук
,
на
ко
хтети
он
сада
,
горе
,
уврх
степеница
,
морати
да
седити
дочекивати
гост
.
и
у
исти
време
да
он
се
донети
она
његов
ракија
,
који
јесам
још
од
јутрос
наредити
да
се
хладити
,
и
много
дуван
,
и
тај
прављен
цигара
,
јер
хтети
имати
када
да
она
савијати
,
а
морати
да
пухати
много
,
брзо
.
и
прво
тај
за
он
што
требати
да
се
донети
,
па
тек
онда
да
се
радити
овај
други
шта
јесам
наредити
.
после
се
видити
,
како
он
тамо
сести
,
и
тај
не
онако
како
јесам
хтети
,
него
како
јесам
знати
да
требати
сада
,
на
свадба
,
седети
.
сести
,
да
он
светлост
од
фењер
у
лице
запљускивати
,
те
да
се
,
онако
наслоњен
раме
и
лакат
о
перваз
доксат
,
видити
цео
,
да
се
видити
и
она
његов
уздигнут
рука
са
запаљен
цигара
међу
прст
,
а
сав
разголитити
услед
заврнут
рукав
,
и
испод
она
наниже
по
перваз
доксат
поређан
дуван
,
ракија
и
мезе
...
мислити
јесам
о
себе
:
како
хтети
сада
морати
силом
да
пити
,
да
бити
се
брзо
опити
,
ти
моћи
да
чинити
онај
што
морати
,
као
сваки
отац
.
А
како
он
све
тај
тешко
падати
!
како
бити
он
сав
тај
оставити
,
бацити
,
и
запрепашћивати
све
,
као
што
тај
он
и
доликовати
,
отићи
далеко
,
далеко
,
далеко
...
јер
на
шта
лагати
?
на
шта
сав
овај
?
на
шта
да
он
дочекивати
гост
,
љубити
се
са
она
,
када
он
не
веселити
ништа
:
ни
ти
гостити
,
родбина
,
ни
тај
јела
,
пиће
,
седење
са
она
,
весеље
,
певање
и
тобож
радовање
?
!
али
се
морати
.
јесам
се
имати
куда
.
и
зато
сада
он
,
да
бити
моћи
да
лагати
,
да
се
претварати
,
морати
јесам
ту
ракија
испред
себе
,
испод
рука
,
сав
више
да
испијати
и
цигара
за
цигара
да
пухати
и
бацати
.
сваки
час
устајати
са
столица
,
опет
сед
,
скрштати
нога
.
Свираче
још
јесам
хтети
звати
к
себе
горе
,
јер
бити
он
бити
у
близина
и
заударати
бити
он
онај
свој
неопраност
и
масноћа
цигански
,
зато
наредити
да
одоздо
из
двориште
свирати
.
Свирачи
,
знати
ко
јесам
он
,
издвојити
се
само
они
,
који
јесам
сигурно
знати
свирати
.
и
почети
,
и
тај
не
обичан
песма
,
већ
песма
њихов
кућа
,
који
се
увек
певати
,
када
се
ко
од
она
удавати
и
женити
:
Хаџи
Гајка
,
хаџи
Гајка
девојка
удав
,
ем
јесам
давати
,
ем
јесам
давати
,
ем
јесам
не
удав
!
и
како
он
раздрагано
доћи
као
неки
утеха
реч
и
тај
песма
о
њин
кућа
!
да
,
заиста
,
ники
се
од
она
јесам
женити
ни
удавати
друкчије
до
овако
!
и
јесам
он
,
кад
се
венчавати
,
венчавати
се
више
онако
,
не
истински
,
не
ради
себе
,
већ
други
:
отац
,
кућа
,
свет
радити
...
па
ето
и
сада
,
он
,
свој
Софка
,
—
зар
јесам
удавати
од
сав
срце
?
—
него
што
морати
!
...
и
зато
он
сада
долазити
тако
тачан
,
тако
тужан
реч
те
њихов
песма
,
који
јесам
Циганин
одоздо
једнако
понављати
.
Хаџи
Гајка
,
хаџи
Гајка
девојка
удав
,
ем
јесам
давати
,
ем
јесам
давати
,
ем
јесам
не
удав
!
бацити
она
динар
и
викнути
доле
ка
кујна
:
—
Жене
,
ракија
за
чалгиџија
!
Свирачи
,
зарадовати
не
толико
његов
бакшиш
,
колико
што
јесам
он
песма
задовољити
—
а
знати
се
како
јесам
он
тешко
угодити
—
још
јак
и
слободан
почети
.
и
сам
жена
одахнути
видити
он
расположен
.
јер
због
он
до
тада
јесам
смести
да
се
појавити
.
и
који
бити
баш
морати
посао
поред
он
да
проћи
,
пролазити
бити
,
али
избегавати
он
,
да
можда
не
опазити
на
она
нешто
:
како
јесам
или
необучен
,
или
неповезан
како
требати
,
и
почети
јесам
грдити
.
А
тада
,
видити
како
се
он
расположити
,
частити
свирач
,
ослободити
се
и
онај
.
А
и
он
као
да
јесам
знати
за
тај
.
стога
јесам
намерно
тако
и
радио
.
Вис
се
правити
да
јесам
весео
,
него
што
јесам
у
ствар
бити
,
да
бити
доле
жена
бити
слободан
.
зато
јесам
више
пити
и
наређивати
свирач
шта
да
свирати
,
и
тај
не
онај
песма
,
који
јесам
бити
лично
његов
,
него
овај
,
свакидашњи
,
за
који
јесам
знати
да
она
сав
остати
волити
.
Чак
почети
одозго
са
свирач
да
разговарати
,
наравно
турски
.
Поче
поједини
да
распознавати
.
опазити
и
познати
стар
Мус
,
који
,
на
његов
изненађење
,
ето
још
јесам
жив
,
и
са
свој
шупељка
међ
рука
и
погнут
глава
,
увијен
стар
прљав
женски
шал
,
да
он
не
бити
озепсти
очи
,
на
који
јесам
једва
гледати
,
седити
прекрштен
нога
,
и
тај
у
крај
,
позади
свити
.
А
он
увек
себе
водити
,
не
да
она
помагати
у
свирац
,
него
да
,
држати
тако
свој
шупељка
испред
себе
,
пред
свет
изгледати
како
и
он
свирати
,
те
да
бити
после
имати
и
он
права
на
јела
и
пиће
.
—
Мус
,
јесам
ти
,
Мус
?
—
чути
Циганин
како
он
одозго
почети
ословљавати
ефенди
Мита
.
они
,
радостан
што
она
због
он
не
грдити
,
почети
онај
мувати
,
да
се
што
пре
освестити
,
устати
,
одазвати
.
овај
,
кад
се
освестити
,
ђипити
унезверено
.
—
ја
,
газда
,
ја
...
—
Можеш
ли
?
—
доброћудно
он
почети
питати
ефенди
Мита
.
—
како
јесам
?
Имаш
ли
ракија
?
стакло
са
ракија
,
који
јесам
до
тада
његов
од
он
крити
,
једва
он
давати
по
који
чаша
,
сад
он
цео
утрапити
у
рука
.
—
имати
,
имати
,
газда
!
—
тресући
рука
почети
показивати
стакло
.
—
е
добро
,
пити
!
па
када
нестати
,
тражити
још
.
Свирачи
,
срећан
,
наставити
сасвим
слободно
и
лепше
да
свирати
.
Поче
се
осећати
она
слобода
,
који
јесам
тако
нужан
за
весеље
и
свадба
.
А
да
бити
тај
још
више
бити
,
ефенди
Мита
решити
се
још
више
да
се
спустити
,
да
сасвим
сићи
и
помешати
се
са
сав
она
.
и
тај
сав
не
ради
себе
,
већ
ради
она
,
да
бити
они
бити
весео
.
А
на
последак
и
требати
,
пошто
хтети
овај
бити
његов
први
и
последњи
весеље
са
она
.
па
онда
неки
бити
потпуно
,
цео
!
зато
почети
одозго
да
силазити
,
а
,
највише
услед
доста
попијен
ракија
,
да
одлазити
у
кујна
и
тамо
са
жена
да
се
разговарати
.
и
да
бити
се
онај
још
више
ослободити
,
и
сасвим
отпасти
са
он
онај
углед
,
поштовање
а
с
тим
и
страх
,
удар
и
у
мало
мастан
израз
и
задиркивање
.
тако
јесам
и
са
девојка
чинити
.
девојка
опет
,
који
јесам
пре
од
он
чисто
бежати
и
дрхтати
од
страх
пред
он
,
после
његов
тај
неслан
реч
и
шал
сасвим
ослободити
се
,
постати
још
несташан
и
раскалашан
.
сав
се
ослободити
и
појурити
.
све
,
особито
девојка
,
који
јесам
тако
жудан
бити
весеље
и
оро
,
ослободити
он
се
,
као
да
он
и
немати
,
тако
јесам
поред
он
истрчавати
,
витлати
се
,
не
бојити
се
више
ни
један
,
да
ли
она
се
јесам
случајно
шалваре
смакнути
и
бедра
,
половина
она
се
видити
више
него
што
требати
,
и
да
она
јесам
јелек
и
минтан
сасвим
закопчати
.
Чак
и
јесам
он
колико
јесам
она
,
кад
бити
проћи
поред
он
,
заустављати
.
и
срећан
,
што
он
се
не
бој
,
не
страховати
,
обгрљавати
бити
по
који
око
стас
и
метати
она
рука
на
бедра
,
а
особито
на
једар
она
кук
.
онај
се
јесам
трзати
,
плашити
,
осећати
ту
његов
лак
рука
,
са
већ
спарушкан
длан
.
али
јесам
за
он
тај
бити
велик
срећа
,
а
особито
када
бити
видети
како
неки
,
услед
његов
сав
јак
притисак
по
тај
њен
чврст
,
набијен
,
још
мушки
рука
нетакнут
бедра
,
почињати
да
се
заборављати
,
почињати
да
осећати
како
јесам
тај
његов
,
и
ако
старати
,
спарушкан
рука
,
ипак
мушко
,
и
због
тај
она
на
мах
у
очи
јурнути
млаз
светлост
а
на
усна
она
избити
дах
и
страст
,
и
онда
се
брзо
,
голицав
извијати
од
он
и
бежати
.
у
тај
почети
већ
и
гостити
да
долазити
.
брзо
,
готово
на
душак
,
испунити
се
цео
кућа
.
горе
мушки
и
међ
она
у
чела
он
,
ефенди
Мита
.
он
јесам
моћи
много
да
издржати
и
онако
горе
,
на
врх
степеница
,
све
да
дочекивати
и
са
сваки
да
се
здравити
и
љубити
.
само
јесам
са
први
,
па
јесам
одмах
заједно
са
она
и
он
засести
за
софра
.
и
после
једва
настати
и
вечерати
,
и
тај
вечерати
одуговлачен
,
тежак
,
са
сав
могућ
здравица
,
чорба
и
зачин
и
тек
једва
у
неки
доба
ако
се
прећи
на
сам
јела
,
права
вече
.
и
као
што
јесам
ред
,
сав
јесам
тај
праћен
свирка
и
песма
свирач
спроћу
она
,
на
доксат
,
али
не
свирка
и
песма
кратак
,
буран
,
који
човек
пресецати
,
раздрагавати
и
померати
са
место
,
већ
знан
и
нарочит
за
тај
вечера
,
„
за
сладак
једење
“
,
дуг
,
тих
,
монотон
,
који
човек
умиривати
,
заносити
,
као
успављивати
,
те
се
моћи
спокојно
,
са
наслада
,
полако
и
раскомотити
да
јести
и
пити
...
XВИИИ
Софка
склонити
у
онај
комшијски
кућа
преко
башта
,
седети
јесам
у
мали
собица
на
кревет
до
прозор
,
да
бити
моћи
отуда
,
кроз
башта
,
сав
овамо
видети
.
око
она
,
по
под
,
бити
јесам
поређан
деца
,
мали
,
још
на
сиса
,
који
мати
јесам
моћи
,
због
чест
дојење
,
код
свој
кућа
оставити
,
већ
јесам
сав
бити
овде
покупити
и
увити
у
пелена
,
да
бити
,
тако
одвојен
,
удаљити
од
свадбени
ларма
и
врева
,
моћи
мирно
да
спавати
.
зато
јесам
Софка
,
знати
да
хтети
у
тај
соба
бити
миран
,
јер
због
тај
деца
,
хтети
смести
као
по
други
соба
сваки
час
и
ма
ко
улазити
и
излазити
,
и
доћи
овамо
.
само
јесам
Магда
казати
да
хтети
овде
бити
.
и
заиста
,
као
да
се
дуго
одмарати
и
спавати
,
дремуцкати
наслоњен
глава
на
рука
уз
прозор
,
слушати
тих
дисање
дечји
,
удисати
онај
мирис
који
јесам
бити
соб
испунити
из
њин
,
још
млечан
плућа
и
уста
,
из
њин
стиснут
и
уз
образ
наслоњен
ручица
,
ознојен
главица
са
редак
косица
и
још
мек
темењача
.
и
сав
јесам
тај
око
Софка
мирисати
некако
слатко
опијати
,
као
на
први
трава
,
први
пролећни
влага
.
и
чисто
она
тешко
падати
тај
млечан
дечји
задах
око
она
,
а
још
тежити
она
хук
и
врева
из
њихан
кућа
.
Чисто
она
доћи
да
и
одавде
бежати
.
у
тај
ући
Магда
,
шушкати
полако
,
мислити
да
Софка
у
велик
спавати
.
и
Софка
,
само
да
она
јесам
бити
сада
тако
тешко
,
оћутати
бити
,
начинити
бити
се
да
спавати
,
али
јесам
моћи
,
већ
она
се
јавити
:
—
Шта
јесам
,
Магдо
?
морати
да
она
јесам
у
глас
бити
нешто
толико
тужно
,
када
се
Магда
чисто
пренеразити
и
почети
око
она
уплашити
да
облетати
.
—
Па
зар
,
Софкица
,
ти
не
спавати
и
не
одмарати
се
?
А
ја
мислити
...
—
не
...
—
ао
!
па
ти
јесам
ни
јела
,
мора
,
ништа
,
—
пљеснути
се
Магда
,
досетити
се
да
због
глад
можда
Софка
не
моћи
да
заспати
,
јер
се
сетити
да
она
,
од
како
јесам
доћи
с
купање
па
ево
чак
ни
до
сада
,
ништа
јесам
јела
.
—
Па
хтети
да
ти
донети
?
да
ићи
и
донети
штогод
?
—
Нећу
!
не
!
—
вратити
јесам
Софка
.
—
А
да
пити
нешто
?
узети
,
мезетити
макар
штогод
?
узети
,
прво
јести
нешто
,
па
онда
пити
...
—
Нећу
,
хтети
да
јести
!
—
одсечно
,
чисто
гадити
се
при
помисао
на
јела
,
одбити
јесам
Софка
.
—
Па
онда
да
донети
да
пити
нешто
?
и
отићи
натраг
,
али
сетан
,
замишљен
,
јер
по
тај
Софкин
одбијање
јела
,
значити
јесам
да
хтети
да
пити
не
вино
него
ракија
.
и
по
тај
јесам
Магда
видети
колико
морати
да
јесам
Софка
тешко
,
кад
ето
хтети
да
пити
ракија
,
који
дотле
јесам
тражити
.
Магда
се
брзо
вратити
и
донети
.
али
да
се
не
бити
познати
,
нити
ико
моћи
да
помислити
да
јесам
тај
ракија
,
насути
јесам
у
тестиче
од
вод
,
у
чији
грло
,
да
бити
што
више
изгледати
да
јесам
вод
,
бити
јесам
утурити
лишће
.
Софка
натезати
тестиче
.
са
набран
обрва
,
мрдати
уста
,
стрести
се
од
ракија
,
који
она
јесам
пећи
;
али
,
решити
,
са
поуздање
,
почети
пита
и
осећати
како
јесам
по
груди
пасти
,
жећи
.
и
гле
,
како
она
одмах
бити
друкчије
,
као
некако
лакше
.
песница
рука
,
подбочити
о
колено
,
почети
постајати
чврст
.
цео
она
се
снага
почети
кретати
.
Поче
осећати
испод
себе
како
она
постеља
,
кревет
,
бивати
врео
,
чисто
не
моћи
да
седити
,
а
у
прса
срце
она
јако
и
слободно
бити
...
понова
натезати
тестиче
и
опет
се
не
покајати
,
јер
још
јаче
осетити
снага
и
врелина
.
кроз
ноздрва
она
допирати
ноћни
хладан
ваздух
.
Башта
почети
да
она
се
нијати
,
ноћ
сав
леп
,
одређенија
,
као
и
онај
свирка
,
песма
:
—
Хаџи
Гајка
,
мора
,
хаџи
Гајка
девојка
удав
,
ем
јесам
давати
,
морити
,
ем
јесам
давати
,
ем
јесам
не
удав
!
и
Софка
осетити
да
већ
наступати
и
долазити
оно
,
када
ни
она
више
не
моћи
остати
овде
,
овако
миран
и
усамљен
.
и
стога
,
сав
више
пити
ракија
,
почети
се
спремати
и
за
тај
.
једино
што
она
глава
заносити
и
очи
она
горети
.
А
тај
,
мислити
јесам
,
сав
јесам
због
страх
.
бојати
се
,
када
већ
почети
младожењин
гостити
долазити
,
а
она
хтети
морати
да
ићи
тамо
и
дочекивати
она
,
па
пошто
хтети
јесам
сав
весело
,
раздрагано
,
гледати
,
ишчекивати
да
видити
какав
јесам
она
,
те
,
ако
јесам
и
она
весео
,
срећан
,
да
се
и
они
још
више
весео
,
више
пити
,
певати
;
бојати
се
,
да
она
тада
баш
не
поклекнути
,
не
показати
се
довољно
срећан
,
весео
.
и
заиста
не
посрнути
,
показати
се
како
требати
.
око
поноћ
,
када
Магда
као
без
дух
дотрчати
к
она
и
јавити
:
—
Ида
младожењин
!
—
она
се
одмах
дигнути
,
и
поћи
са
Магда
.
и
ићи
преко
башта
чути
јесам
како
отуд
трчати
и
јурити
сав
викати
:
—
пријатељ
ићи
!
и
ма
да
јесам
бити
осветлити
,
ипак
јесам
сав
носити
свећа
и
јурити
капија
,
да
још
боље
осветлити
улаз
.
и
заиста
јесам
тај
бити
они
,
„
пријатељ
“
и
долазити
овамо
у
поход
!
Чуле
се
час
зурлати
,
час
ћемане
,
и
варошка
,
и
сељачки
свирка
.
ускоро
се
почети
да
познавати
у
среда
она
Марка
,
свекар
.
испред
он
момак
на
мотка
носити
фењер
,
тај
се
видити
како
око
он
ићи
његов
,
већина
сав
сељак
.
и
сав
се
тискати
око
он
.
А
он
у
среда
,
са
заогрнут
колија
,
заваљен
шубара
,
разгрнут
врата
и
прси
,
те
он
се
бео
нов
,
свилен
,
са
чипка
кошуља
,
сигурно
Софкин
дар
.
јесам
моћи
чекати
,
него
,
да
показати
колико
он
јесам
Софка
мити
и
драгати
,
одмах
навући
тај
кошуља
.
—
пријатељ
мој
!
—
чути
се
како
викати
окретати
се
око
себе
.
—
неки
ја
чути
!
—
наређивати
свирач
,
да
јаче
,
више
свирати
.
настати
руковање
,
љубљење
.
сељак
сав
око
Марка
и
један
уз
други
,
као
плашити
се
оволики
кућа
,
осветљење
,
пун
свет
и
тај
варошки
„
големашки
“
свет
.
једино
се
он
Марка
не
бунити
.
сав
радостан
,
чути
се
,
како
руковати
се
викати
:
—
јесам
ради
гост
,
пријатељ
?
!
—
како
да
не
,
како
да
не
?
—
заглушивати
он
са
свити
страна
.
долазити
до
степеница
.
он
застати
гледати
горе
,
где
он
пријатељ
,
ефенди
Мита
,
гологлав
,
једва
држати
се
,
опкољен
хаџија
и
жена
,
чекати
—
и
почети
да
викати
:
—
где
јесам
мој
Софка
?
—
Ева
ја
,
тато
!
—
Дотрча
Софка
до
он
и
пољубити
он
у
рука
.
он
као
да
осетити
како
Софкин
пољубац
запахивати
на
купање
,
и
,
сав
срећан
,
остати
држати
рука
на
њен
глава
,
кос
.
Софка
,
осећати
врелина
и
тежина
његов
рука
по
свој
кос
,
почети
да
се
угибати
,
док
јесам
он
други
рука
завлачити
у
онај
дубок
џеп
и
отуда
понова
читав
прегршт
новац
почети
да
она
давати
.
и
Софка
већ
стид
од
толики
дар
и
чисто
почети
да
се
и
нећкати
:
—
Доста
,
тато
!
—
сав
хтети
ти
тат
!
и
са
она
почети
да
се
пењати
,
пустити
да
он
она
водити
.
Тобож
он
не
знати
пут
,
не
знати
степеница
,
па
не
бити
знати
куда
да
се
упутити
.
на
тај
сав
запљескати
:
—
тако
,
свекар
,
тако
,
тако
!
Софка
он
почети
водити
.
прво
она
коракнути
,
на
горњи
степеница
стати
,
па
онда
се
окренути
к
он
држати
он
за
рука
,
стајати
и
чекати
,
док
и
он
тај
исто
учинити
,
а
осећати
како
сав
више
у
ознојен
она
рука
прст
његов
рука
дрхтати
и
чисто
јесам
гребати
,
сигурно
због
сада
поткресан
нокат
.
он
,
гледати
у
она
како
он
са
пажња
,
милост
,
на
очиглед
свити
водити
,
држати
за
рука
,
од
срећа
чисто
се
заносити
.
да
ли
да
јесам
још
даровати
?
и
понова
почињати
рука
око
џеп
,
али
она
тај
не
да
,
већ
кришом
,
лице
,
очи
давати
он
знак
да
тај
не
чинити
.
он
због
тај
,
због
тај
њен
интимност
,
још
јесам
срећан
.
не
знати
шта
хтети
.
Окреће
се
свој
грнетар
,
који
он
у
корак
пратити
,
и
грцати
,
муцати
:
—
Алил
,
де
,
синак
!
Алил
,
полуциганин
,
у
бео
чакшире
,
са
чалма
,
дугачак
нос
,
просед
али
висок
,
дуг
рука
,
дуг
лакат
,
почети
да
извијати
и
трептети
грнета
.
и
пратити
она
свирка
,
заједно
се
и
он
за
она
пењати
.
горе
она
дочекивати
.
ефенди
Мита
са
сав
се
љубити
.
али
Марков
сељак
још
никако
да
се
ослободити
,
никако
да
се
одвојити
сасвим
од
он
и
да
подаље
поседати
на
изнесен
столица
и
јастук
.
Већ
се
сав
збити
у
гомила
,
и
сав
око
он
,
Марка
,
свој
„
бат
“
.
А
Софкин
опет
,
ради
она
,
да
бити
пред
она
показати
колико
они
волити
и
цена
свој
нов
пријатељ
,
тај
њихов
„
бат
“
,
сав
јесам
се
утркивати
у
служење
,
облетање
око
Марка
.
Тодора
он
јесам
једнако
служити
,
свој
рука
додавати
чаша
,
мезе
.
морати
да
она
допустити
,
да
он
сам
она
скинути
колија
.
Почеше
већ
и
да
јесам
пецкати
.
—
А
,
Тодора
,
баба
,
баба
,
много
ти
око
нов
пријатељ
!
Марка
,
седити
на
столица
,
у
чела
,
са
рука
на
колено
,
гологлав
,
уздрхтао
грло
и
уста
,
јесам
знати
ко
више
да
се
захвалити
.
да
ли
Тодора
,
прија
,
који
једнако
око
он
облетати
и
чији
он
топлина
и
јара
из
њен
још
здравити
крупан
прси
чисто
у
чела
ударати
,
или
Софка
,
свој
,
ако
да
бог
сутра
,
снаја
,
који
он
једнако
дворити
,
клечати
он
уз
колено
,
правити
он
цигара
и
,
палити
она
,
сам
он
она
метати
у
уста
;
да
ли
опет
свој
Алил
грнетар
који
,
клечати
подаље
од
он
,
извијати
и
свирати
као
никада
дотле
.
и
Марка
,
не
могућ
више
издржати
,
а
не
знати
шта
хтети
од
радост
и
срећа
,
скочити
и
,
са
рука
позади
,
прићи
Алил
:
—
Алил
бре
,
земља
да
играти
,
тако
да
свирати
!
Алил
,
чисто
као
увредити
,
одговорити
:
—
газда
Марка
,
свирка
мој
,
образ
мој
!
и
клечати
још
више
се
сагнути
.
поникнути
грнета
додиривати
он
под
,
тако
да
као
испод
земља
почети
да
се
разлевати
свирка
,
чувен
„
тежак
оро
“
.
—
Тодора
,
Тодора
!
—
повикати
сав
.
и
на
изненађење
сав
,
—
јер
јесам
знати
да
,
ма
колико
наваљивати
,
мучно
хтети
она
пристати
,
особито
пред
муж
и
осталима
,
стар
,
да
играти
и
тај
баш
сад
,
и
тај
чути
„
тешко
оро
“
,
—
она
одмах
почети
,
и
тај
као
никада
дотле
,
тако
слободно
,
раздрагано
.
сав
почети
да
пљескати
,
старац
да
се
изваљивати
,
да
бити
јесам
што
боље
видети
.
ефенди
Мита
,
изван
себе
,
почети
у
двориште
да
бацати
чаша
,
просипати
вино
.
XИX
сутра
сунце
затећи
чочек
преобучен
у
бео
одело
и
набељен
,
и
тај
много
,
утрпати
,
да
бити
се
сакрити
борити
и
умор
на
лице
од
ноћашњица
.
Двориште
јесам
још
мирисати
на
проливати
пиће
и
јела
,
а
особито
по
праг
и
степеница
.
у
башта
од
онај
јучерањи
велик
огањ
једва
се
подизати
и
расплињавати
оквашен
,
угашен
дим
,
који
јесам
већ
мирисати
на
ђубар
.
доле
до
кујна
,
у
онај
велик
соба
,
Софка
јесам
већ
спреман
и
обучен
чекати
.
на
она
јесам
бити
сам
свила
.
али
ни
шалваре
,
ни
њен
готово
гол
прса
,
претрпан
низам
и
дукат
,
јесам
моћи
од
дугачак
и
густ
невестински
вео
сасвим
јасно
да
се
видити
.
једино
што
се
испод
тај
вео
видети
како
она
бљештати
грло
,
врат
и
подбрадак
са
уста
.
уста
она
се
никако
јесам
моћи
да
смирити
.
једнако
јесам
гутати
пљувачка
.
покаткад
почети
бити
да
осећати
како
она
и
поред
сав
напрезање
и
упињање
,
изненада
,
одједном
заиграти
кук
.
А
јесам
смести
да
сести
,
одморити
се
.
Осећала
јесам
како
она
знојити
на
прса
као
грашак
избијати
,
ваљати
се
и
између
дојка
,
низ
онај
дубодолина
,
пад
,
капља
.
А
ништа
јесам
сада
са
себе
смести
радити
,
особито
око
свој
тело
,
јер
јесам
знати
да
,
кад
бити
почети
или
да
намештати
кос
,
разгртати
шалваре
,
да
бити
слободно
моћи
крочити
или
,
кад
бити
тај
сада
ознојен
прса
почети
брисати
,
да
бити
сваки
одмах
с
подсмех
помислити
,
како
се
она
ето
спремати
,
дотеривати
за
муж
.
зато
јесам
морати
сасвим
укрутити
да
стајати
и
да
бити
укочити
,
укипити
.
све
што
се
сад
око
она
по
кућа
,
двориште
догађати
,
за
она
јесам
постојати
.
она
јесам
једино
знати
и
мислити
само
на
тај
:
какав
хтети
бити
,
кад
поћи
,
прекорачити
праг
и
појавити
се
пред
сват
и
свет
.
зато
она
и
само
време
брзо
проћи
.
она
хукати
,
граја
,
дочекивање
сват
,
њихан
пуцањ
пушак
,
као
неки
халакање
,
топот
коњ
,
крцкање
самар
и
,
по
башта
,
и
од
коњ
и
од
људи
,
у
тишма
рушење
ограда
,
гажење
цвеће
—
отуда
ниједан
башта
после
удадба
не
моћи
се
по
два
три
година
наново
подигнути
и
сасвим
зазеленити
—
сав
се
тај
око
она
тако
брзо
збити
.
само
се
тргнути
пред
излазак
,
када
дојурити
тетак
и
стрина
,
и
плакати
,
праштати
се
од
она
,
почети
јесам
грлити
,
љубити
и
китити
највише
цвеће
по
кос
.
у
тај
увести
девер
:
млад
,
висок
и
,
видети
се
,
нарочито
одевен
и
украшен
сељак
,
а
тамо
кроз
капија
грунути
измешан
и
младожењин
и
Софкин
свирач
и
чочек
са
свирка
и
песма
:
„
Хаџи
Гајка
,
мора
,
хаџи
Гајка
девојка
удав
“
Мата
она
последњи
дотрчати
,
почети
да
јесам
љубити
и
јецати
:
—
Софка
,
Софкица
!
али
Софка
јесам
чела
и
уста
већ
бити
хладан
,
те
се
она
брзо
и
немо
са
мати
пољубити
и
поћи
,
изићи
из
соб
.
Прекорачи
праг
,
али
сунце
,
сјај
и
граја
јесам
запљуснути
.
вео
она
се
закачити
за
праг
,
и
тај
она
добро
доћи
.
Застанувши
,
мало
окренути
у
страна
,
са
уздигнут
рука
као
бранити
се
од
тај
сунце
,
свет
и
граја
,
чекати
јесам
да
она
откачити
вео
,
и
у
тај
осетити
како
се
прибирати
,
снажити
.
јер
стојећи
тако
на
праг
,
знати
јесам
да
јесам
цео
тај
свет
дати
време
да
јесам
већ
овако
упола
довољно
видити
,
те
да
се
после
не
пренеражују
и
зачуђивати
,
када
се
она
сав
к
она
окренути
.
и
тај
бити
.
она
,
и
тако
полуокренут
,
чим
се
појавити
,
чути
општи
жагор
и
дах
.
особито
се
чути
како
његов
,
свекров
сељак
,
изненадити
,
зарадовати
и
чисто
поносан
због
тај
њен
толики
лепота
,
почети
себе
а
нарочито
он
,
свекар
,
свој
бат
,
као
да
честитати
:
—
ах
,
бата
!
ах
,
бата
!
као
свакада
јесам
одмах
моћи
да
она
откачити
тај
вео
,
јер
сав
јесам
хтети
и
грабити
се
.
и
тако
,
застанути
на
праг
,
она
се
сасвим
прибрати
,
и
кад
бити
готов
,
брзо
се
окренути
и
све
,
и
сват
,
и
околни
свет
,
мирно
,
јасно
и
са
осмех
поглед
и
као
поздрав
климнути
глава
.
Излазећи
на
капија
осетити
само
како
она
лице
и
кос
додирнути
онај
венац
од
шимшир
и
други
цвеће
,
већ
осушен
,
готово
спарушкан
од
фењер
,
и
тај
јесам
задахнути
неки
загушљив
мирис
као
на
тамјан
и
свећа
.
али
и
од
тај
се
она
брзо
отрести
,
јер
видити
како
јесам
испред
она
улица
,
па
чак
тамо
до
црква
,
са
оба
страна
бити
пун
свет
.
сав
се
капија
црнети
,
испуњен
жена
,
особито
девојка
,
који
јесам
из
свити
крај
варош
и
махала
сићи
.
полако
и
уморно
јесам
ићи
.
далеко
испред
она
играти
јесам
и
вити
се
чочек
,
праћен
,
опкољаван
гомила
деца
.
али
Софка
јесам
знати
како
ники
не
гледати
у
тај
чочек
,
него
сав
одмах
овамо
,
права
на
она
упирати
поглед
и
,
пропињати
се
из
далек
,
трудити
се
да
јесам
што
боље
видити
,
и
да
све
на
она
до
ситница
запазити
.
сав
хтети
да
видити
,
да
ли
јесам
заиста
онако
леп
,
онако
обучен
и
окићен
како
се
мислити
.
и
зато
Софка
,
поред
сав
што
јесам
знати
да
не
требати
да
се
журити
,
да
требати
полако
да
ићи
,
ипак
,
и
против
свој
воља
,
почети
да
ићи
брзо
,
готово
јесам
деверати
она
водити
а
не
он
она
.
А
што
се
више
приближавати
крај
улица
,
прилазити
сам
црква
,
свет
,
гужва
сав
јесам
више
бивати
,
сав
се
више
око
она
стешњавати
,
црнети
.
уз
тај
се
још
звоно
са
црква
почети
мешати
са
свирка
,
хук
,
тај
она
почети
све
теже
бивати
.
А
поред
овај
гужва
и
тишма
испред
она
,
досађивати
она
још
и
онај
сватовски
хук
иза
она
.
знати
јесам
да
тај
за
она
ићи
њен
:
тетак
,
стрина
,
а
иза
овај
њихан
муж
,
сав
у
дуг
чохан
колијама
а
плитак
ципела
,
кратак
ногавица
од
чакшире
,
да
бити
она
се
око
чланак
видети
њихан
,
хаџијски
,
бео
чарапа
.
и
сав
они
,
њен
,
заједно
један
уз
други
,
да
се
тај
као
одвојити
од
осталих
сват
,
особито
од
свекров
,
од
онај
сељак
на
коњ
.
А
иза
свити
ићи
он
,
свекар
она
.
радосно
се
он
на
алат
,
у
нов
седло
,
испрсивати
и
хтети
сав
испред
себе
да
гледати
:
и
чочек
,
и
она
,
Софка
,
како
се
спрам
сунце
а
у
облак
од
свила
и
злато
светлуцати
,
а
опет
не
моћи
да
се
наслушати
свирач
,
који
,
као
последњи
,
морати
око
он
да
ићи
,
морати
силно
да
свирати
и
певати
,
да
бити
моћи
чак
и
чочек
тамо
испред
Софка
да
она
чути
и
по
такт
да
играти
.
одмах
уз
он
његов
веран
Алил
.
он
,
овако
у
чалма
,
сув
,
ићи
с
алат
нога
уз
нога
свирати
у
грнета
.
Марка
,
од
радост
,
сваки
час
он
леп
дукат
по
чела
и
чалма
.
овај
њен
,
хаџија
,
окретати
се
неки
злобан
,
други
с
подсмех
,
гунђати
међ
себе
:
„
сељак
“
,
„
керпич
“
али
ипак
зато
сав
он
гласно
питати
:
—
свекар
,
на
ћев
ли
јесам
?
—
како
да
не
,
како
да
не
?
—
чути
Софка
како
она
одговор
,
и
сигурно
понова
Алил
леп
новац
.
испред
црква
од
просјак
,
деца
и
залудан
свет
не
моћи
да
се
прићи
.
црква
,
онако
широк
,
на
стуб
,
са
трема
око
себе
,
стар
кров
,
стар
дирек
,
нагорео
од
многи
свећа
,
патосати
онај
широк
испуцан
плоча
и
са
мрачан
,
на
свод
,
гвозден
прозорчић
,
поређан
до
испод
сам
кров
,
изгледати
јесам
тако
хладан
,
као
скаменити
.
А
још
мртав
она
доћи
црква
,
кад
ући
у
порта
,
а
испред
она
потрчати
поп
црнити
се
и
шуштати
у
свој
мантија
,
дуг
коса
,
заударати
онај
њихан
мирис
на
дуван
,
бурмут
и
восак
.
али
у
сам
црква
она
бити
боље
.
ваљда
,
што
она
врева
и
свирка
престати
,
а
она
,
одвести
пред
двери
,
остати
сасвим
сам
.
тада
први
пут
у
живот
,
тако
пред
двери
,
у
средина
црква
,
осетити
она
цео
црква
око
себе
,
сав
њен
ширина
,
висина
,
особито
њен
висок
свод
као
чак
у
небо
,
са
почађавео
таман
слика
,
сав
из
Страшнога
суд
.
овамо
испред
она
,
до
сам
лице
она
,
издизати
се
висок
иконостас
,
окитити
поређан
кандило
и
испуњен
икона
.
тај
јесам
бити
сигурно
оне
најважније
са
велик
моћ
исцељење
и
чудотворство
.
и
докле
она
јесам
из
иконостас
,
рам
од
слика
и
дрворез
чисто
гушити
мирис
на
црвоточина
,
буђа
,
тамјан
и
покапан
свећа
,
дотле
она
јесам
опет
иза
она
онај
простран
под
,
патосан
плоча
и
са
влажан
,
труо
прашина
,
хладно
обухватати
и
пунити
језа
.
сунце
,
светлост
ни
од
куда
јесам
бити
.
једино
из
олтар
,
изнад
частан
трпеза
бити
јесам
велик
округао
отвор
и
кроз
он
јесам
силно
у
сноп
продирати
светлост
.
А
изгледати
јесам
да
јесам
тај
навлаш
тако
удесити
,
да
бити
појање
,
служење
служба
овамо
што
свечан
,
што
јасније
и
потресен
бивати
.
Софка
први
пут
у
живот
видити
јасно
испред
себе
,
кроз
двери
,
частан
трпеза
и
онај
мртав
,
тако
хладан
,
тако
стар
развијен
плашчаница
,
и
око
она
поређати
путир
,
крст
,
чирак
са
упаљен
свећа
.
иза
себе
слушати
јесам
како
се
сват
кретати
,
премештати
с
нога
на
нога
,
чекати
а
не
смејати
ни
да
кашљати
,
ни
да
слободно
дисати
.
„
њен
“
с
један
страна
,
поређати
у
сто
,
а
„
његов
“
,
свекров
,
с
други
страна
,
збијен
,
и
тамо
чак
до
сам
улаз
.
Поче
осећати
како
јесам
бости
нога
,
особито
лист
,
ваљда
од
тај
нем
,
укочен
стајање
.
у
рука
она
угурати
упаљен
кумовски
свећа
и
до
она
,
тако
исто
пред
двери
,
такође
са
упаљен
свећа
,
довести
он
,
младожења
.
испод
очи
,
кроз
крај
очни
,
она
он
почети
гледати
.
после
испит
сада
први
пут
он
видити
цео
.
исто
онако
мали
,
са
већ
широк
прса
и
развијен
вилица
и
подбрадак
,
али
раме
и
ручни
кост
још
детињити
.
особито
он
јесам
бити
снизак
,
до
кожа
ошишан
детињи
кос
изнад
испупчен
чела
.
ма
да
јесам
имати
скуп
чохан
чакшире
и
свилен
појас
,
ипак
,
видети
се
,
да
се
у
она
губити
.
ни
кук
,
ни
колено
он
се
не
видити
.
Джепови
са
колут
гајтан
сасвим
се
изгубити
у
трбух
и
у
појас
,
и
једва
јесам
он
вирити
.
али
испред
она
,
у
олтар
,
почети
већ
да
се
ширити
тамњан
и
зачути
се
прапорац
на
кадионица
.
на
доњи
узак
врата
до
певница
изићи
клисар
носити
налоњ
и
венчати
,
искићен
,
сребрн
круна
.
на
тај
се
чути
жагор
сват
,
који
сигурно
нагрнути
тамо
око
постављен
налоњ
.
и
онда
одједном
и
тај
тако
изненада
,
да
Софка
чисто
у
чела
ударити
,
те
она
глава
клон
,
отворити
се
двери
са
свештеник
у
златан
одежда
,
који
,
чисто
уживати
у
тај
запрепашћеност
,
силно
,
гласно
запевати
:
мир
господа
помолити
сјати
!
и
после
,
када
јесам
од
двери
повести
натраг
са
младожења
,
она
јесам
кроз
трепавица
само
у
он
гледати
.
само
јесам
он
осећати
,
како
она
допирати
до
испод
пазухо
.
и
никако
јесам
моћи
колено
да
он
сагледати
,
тако
јесам
он
ситно
ићи
поред
она
.
Служио
јесам
прота
и
сав
свештеник
и
ђакон
па
и
клисара
са
гробљански
црква
.
сав
јесам
они
бити
ту
,
јер
се
већ
начути
ко
јесам
он
,
тај
њен
свекар
,
газда
Марка
,
и
како
хтети
сада
јесам
дукат
падати
.
и
зато
,
да
бити
што
више
као
оправдати
тај
силан
новац
,
што
хтети
од
он
добити
,
јесам
се
смести
са
венчање
брзо
свршити
.
морати
да
бити
права
,
истински
служба
,
без
скраћивање
.
Софка
чути
како
отпочети
њен
,
поређати
тамо
у
сто
,
да
одговарати
на
јектенија
.
тај
јесам
бити
њихан
,
њихан
кућа
и
фамилија
као
права
,
одличје
.
али
овамо
око
она
свећа
јесам
све
више
горети
,
и
од
она
сав
јесам
густ
задах
бивати
,
а
сам
јесам
она
све
више
окружавати
и
потискивати
од
сват
.
особито
се
пропињати
њен
:
тетак
,
стрина
,
који
јесам
једнако
,
не
толико
у
она
,
колико
у
он
,
младожења
гледати
и
пиљити
,
бодро
мотрити
,
како
он
Софка
држати
за
рука
,
како
се
мучити
,
да
он
мали
детињи
рука
задржати
у
свој
.
и
тај
држање
младожењин
рука
бити
јесам
за
она
најтеже
.
Осећала
јесам
како
његов
укочен
,
уплашен
прст
само
легати
у
њен
рука
,
те
она
морати
јако
да
она
стегнути
,
да
бити
она
моћи
држати
.
Срећом
бити
јесам
преко
њихан
рука
пребачен
дар
,
басма
и
свила
,
те
се
јесам
моћи
видети
њен
непрекидан
упињање
:
чим
осетити
како
од
његов
прст
сав
по
један
мање
и
мање
остајати
у
њен
рука
,
док
не
остати
само
један
,
она
онда
морати
понова
цео
његов
шаку
да
хватати
.
Једини
као
да
се
тај
досећати
свекар
Марка
,
јер
он
јесам
видети
како
се
он
све
више
и
јаче
пробијати
измеђ
сват
и
издигнути
се
на
прст
,
да
бити
он
она
видети
и
тај
јесам
као
охрабрити
.
али
што
се
више
одужавало
венчање
,
молитва
,
певање
,
око
она
сав
загушљив
бивати
,
младожења
се
све
више
умарати
.
сав
он
се
јаче
знојити
она
рука
у
њен
.
Софка
јесам
осећати
,
како
све
мучније
,
све
теже
,
једва
задржавати
његов
ознојен
рука
.
одједном
учинити
она
се
како
не
моћи
више
,
јер
он
толико
клизити
прст
из
сада
и
њен
већ
ознојити
рука
,
да
хтети
још
пре
свршен
венчање
морати
да
он
испустити
рука
,
и
раздвојити
се
.
и
ето
,
сад
хтети
се
она
десити
оно
,
што
се
ни
један
при
венчање
јесам
догодити
:
да
се
све
покварити
,
јер
тај
раздвајање
рука
,
падање
сватовски
дар
између
она
на
под
,
прекидати
се
брачни
веза
.
осетити
како
она
од
страх
и
ужас
почети
црква
да
се
вртити
.
не
знати
већ
шта
хтети
,
одједном
подигнути
глава
и
поглед
свекар
тако
очајнички
,
да
се
овај
пренеразити
и
занети
од
страх
.
помислити
да
јесам
она
узалуд
себе
мучити
и
гонити
,
али
сада
,
пред
свршетак
,
када
хтети
да
се
закључити
брачни
веза
,
не
моћи
да
издржати
,
хтети
да
одустати
од
овакав
свој
неприлика
,
оваки
муж
,
зато
он
сада
тако
очајно
гледати
,
молити
за
опроштај
,
што
хтети
он
ето
обрукати
,
осрамотити
.
али
Софка
он
мимика
одрећи
да
јесам
тај
,
шта
се
бојити
,
већ
показати
свој
рам
и
испружен
рука
.
он
,
сав
срећан
,
што
јесам
оно
,
досетити
се
.
и
Софка
он
доћи
тако
драг
и
мити
,
што
познати
да
она
јесам
разумети
,
јер
видити
како
он
брзо
позвати
црквењак
и
шанути
он
нешто
.
црквењак
прота
,
прота
,
дати
свештеник
знак
,
одмах
отпочети
:
Исаија
,
ликовати
!
Софка
упијати
нокат
у
младожењин
прст
,
да
бити
она
одржати
у
свој
рука
,
издржати
у
обилажење
око
налоњ
и
једва
дочекати
да
изићи
из
црква
.
не
жалити
,
што
видити
како
се
њен
са
свој
свирач
одвојити
и
отићи
,
она
чисто
одахнути
кад
почети
савијати
и
силазити
други
дело
чаршија
,
ка
младожењин
кућа
.
дакле
проћи
и
тај
што
јесам
бити
најгоре
,
најтеже
за
она
,
тај
излагање
пред
свет
у
црква
,
на
доглед
,
подсмех
сав
.
и
што
јесам
још
више
охрабрити
,
тај
јесам
,
што
осетити
како
Марка
сада
ићи
одмах
иза
она
.
Сјахавши
с
коњ
и
сматрати
за
дужност
да
он
сада
имати
да
јесам
око
она
,
да
јесам
он
водити
,
ићи
јесам
пешке
одмах
иза
она
ширити
око
себе
лакат
и
као
бранити
јесам
,
да
јесам
други
не
потискивати
.
и
тај
она
чисто
тронути
.
окренути
се
и
са
осмех
он
заблагодарити
.
он
,
потрести
,
раздрагати
,
само
промуцати
,
храбрити
јесам
:
—
не
бојити
ја
се
,
Софка
!
не
бојити
ја
се
,
кћер
...
тат
хтети
све
...
Чаршија
,
који
јесам
силазити
,
сав
се
више
испред
она
ширити
и
губити
,
пошто
се
ту
и
завршавати
.
ма
да
јесам
овде
из
сав
улица
куљати
свет
да
она
видити
,
ипак
јесам
се
гушити
,
јесам
бити
тишма
.
као
сваки
крај
варош
сав
јесам
бити
простран
,
разбацан
.
из
средина
сам
чаршија
јасно
се
назирати
како
по
улица
,
иза
кућа
,
штрчати
пласт
сена
,
слама
.
Гор
,
у
ваздух
,
као
неки
грдан
тица
везан
уже
за
свој
дугачак
врат
,
црнити
јесам
се
ђерам
од
прост
,
тек
скоро
ископан
бунар
.
у
ваздух
,
поред
свежина
,
онолики
просторност
,
осећати
се
онај
воњ
од
балега
,
ђубриште
,
помешати
са
мирис
на
пресан
:
на
млеко
,
сиров
,
и
пласт
сув
кудеља
.
XX
испред
младожењин
капија
Софка
осетити
како
она
ништа
не
бити
необично
.
Још
мање
да
она
бити
онако
тешко
и
страшно
,
како
се
бојати
.
Чак
она
се
не
учинити
необичан
ни
сам
капија
.
бити
јесам
тај
велик
,
тежак
и
јак
као
град
.
Вис
јесам
сигурно
коштати
него
сам
кућа
,
који
она
почети
кроз
капија
да
назирати
онамо
,
у
крај
,
и
преко
онолики
дугачак
двориште
.
Још
мање
јесам
непријатно
дирнути
,
нити
се
стрести
,
како
се
бојати
,
када
испред
капија
видити
свекрва
и
пољубити
јесам
у
рука
,
а
на
свој
образ
осетити
њен
усна
,
хладан
,
уздрхтао
,
а
посут
већ
бео
маља
.
Чак
напротив
бити
она
мило
,
кад
видити
како
се
свекрва
,
обучен
у
нов
,
варошки
,
—
а
опажати
се
да
јесам
силом
,
јер
јесам
сав
на
она
бити
тако
широко
и
згужвати
,
—
од
она
толико
уплашити
и
унезверити
,
ваљда
због
њен
лепота
и
накићеност
,
да
јесам
моћи
реч
да
казати
.
Софка
,
да
бити
јесам
охрабрити
,
поново
јесам
у
рука
пољубити
,
на
шта
овај
од
срећа
,
захвалност
,
промуцати
:
—
хвала
ви
!
—И
од
радост
почети
рукав
од
кошуља
,
сељачки
,
сасвим
заборављати
се
,
да
брисати
суза
.
и
по
тај
„
ви
“
а
не
„
тај
кћер
,
чедо
“
Софка
видити
колико
се
она
она
плашити
.
не
да
јесам
само
стрепити
,
него
јесам
бити
сигуран
да
хтети
Софка
,
кад
доћи
и
видити
јесам
овако
прост
,
увучен
,
сув
,
чисто
проклети
судба
,
што
она
досудити
да
такав
свекрва
имати
.
А
сад
,
не
само
да
тај
не
бити
,
него
ево
Софка
сада
она
и
два
пута
и
тај
пред
сав
,
наочиглед
свити
,
пољубити
у
рука
,
и
тај
тако
усрдно
,
од
срце
,
да
овај
,
охрабривати
се
,
срећан
,
почети
да
се
ослобађава
и
да
Софка
захваљивати
муцати
:
—
хвала
,
чедо
,
хвала
,
кћер
!
.
.
и
онда
се
сасвим
привити
уза
Софка
.
и
држати
јесам
за
рука
,
не
као
свекрва
,
стар
од
она
,
него
као
сестра
,
никако
Софка
јесам
испуштати
.
сват
на
тај
,
сав
срећан
,
заграјати
:
—
ја
,
свекрва
,
ја
,
свекрва
,
већ
не
пуштати
снаја
!
Марка
,
и
јесам
раздрагати
тај
,
хтети
да
јесам
уплашити
,
почети
да
јесам
дирати
и
као
отуривати
од
Софка
.
—
ја
,
шта
хтети
ти
морити
овде
?
ајде
тамо
...
—
моћи
,
Марка
!
—Сва
срећан
,
видити
да
се
он
шалити
,
узвикнути
она
и
још
више
се
привити
уза
Софка
,
хтети
тај
да
јесам
и
она
,
онако
слаб
и
узак
,
као
бранити
и
штитити
од
навала
сват
,
који
,
збијен
на
капија
,
почети
да
се
тискати
,
гушити
,
јер
,
ники
пре
она
јесам
смести
да
ући
.
А
изнад
Софка
на
праг
бити
јесам
намештен
корито
са
вод
,
који
,
по
обичај
Софка
не
смести
да
прекорачити
догод
свекар
не
бацити
у
он
дар
,
новац
,
и
не
обећати
,
који
хтети
део
од
имање
,
који
парац
њива
,
који
дућан
бити
снајин
,
и
од
који
хтети
кирија
,
закупнина
,
новац
бити
њен
,
за
њен
личан
употреба
и
својина
.
и
зато
почети
да
викати
,
нестрпљив
,
што
се
не
моћи
ући
:
—
свекар
!
Шта
давати
,
свекар
,
за
снаја
?
—
све
,
све
...
—поче
он
.
—
не
све
,
него
:
шта
и
колико
?
—
ама
све
!
—
зар
и
хан
?
—
као
кушати
он
питати
неки
.
—
и
хан
,
и
све
!
—
Па
се
окренути
и
викнути
/
жена
:
—
Ида
,
морити
!
—
Шта
?
—
Ида
и
донети
„
оно
“
—
и
показати
она
глава
на
кућа
,
на
мало
сопац
у
који
јесам
закључати
у
ковчег
ћемер
са
новац
.
она
оставити
Софка
и
потрчати
.
али
испред
она
већ
истрчати
Арса
.
знати
јесам
да
хтети
се
она
тамо
око
отварање
сандук
збунити
и
задоцнити
,
зато
истрчати
испред
она
и
узити
од
она
кључић
.
и
заиста
док
она
стигнути
до
кућа
,
он
већ
отуда
изнети
један
ћемер
.
и
онако
пресамићен
,
црн
предати
она
он
.
она
он
однети
Марка
.
Марка
,
нестрпљиво
,
да
се
једном
већ
свршити
,
зуб
искидати
кожа
и
,
нагнути
над
корито
,
са
уздигнут
ћемер
више
глава
,
да
сав
видити
,
да
се
сав
зграњавати
,
почети
из
он
сипати
новац
у
корито
.
Почеше
тупо
шуштати
и
сећи
вод
да
се
преливати
стар
меџедија
,
дубле
,
и
мек
ћошалије
,
већ
зарђао
,
полузелен
.
—
на
,
на
!
све
!
...
—сипао
јесам
Марка
и
чисто
бректати
од
срећа
,
задовољство
због
толики
убезекнут
,
зачуђен
узвик
на
оволико
злато
,
који
у
корито
,
из
вод
,
спрам
светлост
почети
да
се
преливати
,
засењивати
и
,
као
неки
жив
огањ
,
да
горети
и
бљештати
.
затим
једнако
бректати
од
срећа
,
никако
не
моћи
да
се
нагледати
она
,
Софка
,
а
једнако
јесам
храбрити
:
—
„
не
бојити
ја
се
,
Софка
!
не
бојити
ја
се
кћер
!
“
пружити
она
рука
,
да
прекорачити
корито
и
ући
.
Софка
крочити
и
,
водити
он
,
поћи
.
испред
она
ићи
јесам
Арса
са
испред
себе
уздигнут
корито
.
из
корито
јесам
непрестано
као
сноп
,
жар
,
трептати
златан
зрак
новац
у
вода
,
по
који
јесам
пливати
спарушкан
и
црн
празан
ћемер
.
Марка
она
јесам
водити
.
и
јесам
ваљда
осећати
,
да
хтети
кућа
,
нарочито
она
мали
,
једино
окречен
собица
,
на
Софка
учинити
тежак
утисак
,
ићи
јесам
испред
она
као
хтети
себе
да
заклонити
кућа
.
Ишао
јесам
поклецивати
један
нога
и
наслањати
се
сав
на
она
,
да
,
ако
Софка
посрнути
,
он
,
тако
подупрети
,
моћи
одмах
да
јесам
задржати
,
дигнути
.
и
што
год
јесам
ближе
кући
доводити
,
Софка
јесам
осећати
како
јесам
сав
узбуђен
.
Чисто
не
веровати
сав
овај
,
особито
она
,
Софка
,
да
јесам
заиста
сада
овај
она
,
да
заиста
он
она
овамо
,
код
себе
,
у
свој
кућа
уводити
.
Очима
јесам
гутати
,
и
једнако
извињавати
она
се
,
храбрити
:
—
не
бојити
ја
се
,
Софка
,
не
бојити
ја
се
,
кћер
!
и
кад
јесам
довести
до
сам
кућа
,
праг
кујнски
,
он
јесам
онда
предати
жена
,
да
оне
тамо
у
кујна
још
неки
обичај
посвршавати
,
а
он
,
одахнути
од
силан
терет
брига
,
почети
да
бректати
,
одмарати
се
.
али
не
моћи
да
чекати
,
док
се
у
кујна
обичај
са
Софка
свршити
,
па
да
бити
и
он
моћи
ући
,
почети
да
викати
:
—
Ајда
,
жена
!
доста
,
не
врачати
много
!
јер
,
косити
хтети
да
ви
почупати
.
од
радост
бацити
шубара
,
свући
кратак
чохан
колија
и
са
срећан
,
обријан
и
светао
лице
са
подбрадак
и
уста
,
који
јесам
он
играти
од
радост
,
остати
само
у
свилен
минтан
.
Свеж
,
јак
,
са
нов
раскопчан
огрлица
око
врата
у
нов
чохан
чакшире
.
и
када
Софка
из
кујна
изићи
и
ући
у
онај
сопац
,
да
се
тамо
као
одморити
,
он
се
брзо
сетити
и
завртати
рукав
појурити
у
кујна
код
ашчика
.
—
Дај
,
да
окусити
штогод
.
—
Ко
?
—
погледати
он
у
чудо
ашчика
.
-
Софка
!
зар
дете
да
не
јести
ништа
,
да
ја
јесам
гладан
.
—
после
хтети
она
!
—
увредити
,
што
она
се
у
њен
посао
мешати
,
одбити
он
ашчика
.
—
знати
ја
,
после
хтети
она
.
са
девер
заједно
да
јести
,
кад
гостити
бити
јести
...
—
како
после
?
зар
дете
да
јесам
гладан
,
па
да
не
јести
—
пресећи
јесам
Марка
тако
,
да
овај
умукнути
.
и
јесам
он
у
тањир
леп
део
од
печење
однети
Софка
.
отуда
од
Софка
растерати
сав
жена
,
особито
оне
из
Турска
,
који
сигурно
сада
први
и
последњи
пут
долазити
у
варош
,
а
који
се
бити
начетити
око
она
и
увући
са
она
,
да
се
,
и
у
онако
мали
сопче
,
јесам
моћи
ни
да
помакнути
.
А
од
цео
свој
родбина
,
од
толики
жена
,
изабрати
један
,
млад
.
—
ти
,
Миленијо
!
само
ти
да
јесам
ту
са
Софка
и
да
јесам
дворити
.
А
ти
,
Софка
,
што
год
зажелити
,
само
она
казати
.
А
овај
други
моћи
да
пуштати
.
Шта
да
ви
прљати
и
да
се
само
ту
вући
.
тамо
неки
јесам
.
Ена
она
свадба
,
двориште
,
оро
...
А
за
онај
,
свекрва
,
за
она
,
Софка
,
моћи
ни
да
питати
.
Још
мање
што
од
она
да
очекивати
.
сада
од
она
ни
сам
бог
хтети
знати
шта
да
радити
.
она
јесам
и
онако
брљив
,
па
још
сада
.
Миленија
,
сав
срећан
а
и
уплашити
да
„
снашка
“
она
хтети
бити
задовољан
,
јер
можда
јесам
она
хтети
знати
добро
услужити
,
готово
клечати
до
Софкин
нога
и
,
пошто
два
и
више
пут
и
тај
пред
сам
Софка
опрати
рука
,
да
бити
јесам
уверити
како
јесам
она
чистити
,
почети
јесам
служити
и
нудити
онај
печење
што
Марка
донети
.
—
узети
,
снашкица
,
узети
,
окусити
...
од
силан
срећа
,
што
јесам
она
овај
у
део
пасти
а
не
могућ
да
се
нагледати
Софка
,
њен
лепота
,
одело
,
онолики
злато
,
свила
,
она
јесам
са
страх
,
једва
приметно
додиривати
који
крај
,
врх
од
Софкин
хаљина
,
и
топити
се
од
срећа
,
кад
видити
како
Софка
узимати
и
јести
,
захваљивати
она
јесам
:
—
хвала
,
снашкица
!
окус
,
узети
још
!
и
Софка
јесам
,
она
у
хатар
,
узимати
и
јела
.
али
,
више
јесам
пити
,
него
јела
.
из
велик
,
од
пол
литар
чаша
,
од
старински
једва
опран
и
орибан
толико
дебео
стакло
,
она
јесам
жедно
пити
вино
помешан
са
вод
.
Миленија
видити
како
Софка
тај
годити
,
—
а
не
,
како
се
они
бојати
,
да
хтети
бити
горд
—
до
суза
тронут
на
тај
Софкин
љубав
понова
бити
јесам
нудити
:
—
хвала
,
снашкица
,
хвала
...
узети
,
узети
још
.
и
клечати
до
Софка
држати
јесам
на
прст
уздигнут
рука
тај
велик
чаша
до
сам
Софкин
уста
,
да
она
,
пошто
појести
залогај
,
само
отворити
уста
,
дакле
да
немати
ништа
да
се
трудити
,
ни
сагињати
.
и
Софка
осетити
како
још
никада
у
живот
јесам
видети
овако
сунце
опаљен
и
отврдли
али
толико
нежно
лице
,
као
сада
у
тај
Миленија
.
и
тај
јесам
бити
толико
наиван
,
ропски
и
срећно
,
пун
благодарност
,
што
се
давати
и
он
да
живити
.
од
њен
одело
,
прост
,
али
нов
,
јак
фута
и
дебелити
она
кошуља
на
прса
,
запахивати
јесам
мирис
на
лан
,
конопља
и
на
онај
висок
планински
трава
.
А
опет
,
баш
испод
тај
њен
крут
кошуља
,
испод
њен
опечен
сунце
глава
и
иза
нажуљен
она
и
жут
рука
,
помаљати
се
и
белило
као
млеко
налити
тако
нежан
и
слаб
њен
снага
.
кроз
прозор
тај
сопче
видити
Софка
како
на
бунар
појести
коњ
њихан
сват
,
сељак
.
и
као
овај
Миленија
код
она
,
тако
и
они
тамо
,
сав
јесам
бити
у
груб
и
нов
колијама
,
чији
јесам
она
уздигнути
крут
јака
,
а
опшити
модар
ширит
,
допирати
чак
до
врх
уш
и
чинити
да
она
се
јаче
видити
њихов
оштар
глава
,
а
сада
за
свадба
навлаш
кратак
,
чисто
ошишати
,
и
тај
не
глатко
,
подједнако
,
него
како
где
,
као
на
басамаке
.
и
сав
са
велик
,
зимски
шубара
,
у
кратак
чакшире
,
сигурно
кројен
и
шивен
када
јесам
се
они
женити
,
и
зато
јесам
она
једва
до
кук
допирати
.
али
зато
опет
од
кук
до
пазухо
сав
у
кожан
,
богат
,
изрецкан
и
окићен
силав
,
са
јатаган
,
разним
кратак
пушка
,
нож
,
и
око
себе
обешен
камџија
.
и
сав
,
не
много
развити
,
већином
мали
,
кратак
.
А
ко
јесам
опет
од
она
бити
развити
,
тај
јесам
бити
и
сувише
,
сувише
дугачак
и
крупан
.
такав
јесам
она
бити
и
коњ
,
који
јесам
појити
испред
бунар
.
здепаст
,
али
танак
нога
и
,
за
чудо
,
чисто
као
човечији
,
тако
округао
,
паметан
очи
а
сувише
дугачак
и
густ
грива
и
реп
.
Софка
јесам
видети
како
она
они
не
појести
као
други
.
Доводећи
она
до
камени
корито
бунарски
онај
,
као
да
тај
јесам
коњ
већ
људи
,
показивати
она
на
корито
,
говорити
бити
свако
:
—
пити
бре
!
и
пошто
овај
,
дуго
пити
и
ронити
у
корито
,
подигнути
глава
мљескати
маснити
брњица
,
из
који
с
оба
страна
цура
млаз
вод
,
и
почети
гледати
газда
свој
засићен
очи
,
овај
бити
он
онда
,
забацивати
узда
више
глава
о
ункаш
,
говорити
:
—
е
,
сад
ићи
!
—
и
заиста
коњ
бити
на
један
страна
одлазити
доле
,
у
штала
,
а
он
горе
,
иза
кућа
,
под
вењак
,
међ
остати
гост
.
и
ако
јесам
врелина
,
сунце
тек
што
не
пржити
,
сав
они
,
тако
стегнути
,
претрпати
тај
колијама
,
са
тај
силав
,
чизма
,
ипак
се
не
раскомоћивати
,
јер
тај
јесам
све
за
она
знак
госпоство
.
Софка
видити
како
за
она
овамо
испред
она
почети
да
промицати
слуга
са
велик
нов
бакрач
пиће
,
и
тај
пун
до
врх
,
а
без
чаша
,
стакло
,
него
са
велик
земљан
буклија
,
који
хтети
тамо
захватати
и
служити
она
.
отуда
,
испод
хладњак
,
почети
овамо
да
допирати
силан
жагор
,
не
разговор
,
смех
,
здравица
,
него
као
неки
ратнички
халакање
,
надвикивање
:
—
А
,
деда
!
наздравити
,
деда
!
здрав
јесам
ја
!
—
Жив
јесам
ја
!
—
аха
!
А
са
тај
халакање
,
усклик
настајати
сав
велик
шум
,
кретање
,
звецкање
мамуза
,
јатаган
,
крцкање
нов
силав
,
тако
да
се
Софка
не
тек
почети
него
сасвим
учинити
сав
овај
као
логор
.
и
они
,
и
овај
кућа
,
и
овај
њихов
жена
,
онако
у
свој
крут
фута
,
још
крут
и
чак
до
пета
дугачак
нов
кошуља
,
а
опет
сваки
са
око
пас
обешен
ножић
,
ланац
;
па
онда
оне
њихов
испред
кућа
и
по
мотка
пребачен
бисага
,
узда
,
узенгија
,
а
доле
онај
велик
огањ
,
око
ко
јесам
се
окретати
и
цврчати
читав
телад
—
сав
она
се
тај
учинити
као
неки
логор
,
као
неки
одмориште
,
где
се
они
сад
сав
са
она
,
свој
плен
,
зауставити
,
да
се
одморити
,
па
опет
некуд
,
далеко
,
незнано
куд
кренути
се
и
поћи
...
и
учинити
она
се
,
чисто
као
у
прича
и
песма
,
као
да
јесам
она
неки
чувен
лепотица
,
па
одвести
у
кула
и
тамо
скрити
.
А
овај
Марков
,
дању
пландовати
и
крити
се
,
а
ноћу
склањати
се
од
месечина
и
ведрина
,
дуго
путовати
,
пронаћи
јесам
,
и
пошто
кула
освојити
,
порушити
,
она
уграбити
и
сада
са
она
ето
овде
стати
,
да
се
одморити
.
зато
тамо
испод
хладњак
ники
сада
и
не
седити
,
не
раскомоћивати
се
,
већ
сав
,
онако
наоружати
,
у
силав
,
чизма
и
стојећи
,
пити
,
јед
.
А
тај
она
се
још
више
причинити
,
кад
после
,
од
пиће
као
мало
ослободити
се
,
почети
овамо
око
њен
соб
да
се
купити
,
да
бити
она
што
више
моћи
гледати
.
и
Софка
почети
јасно
да
разабирати
,
како
,
чим
Миленија
од
она
изаћи
,
она
испред
врата
сав
опкољавати
и
молити
јесам
.
—
Миленија
,
Миленија
.
не
затварати
сасвим
врата
,
мора
.
оставити
она
мало
,
да
бити
моћи
да
гледати
наш
снашкица
...
А
Миленија
,
у
инат
,
испред
нос
она
сав
снага
затварати
врата
,
грдити
она
:
—
Хајд
!
не
досађивати
!
XXИ
и
на
срећа
свој
,
Софка
почети
осећати
,
како
јесам
сав
чисто
дражити
и
бивати
она
пријатно
.
осетити
како
бити
и
она
радо
јела
тај
њихов
јела
,
особито
онај
њихан
погача
,
заструга
сир
,
а
не
овај
,
што
јесам
за
она
брижљиво
кувати
и
Миленија
она
доносити
.
отуда
,
испод
хладњак
,
што
год
јесам
дан
више
одлазити
,
свет
се
са
околни
зид
склањати
а
они
све
више
остајати
сам
,
све
јаче
,
све
бесан
почињати
да
преовлађивати
само
њихан
сељачки
свирка
и
песма
.
сав
бесан
бат
нога
од
њихан
тежак
,
јак
игра
,
једнолико
,
у
широк
скок
цупкање
и
силно
ударање
пета
о
пета
спекнутих
чизма
са
мамуза
;
онда
звецкање
на
женскиња
од
тежак
и
дугачак
до
испод
појас
низ
од
посребљеног
старински
новац
;
јак
шум
од
ломљење
у
окретање
њихан
крут
и
јак
сукња
.
А
изнад
сав
тај
онај
њихан
натпевање
између
мушки
и
женски
,
наизменце
.
и
тај
понављање
исти
стих
са
запушен
један
уво
,
да
бити
она
глас
бити
што
силан
,
јак
,
као
да
јесам
у
село
,
у
планина
,
где
требати
чак
преко
брдо
глас
песма
да
допрети
и
разговетно
се
чути
.
и
што
јесам
ноћ
бивати
јак
,
они
јесам
постајати
сав
слободан
,
силан
.
сигурно
,
сасвим
опити
се
и
ослободити
се
,
почети
овамо
и
код
она
да
долазити
и
не
питати
да
ли
јесам
слободно
.
и
тај
први
старац
,
дед
,
који
због
свој
старешинство
као
највише
права
имати
,
па
онда
млад
.
испрва
јесам
долазити
појединац
,
као
да
она
се
представити
,
руковати
се
и
даровати
јесам
,
а
после
у
група
једнако
један
за
други
,
да
ускоро
врата
од
сопче
остати
сасвим
отворити
.
али
сав
она
ипак
прилазити
са
неки
страх
знати
да
она
тај
досађивати
.
али
,
видети
се
,
да
највише
стрепити
од
Марка
,
свој
„
бат
“
,
јер
долазити
једнако
јесам
се
уплашено
обзирати
,
да
она
он
можда
отуда
из
двориште
,
испод
хладњак
,
не
видити
.
на
њихов
срећа
он
се
бити
у
почетак
тамо
занети
,
пити
и
здравити
за
трпеза
.
али
,
када
овај
код
Софка
почети
у
група
да
долазити
и
због
тај
тамо
трпеза
остати
готово
празан
,
он
се
тек
тада
досетити
,
и
Софка
заиста
чути
како
он
из
страх
,
да
се
овај
јесам
сасвим
код
она
обезобразити
и
обрукати
он
,
викнути
заустављати
:
—
А
бре
,
не
тамо
!
на
тај
сав
овамо
испред
Софка
побећи
уплашено
прошаптати
:
—
Бат
се
љутити
!
али
тада
се
Софка
дигнути
и
сам
учинити
оно
,
што
јесам
осећати
да
требати
да
учинити
.
сам
поћи
к
она
.
Већ
јесам
бити
први
мрак
.
уза
страна
кућа
о
снизак
стреја
и
дирек
бити
јесам
обешен
и
поређан
лампа
,
да
бити
се
видети
ићи
тамо
,
она
,
под
хладњак
.
тамо
опет
,
окачити
о
хладњак
,
лелујати
јесам
се
дугачак
гвозден
фењер
,
са
свој
тежак
,
масиван
,
црн
и
зарђао
дно
,
који
,
када
бити
фењер
одозго
пасти
,
чисто
бити
пробити
трпеза
.
испод
хладњак
лежати
јесам
извалити
на
јастук
или
седло
.
доле
у
крај
зидати
бити
јесам
прекрштен
нога
и
у
ред
поређан
свирач
,
зурлаш
,
бубњар
;
а
спроћу
она
,
овамо
до
кућнег
зид
,
клечати
јесам
жена
,
већ
засићен
јела
и
пиће
.
када
Софка
угледати
где
к
она
долазити
,
сав
,
и
пијан
,
као
застидити
се
,
задржати
чаша
у
рука
,
а
жена
поустајати
уплашити
.
али
она
видити
како
се
Марка
брзо
дигнути
и
,
да
бити
јесам
спречити
да
овамо
,
к
она
,
под
хладњак
не
улазити
,
потрчати
к
она
.
видети
се
како
он
се
од
страх
колено
у
чизма
клатити
,
како
он
се
појас
услед
седење
збрчкати
,
те
он
цео
прса
,
трбух
изићи
.
и
запрепашћен
и
уплашен
,
да
ники
не
чути
,
чисто
почети
да
јесам
потискивати
уздигнут
рука
.
—
не
,
кћер
,
не
,
Софка
.
не
овамо
.
простити
јесам
,
пијан
јесам
.
—
ако
,
ако
,
тато
!
—
не
,
не
...
шта
хтети
ти
?
моћи
ти
овамо
.
јесам
ти
за
овамо
...
али
Софка
не
дати
.
—
Хоћу
,
хтети
тамо
...
Зашто
?
Хоћу
ја
!
—
и
сав
срећан
,
јер
знати
колико
он
тај
изненађивати
,
смешити
се
,
почети
да
он
се
уносити
у
лице
.
—
Хоћеш
и
волити
?
—
Марка
почети
да
се
надносити
над
она
и
да
разрогачивати
очи
,
упињати
се
,
да
из
Софкин
лице
дознати
,
уверити
се
,
да
ли
јесам
тај
у
истина
:
да
она
он
,
његов
,
волити
и
зато
сада
хтети
и
она
да
јесам
са
она
,
а
да
тај
јесам
тек
редати
радити
.
Софка
видити
тај
и
да
бити
он
одједном
пресећи
,
сасвим
разуверити
,
као
увредити
тај
његов
сумња
,
почети
чисто
плачан
да
он
корити
.
—
Зашта
,
тато
,
за
какав
ја
ти
држати
?
зар
да
не
волити
,
зар
бити
ја
овамо
и
долазити
и
удавати
се
.
—
не
,
кћер
!
—
и
сасвим
уверити
да
она
заиста
она
волити
,
од
неизмеран
радост
,
Марка
се
окренути
она
тамо
,
за
трпеза
,
сав
,
а
највише
стар
у
чела
софра
,
стар
и
готово
слеп
деда-
Митар
:
—
дед
Митар
,
и
ви
сав
,
бре
,
спремати
дар
,
јер
ево
снашка
„
ваш
бат
“
ићи
,
да
ви
дворити
!
сав
они
на
тај
,
што
ето
она
,
Софка
,
као
сваки
сељанка
,
долазити
да
она
дворити
,
од
радост
,
срећа
,
подигнути
се
,
чисто
ничке
клањати
се
испред
она
,
дочекати
јесам
.
Жене
,
сав
зарадовати
,
и
тај
Софкин
долазак
сасвим
ослободити
,
почети
да
се
окупљују
око
она
.
Почеше
да
она
помагати
у
„
дворење
“
,
који
се
састајати
у
тај
да
свако
,
пре
но
што
он
пружити
чаша
,
буклија
,
пољубити
у
рука
,
затим
да
,
стојећи
испред
он
,
чекати
,
док
попити
,
и
пошто
он
понова
пољубити
у
рука
,
узимати
од
он
,
да
наслужити
други
.
Дворећи
сав
и
љубити
у
рука
Софка
јесам
осећати
како
она
уста
додиривати
њихан
тврдити
чворноват
рука
;
како
јесам
њихан
брк
,
брада
,
кос
додиривати
по
лице
,
и
како
јесам
кроз
њен
шалваре
,
јелек
од
свила
чисто
бости
крут
,
длакаст
хаљина
њихан
.
Жене
,
сасвим
ослободити
,
почети
Софка
из
почетак
бојажљив
,
после
сасвим
слободно
гладити
рука
по
плећа
,
раме
и
њен
развијен
кук
,
наслађивати
се
њихан
облина
...
XXИИ
А
сам
јесам
бити
крив
.
знати
јесам
да
не
требати
.
али
се
после
и
сам
као
загрејати
,
заборавити
,
јер
,
измешати
са
она
,
једнако
дворити
она
,
осећати
јесам
:
како
они
,
због
тај
њен
силажење
међ
она
,
изједначавање
себе
са
она
и
тај
отуривање
свега
што
јесам
имати
хаџијски
,
варошки
,
бивати
све
слободан
,
срећан
.
не
знати
шта
хтети
од
срећа
.
онако
стар
,
падати
пред
она
и
као
деца
захваљивати
она
на
тај
њен
силазак
међ
она
.
испијати
из
њен
рука
велик
бокал
на
искап
.
сада
јесам
сав
свој
.
сав
јесам
једнак
и
онда
моћи
,
како
они
знати
,
да
се
веселити
...
зато
јесам
после
,
не
стрепити
да
хтети
тај
који
бити
досадно
,
једнако
захтевати
од
Циганин
да
она
свирати
и
певати
један
исти
њихов
песма
:
—
Славуј
пила
,
мора
,
не
појити
рано
,
не
бити
ја
,
мора
,
господар
!
—
ох
,
не
појити
рано
!
и
само
тај
,
ништа
више
.
али
зато
јесам
онда
тај
бити
тако
силно
;
тако
јако
пиштати
,
сећи
зурла
,
бити
бубањ
,
да
јесам
се
свећа
гасити
,
а
они
,
не
знати
шта
хтети
од
бес
,
нож
и
јатаган
из
силав
бацати
се
на
Циганин
и
сећи
она
бубањ
.
Жене
јесам
бежати
од
она
а
сав
се
око
она
,
Софка
,
и
као
иза
она
крити
,
склањати
,
знати
да
ники
не
смести
овамо
да
се
бацити
.
свекар
она
,
Марка
,
никако
као
не
моћи
да
веровати
да
јесам
заиста
она
,
Софка
,
сада
срећан
,
јесам
моћи
да
јесам
се
нагледати
,
како
она
зајапурити
а
предано
,
од
срце
,
свако
од
она
дворити
и
слободно
се
без
стид
,
као
код
свој
кућа
,
кретати
.
Пушта
да
она
се
при
сагибање
сав
,
и
плећа
,
и
кук
,
оцртавати
,
да
она
се
тежак
кос
у
густ
курјук
на
врат
заваљивати
,
те
да
се
испод
она
сасвим
јасно
помаљати
свеж
и
ружичаст
,
као
наливен
врат
.
А
тај
њен
врат
он
,
Марка
,
чисто
у
тема
,
у
мозак
бити
и
сећи
.
и
не
могућ
више
издржати
да
јесам
гледати
како
двор
,
сав
служити
,
и
да
се
не
бити
уморити
,
посадити
јесам
до
себе
.
Софка
,
седити
до
он
,
сасвим
се
ослањати
лакат
о
његов
колено
,
не
дати
да
се
приметити
како
се
уморити
,
већ
,
на
завист
сав
,
а
у
велик
почаст
он
,
свој
свекар
,
тат
,
почети
само
он
да
двор
.
Ослањајући
се
о
његов
колено
издизати
се
,
да
бити
онај
други
рука
,
заносити
јесам
око
он
и
као
обгрљавати
он
,
моћи
до
сам
он
уста
чаша
приносити
.
тај
јесам
дочекивати
од
сав
крика
и
урнебес
.
Циганин
до
небо
извијати
јесам
зурла
.
Марка
она
јесам
бацати
читав
кеса
новац
.
одједном
он
ђипити
и
позвати
јесам
.
—
Софка
,
чедо
,
хајде
...
јесам
знати
куда
хтети
с
она
,
али
ипак
поћи
.
видити
како
он
испред
она
,
чисто
се
потуривати
,
ићи
,
а
испод
теме
бео
се
његов
кратак
,
широк
врат
.
али
када
видити
како
се
он
упутити
права
њен
сопче
,
она
се
са
осмех
досетити
шта
хтети
.
сигурно
хтети
опет
из
онај
сандук
,
где
јесам
новац
,
какав
дар
,
какав
низа
дукат
.
зато
Софка
,
не
журити
се
,
пустити
Марка
испред
себе
.
Пролазећи
поред
кујна
чути
како
и
оданде
такође
допирати
грајати
,
сигурно
од
слуга
.
А
поред
тај
,
ма
да
јесам
он
остати
слуга
уплашено
задржавати
,
заустављати
,
испасти
пред
она
Арса
.
—
Снашке
,
и
ја
јесам
,
и
ја
јесам
...
и
даље
јесам
моћи
.
А
она
јесам
знати
шта
он
хтети
са
тај
.
Хоће
сигурно
да
она
дати
на
знање
,
да
она
знати
за
он
,
како
јесам
он
,
њихов
слуга
,
Арса
.
Софка
смејати
се
,
благо
он
предусрести
.
—
знати
,
знати
,
Арса
.
—
и
у
тај
стигнути
у
сопац
за
Марка
.
видити
како
он
иза
врата
,
где
јесам
бити
мрак
,
и
где
јесам
она
стајати
онај
сандук
,
не
рука
или
кључ
,
већ
тежак
и
окован
потпетица
од
чизма
,
са
мамуза
,
газити
и
скидати
катанац
.
од
бес
,
што
не
моћи
одмах
да
се
катанац
откинути
,
он
он
избити
чизма
,
заједно
са
брава
.
и
Софка
видити
како
он
,
кад
јесам
осетити
до
себе
,
и
тај
овако
на
сам
,
у
угао
соб
а
још
опкољен
онај
поређан
и
наслаган
дар
,
особито
увијен
уза
зид
брачни
постеља
,
са
онај
црвен
,
широк
јорган
,
јастук
,
чист
,
бео
,
миришљав
,
не
моћи
очи
од
она
да
одвојити
.
Показујући
на
сандук
са
разбијен
брава
једва
говорити
:
—
ето
,
ево
,
све
,
кћер
,
сав
јесам
твој
.
отворити
,
и
узети
.
и
све
...
тај
хтети
од
он
кључ
имати
.
ти
шта
хтети
,
који
хтети
,
како
хтети
,
чувати
,
дати
,
расипати
...
сав
јесам
твој
.
—
знати
,
знати
,
тато
.
—
Али
једно
само
,
Софка
,
Софка
.
—
и
Софка
осетити
неки
његов
други
глас
,
у
који
јесам
бити
:
ни
„
кћер
“
,
ни
„
чедо
“
,
већ
само
:
Софка
.
и
тај
тако
страсно
,
лудо
,
да
се
Софка
врат
,
вратни
жила
од
такав
његов
глас
укочити
и
сав
она
почети
да
трнути
.
и
заиста
тај
бити
,
јер
он
,
надносити
се
над
она
,
почети
страшно
да
дрхтати
и
да
муцати
:
—
Софка
,
Софка
,
само
један
.
истина
само
.
и
да
бити
јесам
боље
у
очи
гледати
,
и
што
јасније
из
она
видети
,
да
ли
хтети
он
истина
казати
,
ухватити
јесам
за
рам
.
рука
он
врело
утонути
у
њен
мек
и
обао
рам
.
и
гушити
се
почети
да
јесам
молити
:
—
Кажи
,
казати
...
јесам
истина
,
јесам
истина
да
заиста
,
истински
,
ти
волити
сав
ми
.
и
она
обузети
неки
врста
лудило
,
луд
раздраженост
,
гледати
толики
његов
љубав
.
и
она
,
из
сажалење
,
да
он
умирити
,
утешити
,
јасно
,
раскалашан
и
као
предавати
он
се
,
почети
он
уверавати
:
—
волити
,
волити
,
тато
.
сав
ви
волити
.
—
ама
баш
све
?
—
све
,
кућа
,
ти
,
а
највише
ти
.
али
тада
клонути
.
осетити
како
из
онај
његов
рука
појурити
у
она
и
чисто
јесам
пресећи
тако
јак
врелина
,
и
,
са
она
,
тако
неко
чудно
,
никада
до
тада
неосећан
осећање
.
на
ужас
осетити
како
она
се
испод
његов
рука
одједном
,
силом
,
против
њен
воља
,
почети
половина
да
увијати
,
и
прса
она
,
као
жив
,
тако
уздрхтати
и
полетети
.
Чу
само
како
Марка
,
чисто
бежати
из
соб
од
она
,
тамо
међ
свој
,
са
неки
страшан
наслада
,
слутња
,
нада
,
као
луд
видац
и
заповедати
:
—
капија
бре
затварати
,
капија
замандаљивати
,
да
ники
,
ники
...
ах
!
ах
!
XXИИИ
и
после
настати
најгоре
,
црн
.
како
први
ноћ
ући
у
онај
велик
соб
,
који
јесам
свој
величина
половити
кућа
,
никако
се
више
отуда
јесам
излазити
,
Циганин
се
ређати
.
морати
један
други
да
одмењивати
.
А
„
сладак
“
велик
вече
никако
да
почети
.
једнако
јесам
горети
и
трештати
огањ
по
кујна
,
испред
кућа
,
и
око
кућа
,
и
чак
овамо
око
штала
,
где
јесам
бити
стока
и
са
она
сасвим
стар
,
баба
и
старац
,
који
јесам
моћи
да
издржавати
.
цео
ноћ
видети
се
како
на
тај
огањ
падати
ужећи
„
вршник
“
,
заклапати
округао
тепсија
са
непечен
пита
и
разним
печење
.
сав
јесам
тај
бити
„
дар
“
,
који
отуда
,
себе
,
из
село
,
сваки
кућа
понети
,
да
сада
на
тај
сладак
вече
приказати
.
Пиће
се
једнако
у
велик
котао
из
подрум
довлачити
и
ту
у
кујна
до
зид
ређати
,
остављати
,
да
бити
бити
на
домак
рука
,
да
се
не
бити
сваки
час
у
подрум
силазити
.
тако
јесам
онда
из
она
моћи
и
жена
,
који
јесам
бити
око
тај
свој
пециво
,
кришом
,
колико
јесам
хтети
,
да
пити
.
и
зато
јесам
свуда
око
тај
огањ
,
чији
јесам
светлост
особито
ноћу
толико
бљештати
,
да
се
и
сам
кров
кућни
прозирати
,
једнако
бити
грајати
,
смех
,
кикот
и
сав
јесам
бесан
,
силан
бивати
.
и
сав
тај
,
тај
толики
светлост
,
са
толики
огањ
,
праскање
,
бљештање
почети
да
јесам
плашити
.
као
да
под
нога
не
осећати
земља
,
одозго
јесам
заклопити
кућни
кров
,
димњак
,
већ
као
да
се
сав
тај
око
она
,
заједно
с
она
,
кретати
,
ићи
,
и
сав
веће
бивати
.
и
још
када
јесам
почети
да
позивати
старац
,
који
јесам
тамо
иза
кућа
,
поређати
уза
зид
лежати
,
одмарати
се
,
да
доћи
овамо
у
велик
соб
,
за
софра
,
Софка
се
учинити
да
она
не
звати
,
што
без
њихов
здравица
и
благослов
не
моћи
они
да
отпочети
тај
њихов
слатко
,
велик
вече
,
—
зар
јесам
она
сада
до
јела
—
него
,
као
да
се
не
моћи
без
она
,
тај
старац
,
без
њихан
присуство
и
одобрење
,
отпочети
оно
што
они
мислити
са
она
да
радити
.
и
зато
онда
онолики
урнебес
,
граја
,
крика
од
весеље
,
кад
и
старац
почети
да
долазити
.
улазити
јесам
у
колијама
,
погурити
,
полако
,
ситан
,
дуг
,
зборан
лице
.
не
могућ
после
спавање
да
се
сасвим
умити
,
брисати
се
пешкир
.
Софка
она
јесам
тамо
за
софра
дочекивати
,
љубити
у
рука
и
дворити
са
велик
чаша
,
који
јесам
они
морати
,
пре
но
што
у
чела
софра
засести
,
сав
на
искап
да
испити
.
из
кујна
већ
се
уносити
ти
„
дар
“
,
тај
њихан
печен
пита
,
печење
,
гибаница
,
од
који
јесам
силан
маст
цурити
.
при
уношење
сваки
тај
дар
,
на
сав
бити
се
глас
казивати
чији
јесам
,
од
ко
:
—
овај
јесам
од
деда-Митриних
!
...
овај
од
ујка-Стошиних
!
...
овај
од
баба-Станиних
,
тетак
Магдин
...
А
међутим
све
се
више
и
кујна
,
са
онај
силан
ватра
,
врелина
,
и
њихан
овамо
велик
соб
спајати
,
сједињавати
,
и
сав
они
све
више
бивати
разголитити
,
сав
јесам
више
хаљина
од
себе
одбацивати
.
код
жена
већ
јесам
се
сасвим
помаљати
изнад
сукња
и
фута
трбух
,
надмен
од
многи
јела
и
пиће
;
видети
се
њихан
полуотворен
прса
,
код
неки
спарушкан
а
код
неки
још
свеж
,
једар
,
страстан
.
А
код
свити
она
голи
,
ознојен
врат
и
подваљак
бити
јесам
обојити
разним
боја
од
шамија
и
шал
,
тај
јесам
због
тај
још
чудан
изгледати
.
Мушки
опет
бити
јесам
све
разуздан
.
сав
одавно
без
силав
,
појас
и
чизма
,
и
голих
,
космат
прси
,
и
изувен
нога
.
и
што
се
више
пити
,
наздрављати
,
и
тамо
у
кујна
,
око
кућа
,
и
овамо
,
у
соба
,
за
трпеза
,
сав
више
јесам
се
међ
себе
мешати
,
као
сједињавати
.
јесам
се
бирати
ко
хтети
где
да
сести
,
где
да
се
извалити
.
ни
муж
код
свој
жена
,
ни
жена
код
свој
муж
,
него
где
се
наћи
,
где
се
моћи
.
не
осећати
се
бол
од
суседних
лакат
у
прса
,
од
туђ
,
не
мужевљев
колено
међ
скут
.
и
са
ужас
Софка
јесам
гледати
како
јесам
сав
тај
почети
да
постајати
,
да
се
стапати
у
један
.
сав
мушко
претварати
се
у
један
мушко
,
сав
женска
такође
опет
у
један
општи
женска
.
ни
стар
,
ни
млад
,
жена
,
снаја
,
стрина
,
ујна
или
какав
род
.
само
се
знати
за
мушки
и
за
женски
,
и
онда
један
мешавина
:
стискање
,
штипање
,
јурење
око
кућа
и
кркљање
.
толико
јесам
тај
ићи
,
да
јесам
она
мали
,
питом
Миленија
,
сигурно
не
моћи
више
да
издржати
тамо
по
двориште
и
по
кут
најезда
толики
она
,
који
јесам
јесам
јурити
,
побећи
отуда
овамо
и
почети
да
се
крити
око
Софка
и
трпеза
.
А
бити
јесам
сав
изломити
,
изуједати
,
а
опет
сав
срећан
и
обамро
од
силан
наслада
.
и
јавно
,
на
сав
глас
,
склањати
се
иза
Софка
,
готово
луд
од
срећа
,
церекати
се
и
молити
Софка
:
—
не
дати
ја
,
снашкица
!
не
дати
ја
,
слатко
бити
.
не
дати
ја
,
јер
овај
ја
наш
сав
...
—и
показивати
јесам
на
готово
гол
прса
и
изгужван
фута
и
јелек
.
А
на
тај
ники
да
се
постидети
,
поцрвенети
,
већ
јесам
она
се
сав
смејати
,
особито
жена
и
тај
стар
,
сасвим
у
година
,
јер
она
јесам
бити
млад
међ
она
,
па
зато
сада
морати
највише
од
мушко
и
да
„
патити
“
.
Чисто
раздрагати
,
као
сећати
се
,
кад
јесам
оне
бити
тако
млад
у
фамилија
,
па
тако
на
овај
весеље
,
свадба
бивати
од
сав
мушко
највише
јурити
,
миловати
и
љубити
,
на
сав
глас
,
раздрагано
,
дирати
јесам
Миленија
:
—
А
Миленијо
!
ах
ти
,
морити
,
мазнушо
!
ти
бајаги
хтети
!
ти
ли
?
А
тај
јесам
почети
Софка
да
ужасавати
,
пун
језа
и
страх
,
јер
она
тада
бити
сасвим
јасно
да
јесам
овај
свадба
,
овај
њихов
слатко
вечерати
у
ноћ
,
и
оно
једнако
тражење
да
јесам
тамо
капија
што
више
затворен
,
што
јаче
замандаљен
,
да
бити
они
овамо
бити
одвојен
,
скривен
—
сав
тај
као
неки
њихов
одредити
,
одавно
очекиван
дан
и
време
.
па
не
само
да
она
јесам
овај
сада
као
први
пут
,
што
се
тако
изопијати
и
сасвим
заборавити
,
него
да
јесам
тај
њихов
обичај
на
овај
њихов
свадба
.
у
тај
се
и
састојати
њихов
весеље
.
јер
једнако
одвојити
од
кућа
и
растурити
са
стока
по
планина
,
пашњак
,
те
њихов
свадба
бити
јесам
једини
дан
,
када
јесам
се
састајати
,
виђати
једно
други
,
па
чак
и
свој
жена
.
и
онда
,
добро
нахранити
,
а
већ
исушити
од
силан
толико
уздржаван
,
рад
убијан
страст
,
чежња
,
тада
бити
сасвим
падати
,
сасвим
се
заборављати
не
могућ
ништа
разабрати
,
ништа
разликовати
,
ни
род
,
доба
,
година
.
отуда
онда
онај
невероватан
прича
,
глас
о
она
,
„
сељак
“
.
Софка
тада
бити
јасно
,
што
никад
од
Магда
јесам
чути
какав
добар
реч
о
тамо
њен
син
,
снаја
на
село
;
па
она
Магдин
вечит
узречица
,
када
бити
јесам
питати
за
тај
сељак
:
„
Мор
,
манути
она
,
сељак
,
шта
друго
они
знати
“
.
и
онда
оно
,
у
шта
Софка
до
тада
јесам
моћи
да
веровати
,
она
причати
о
њихов
чувен
чивчија
дед
Веља
,
за
ко
се
причати
да
јесам
са
сав
снаја
живети
.
тада
Софка
бити
јасно
оно
силно
рађање
деца
,
ма
да
мужев
велик
део
живот
провести
на
печалба
,
и
она
онолики
сличност
међу
она
.
сав
,
из
цео
село
,
као
да
јесам
од
један
отац
,
мати
,
од
један
кућа
,
а
не
из
читав
крај
.
и
онда
онај
језовит
прича
,
за
који
се
у
варош
знати
,
веровати
,
али
се
о
она
не
водити
рачун
:
како
сав
они
,
сељак
,
да
бити
што
више
радне
снага
имати
,
женити
свој
син
још
као
деца
,
узимати
за
она
одрастао
девојка
,
већ
доста
у
година
,
способан
за
сваки
рад
.
и
тај
се
радити
од
увек
,
с
колено
на
колено
.
ники
тај
не
сматрати
за
увреда
,
грести
;
ни
доцније
,
када
синов
пораст
.
Ништа
тај
јесам
.
Имаће
и
они
,
син
,
кад
,
имати
и
они
свој
снаја
...
и
Софка
тада
,
на
ужас
сав
,
видити
да
јесам
—
не
чекати
,
не
да
хтети
можда
тај
и
с
она
бити
,
него
да
јесам
тај
свршен
,
тај
се
већ
знати
,
јер
ето
почети
,
као
честитати
Марка
,
на
Софка
падати
маснити
здравица
,
задиркивање
и
смех
...
XXИВ
Трећи
дан
,
уторак
,
а
Марка
никако
не
пуштати
.
јесам
одлазити
и
затварати
капија
.
Тешко
онај
ко
споменути
,
а
камо
ли
да
се
усудити
поћи
.
али
јесам
се
моћи
више
.
Почело
се
већ
да
излуђивати
.
Почели
да
се
међ
себе
тући
и
од
бес
сам
себе
сећи
рука
,
нога
,
тако
да
јесам
морати
,
вучен
жена
,
одлазити
кроз
капиџик
чак
и
прескакати
преко
зид
.
Марка
опет
да
излудити
.
једнако
бранити
,
не
да
,
а
кад
приметити
да
јесам
ко
умакнути
,
он
слуга
да
побити
.
Софка
,
огрнут
колија
,
лежати
јесам
.
јесам
моћи
више
да
дворити
,
нудити
.
од
умор
једва
јесам
очи
држати
отворен
.
бити
јесам
сав
врело
.
А
од
страх
,
језа
,
чисто
јесам
као
неки
лудило
подузимати
.
јер
,
што
јесам
више
гостити
одлазити
,
она
и
он
свекар
сав
више
јесам
остајати
сам
.
и
што
јесам
најгоре
,
јесам
јесам
бити
страх
,
што
не
знати
шта
хтети
бити
,
—
знати
јесам
шта
јесам
чекати
—
;
него
стога
,
што
са
себе
још
јесам
бити
на
чисто
:
шта
хтети
она
чинити
,
ако
заиста
свекар
,
Марка
,
на
она
...
само
да
јесам
она
Софка
,
ефенди
-Митина
,
она
бити
већ
знати
.
сигурно
бити
моћи
да
се
отети
од
он
,
и
,
макар
сав
изгребати
,
сасвим
гол
,
она
бити
утећи
.
али
шта
хтети
после
,
кад
јесам
такав
видити
на
улица
,
у
чаршија
?
...
једва
хтети
се
тај
дочекати
,
да
она
се
ситити
.
и
због
тај
не
смејати
,
а
не
знати
шта
бити
друго
,
од
страх
,
извалити
до
свекров
место
,
уз
трпеза
,
сав
јесам
цвокотати
и
грчити
се
.
А
најгоре
она
бити
,
када
осетити
како
у
глас
Марков
,
—
а
он
јесам
тамо
око
кућа
викати
,
псовати
,
претити
,
што
јесам
сав
отићи
,
особито
што
јесам
отићи
стар
дед
Митар
,
Арса
и
Стева
,
—
у
тај
његов
вајкање
,
претња
,
звучати
и
страх
,
страх
,
што
јесам
он
оставити
сам
.
јер
да
јесам
и
они
ту
,
пошто
јесам
и
они
тај
исто
радити
са
свој
снаја
,
и
он
бити
сада
,
сасвим
лако
,
са
свој
...
А
овако
,
оставити
он
сам
,
и
тај
овде
,
у
варош
,
где
тај
јесам
обичај
,
не
знати
се
за
тај
,
не
смести
да
бити
...
Чу
он
како
се
овамо
к
она
враћати
.
Дише
толико
,
да
се
Софка
учинити
како
се
цео
соб
кретати
.
она
,
не
моћи
да
устати
,
да
он
као
што
требати
дочек
,
почети
се
извињавати
:
—
не
моћи
,
тато
,
уморан
јесам
.
—
седити
,
седити
,
чедо
!
и
сести
до
она
,
али
подаље
.
тај
Софка
још
више
уплашити
,
јер
видити
како
не
моћи
да
седити
,
како
прекрштен
нога
и
са
подбочен
рука
о
колено
,
сав
се
нијати
и
гледати
оштро
испред
себе
,
гледати
у
трпеза
,
недигнут
,
у
проливен
вино
,
разбацан
кости
,
расут
јела
,
комађе
хлеб
,
изгужван
покровац
,
разбацати
пресавијен
јастук
.
А
тамо
до
врата
,
у
кујна
,
Циганин
,
мртав
уморан
,
једва
држати
зурла
и
дремати
.
на
поље
опет
почети
по
трећи
пут
мрак
да
силазити
,
и
сав
овај
као
да
се
смирава
,
малаксавати
.
и
само
камење
по
двориште
,
вадити
коњски
копита
,
више
не
прскати
и
не
тандркати
,
већ
како
који
и
где
у
рупа
запасти
,
тако
застати
и
углавити
као
да
се
одмарати
.
момак
,
бунован
,
неиспаван
,
умивати
се
на
бунар
и
пљускати
.
доле
из
штала
само
се
чути
како
шуштати
чупан
у
нарамак
слама
и
сена
и
како
носити
ситан
пад
и
вејати
пут
.
у
кујна
,
сав
као
свршен
,
и
мирно
,
тихо
.
и
тај
тако
страшно
тих
и
груб
.
велик
огањ
,
као
свршити
сав
посао
,
сав
више
јесам
трнути
и
пепео
се
покривати
.
једино
што
се
чути
ход
по
кујна
,
клопарање
папуча
ашчика
и
њен
тих
шапат
са
свекрва
.
А
баш
тај
шапат
он
,
Марка
,
толико
пренеразити
.
—
свирити
!
—
поскочити
он
уплашено
и
викнути
тако
силно
,
да
цео
кућа
претрнути
.
и
сам
Софка
,
заборавити
се
,
подигнути
се
и
почети
он
заустављати
:
—
не
,
тато
.
не
,
тато
.
али
он
јесам
не
погледати
.
преко
софра
,
укорак
јесам
прескочити
,
поћи
ка
кујна
,
свирач
.
у
тај
свирач
,
држати
у
један
рука
тром
грнета
,
а
други
притискујући
распасан
минтан
,
пресавити
се
пред
Марка
и
сањив
,
малаксао
,
али
одлучно
почети
:
—
Марка
,
—
али
се
брзо
тргнути
и
поправити
—
газда
Марка
,
—
ако
јесам
и
Циганин
,
и
ја
духати
имати
.
не
моћи
се
више
.
не
моћи
се
,
и
јесам
видити
.
Марка
,
место
да
он
,
као
други
пут
,
на
такав
одговор
ударити
,
избити
,
отерати
,
чисто
као
да
он
почети
молити
:
—
знати
,
видити
...
видити
,
али
хтети
,
хтети
,
хтети
!
—
и
осећати
неки
наслада
у
тај
„
хтети
“
,
наднети
се
над
Циганин
дизати
рука
,
који
бити
он
смождити
,
само
да
се
овај
опет
успротивити
.
опет
почети
свирка
.
истина
уморан
,
упињати
се
,
али
опет
са
хук
и
топло
.
опет
почети
кроз
ноћ
да
треперити
грнета
.
А
тај
свирка
,
хук
,
он
,
Марка
,
као
да
јесам
једва
чекати
.
јер
,
на
изненађење
Софкин
,
не
вратити
се
овамо
к
она
,
него
отићи
права
,
ка
прозор
собњи
.
и
тамо
,
спроћу
она
,
у
кут
,
где
јесам
бити
потпун
мрак
,
чисто
се
скљокати
.
Софка
претрнути
,
јер
видити
да
јесам
већ
доћи
оно
:
да
хтети
она
сигурно
сад
исповедити
љубав
свој
.
зато
јесам
тамо
у
кут
пасти
,
да
јесам
у
мрак
,
да
се
не
бити
видети
какав
изглед
,
када
она
почети
о
тај
говорити
,
а
зато
и
тражити
да
сада
свирач
свирати
,
да
од
њихан
хука
и
ларма
ашчика
и
свекрва
не
бити
чути
његов
исповест
.
и
ко
знати
,
сигурно
бити
тај
бити
,
да
се
у
тај
не
појавити
ашчика
.
А
по
њен
лице
,
држање
,
видети
се
да
се
дуго
и
дуго
решавати
,
да
јесам
тек
после
многи
наваљивање
,
молба
а
можда
чак
и
плач
од
страна
свекрва
,
пристати
да
овамо
ући
.
и
видети
се
да
јесам
зато
тако
љут
,
и
на
сам
себе
,
што
ето
морати
чак
и
тај
да
радити
.
А
највише
јесам
бити
љут
на
он
,
свекар
,
сам
Марка
.
ако
баш
они
,
његов
сељак
,
тај
не
знати
,
а
оно
бар
он
,
који
јесам
газда
,
већ
толико
јесам
у
варош
,
бар
он
требати
да
знати
какав
јесам
овде
ред
:
да
јесам
већ
једном
време
да
младенац
ићи
у
свој
соб
.
и
зато
она
чим
ући
чисто
викнути
:
—
Хајд
!
Немајући
кад
да
чекати
,
стати
до
врата
журити
она
,
и
Марка
и
сам
она
.
—
Хајд
,
хајде
,
де
!
Софка
видити
,
како
он
отуда
,
из
угао
соб
,
на
онај
њен
прво
„
хајде
“
плећа
полетити
напред
,
да
и
она
као
и
свако
отерати
,
али
се
сетити
да
она
јесам
неки
његов
,
сељанка
,
па
да
моћи
радити
са
она
шта
хтети
,
већ
да
јесам
варошанка
.
А
највише
он
поразити
,
кад
спазити
ашчикин
гол
рука
,
подбочен
о
кук
,
са
заврнут
кошуља
,
и
тај
чист
,
бео
,
те
по
тај
он
познати
да
јесам
прати
суд
,
него
да
јесам
сада
сигурно
разастрети
постеља
младенац
.
—
Хајд
,
хајде
,
свекар
!
доста
јесам
,
време
јесам
...
Охрабреније
на
тај
његов
ћутање
почети
ашчика
да
журити
.
А
Софка
јесам
знати
куда
јесам
позивати
,
шта
значити
тај
њен
„
хајде
“
,
куда
јесам
водити
,
у
какав
понор
...
видити
како
она
ашчика
строг
поглед
почети
да
давати
знак
,
да
бар
она
,
Софка
,
не
бити
луд
,
бар
она
знати
шта
сада
требати
да
се
радити
и
онда
неки
се
сам
дигнути
,
одлазити
,
када
он
,
свекар
,
сељак
,
не
знати
и
хтети
да
знати
...
Софка
цвокотати
и
скупљати
одело
око
себе
,
ма
да
јесам
бити
добро
обучен
,
дигнути
се
и
поћи
.
.
—
збогом
,
тато
!
—
Приђе
и
пољубити
он
у
рука
.
осетити
како
јесам
он
рука
,
прст
,
сасвим
хладан
и
тежак
.
Излазећи
и
пролазећи
кујна
,
чути
она
за
себе
ашчикин
још
строжији
глас
овај
Циганин
у
кујна
:
—
Хајд
и
ви
,
бре
...
и
видити
како
Циганин
,
срећан
,
вући
у
брзина
колија
и
гуњ
по
земља
,
пројурити
поред
она
и
изгубити
се
трчати
ка
капија
.
али
у
тај
чути
се
страшан
Марков
глас
,
који
се
бити
устремити
на
ашчика
.
—
Ђид
ти
!
Шта
ти
?
али
ашчика
као
да
јесам
бити
спреман
на
тај
,
јер
чути
се
како
он
утишавати
:
—
де
,
де
...
газда
-
Марка
,
знати
ја
...
—
Шта
ти
знати
,
сурунтија
варошка
,
шта
ти
,
варошка
!
...
—
ако
,
ако
,
Марка
.
све
ако
,
само
ти
легнути
,
испавати
се
.
али
на
тај
,
као
одговор
,
чути
се
само
ломљење
сигуран
трпеза
,
прозор
.
и
тај
тако
страшно
,
да
ашчика
,
унезверен
,
излетити
са
запрепашћен
узвик
:
„
Кук
“
,
који
бити
угушити
још
јак
прскање
прозор
,
не
само
стакло
него
и
ћерчиво
,
гажење
судовати
по
трпеза
,
а
сав
тај
пратити
његов
готово
луд
глас
,
реч
,
псовка
,
кркљање
,
који
јесам
за
свако
бити
неразумљив
,
али
за
Софка
овамо
,
у
собица
,
који
бити
од
страх
пасти
у
постеља
и
покрити
се
јорган
,
сасвим
јасно
,
разумљив
...
—
ах
,
ах
,
пас
бре
,
крвник
бре
,
стар
деда-
Митар
!
ах
мајка
,
ах
курва
!
ах
отац
,
ах
проклети
...
ах
!
зар
ви
,
бре
...
А
Софка
јесам
знати
да
тај
значити
:
зар
ви
све
допустити
,
ви
све
чинити
што
хтети
;
свој
син
женити
и
изабрати
снаја
не
за
она
већ
за
себе
!
—
ето
и
јесам
он
,
и
он
јесам
отац
млад
женити
,
па
не
можда
,
него
сигурно
јесам
овај
његов
жена
,
сада
свекрва
,
прво
са
отац
његов
,
свој
свекар
,
живети
!
и
овај
сада
његов
син
јесам
његов
син
,
него
ваљда
брат
.
и
сав
они
,
сав
,
како
јесам
хтети
,
онако
,
како
јесам
њихов
оцеви
са
њихан
жена
,
тако
и
они
са
жена
свој
син
.
А
сада
,
само
он
се
не
да
,
само
он
тај
не
смести
!
...
и
ко
знати
-докле
бити
и
како
—
да
се
не
чути
где
ашчика
у
кујна
свекрва
почети
уплашено
говорити
:
—
Снашке
,
ја
више
к
он
не
смети
.
ти
ако
хтети
,
ићи
,
умирити
он
,
да
легнути
,
заспати
,
да
младенац
моћи
...
ако
не
,
ја
не
моћи
ништа
више
.
—
ићи
!
—
тако
гробно
чути
се
како
свекрва
убити
и
решити
одговорити
.
и
заиста
,
на
изненађење
и
ужас
сав
,
она
ући
тамо
к
он
.
Шта
јесам
тамо
међ
она
настати
,
какав
разговор
,
јесам
се
моћи
чути
.
само
јесам
Софка
овамо
,
по
Марков
искривљен
глас
,
шиштав
,
шупаљ
,
запенушен
од
бес
,
ваљда
и
пена
који
он
јесам
бити
из
уста
,
бити
сигуран
у
тај
:
да
он
сада
свој
жена
мучити
,
испитивати
,
да
он
она
признати
,
како
јесам
заиста
живети
са
свој
свекар
,
његов
отац
,
док
јесам
он
бити
мали
,
дечко
.
и
Софка
јесам
осећати
да
од
тај
њен
признање
—
и
тај
не
да
она
казати
,
потврдити
,
него
да
он
тај
само
осетити
у
њен
глас
,
забуна
,
у
какав
усклик
—
зависити
све
.
тај
он
сада
требати
,
да
бити
он
тај
бити
изговор
,
да
бити
онда
и
он
,
као
у
инат
,
као
светити
се
она
,
жена
,
и
свој
покојни
отац
,
одмах
овамо
код
она
,
Софка
...
А
да
јесам
тај
бити
,
тај
наваљивање
,
мучење
,
да
он
она
признати
,
видети
се
и
по
тај
,
што
отуда
почети
да
допирати
запрепашћен
узвик
,
крика
свекрвин
:
—
Човече
!
...
Човече
!
Ћути
,
убити
тај
господ
!
...
Кук
!
зар
свекар
...
!
Зина
,
земља
,
да
сав
пропасти
!
Кук
,
шта
доживети
!
Кук
!
господа
Божа
,
господа
!
на
тај
чути
једно
страшно
:
—
ја
јесам
твој
господ
!
—
и
туп
,
јак
ударац
.
онда
малаксати
,
обезнанити
,
писак
свекрвин
.
Арса
,
који
јесам
поред
сав
страх
ипак
тамо
вирити
и
пазити
,
чути
се
како
викнути
:
—
убити
газда
газдарица
!
Софка
,
овамо
у
постеља
,
готово
се
обезнанити
,
јер
осетити
да
се
немати
више
куда
,
нем
нада
,
спас
.
крв
хтети
лећи
,
сав
хтети
побити
,
а
она
хтети
морати
бити
његов
...
али
јесам
брзо
освестити
и
скаменити
шум
испред
њен
соб
.
до
собњи
праг
чути
се
како
се
нешто
ваљати
,
кркљати
.
и
заиста
он
јесам
,
он
!
и
тај
не
што
јесам
случајно
поћи
,
па
се
спотакнути
поред
њен
соб
,
него
се
намерно
овамо
упутити
,
али
осећати
шта
чинити
,
сигурно
од
ужас
сам
јесам
моћи
даље
.
Вис
јесам
имати
снага
да
прећи
праг
и
ући
овамо
,
код
она
,
већ
ту
пасти
.
А
отуда
,
из
онај
велик
соб
,
где
јесам
свекрва
са
окрвављен
глава
ничце
лежати
,
једнако
се
чути
њен
цвиљење
,
и
тај
не
јако
,
него
тихо
,
без
нада
,
убити
:
—
Кук
!
Кук
!
леле
,
мајчица
мој
!
леле
сладак
кућа
мој
!
али
тај
за
он
овамо
,
пред
врата
,
до
сам
Софкин
нога
,
више
ништа
јесам
бити
.
Између
он
и
тамо
тај
соб
,
кућа
,
женин
цвиљење
изгледати
да
сав
јесам
бити
свршен
и
пропао
:
цео
живот
,
детињство
,
отац
,
мати
,
нарочито
проклети
отац
.
кости
он
се
у
земља
превртати
,
што
он
,
по
обичај
,
млад
,
још
као
дете
,
оженити
,
када
ништа
јесам
моћи
знати
,
као
што
никада
више
хтети
ништа
ни
дознати
ни
осетити
!
јер
ево
,
кркљати
и
лежати
на
праг
њен
соб
,
борити
се
са
себе
,
он
кроз
прст
рука
,
што
он
јесам
клемпав
висити
више
глава
и
бити
наслонити
на
праг
,
кроз
тај
праг
,
кроз
пукотина
,
кроз
земља
осећати
јесам
отуда
из
соб
мирис
Софкин
тамо
у
постеља
.
Осећао
чисто
како
она
срце
бити
,
како
њен
зрети
,
страстан
уста
горе
,
и
како
њен
кос
,
разастрети
у
постеља
и
сигурно
опкољавати
и
обвијати
цео
њен
тело
,
мирисати
,
мирисати
...
и
Софка
чути
како
он
кркљати
и
ваљати
се
,
упињати
,
напрегнути
,
да
бар
глава
,
раме
гурнути
у
врата
,
отворити
она
и
ући
к
она
.
али
не
моћи
.
падати
.
рука
,
лакат
и
колено
он
издавати
,
јер
он
онај
женин
цвиљење
као
неки
узак
око
врата
стегнути
,
не
да
он
и
не
пуштати
он
да
се
дигнути
,
прећи
праг
.
А
међутим
да
се
опет
вратити
,
тамо
,
код
жена
,
у
онај
соб
,
кућа
,
не
моћи
—
свршити
јесам
!
А
тај
њен
цвиљење
,
а
баш
стога
што
јесам
силно
,
не
призивати
у
помоћ
,
већ
тихо
,
убити
,
без
нада
,
баш
због
тај
онај
он
све
јасније
,
све
силан
допирати
до
уш
.
изгледати
да
он
таваница
,
греда
,
цреп
и
сав
кућа
са
тај
њен
цвиљење
падати
на
глава
и
бити
он
у
тема
,
у
мозак
.
и
једва
,
помоћу
лакат
и
колено
,
успети
некако
да
се
од
сам
себе
отргнути
,
ослободити
и
посртати
поћи
у
двориште
.
—
Арса
,
појас
и
силав
!
—
једва
што
промуцати
и
довући
се
до
дирек
кућни
и
почети
се
уз
он
леђа
,
глава
уздизати
,
наслањати
,
да
не
пасти
,
чекати
да
он
Арса
опасти
.
Арса
дотрчати
.
Поче
он
опасивати
,
али
с
мука
,
јер
цео
његов
доњи
део
тело
,
кук
,
клатити
јесам
он
се
и
дрхтати
.
сав
он
јесам
утроба
једнако
крчати
и
као
да
се
кидати
,
па
се
сав
тај
срозавати
у
појас
.
он
јесам
ништа
јесам
видети
сем
слуга
Арса
испред
себе
.
видети
се
само
како
се
,
да
не
бити
пасти
,
упињати
и
глава
и
теме
да
се
одржати
уз
дирек
а
једва
држати
уздигнут
рука
,
да
бити
он
Арса
што
јаче
стегнути
,
опасти
.
после
једва
промуцати
:
—
алат
!
Арса
он
почети
силав
опасивати
.
он
тај
јесам
ни
осећати
,
сав
јесам
трнути
ослушкивати
да
ли
се
не
чути
што
из
онај
сопче
,
где
јесам
Софка
и
одакле
се
видети
како
још
прскати
свећа
.
Срећом
ништа
се
јесам
чути
,
ни
Софкин
плач
,
јаукање
.
Међутим
из
онај
други
соб
једнако
јесам
допирати
онај
свекрвин
цвиљење
,
да
он
се
чинити
да
она
се
,
откако
она
јесам
ударити
и
откада
она
већ
цвилити
,
сигуран
већ
цео
предњи
страна
лице
онако
у
крв
изгубити
у
земља
.
А
ноћ
јесам
бити
једнако
мрачан
,
и
двориште
,
калдрма
скаменити
.
једино
из
онај
тамо
кут
у
дно
двориште
,
где
се
сливати
и
скупљати
нечистоћа
,
заударати
јесам
,
на
ђубар
,
на
трулеж
.
он
све
јаче
и
јаче
почети
да
удисати
тај
трулеж
.
и
тај
он
почети
као
освешћивати
.
сетити
се
свега
.
последњи
пут
задрхтати
и
изненада
,
силно
,
јако
потегнути
рука
за
нож
из
силав
.
али
застати
,
јер
видити
да
хтети
он
опазити
Арса
,
који
он
се
приближавати
доводити
алат
.
и
да
се
не
бити
овај
досетити
,
Марка
тај
подигнут
рука
за
нож
на
себе
,
на
свој
прса
,
срце
,
само
што
почети
да
брисати
чела
.
опет
он
обузети
страх
,
опет
малаксати
,
осетити
неки
кркљање
,
тупо
,
тешко
,
као
неки
дављење
сам
себе
...
сам
јесам
Арса
морати
у
узенгија
да
он
умеће
нога
,
јер
се
он
једва
држати
о
јабука
на
седло
.
али
изненадан
снага
одједном
скочити
,
усести
у
седло
и
нож
алат
остраг
по
сапи
шина
.
Шикну
крв
.
алат
,
бљештати
се
у
мрак
,
пропињати
се
и
разривати
калдрма
,
одјурити
са
он
.
Софка
чути
како
Арса
полетити
у
кујна
,
и
тамо
ка
свекрва
викнути
:
—
отићи
газда
и
поседак
алат
!
XXВ
после
увео
младожења
код
она
.
али
јесам
Софка
већ
бити
у
толики
ватра
,
да
јесам
ништа
за
себе
знати
.
једва
се
у
јутро
разабрати
.
тек
што
јесам
свитати
.
велик
лојан
свећа
у
чирак
,
више
њен
глава
,
догорети
јесам
до
дршка
чирак
и
расцветати
гасити
се
ширити
задах
.
А
он
,
младожења
,
до
њен
нога
,
готово
на
гол
под
спавати
јесам
.
како
он
увести
,
тако
и
заспати
.
спавати
јесам
мирно
,
дубоко
,
са
испружен
рука
и
згрчен
колено
.
и
видети
се
како
јесам
,
бојити
се
,
ако
заспати
,
да
случајно
свој
глава
не
наслонити
на
јорган
,
који
јесам
Софка
бити
покрити
и
тај
он
упрљати
,
повредити
,
пажљиво
бити
савити
крај
и
одгурнути
од
себе
.
кроз
прозор
већ
се
чекрк
на
бунар
црнити
као
и
околни
зид
.
доле
из
штала
чути
се
шуштање
и
већ
поново
преживање
стока
,
а
из
сам
кућа
ништа
.
сав
јесам
бити
мртво
.
А
Софка
,
да
бити
сад
,
кад
сванути
,
кад
ашчика
ући
,
затећи
све
као
што
јесам
ред
,
обичај
,
како
брак
захтевати
,
морати
сам
младожења
да
дигнути
,
распасавати
.
јесам
моћи
да
се
пробудити
,
толико
јесам
бити
клонути
и
дубоко
спавати
.
сам
он
јесам
распасати
,
свући
и
готово
унети
у
свој
постеља
,
и
покривати
и
себе
и
он
онај
велик
венчаним
јорган
,
чекати
да
сасвим
сванути
.
Осећала
јесам
како
јесам
додиривати
и
боцкати
по
врат
и
по
образ
длака
од
мужевљев
глава
,
који
јесам
,
као
у
сваки
дете
,
бити
кратко
ошишати
и
скоро
опрати
,
и
мирисати
на
топлу
вод
и
сапун
.
Софка
се
не
дигнути
из
постеља
.
грозница
јесам
ухватити
.
дању
ништа
за
себе
не
бити
знати
.
Ноћу
бити
се
расвешћавала
.
видети
бити
како
она
више
постеља
,
у
страна
,
горети
једнако
свећа
у
онај
попрскан
чирак
,
до
свећа
стајати
тепсија
са
јела
,
пиће
,
што
бити
свекрва
дању
,
док
бити
она
бити
у
занос
,
доносити
,
јер
од
стид
,
због
онолики
покора
,
преплашити
,
јесам
смести
ни
Софкин
поглед
да
сачекати
а
камо
ли
с
она
да
разговарати
.
на
крај
постеља
,
испод
њен
нога
,
на
голој
асура
,
увек
бити
лежати
Томча
,
муж
она
,
упола
свучен
,
савијен
и
заспати
.
Софка
бити
се
дизати
.
с
мука
бити
распремати
постеља
.
затим
бити
узимати
муж
к
себе
,
јер
јесам
хтети
да
тај
,
одбијајући
муж
,
тражити
за
себе
као
неки
поштеда
,
пошто
јесам
хтети
допустити
да
јесам
ико
више
штедити
и
жалити
.
јер
,
када
се
већ
оволико
препатити
,
онда
бар
неки
бити
потпун
патња
и
мука
!
и
зато
бити
заспао
Томча
,
плакати
,
грлити
,
љубити
.
по
тај
,
сав
узрујан
и
готово
полусвестан
,
дизати
бити
се
,
излазити
,
ићи
иза
кућа
у
двориште
,
у
пуста
,
нем
ноћ
,
ограђен
зид
.
слуга
,
Арса
,
као
чувати
јесам
,
клечати
у
какав
кут
,
увек
бити
се
испред
она
појављивати
,
да
она
се
тај
као
ставити
на
услуга
.
али
она
не
само
што
он
јесам
ништа
наређивати
,
него
,
као
да
он
јесам
ни
познавати
,
тако
бити
он
гледати
неки
разблудан
,
помућен
поглед
,
од
шта
бити
се
Арса
чисто
кос
дизати
и
кожа
од
кичма
по
леђа
јежити
.
Држећи
распасан
шалваре
,
са
улепљен
и
разастрт
кос
око
слепоочница
и
врата
,
са
кошуља
,
који
она
јесам
бити
толико
разгрнути
,
да
јесам
она
бљештати
врело
прса
,
ићи
бити
по
двориште
.
после
бити
се
опет
враћати
натраг
у
свој
соб
,
опет
легло
у
постеља
,
опет
,
плакати
,
грлити
и
љубити
муж
и
молити
бог
да
бар
једнако
овај
овако
трајати
:
овако
ноћ
и
она
,
овако
усамљен
.
и
цео
бити
ноћ
тако
,
док
не
бити
изјутра
,
савладан
и
измучен
,
пасти
,
у
дубок
грозничав
сан
,
тај
бити
се
и
сутра
цео
дан
губити
у
ватра
и
занос
.
и
напослетку
,
за
чудо
,
тај
њен
грозница
,
болест
,
добро
она
доћи
,
особито
што
се
,
због
тај
,
избегнути
сав
они
обичај
после
свадба
,
први
брачни
ноћ
:
онај
виђење
,
чашћење
и
долазак
жена
,
комшилук
,
родбина
,
међу
који
бити
она
морати
да
се
показивати
весео
,
здрав
...
XXВИ
једва
,
не
себе
радити
,
колико
она
,
кућа
радити
,
а
особито
да
свекрва
умирити
и
ослободити
,
почети
се
придизати
.
истина
,
никако
сасвим
здрав
,
тек
ако
бити
се
око
ручак
појавити
и
изићи
из
свој
соб
.
сав
оронуо
,
повезан
глава
,
и
са
отобољен
као
на
плач
,
врео
,
уздрхтао
уста
и
подбуо
очи
.
али
тај
јесам
код
она
већ
бити
онај
утишати
,
унутрашњи
,
сталожен
и
млак
плач
,
који
по
некад
тако
годити
.
и
сваки
дан
бивати
јесам
све
као
здрав
,
стишан
.
од
њен
,
нарочито
отац
и
мати
,
као
осећати
свој
кривица
,
јесам
никако
ни
долазити
.
А
онај
њен
болест
,
грозница
после
венчање
.
.
они
,
као
и
остати
свет
,
јесам
сматрати
за
бог
знати
шта
.
тај
јесам
обичан
ствар
.
зато
јесам
,
сасвим
одвојен
и
оставити
сам
себе
,
осећати
како
се
с
дан
у
дан
смиривати
.
Поче
да
ићи
по
кућа
,
чак
и
да
радити
.
Поче
да
се
облачити
,
па
и
кита
и
носити
цвеће
и
опет
почети
свекрва
и
цео
кућа
да
засењивати
и
испуњавати
онај
свој
лепота
и
раскошност
,
сада
још
велик
.
као
код
свој
кућа
,
овлаш
,
не
сасвим
обучен
,
неутегнут
,
њен
се
развити
половина
и
бедра
још
више
истицати
.
сам
она
се
свекрва
,
гледати
јесам
,
она
топити
и
наслађавати
.
колико
пута
,
када
бити
Софка
клечати
радити
око
огњиште
—
а
тад
бити
се
њен
нагнут
плећа
,
испасти
она
прса
и
кос
забацити
иза
потиљак
толико
истицати
—
свекрва
се
,
седити
поред
она
,
не
бити
моћи
уздржати
,
а
да
јесам
рука
,
а
све
у
страх
да
јесам
не
повредити
,
сам
намештати
и
дотеривати
и
чисто
јесам
глад
.
А
особито
бити
она
око
колено
склањати
шалваре
,
да
она
се
не
бити
упрљати
од
пепео
.
цео
бити
дан
преседети
у
Софкин
соба
,
и
тај
у
кут
,
повучен
,
скупљен
,
гледати
како
Софка
распремати
,
извлачити
из
ковчег
свој
хаљина
,
разнети
јелек
,
раскошан
кошуља
,
свилен
марама
.
тако
бити
бити
цео
дан
,
а
у
вече
легати
се
рано
.
и
онда
јесам
човек
моћи
,
онако
јесам
,
у
дуг
ноћ
,
рахат
да
се
науздисати
,
наодмарати
,
пошто
се
знати
да
хтети
и
сутра
бити
исто
овако
.
и
само
да
јесам
бити
још
и
онај
свекров
,
онај
онај
ноћ
,
а
,
после
тај
,
овај
његов
никако
невраћање
кућа
нити
јављање
о
себе
,
можда
бити
бити
сасвим
добро
.
али
се
и
тај
свекров
почети
као
заборављати
.
Софка
он
почети
у
себе
извињавати
.
пијан
бити
и
,
можда
,
свекрва
и
ашчика
јесам
умести
како
требати
да
он
објаснити
,
и
зато
он
јесам
давати
да
она
са
младожења
отићи
у
свој
соб
,
а
не
што
јесам
он
јесам
хтети
нешто
.
али
што
се
,
откада
јесам
отићи
тамо
у
хан
,
овамо
бар
не
навратити
,
не
доћи
,
да
се
тај
,
не
Софка
као
извинити
за
сав
што
јесам
онако
пијан
радио
;
него
да
комшилук
,
свет
,
особито
њен
,
отац
,
мати
и
родбина
,
уверити
како
ништа
јесам
бити
!
али
бити
и
тај
.
један
дан
,
пред
мрак
,
дојурити
коњаник
сељак
,
планинац
,
дуг
нога
,
са
аша
на
коњ
место
узенгија
и
стар
неки
,
дрвен
седло
.
око
голог
трбух
клатити
он
се
распасати
појас
а
иза
појас
вирити
дуг
,
црн
револвер
.
како
сјахати
,
нити
коњ
веза
,
нити
се
утегнути
,
дотерати
и
загледати
какав
јесам
,
већ
брисати
,
отирати
шака
зној
од
дугачак
врата
,
ући
права
к
она
у
кујна
.
Софка
јесам
бити
устати
и
забацити
рука
у
који
јесам
нешто
држати
,
чекати
он
јесам
.
свекрва
јесам
,
као
увек
,
мирно
и
прибрано
седети
иза
Софка
горе
,
до
сам
врата
велик
соб
.
Софка
,
и
ако
јесам
одавна
слутити
да
,
поред
сав
овај
што
јесам
бити
,
морати
ипак
још
нешто
црње
и
горе
догодити
се
,
претрнути
од
страх
,
јер
овај
сељак
још
с
врата
почети
да
муцати
кроз
суза
,
не
гледати
ни
у
Софка
,
ни
у
свекрва
:
—
газдарица
,
ете
,
послати
ја
,
да
казати
да
јесам
газда
убити
.
убити
јесам
газда
,
газдарица
!
—
понављати
јесам
,
једнако
брисати
зној
по
кошчат
лице
и
дугачак
врат
.
Софка
осетити
како
она
колено
завити
у
страна
и
како
она
очи
као
неки
муња
опасти
.
видити
како
иза
она
свекрва
,
пошто
се
бити
дигнути
и
запрепастити
почети
десни
рука
да
се
хватати
за
врата
од
соб
,
да
бити
се
задржати
,
видети
по
лице
сељаков
и
његов
очи
да
јесам
истина
шта
говорити
,
преврнути
се
у
страна
и
скљокати
преко
праг
собњи
.
у
пад
забелити
она
се
рукав
кошуља
од
уздигнут
рука
и
само
се
чути
како
јекнути
:
—
моћи
ја
,
бре
,
људи
!
и
Софка
осетити
како
јесам
тај
њен
реч
последњи
.
последњи
јесам
тај
њен
узвик
,
последњи
њен
одбрана
:
и
од
онај
тамо
убица
,
Арнаутин
,
и
од
овај
гласник
,
и
од
Софка
,
и
од
цео
свет
,
чаршија
,
варош
,
што
за
овај
кратак
време
толико
,
на
мах
,
као
подговорити
од
неко
,
нагрнути
на
она
,
њен
кућа
,
тај
јесам
ето
сада
сасвим
уништити
...
Софка
,
једва
држати
се
на
нога
,
почети
да
муцати
и
да
питати
гласник
:
—
како
?
где
?
—
не
знати
,
газдарица
.
—
исто
онако
укочити
стојећи
,
бришући
зној
и
суза
—
настављати
јесам
овај
.
—
тек
пре
два
дан
,
у
сам
вечер
,
готово
у
ноћ
,
отуда
,
из
арнаутлук
,
донети
он
у
хан
рањен
.
Куршум
он
остати
у
трбух
.
истина
јесам
знати
за
себе
,
али
јесам
бити
жив
.
понети
он
.
и
кад
бити
у
Корбевац
,
где
он
унети
у
соб
механски
,
да
се
одморити
,
док
ја
спремити
други
во
—
јер
на
коњски
кола
јесам
смести
да
он
возити
,
коњ
ићи
брзо
,
и
кола
се
труцкати
...
а
ко
јесам
знати
да
хтети
тај
да
учинити
!
—
ту
се
он
освестити
,
и
,
када
се
видети
јесам
,
силом
покидати
појас
око
себе
,
тај
се
рана
отворити
и
крв
бљунути
,
и
он
издахнути
.
и
сад
ја
послати
да
доћи
и
јавити
,
да
се
спремити
,
и
да
остати
овде
,
и
,
ако
што
требати
,
да
послушати
и
наћи
се
.
у
тај
,
као
без
дух
,
дотрчати
Арса
и
,
кад
чути
он
од
страх
сести
на
земља
.
—
А
тај
?
А
ви
?
—
почети
да
викати
на
сељак
.
—
ех
,
бре
Арса
!
—
наставити
плачан
сасвим
разумети
те
Арсин
узвик
,
прекор
,
као
:
где
јесам
они
,
слуга
и
остати
сељак
,
бити
,
и
како
јесам
тај
смести
да
допустити
,
да
он
не
чувати
,
чак
и
да
погинути
за
он
?
—
зар
јесам
знати
,
бре
,
Арса
?
али
,
знати
он
ти
.
откада
се
са
свадба
вратити
,
као
да
ми
јесам
хтети
да
преварити
,
тако
јесам
бити
мек
.
ником
рђав
реч
,
ни
„
потамо
се
“
.
и
када
видети
како
он
јесам
дубоко
преко
граница
залаз
,
почети
за
он
и
ја
,
али
чим
он
опазити
да
он
из
далек
чувати
и
пратити
—
у
мало
ми
не
побити
.
отада
ники
јесам
смести
ни
да
мрднути
за
он
.
и
,
сад
...
ето
...
тако
!
Софка
по
овај
бити
јасно
,
да
се
због
она
,
ако
не
убити
,
а
оно
навлаш
ићи
у
арнаутлук
.
и
кад
видети
да
он
овај
јесам
на
место
убити
,
он
,
да
не
бити
ипак
овамо
кућа
,
Софка
,
жив
доћи
,
и
морати
у
она
да
гледати
,
да
црвенити
,
ето
,
кад
остати
сам
,
раскидати
веза
,
појас
око
себе
,
тај
крв
и
утроба
покуљати
.
не
гледати
ни
на
свекрва
,
који
остати
преко
праг
лежати
,
ни
у
сељак
,
који
јесам
,
онако
укочити
стојећи
насред
кујна
,
сећи
цео
кујна
и
оштро
се
од
тепсија
и
сахан
,
поређан
по
полица
,
оцртавати
—
посртати
,
с
тежак
глава
,
који
јесам
осећати
да
већ
једва
носити
,
отићи
и
пасти
опет
у
онај
свој
сопац
,
који
она
се
учинити
сад
већ
толико
црн
,
толико
дубоко
као
какав
гроб
.
људи
,
комшија
и
чаршија
опет
кућа
испунити
,
опет
кућа
узаврети
од
свет
.
брзо
тамо
подигнути
свекрва
,
полити
јесам
вод
и
унети
у
соб
.
сељак
јесам
једнако
онако
укочити
,
високо
стајати
напред
у
кујна
и
на
изненађење
,
узвик
одговарати
један
те
исто
:
—
ето
тако
...
газда
...
Сврши
се
...
и
када
почети
падати
ноћ
,
настати
још
теже
.
тада
почети
и
сељак
,
родбина
из
Турска
и
околни
село
,
долазити
,
сав
у
трк
,
унезверен
.
неки
пешке
,
неко
на
коњ
,
кола
,
како
јесам
ко
бити
згодан
.
и
цео
јесам
ноћ
долазити
и
притицати
готово
сав
они
са
свадба
,
и
још
и
други
.
и
како
бити
који
доћи
,
ући
на
капија
,
само
бити
хукнути
:
—
ох
,
бре
,
бата
!
—
и
не
бити
улазити
у
сам
кућа
,
кујна
,
соб
,
већ
се
скупљати
око
кућа
,
иза
кућа
,
и
тамо
клечати
уза
зид
ређати
се
,
поникнути
,
запрепастити
и
са
увучен
рука
у
пазух
.
Арса
,
што
никад
до
тада
,
опити
се
на
мртав
име
.
јесам
хтети
више
ништа
да
слушати
.
само
,
онако
пијан
,
на
глас
јесам
претити
Ахмет
,
Арнаутин
,
за
ко
јесам
тврдо
веровати
да
он
јесам
убити
.
—
ах
,
Ахмет
!
ах
,
црн
синути
!
ах
,
пас
!
...
и
говорити
он
:
„
пустити
ја
,
газдо
,
пустити
да
ја
Ахмет
стати
за
врат
,
да
ја
с
он
свршити
,
да
он
ја
крв
локнути
!
“
а
он
:
„
седити
ти
,
Арса
,
код
кућа
,
ићи
у
варош
и
тамо
чувати
кућа
,
а
доста
јесам
крв
и
глава
!
“
А
сад
—
ето
кућа
!
—
и
показивати
рука
на
кућа
,
као
откривати
јесам
,
разграђивати
јесам
,
бацати
са
она
кров
,
димњак
,
настављати
јесам
.
—
А
ето
и
твој
глава
!
—
и
од
бес
,
пиће
,
ударати
се
по
глава
и
врат
,
заждити
бити
онда
чак
до
капија
,
да
бити
се
исто
тако
опет
отуда
вратити
,
још
јаче
,
бесан
псовати
тај
Ахмет
,
претити
он
,
док
на
последак
не
почети
и
сам
мртав
Марка
,
свој
газда
да
грдити
.
—
тако
он
и
требати
!
зар
он
,
газда
мој
,
да
допустити
да
он
онај
и
онакав
пас
убити
.
е
,
али
ја
.
Арса
,
ништа
не
знати
!
Арса
луд
,
Арса
пуст
!
...
кад
говорити
Арса
,
кад
молити
да
ићи
и
онај
пас
откинути
главче
као
врабац
,
онда
:
„
моћи
,
Арса
,
седити
код
кућа
,
Арса
“
...
и
Арса
седити
код
кућа
,
уз
огњиште
,
али
зато
твој
глава
и
отићи
!
и
сад
тако
,
ето
!
ја
,
тако
!
на
питање
и
прекор
осталих
,
како
требати
да
ићи
тамо
,
у
кућа
,
да
се
наћи
,
послушати
,
нарочито
да
јесам
око
газдарица
,
одговарати
јесам
:
—
неки
умрети
и
она
!
—
и
јесам
хтети
да
привирити
,
нити
рука
штогод
да
помоћи
—
ма
да
се
без
он
јесам
моћи
ништа
.
—
Нећу
,
бре
,
хтети
!
и
бацити
она
кључ
,
да
они
,
како
знати
,
ићи
,
радити
.
.
али
,
кад
се
доцкан
у
ноћ
отворити
широм
и
осветлити
капија
,
и
на
она
се
указати
гломазан
рабаџијски
кола
,
који
јесам
вући
два
јак
,
стар
и
црн
биво
,
а
кола
јесам
бити
пун
свеж
и
мек
слама
и
поврх
она
,
у
среда
,
црнити
се
Марка
мртав
,
испружити
,
укочити
и
покрити
широк
гуњом
,
онда
Арса
не
дати
да
он
ико
други
с
кола
скидати
.
јесам
он
понети
и
осећати
он
на
леђа
,
грлити
он
око
свој
врата
испружити
,
укочен
и
мртав
колено
,
клецати
и
спотурати
се
,
грцати
јесам
и
плакати
:
—
ох
,
бре
,
газдо
!
ох
,
бре
,
газдо
!
имати
да
јесам
други
помагати
,
придржавати
Марка
за
раме
и
глава
,
који
он
се
климатати
,
Арса
јесам
ипак
толико
клецати
и
посртати
.
ипак
издржати
.
јесам
он
унети
,
положити
по
под
,
преко
бео
чаршав
и
наместити
он
глава
на
јастук
.
и
када
он
пољубити
скрштен
рука
,
онај
његов
кратак
,
дебео
рука
,
од
који
јесам
он
толико
дрхтати
и
имати
цео
живот
страх
,
излетити
из
соб
и
тамо
у
двориште
пасти
као
неки
дете
,
бризнути
у
јак
,
грозничав
плач
.
отуда
из
соб
одједном
око
осветљен
Марка
разлегати
се
такође
силан
плач
жена
и
њихан
нарицање
.
особито
се
истицати
нарицање
сељанка
,
његов
тетак
и
стрина
.
онај
њихов
просто
једноставно
нарицање
,
али
тако
силно
и
јако
,
да
јесам
изгледати
да
се
с
тај
плакати
и
сам
кров
и
кућа
дигнути
.
—
Лела
,
бата
!
Кук
,
бата
!
ко
хтети
,
бата
,
да
ми
чувати
и
да
бранити
,
бата
?
од
људи
,
како
бити
који
дојурити
с
коњ
,
сићи
,
улазити
бити
тамо
код
он
у
соб
и
,
запалити
он
свећа
и
пољубити
икона
на
прса
и
прекрштен
рука
,
одмах
бити
се
отуда
тихо
на
прст
,
гологлав
враћати
и
одлазити
међ
остати
,
да
око
кућа
,
наслонити
уза
зид
,
клечати
.
А
највише
она
јесам
бити
иза
кућа
,
до
сам
прозор
велик
соб
,
јер
тај
јесам
сасвим
одвојити
од
овај
варошанин
и
од
долазећи
и
моћи
слободан
,
неопажен
,
да
хуктати
,
убити
и
згрчити
:
—
ох
,
бре
,
бата
!
јер
сав
они
,
—
ма
да
она
Марка
,
или
тек
један
пут
или
и
никако
јесам
у
кућа
привирити
,
још
мање
ко
помагати
,
пошто
јесам
сваки
од
она
за
себе
живети
,
радио
,
—
ипак
,
док
јесам
он
бити
жив
,
они
јесам
се
под
тај
његов
суровост
и
строгост
осећати
као
склоњен
и
сигуран
.
А
сада
,
без
он
,
доћи
као
обезглавити
,
јер
над
себе
више
немати
онај
,
који
она
јесам
свој
име
давати
сила
,
одбрана
,
безбедност
.
јер
довољно
јесам
бити
рећи
:
„
овај
јесам
газда
-Марков
стриц
,
дед
или
род
“
,
па
да
сваки
,
ма
ко
бити
,
комшија
,
цео
село
,
чак
и
други
село
,
бити
према
он
другачији
,
уздржљив
,
миран
.
А
сада
,
његов
смрт
и
нестанак
,
постајати
као
неки
сирочић
,
оставити
свако
,
цео
свет
,
на
милост
и
немилост
.
и
када
,
дубоко
у
ноћ
,
изићи
и
месец
и
његов
бео
кос
светлост
,
испресецати
црн
ивица
околни
зид
,
почети
да
испуњавати
кућа
и
сам
светлост
са
огњиште
да
упијати
у
себе
,
Софка
се
,
не
почети
да
чинити
,
него
јесам
већ
као
у
истина
осећати
,
како
сав
тај
јесам
оно
,
у
ствар
.
он
,
Марка
,
јесам
мртав
,
овај
кућа
јесам
у
варош
,
међу
свет
,
него
као
негде
далеко
,
на
неки
жут
песак
,
усред
неки
пустиња
и
сав
се
тај
спајати
у
један
,
и
све
,
као
нешто
живо
,
заједно
са
месечина
ићи
,
кретати
се
.
Крећа
се
и
сам
она
овамо
у
собица
,
пресамитити
на
сандук
,
и
онај
из
штала
на
мах
уједање
коњ
међ
себе
,
њихов
цик
,
и
они
,
иза
кућа
и
до
прозор
,
на
земља
,
поређати
,
од
умор
поспао
сељак
са
лице
,
окренут
ка
месечина
,
и
јесам
он
тамо
,
у
велик
соба
,
осветљен
свећа
са
прекрштен
рука
,
везан
вилица
,
опкољен
жена
,
са
жена
,
свекрва
,
више
глава
,
који
,
сасвим
заборавити
да
кук
,
нарицати
,
поникнути
,
једнако
држати
рука
на
његов
леден
чела
и
чисто
се
играти
прамен
мрк
кос
,
гладити
он
јесам
и
исправљати
око
уш
.
сутра
јесам
бити
сарана
.
тада
већ
доћи
и
њен
.
али
Софка
,
уплашити
да
не
бити
морати
са
сваки
разговарати
,
и
да
она
не
бити
пунити
соб
,
лежати
јесам
.
једино
што
јесам
код
она
у
соба
бити
мати
,
а
сав
остати
њен
бити
јесам
испред
врата
и
себе
затварати
улаз
,
да
не
бити
она
кроз
врата
,
приликом
изношење
мртвац
,
моћи
штогод
видети
.
јер
адет
јесам
да
млад
од
сав
тај
ништа
не
видити
,
још
мање
сам
мртвац
,
да
не
бити
,
ако
јесам
можда
затруднети
,
родити
дете
са
какав
белег
или
болест
.
XXВИИ
и
као
што
се
надати
,
тако
доцније
и
настати
.
ма
да
проћи
два
и
три
година
,
она
се
једнако
чинити
да
јесам
тек
сада
,
као
јуче
,
немати
ни
месец
дан
од
сав
овај
што
јесам
бити
.
у
почетак
,
после
саранити
Марков
,
цео
јесен
и
зима
проћи
у
излажење
на
гробље
.
Настадоше
онај
јесенски
дуг
киша
,
лапавица
и
мећава
.
и
нешто
због
тај
рђав
време
,
а
највише
због
жалост
у
који
јесам
бити
,
остати
потпуно
усамљен
,
одвојити
од
свет
и
комшилук
.
једнако
уплашити
и
запрепастити
тај
његов
изненадан
,
чисто
као
неки
у
инат
нагао
смрт
,
редовно
се
он
тамо
на
гробље
посећивати
,
давати
подушје
,
парастос
.
и
баш
у
тај
једнак
одлажење
,
тачан
вршење
дужност
према
његов
гроб
,
бити
јесам
у
исти
време
и
ослобођавање
од
сам
он
,
покојник
.
и
,
на
изненађење
,
али
у
истина
,
—
јер
се
све
чинити
што
требати
он
тамо
на
гробље
—
он
се
све
више
почети
заборављати
и
губити
.
у
почетак
од
Софкин
само
она
мати
долазити
.
али
,
да
ли
што
јесам
још
бити
почетак
,
Софка
још
осећати
онај
траг
мртвачев
,
или
због
нешта
други
,
тек
,
кад
год
бити
она
мати
доћи
,
увек
бити
се
она
узнемирити
,
плашити
.
А
тај
она
јесам
мати
примећавати
,
и
зато
јесам
тек
после
неколик
недеља
једва
понова
долазити
,
и
тај
више
свет
,
обичај
радити
,
него
ли
што
она
се
мити
да
видити
Софка
.
и
на
последак
,
ко
знати
колико
време
проћи
,
ма
да
се
Софка
једнако
чинити
да
јесам
сав
тај
тек
од
јуче
,
ипак
она
почети
осећати
:
како
хтети
се
на
крај
крај
можда
све
преболети
,
сав
утишати
и
заборавити
.
истина
,
она
јесам
бити
једнако
тешко
и
бити
јесам
уверити
да
тежити
,
горе
не
моћи
бити
,
али
ипак
,
ипак
,
ко
знати
,
можда
...
у
кућа
само
јесам
на
она
гледати
.
сав
јесам
пазити
,
склањати
се
и
гледати
да
јесам
само
она
добро
.
моћи
јесам
да
готов
јела
какав
јесам
хтети
и
колико
јесам
хтети
.
свекрва
она
,
после
смрт
Марков
,
са
који
јесам
бити
спојити
сав
њен
жив
и
тај
онај
живот
тамо
,
док
јесам
бити
у
Турска
,
на
село
,
јер
овај
после
у
варош
јесам
за
она
бити
живот
,
оставити
сада
од
он
овде
,
у
варош
,
међ
туђ
свет
,
толико
јесам
бити
уплашити
и
утући
,
да
се
видети
како
већ
ништа
више
не
моћи
да
мислити
,
да
жети
.
по
она
се
моћи
цео
кућа
да
однети
.
Ништа
она
не
бити
приметити
.
и
кад
бити
се
,
после
,
као
освестити
,
осећати
се
чисто
крив
због
тај
,
и
да
бити
се
оправдати
,
почети
бити
око
Софка
да
облетати
,
улагивати
она
се
.
тако
исто
и
слуга
,
а
особито
Арса
.
он
,
само
да
бити
његов
„
снашка
“
рећи
добар
реч
,
цео
дан
и
цео
ноћ
у
стање
бити
бити
да
јесам
слушати
,
трчати
.
за
он
јесам
бити
велик
срећа
,
кад
доћи
к
она
и
казати
она
:
како
јесам
тај
и
тај
,
што
он
она
наредити
,
овако
и
овако
свршити
,
да
бити
по
тај
она
видети
како
јесам
он
тачно
,
сав
онако
учинити
,
како
јесам
она
желети
и
осмехнути
се
на
он
.
и
све
,
цео
кућа
,
бити
јесам
њен
.
па
не
само
тај
него
чак
и
плод
од
дрвеће
,
који
истина
тамо
,
иза
кућа
,
услед
наслаган
„
камара
“
дрво
и
камење
,
јесам
бити
много
.
кад
бити
сазрео
кајсија
,
јабука
,
и
од
зрелост
почети
да
падати
,
онда
,
да
бити
она
бар
они
,
слуга
и
надничар
,
моћи
јести
,
пошто
од
она
из
кућа
ники
јесам
тај
ни
гледати
,
увек
бити
се
чути
како
један
други
нуткати
:
—
Ида
,
бре
,
ићи
,
неки
доћи
снашка
и
окус
.
неки
видити
да
ли
јесам
већ
зрети
.
тако
и
по
комшилук
.
за
цео
јесам
тај
крај
,
још
не
населити
сасвим
,
већ
из
сељачки
породица
или
из
варошки
сиротиња
,
који
се
одозго
,
где
јесам
бити
скупоћа
,
досељавати
овамо
—
за
сав
она
она
јесам
бити
њихов
„
снашка
“
.
свуда
јесам
јесам
дочекивати
и
поздрављати
усрдно
,
радосно
.
ако
бити
пролазити
улица
,
жена
јесам
јесам
на
капија
стојећи
дочекивати
и
нудити
јесам
,
и
тај
понизно
,
да
свратити
и
ући
код
она
.
А
Софка
јесам
код
сваки
одлазити
,
и
сваки
опет
,
из
сажаљење
,
звати
,
да
и
она
к
она
доћи
.
па
и
јесам
њен
муж
,
Томча
,
и
он
јесам
бити
према
она
пажљив
.
Већ
бити
мало
узрасти
.
наусница
он
огаравити
,
подбрадак
се
заоблити
,
вилица
он
постајати
четвртаст
.
она
његов
детињи
,
висок
,
сув
раме
сада
из
минтан
почети
да
се
кошчат
помаљати
,
као
што
јесам
он
се
већ
и
колено
изразит
оцртавати
.
Што
год
бити
он
наредити
,
он
бити
учинити
,
и
тај
радосно
,
сав
срећан
због
тај
,
што
он
она
наређивати
и
што
говорити
с
он
.
никада
,
већ
само
кад
бити
он
Софка
позвати
,
ако
бити
прићи
к
она
.
с
он
јесам
она
моћи
да
радити
што
год
хтети
.
колико
бити
он
пута
,
из
јутро
,
кад
хтети
из
соб
да
изићи
,
она
натраг
себе
позивати
.
и
видити
како
јесам
лепо
опасти
појас
,
јесам
се
добро
закопчати
,
почети
бити
он
сам
дотеривати
,
и
тај
више
из
сажалење
.
он
она
предати
кључ
од
сандук
са
новац
.
и
тај
она
силом
утурити
,
молити
јесам
да
она
чувати
код
себе
,
из
страх
да
бити
он
,
бити
мати
,
како
јесам
сплести
,
не
заборавити
она
где
и
изгубити
.
сваки
добивен
новац
од
хан
она
бити
предавати
,
да
она
тамо
у
ковчег
метнути
међ
остати
.
тако
исто
,
кад
јесам
требати
нешто
плаћати
,
од
она
јесам
тражити
.
и
тај
не
он
јесам
кључ
да
узети
,
отворити
сандук
и
вадити
из
кеса
,
него
да
он
она
да
,
она
избројити
колико
требати
.
тако
и
свекрва
цео
кућа
оставити
она
,
и
амбарове
,
и
подрум
.
па
чак
и
за
онај
ствар
сасвим
сељачки
,
сасвим
Софка
незнан
и
непотребан
,
и
за
она
јесам
хтети
да
знати
ни
где
јесам
.
и
када
бити
који
комшика
доћи
,
да
потражити
на
послуга
какав
ствар
,
за
који
јесам
само
она
,
свекрва
,
знати
како
изгледати
и
где
моћи
бити
,
ипак
бити
јесам
овај
одбијати
и
упућивати
она
,
Софка
.
—
не
знати
ја
,
не
знати
,
слатко
!
Ена
Софка
,
па
она
,
ако
знати
и
ако
хтети
,
неки
ти
да
.
и
тек
,
када
бити
она
Софка
одобрити
:
—
Па
подавати
,
нана
.
ја
не
знати
где
и
какав
јесам
тај
.
Ида
ти
и
подавати
!
—
тек
онда
бити
свекрва
одлазити
,
пети
се
по
таван
,
завлачити
по
кут
,
где
јесам
тај
ствар
,
ко
знати
кад
и
како
,
угурати
.
Софка
јесам
осећати
да
тај
они
не
чинити
,
што
јесам
се
бој
,
што
стрепити
,
што
можда
они
не
бити
моћи
,
знати
и
умести
сав
тим
,
цео
кућа
и
имање
управљати
,
него
да
тај
чинити
стога
,
да
бити
она
бити
сасвим
слободан
и
да
бити
се
и
овде
,
код
она
,
осећати
као
код
свој
кућа
.
А
поред
тај
ваљда
јесам
хтети
да
се
тај
пред
она
као
откупити
за
сав
онај
што
јесам
она
њихов
Марка
,
можда
,
на
жао
учинити
,
а
без
њихов
кривица
и
воља
.
Можда
јесам
и
сасвим
унесрећити
,
заробити
,
убити
,
што
она
јесам
довести
овамо
,
код
она
.
и
тај
јесам
чинити
да
Софка
,
истина
тешко
,
мучно
,
споро
,
али
мало
по
мало
почети
осећати
како
се
на
сав
тај
навикавати
и
како
хтети
,
ако
овако
и
даље
потрајати
,
напослетку
—
а
при
тај
како
бити
се
загрцавати
,
како
бити
она
почети
суза
да
навирати
од
радост
!
—
сасвим
све
она
,
кућа
,
свекрва
заволети
,
а
особито
он
,
муж
,
Томча
.
и
тај
можда
хтети
он
тако
истински
заволети
,
како
се
никада
јесам
надати
...
Чак
,
можда
,
ко
знати
,
дати
Божа
,
заволети
он
онако
како
јесам
сањати
,
сневати
...
А
највише
јесам
утврђивати
у
тај
предосећање
да
хтети
он
заиста
заволети
не
тај
,
што
јесам
бивати
сав
изразит
и
пун
онај
мушко
,
јак
снага
,
него
што
јесам
с
дан
на
дан
сав
више
постајати
њен
,
сасвим
њен
,
не
неки
други
,
страна
Томча
,
син
газда
-Марков
,
него
њен
Томча
,
као
неки
њен
чедо
,
дело
њен
рука
,
као
да
он
она
родити
,
она
однеговати
.
А
у
ствар
тај
јесам
и
бити
.
јер
она
он
јесам
готово
и
научити
како
да
се
носити
,
како
опасивати
,
чак
и
како
да
говорити
,
да
се
поздрављати
и
понашати
.
никада
из
њен
соб
јесам
смести
изићи
неочешљан
,
неумивен
чак
ни
ненамирисан
.
и
онда
њен
хтети
заслуга
бити
,
ако
он
устрајати
овако
,
како
јесам
почети
,
сасвим
се
развити
,
пролепшати
,
и
постати
истински
добар
,
виђен
и
чувен
.
сав
хтети
тај
њен
бити
,
као
што
јесам
овај
сада
њен
;
јер
јесам
он
већ
леп
,
чист
и
чак
раскошно
одевен
.
па
њен
јесам
и
онај
што
он
већ
сада
(
а
какав
ли
хтети
бити
тек
доцније
,
када
сасвим
постати
човек
)
,
чим
јесам
погледати
,
стати
до
она
,
не
знати
шта
хтети
од
срећа
и
радост
.
одмах
тада
његов
црн
очи
тако
широко
и
топло
почети
да
сјајити
,
и
,
већ
дрхтати
од
страст
за
она
,
за
њен
топлим
,
једар
тело
,
уносити
се
у
она
и
само
јесам
питати
:
—
„
А
,
Софка
?
“
,
унапред
срећан
,
што
хтети
моћи
одмах
да
она
учинити
што
он
бити
хтети
наредити
.
А
да
хтети
заиста
доћи
љубав
,
срећа
,
и
по
себе
јесам
тај
осећати
.
Ноћу
,
после
вечера
,
у
постеља
,
осећати
бити
како
се
опорављати
,
гојити
.
снага
,
заситити
свашта
,
уморно
,
трнути
и
треперити
она
од
наслада
.
сладак
она
одмор
,
испод
плећка
и
кук
већ
не
осећати
кроз
душек
тврд
земља
,
него
од
свој
гојност
тонути
у
мекота
и
топлота
постеља
.
кад
год
тако
лежати
случајно
покренути
нога
и
тај
цео
,
чак
из
кук
,
одмах
бити
осетити
како
она
се
додиривати
и
спајати
свој
облина
и
пуноћа
...
Томча
сасвим
јесам
њен
.
ни
о
шта
други
не
знати
,
до
само
о
она
,
Софка
.
јер
сав
што
јесам
до
сада
дознати
и
осетити
,
тај
јесам
само
од
она
.
и
сада
већ
овако
мало
одрастао
она
јесам
моћи
сав
свој
жеља
задовољавати
,
чак
и
луд
,
онај
девојачки
!
А
ко
знати
тек
доцније
како
хтети
бити
,
када
он
сасвим
порасти
,
ојачати
,
постати
човек
,
и
када
се
бити
код
он
почети
разбуктавати
његов
личан
жеља
,
страст
,
лудост
.
овако
изучити
од
она
,
како
ли
хтети
јесам
тек
тада
јесам
грлити
,
љубити
!
...
XXВИИИ
Кућа
она
постати
топла
,
и
тај
сасвим
топла
.
истина
,
бити
јесам
снизак
,
без
патос
,
са
набијен
под
,
али
она
се
јесам
више
чинити
хладан
,
онако
разградити
.
тада
она
,
поред
гол
земља
,
снизак
таваница
и
онај
кујна
са
онолики
широк
баџа
над
огњиште
,
због
који
човек
никад
ноћу
јесам
смести
ту
да
ући
,
јер
се
кроз
она
видети
небо
,
она
почети
осећати
и
онај
други
:
онај
силно
,
нагомилати
сиров
богаство
по
подрум
,
штала
и
набијен
амбар
.
само
требати
човек
рука
да
манути
,
да
узети
и
распоредити
,
па
све
да
бити
као
што
требати
.
и
Софка
сав
тај
узити
.
Ћилимове
и
јастук
обоје
и
она
цео
кућа
,
под
,
зид
,
ћошак
обложити
,
испунити
.
одмах
се
због
тај
изгубити
она
оштрина
угао
собни
а
негде
и
напуклост
и
отворити
од
врата
и
прозор
.
сав
постати
мекше
,
топлије
и
утутканије
.
цео
кућа
добити
други
изглед
.
и
сам
кујна
,
са
нов
полица
и
по
она
поређан
сан
и
тепсија
,
испунити
се
онако
гол
и
простран
.
и
једино
доцније
што
бити
јесам
покаткад
као
узнемирити
,
тај
јесам
бити
он
јесам
,
њен
муж
,
Томча
.
и
тај
јесам
увек
бивати
,
када
бити
он
остајати
на
само
без
она
,
онда
,
када
бити
он
она
,
или
услед
посао
,
или
услед
замореност
и
засићеност
он
,
два
и
више
дан
као
одстранити
од
себе
,
осамити
он
,
те
он
већ
почети
да
и
не
осећати
њен
снага
,
она
око
себе
.
Обично
бити
она
овамо
по
кућа
и
кујна
бити
у
посао
,
а
он
тамо
по
амбаровима
,
штала
са
слуга
и
чивчија
.
и
Софка
бити
онда
примећавати
,
како
бити
он
,
чим
бити
знати
да
он
она
тамо
не
моћи
чути
,
ни
видети
,
а
наићи
на
који
слуга
или
у
крађа
или
у
какав
неисправност
,
одмах
тада
његов
очи
засјати
такав
неки
ужасан
,
нечовечан
сјај
,
вилица
он
тако
одскочити
и
цвокотати
почети
да
се
трести
.
и
Софка
онда
,
на
ужас
,
одмах
бити
упадати
у
очи
његов
рука
,
кратак
,
маљав
,
већ
исти
као
у
отац
и
онај
Марков
здепаст
врат
са
снизак
чела
и
извучен
,
висок
потиљак
.
и
Софка
бити
,
не
знати
ни
сам
зашто
,
његов
личење
на
свој
отац
,
кад
се
разгневити
,
побеснити
,
увек
некако
хладно
,
као
нож
око
срце
сећи
.
али
опет
,
чим
бити
он
она
позвати
,
а
морати
бити
тада
подешавати
глас
да
она
бити
нежан
,
и
што
страстан
,
одмах
бити
видети
како
се
сав
тај
са
он
губити
.
брзо
,
као
увек
,
понизно
и
радосно
што
он
она
звати
,
што
моћи
да
јесам
послужити
,
дотрчати
бити
к
она
и
радосно
питати
јесам
:
—
Шта
требати
,
Софка
?
XXИX
када
Томча
сасвим
порасти
,
и
он
јесам
,
а
највише
свекрва
,
почети
наваљивати
на
Софка
,
да
продати
хан
и
сав
имање
,
што
имати
тамо
на
граница
и
у
Турска
,
и
да
до
капија
,
са
лице
чаршија
,
подигнути
велик
леп
кућа
.
Софка
јесам
никако
пристајати
.
и
тај
јесам
пристајати
,
не
што
јесам
хтети
,
него
,
да
не
бити
свет
,
особито
њихан
родбина
,
осетити
тај
као
одвајање
од
она
,
од
њихов
село
,
а
још
више
да
се
не
почети
причати
,
како
ето
већ
почети
да
се
имање
,
хан
,
продавати
и
трошити
.
А
опет
бојати
се
да
тај
одбијање
не
бити
Томча
погрешно
тумачити
.
он
јесам
бити
једнако
према
она
осетљив
,
брз
,
уплашен
.
сваки
час
се
трзати
и
плашити
,
да
он
она
хтети
призвати
себе
,
хтети
трпети
код
себе
,
у
соба
,
у
постеља
.
никако
јесам
моћи
да
се
ослободити
и
да
јесам
,
кад
бити
са
она
бити
на
сам
,
миран
,
комотан
као
код
свој
жена
.
и
онда
,
да
не
бити
тај
њен
одбијање
протумачити
он
тако
:
да
као
она
зато
жети
да
ти
хан
на
граница
остати
,
што
знати
да
хтети
он
морати
сваки
година
тамо
по
неколик
недеља
и
месец
проводити
,
тај
хтети
тај
она
овамо
бити
ослободити
он
,
ко
као
морати
силом
да
трпити
.
да
не
бити
он
тај
тако
схватити
,
пристати
јесам
напослетку
да
у
чаршија
место
нов
кућа
начин
какав
механа
и
неколико
дућан
,
одакле
хтети
се
имати
кирија
,
а
овде
само
кућа
да
се
мало
оправити
и
иза
она
подигнути
и
уредити
башта
.
и
тако
и
бити
.
с
пролеће
већ
јесам
бити
увелико
башта
прекопати
.
Извађене
и
набацати
уза
зид
белити
се
гомила
камење
.
земља
се
црнити
мек
и
изрити
.
поред
онај
њихов
сопче
и
цео
јесам
кућа
бити
споља
окречити
,
па
и
онај
велик
соб
,
особито
оне
њен
црн
,
куршум
изрешетан
таваница
и
греда
.
Штала
јесам
бити
испражњен
.
једино
алат
остати
у
штала
.
али
из
штала
већ
јесам
више
сламати
штрчати
и
падати
из
напукао
зид
,
да
се
мешати
доле
са
коњски
балега
и
после
онако
да
заударати
.
сав
јесам
бити
почишћен
.
велик
капија
са
свод
,
кров
свој
,
као
читав
кућа
за
себе
,
рушити
се
.
и
као
да
се
рушење
тај
капија
,
који
јесам
овамо
цео
кућа
и
двориште
заклањати
,
увек
се
чинити
влажан
и
мрачан
,
цео
кућа
ослободити
и
испунити
светлост
и
сјајност
,
те
,
онако
приземан
,
али
окречен
и
стегнут
нов
кров
,
доћи
леп
и
добити
онај
сеновит
израз
.
колико
пута
бити
Софка
стојати
и
гледати
како
се
рушити
,
плести
и
држати
испод
мишка
клупче
конац
.
на
она
тежак
од
јумбасма
шалваре
са
широк
,
златан
ногавица
.
испод
она
вирити
њен
обао
пета
у
бео
чарапа
од
конац
.
на
прса
легати
низа
дукат
и
крити
овлаш
око
врата
закопчан
кошуља
с
чипка
.
бедра
она
не
као
у
девојка
,
но
као
у
сваки
нов
жена
,
засићен
наслада
,
набрекао
,
пун
и
издвајати
она
се
тако
обао
од
половина
.
сам
она
осећати
како
она
мишица
,
подупрети
онај
клупче
,
одскакати
и
надимати
рукав
.
лице
она
сасвим
чисто
.
особито
око
врата
,
подбрадак
и
вилица
,
почети
она
млечан
,
женски
белина
.
нигде
,
ни
по
потиљак
,
ни
око
уш
,
нем
маља
.
позади
врата
,
онај
простор
испод
уш
,
открити
занесен
кос
у
страна
и
увијен
у
свилен
шамија
,
бљештати
она
и
показивати
сав
једрина
раме
она
.
из
цео
она
бити
она
чист
бео
,
женски
сређеност
,
засићеност
,
а
који
се
код
она
највише
показивати
у
њен
миран
очи
,
у
набран
,
танак
,
повијен
обрва
и
онај
сустао
,
влажан
,
срећан
уста
.
А
кад
бити
јесам
видети
овамо
сам
,
одмах
бити
одозго
из
кућа
Томча
к
она
одлазити
.
Сагињући
се
,
почети
бити
да
она
показивати
шта
се
рушити
и
како
хтети
да
се
зидати
.
онда
ни
свекрва
,
када
бити
она
тако
видети
,
не
бити
моћи
да
издржати
.
макар
приставити
јела
у
кујна
сав
искипети
,
и
она
бити
к
она
сићи
.
али
,
да
се
не
бити
приметити
,
увек
бити
налазити
неки
посао
у
штала
или
око
онај
ђубре
.
А
тај
све
зато
,
да
бити
бити
што
даље
од
она
,
да
бити
она
тако
отуда
,
из
штала
,
из
какав
кут
,
из
мрак
,
моћи
што
више
гледати
.
особито
бити
гледати
она
,
Софка
,
како
са
онај
срећан
израз
уста
и
са
црн
и
задовољан
очи
,
окренути
и
нагнути
над
Томча
,
слушати
шта
она
овај
говорити
и
показивати
.
А
по
Софка
се
видити
како
она
знати
да
и
он
тај
не
интересовати
,
него
да
бити
само
моћи
бити
поред
она
,
да
јесам
гледати
,
наслађивати
се
она
,
он
она
тај
и
показивати
.
свекрва
видити
како
Софка
уживати
у
Томча
,
гледати
како
се
око
она
увијати
,
сагибати
,
како
она
рука
показивати
,
а
већ
он
рука
дугачак
,
мишица
он
се
јасно
из
закопчан
и
тесан
рукав
од
минтан
помаљати
као
и
већ
ојачати
његов
ребро
и
плећа
,
који
бити
се
,
кад
бити
се
сагнути
,
ослободити
од
утегнут
појас
,
почети
да
широк
.
па
још
када
свекрва
видити
,
како
Софка
,
задовољан
што
Томча
тако
срећно
,
као
дете
,
око
она
облетати
,
сав
се
к
он
окретати
и
,
знати
колико
хтети
он
учинити
задовољство
,
почети
да
он
се
као
уносити
,
и
сав
лице
,
прса
предаја
,
да
јесам
он
гледати
колико
хтети
,
наслађивати
се
она
,
онда
овај
,
свекрва
,
не
моћи
више
да
издржати
,
већ
почети
да
шапутати
у
себе
:
—
сладак
деца
мој
!
—
и
још
ако
тада
приметити
како
јесам
Софкин
трбух
мало
велик
,
како
хтети
можда
до
година
и
унук
доћи
,
она
од
срећа
ухватити
грч
.
и
отуда
,
из
штала
,
из
кућа
,
где
се
јесам
бити
сакрити
,
почети
да
кијати
,
кашљати
.
и
тај
јесам
издати
.
Софка
,
приметити
јесам
,
а
погађати
све
,
почети
благо
,
весело
тобож
да
јесам
корити
:
—
А
јела
,
нана
?
ако
оно
тамо
искипети
?
она
,
посрамити
,
брисати
се
,
а
највише
сузити
од
радост
,
почети
да
се
извињавати
и
одлазити
натраг
у
кујна
.
—
сад
хтети
,
сад
,
Софка
!
него
нешто
у
штала
имати
јесам
послати
,
па
ја
овај
проклет
смрад
ухватити
.
XXX
Беше
празник
,
свет
недеља
,
и
тај
давно
после
служба
божји
,
јер
бити
престати
јек
звоно
са
црква
.
престати
по
чаршија
ход
,
кретање
људи
,
који
јесам
ићи
из
црква
кућа
,
или
по
механа
.
Беше
настати
онај
празнични
затишје
,
светло
,
топло
са
јак
сунце
а
кратак
сенка
,
са
већ
изнад
земља
и
калдрма
ужарен
и
разигран
ваздух
.
Софка
,
пошто
јесам
бити
одавна
спремити
соб
,
почистити
и
дотерати
кујна
и
око
кућа
,
бити
се
обући
и
,
чекати
на
ручак
,
који
јесам
свекрва
тамо
постављати
,
срећно
јесам
стајати
испред
кућа
.
око
она
,
као
увек
,
бити
јесам
Томча
и
нешто
она
говорити
.
одједном
горе
,
на
капија
,
појавити
се
отац
њен
.
Софка
од
срећа
претрнути
,
кад
он
спазити
,
и
у
мало
,
заборавити
се
,
не
потрчати
к
он
.
зар
се
већ
вратити
?
А
она
јесам
чути
да
јесам
ускоро
после
Марков
смрт
опет
отићи
тамо
,
у
Турска
.
али
се
задржати
,
јер
по
његов
оштар
,
ситан
,
успорен
корак
она
видити
да
јесам
љут
.
затим
видити
како
он
,
када
спазити
она
па
још
и
са
Томча
и
око
она
двориште
рашчистити
,
кућа
окречити
,
удесити
,
заиграти
чудан
,
ироничан
осмех
на
сув
,
мало
збрчкан
и
већ
крезуб
уста
.
и
тај
осмех
Софка
пресећи
,
следити
.
Томча
радосно
отрчати
у
кућа
,
да
спрема
у
велик
соба
што
требати
за
таст
.
Софка
,
чисто
укопати
остати
чекати
отац
.
јесам
моћи
да
се
макнути
,
јер
јесам
тај
његов
подсмех
,
са
који
она
се
приближавати
,
сав
збунити
.
јасно
јесам
видети
како
се
у
тај
његов
осмех
крити
јеткост
,
бес
и
подсмех
на
сав
:
и
на
она
,
Софка
,
јер
,
ето
,
девојка
добити
муж
,
свој
кућа
,
па
већ
почети
да
се
гојити
;
и
на
муж
она
,
Томча
,
јер
он
видети
како
срећан
облетати
око
она
.
за
Софка
јесам
јасно
тај
његов
осмех
говорити
:
„
о
,
о
,
погле
,
овај
баш
почети
да
живити
;
погле
како
се
удесити
.
А
ја
овамо
моћи
без
ишта
.
ја
и
њен
мати
ништа
,
заборавити
на
ми
!
“
и
тада
се
Софка
сетити
,
да
јесам
можда
одавно
без
пар
,
без
игде
ишта
,
и
са
језа
дочекивати
он
почети
себе
да
пребацивати
:
што
се
јесам
сетити
и
кришом
,
макар
красти
,
да
она
слати
,
и
тај
не
он
,
него
мати
,
да
се
он
не
бити
наћи
увредити
,
и
да
сада
не
долазити
овако
љут
.
али
из
тај
јесам
истргнути
свекрва
.
она
истрчати
испред
Софка
ка
ефенди
-
Мита
и
искрено
радостан
,
чистити
рука
од
брашно
о
скут
,
почети
он
поздрављати
:
—
о
,
пријатељ
,
пшеница
да
посути
,
праг
да
пресећи
,
кад
већ
један
пут
доћи
.
Софка
чути
како
отац
,
видити
сав
тај
,
а
сада
још
и
Софкин
овако
укопан
стајање
,
у
иронија
одговарати
:
—
ех
,
ех
,
зар
јесам
ми
толико
жељан
?
—
и
тај
„
ми
“
наглашивати
једва
угушивати
јарост
и
горчина
.
да
забашурити
,
почети
једнако
чистити
чакшире
и
ципела
,
што
она
јесам
тобож
упрљати
ићи
преко
капија
и
њихов
двориште
,
а
у
ствар
да
бити
што
више
сакрити
свој
љутња
и
бес
и
имати
шта
да
гужва
и
стисак
рука
.
—
како
јесам
,
тато
?
—
поздравити
он
Софка
и
прићи
он
рука
.
он
јесам
пољубити
.
додирнути
она
чела
,
и
тај
врх
од
чела
,
онај
раздељак
од
навише
зачешљан
кос
.
—
Добра
,
чедо
!
—
увређено
она
одговорити
.
али
се
тргнути
,
када
видити
,
како
сав
тај
бивати
сав
веће
,
ширити
се
,
а
за
он
јесам
бити
и
овај
много
неугодан
,
а
камо
ли
што
морати
сада
,
—
и
тај
према
она
још
!
—
толико
да
увијати
.
зато
,
да
сав
тај
спречити
,
кратко
упитати
Софка
:
—
где
јесам
Томча
?
имати
нешто
са
он
!
—
и
не
чекати
од
Софка
одговор
,
упутити
се
права
к
он
.
Софка
ући
онамо
,
у
свој
сопац
.
али
тамо
не
мој
да
остати
.
не
знати
зашто
,
почети
дрхтати
.
и
што
никада
у
живот
,
почети
осећати
како
она
душа
,
сав
њен
унутрашњост
некако
мртвачки
заударати
.
Поче
да
дрхтати
и
да
се
трести
од
неки
неизмеран
несрећа
,
који
предосетити
да
хтети
се
десити
.
и
заиста
,
она
одмах
чути
како
он
,
отац
,
и
не
чекати
да
тамо
у
велик
соба
бити
послужити
,
не
хтети
ни
да
сести
на
силно
нуђење
Томчин
,
сав
побеснети
,
што
јесам
дочекати
,
да
он
,
ефенди
Мита
,
тако
што
чинити
,
оволико
се
понижавати
и
на
нога
неко
долазити
,
заглушен
,
шиштав
глас
говорити
нешто
Томча
,
а
на
тај
он
Томча
,
и
тај
наиван
,
чисто
узбезекнут
,
одговор
:
—
не
знати
,
не
знати
,
тато
,
не
знати
,
бог
ја
,
ја
ни
за
какав
пар
!
—И
тај
Томчин
одбијање
јесам
бити
одбијање
,
одрицање
да
он
хтети
дати
,
него
детињски
уверавање
,
као
кад
неко
скривити
,
па
се
правдати
.
—
пар
!
—
чути
Софка
очев
глас
,
промукао
,
и
готово
попрскан
пљувачка
.
и
тај
не
од
беснило
,
што
он
овај
одрицати
,
не
да
пар
,
него
што
јесам
он
они
:
она
,
његов
Софка
,
и
он
,
тобож
његов
зет
,
балавац
,
довде
довести
,
да
ето
он
,
он
,
ох
,
он
,
тражити
,
и
тај
од
ко
!
...
и
Софка
пресећи
,
јер
чути
како
он
,
заборавити
се
сасвим
а
сигурно
тамо
над
Томча
нагињати
се
,
да
он
ударити
,
викнути
:
—
зар
да
ја
јесам
онај
,
твој
отац
(
јесам
хтети
ни
име
да
он
споменути
)
обећати
пар
,
зар
бити
ја
за
ти
,
пезевенк
један
,
дати
мој
кћер
?
—
и
у
тај
„
за
ти
“
,
„
пезевенк
“
,
толико
јесам
бити
страшан
презирање
и
одгуривање
нога
од
себе
нешта
гадан
,
нечист
,
да
Томча
под
тај
као
поклекнути
,
срушити
се
,
али
се
зато
чути
његов
страшан
,
пробуђен
јаук
и
претња
:
—
тато
,
бре
?
не
тако
,
не
тај
,
бре
!
—
да
!
—
још
бесан
,
још
обезумљен
,
чути
како
она
отац
наставити
.
—
зар
да
јесам
обећати
пар
,
и
тај
какав
,
зар
бити
ја
дати
,
не
за
ти
него
за
ви
,
мој
чедо
,
кћер
?
ко
јесам
ти
?
Шта
јесам
ти
?
Керпич
један
,
сељак
један
!
и
зар
да
ти
сад
ја
...
у
један
корак
осетити
Софка
овамо
код
себе
Томча
.
јесам
се
моћи
познат
.
вилица
јесам
он
играти
задржавати
у
уста
неки
глас
,
а
не
знати
шта
хтети
рука
,
штипати
јесам
свој
нога
,
бутина
.
—
Дај
пар
!
дати
!
—
дахтати
јесам
ка
Софка
.
једва
се
држати
на
нога
.
Софка
,
ужаснути
,
видити
како
он
рука
једнако
ићи
по
појас
,
под
мишка
,
где
се
обично
држати
нож
.
убити
јесам
тај
страх
,
да
крв
не
легнути
,
те
не
учинити
оно
што
јесам
требати
да
учинити
:
да
Томча
не
да
пар
,
већ
да
се
она
сам
дигнути
и
отићи
тамо
отац
и
—
ма
шта
бити
,
ма
какав
грех
наступити
—
отерати
он
,
најурити
.
јер
,
после
овај
,
за
Софка
сав
се
свршавати
.
Ништа
више
јесам
помагати
.
сав
јесам
пропадати
.
она
јесам
сасвим
пропадати
,
умирати
.
она
,
Софка
,
онај
Софка
нестајати
јесам
.
после
овај
пар
,
куповина
,
она
јесам
у
Томчин
очи
постајати
други
,
обичан
,
неки
ствар
,
који
се
,
као
сваки
ствар
,
моћи
новац
купити
.
Томча
,
кидати
рука
заклопац
,
сјурити
оба
рука
унутра
и
не
гледати
ни
који
хтети
кеса
,
да
ли
са
сребро
,
злато
или
никл
,
са
два
кеса
одјурити
натраг
,
силно
,
из
сав
снага
одахњивати
.
и
тамо
у
соба
,
као
неки
страшан
терет
скидати
,
бацити
кеса
.
сигурно
она
јесам
у
сам
прса
ефенди
-Митина
бацити
,
јер
тако
јетко
и
презриво
викнути
:
—
на
!
отац
она
са
кеса
као
побећи
.
али
,
да
се
не
бити
приметити
да
бежати
,
једнако
се
око
себе
загледати
,
тобож
исправљати
свој
угужван
чакшире
.
и
што
бар
тада
не
бити
паметан
?
Што
се
не
дигнути
и
заједно
са
он
,
отац
,
и
она
не
отићи
?
опет
бити
,
ма
да
јесам
и
црн
,
ипак
тај
бити
боље
него
што
остати
.
јер
,
тек
што
отац
отићи
,
отуда
,
из
велик
соб
,
кујна
,
цео
кућа
одјекнути
Томчин
страшан
глас
,
—
а
још
страшан
јесам
бити
,
јер
се
на
она
овамо
,
у
соба
,
односити
,
а
тобож
јесам
мати
говорити
.
—
—
Па
мајка
,
нана
,
ја
сељак
,
керпич
...
—
моћи
,
синак
!
моћи
,
Томча
!
Ништа
јесам
!
Чуло
се
уплашено
материн
утишавање
...
—
А
?
ја
керпич
?
!
А
онај
,
што
се
за
пар
продавати
,
куповати
,
они
јесам
све
,
ја
ништа
.
ја
керпич
!
Ђубре
!
аха
!
—
и
сав
тај
бити
јесам
тако
страшно
али
и
са
така
наслада
,
као
да
се
сада
,
после
овај
,
он
нешта
ослобађати
,
скидати
са
себе
нешто
,
што
он
јесам
,
истина
бити
тако
драго
,
мило
,
али
који
јесам
он
ипак
некако
стран
,
туђ
,
увек
се
,
поред
сав
наслада
,
срећа
,
ипак
не
осећати
сав
,
не
бити
слободан
,
јесам
моћи
да
дисати
,
глас
јесам
имати
сав
,
ни
покрет
,
ни
очи
,
ни
поглед
сав
.
А
сав
тај
бити
јесам
она
,
Софка
,
и
тај
она
,
некадањи
Софка
,
а
не
овај
,
сада
,
као
сваки
женски
и
ствар
,
за
пар
купити
.
—
аха
!
—
чути
Софка
како
он
чисто
покликнути
од
неки
диваљ
радост
и
бес
и
брзо
он
видити
код
себе
.
—
ти
!
—
устремити
се
он
на
она
.
и
у
тај
„
ти
!
“
бити
јесам
сав
презирање
,
бол
,
јад
,
увреда
.
узалуд
свекрва
дотрчати
,
Софка
већ
осетити
његов
рука
по
сав
чела
и
кос
,
и
осетити
се
како
пасти
од
његов
ударац
.
он
брзо
појурити
из
соб
,
да
не
бити
морати
и
мати
,
који
он
,
трчати
зз
он
,
почети
задржавати
,
од
себе
нога
одбацити
,
и
викнути
:
—
Арса
!
Арса
,
као
пушак
погодити
тај
већ
заборављен
од
стар
газда
суров
и
заповеднички
глас
,
дотрчати
уплашен
:
—
Шта
,
газдо
?
—
коњ
,
чизма
отац
!
—
цикнути
Томча
на
Арса
.
и
јесам
одлетити
у
штала
и
,
не
чекати
ни
да
се
алат
оседлати
,
ни
Арса
да
он
чизма
донети
,
на
голог
алат
усести
и
усред
дан
,
на
запрепашћење
чаршија
и
улица
кроз
који
пролет
,
одјурити
пут
њихов
хан
на
граница
.
XXXИ
доцније
Томча
,
смејати
се
сам
себе
,
причати
јесам
:
како
јесам
,
када
јесам
већ
дубоко
у
ноћ
,
једнако
јурити
на
алат
,
наићи
код
један
река
и
она
хтети
прећи
,
више
мост
,
усред
вод
—
а
вод
јесам
бити
таман
,
свеж
,
опколити
зеленило
,
маховина
и
разгранат
врба
—
јасно
,
као
на
дан
,
угледати
гол
,
раскошан
женска
како
се
купати
и
чешљати
кос
и
као
да
он
к
себе
звати
.
бити
јесам
исти
она
Софка
.
али
,
да
он
не
бити
тај
омађијати
и
он
се
вратити
натраг
к
она
,
а
највише
из
страх
да
не
бити
и
алат
тај
видети
,
од
тај
се
уплашити
,
цурукнути
и
силом
он
кући
донети
,
—
он
јесам
сав
по
алат
полегати
.
рука
запушити
он
и
очи
и
уш
.
и
гристи
он
испод
грива
,
за
вратни
жила
,
тако
јесам
силно
алат
уједати
,
да
јесам
овај
појурити
и
скок
прећи
тај
пољана
.
и
јурити
кроз
шум
,
кроз
тама
,
заклањати
он
од
месечина
,
однети
он
у
хан
.
тамо
,
прегледати
и
видети
колико
јесам
чивчија
и
слуга
красти
,
сав
она
редом
истући
и
испребијати
.
они
чак
бити
као
и
радостан
,
што
јесам
тако
видети
да
она
јесам
нов
газда
не
само
као
стар
,
већ
и
силан
.
и
како
се
тамо
пропити
,
више
се
не
трезнити
.
Циганка
и
сељанка
јурити
и
чак
силом
,
помоћу
слуга
,
чивчија
напаствовати
,
триста
чудо
чинити
.
мати
,
свекрва
,
узалуд
он
поручити
:
да
се
одмах
отуда
вратити
;
или
ни
она
овде
код
кућа
хтети
остати
.
Стиг
од
он
одговор
:
мати
част
и
поштовање
.
Што
год
она
хтети
,
зажелити
,
неки
попити
и
појести
.
Ништа
да
не
жалити
ни
штедити
,
али
,
ако
и
поред
тај
још
нешто
од
он
хтети
,
онда
нека
ићи
куд
год
јесам
воља
.
и
Софкин
отац
,
ефенди
Мита
,
опет
,
да
бити
себе
дати
углед
а
Томча
задати
страх
,
сам
наводаџија
послати
к
он
с
порука
:
да
или
долазити
кућа
и
не
срамотити
он
,
или
хтети
он
свој
кћер
натраг
узети
.
Томча
наводаџија
дочекати
не
моћи
бити
боље
.
али
таст
,
ефенди
-
Мита
,
посао
„
лакат
“
и
са
он
и
таки
неки
срамотан
реч
,
псовка
,
да
се
по
тај
видело
,
како
се
он
сасвим
окренути
од
она
,
сасвим
пропасти
.
по
тај
псовци
,
гадан
реч
,
видети
се
да
се
сасвим
повратити
у
онај
доба
,
када
јесам
,
као
дечко
,
тамо
са
отац
по
тај
хан
седети
и
живети
са
Циганин
,
разним
пропао
и
мрачан
људи
.
ефенди
Мита
,
више
љут
,
што
јесам
тај
лакат
са
псовка
по
други
послати
за
он
,
а
не
да
он
јесам
јесам
у
очи
рећи
,
послати
по
Софка
,
да
јесам
натраг
водити
.
али
Софка
одбити
.
не
само
да
одбити
,
него
отац
поручити
да
јесам
више
никад
за
тај
не
дирати
,
да
јесам
оставити
на
мир
и
да
јесам
она
овде
„
добро
,
сасвим
добро
.
“
XXXИИ
али
на
тај
не
остати
.
Томча
,
кад
видити
да
он
више
ники
не
дирати
,
још
мање
смејати
да
он
поручивати
и
претити
,
дакле
да
више
јесам
дете
,
него
велик
,
одрастао
,
сав
човек
,
почети
опет
да
долазити
кућа
.
али
како
!
увек
у
ноћ
,
увек
пијан
,
увек
готово
разбијајући
капија
,
док
он
слуга
Арса
дотрчати
и
отворити
.
Чим
сјахати
с
коњ
испред
кућа
и
ући
к
она
у
соб
,
а
она
стати
преда
он
,
да
он
дочекати
,
он
рука
по
чела
.
и
од
тај
силан
ударац
увек
у
рука
његов
остати
њен
шамија
и
прамен
кос
.
али
она
из
инат
ни
да
јаукнути
.
изувати
он
чизма
.
ако
се
у
изување
збунити
,
застати
,
он
јесам
гурнути
нога
и
мамуза
у
прса
или
у
трбух
.
не
гледати
куд
.
толико
јесам
силно
ударити
,
да
се
од
он
два
корак
скљокати
.
опет
се
она
враћати
,
опет
он
изувати
.
слуга
тада
морати
да
бежати
у
комшилук
,
јер
знати
да
хтети
она
из
пушак
гађати
,
само
ако
ко
приметити
у
кућа
од
она
.
он
онда
из
подрум
јесам
довлачити
пиће
,
вино
,
али
највише
ракија
.
и
закрвављен
очи
,
бесан
,
гледати
у
она
како
она
не
пренеразити
,
не
уплашити
,
него
као
са
неки
наслада
сав
тај
трпити
и
чекати
да
и
даље
продужити
са
она
,
силом
бити
јесам
гонити
да
са
он
пити
.
и
тај
много
,
сав
сам
ракија
љут
,
препечен
,
од
који
хтети
она
опити
паста
у
несвест
,
да
бити
он
она
после
мучити
,
љубити
.
и
тај
толико
,
да
јесам
само
она
,
Софка
,
у
стање
да
отрпети
.
А
она
јесам
и
трпети
.
моћи
јесам
сав
убити
,
сав
она
тело
изгристи
,
а
не
само
прса
,
не
бити
се
она
ни
покренути
,
ни
гласати
од
себе
пустити
!
једино
што
бити
тада
и
она
навлаш
што
више
пити
тај
ракија
,
осећати
како
јесам
овај
пасти
и
доводити
у
неки
лудило
од
бол
,
наслада
.
сутра
,
још
у
црн
зор
,
чим
бити
се
истрезнити
,
одмах
се
дизати
и
одлазити
натраг
,
у
хан
,
село
.
Софка
,
кад
бити
се
,
убити
и
изломити
,
једва
дигнути
и
изићи
после
тај
у
кућа
,
ући
у
свекрвин
соб
,
тамо
бити
она
затицати
,
како
овај
сав
преплашити
,
утући
преживео
страх
од
ноћашњица
,
не
моћи
из
постеља
да
се
дигнути
.
и
чим
видити
Софка
повезан
глава
,
чела
,
и
са
модрица
,
она
,
као
киша
плакати
,
говорити
она
:
—
Чеда
,
Софка
!
Ида
,
чедо
.
оставити
он
,
Софка
!
Ида
,
ићи
од
он
!
—
Ништа
,
нана
.
Ништа
.
сам
јесам
пасти
и
сам
се
убити
,
—
забашуривати
Софка
.
—
ох
,
како
:
сам
?
сав
јесам
чути
,
синак
.
Ида
,
ићи
,
спасавати
се
.
Убиће
ти
.
А
ја
не
моћи
да
ти
бранити
,
одбранити
.
зато
бежати
,
чедо
,
ићи
од
он
.
али
кад
Софка
никако
не
хтети
да
ићи
,
побећи
од
Томац
и
она
,
онда
она
свекрва
чисто
побећи
.
сасвим
убијен
и
не
могућ
Софка
у
очи
да
гледати
,
од
стид
,
срам
,
као
да
јесам
она
за
сав
тај
крив
,
по
неколик
дан
не
бити
јесам
бити
код
кућа
.
увек
јесам
тобож
ићи
на
гробље
,
па
јесам
,
враћати
се
отуда
,
што
до
тада
никад
јесам
чинити
,
наилазити
неки
свој
сељанка
,
познаница
и
од
ти
тобож
силом
бити
задржавати
на
преноћиште
и
сутра
на
цео
дан
.
Софка
јесам
она
више
бити
жао
него
себе
.
узалуд
она
јесам
Софка
од
сваки
јела
,
од
ручак
,
вечера
,
увек
остављати
,
да
,
кад
доћи
,
имати
шта
да
јести
,
свекрва
ништа
не
бити
окусити
.
Чак
ни
сам
постеља
јесам
додиривати
,
још
мање
у
она
спавати
,
већ
у
кут
,
угао
соб
.
и
тај
све
због
тај
,
да
не
бити
прљати
постеља
и
гужвати
јесам
,
те
Софка
морати
понова
да
јесам
намештати
,
и
тако
она
,
Софка
,
и
поред
толики
свој
мука
и
још
и
због
она
да
се
мучити
и
напрегнути
.
овако
,
не
лежати
у
она
,
не
реметити
јесам
,
мислити
јесам
да
уштеђивати
Софка
труд
.
узалуд
она
јесам
Софка
тај
пребацивати
,
у
јутро
се
на
она
љутити
,
кад
бити
видети
да
опет
у
постеља
јесам
хтети
лећи
,
али
она
једнако
се
изговарати
:
да
зато
јесам
лећи
у
постеља
,
што
она
се
сан
разбити
,
тај
јесам
моћи
спавати
.
А
међутим
по
њен
угужван
антерија
,
по
њен
шамија
,
већ
улубљен
,
сасвим
прилепљен
око
врата
,
слепоочњача
и
потиљак
,
видети
се
да
легати
и
спавати
тако
обучен
,
и
тај
више
постеља
,
у
кут
,
на
јастук
.
Софка
бити
на
тај
јастук
,
пресавијен
за
под
глава
,
сутра
видети
удубљење
од
њен
лакат
,
глава
,
како
јесам
по
он
нички
грчити
се
лежати
.
—
Зашта
мора
,
нана
?
Зашта
не
легнути
,
не
раскомотити
се
?
Назепшћеш
,
разболети
се
.
—
Почела
бити
јесам
тада
Софка
на
сав
глас
корети
,
не
могућ
од
жалост
већ
да
јесам
гледати
тако
изгужван
,
изгубљен
и
потонуо
у
неки
страх
,
трепет
.
али
она
бити
се
једнако
вајкати
:
—
А
не
,
не
,
чедо
.
Лећи
хтети
ја
,
лећи
.
него
јесам
синоћ
заборавити
.
Случајно
се
наслонити
на
тај
јастук
,
па
задремати
,
заспати
.
Међутим
цео
ноћ
она
Софка
чути
како
не
спавати
.
тихо
,
да
Софка
не
узнемирити
и
пробудити
,
ићи
по
кућа
,
кујна
,
и
одједном
,
заборавити
се
,
сав
душа
јаукнути
:
—
ох
,
проклети
!
и
само
тај
.
ни
ко
проклети
?
да
ли
цео
свет
или
само
они
мушки
:
и
Софкин
отац
,
и
њен
муж
,
покојни
Марка
,
па
сада
и
овај
њен
син
,
Томча
.
Мучећи
тако
сам
себе
,
једнако
бежати
од
кућа
,
пасти
једном
у
постеља
и
брзо
,
за
неколик
дан
,
издахнути
.
Томча
,
и
ако
он
јавити
,
не
доћи
на
сарану
.
одмах
после
свекрвин
смрт
и
слуга
Арса
отићи
од
кућа
.
Тобож
отићи
натраг
у
село
,
да
тражити
и
убити
онај
Ахмет
,
газдин
крвник
,
док
у
ствар
отићи
и
он
у
хан
,
код
Томац
,
да
се
тамо
над
осталим
слуга
натресати
,
тражити
да
он
,
као
стар
,
дворити
и
служити
,
те
тако
Софка
потпуно
са
кућа
остати
сам
.
и
тај
,
што
Софка
остати
сасвим
сам
,
не
само
да
бити
горе
,
теже
,
него
чак
и
боље
и
лакше
,
како
за
она
тако
и
за
он
,
Томча
.
он
,
нестанак
материн
,
као
зарадовати
се
,
јер
се
осетити
сасвим
слободан
.
од
тада
он
јесам
,
не
само
ноћу
,
него
и
дању
моћи
долазити
кућа
и
са
Софка
радити
шта
хтети
.
А
и
за
сам
она
бити
јесам
лакше
,
што
она
,
после
сваки
његов
одлазак
,
готово
луд
од
бол
а
највише
од
раздраженост
,
сасвим
јесам
тада
остајати
сам
и
не
имати
да
стрепити
да
хтети
јесам
ко
онакав
гледати
.
јер
он
,
и
ако
пијан
,
ипак
се
јесам
дати
преварити
као
други
муж
,
кад
јесам
већ
грлити
,
љубити
,
него
бити
напротив
,
у
инат
,
да
бити
јесам
још
више
намучити
,
онако
раздражен
остављати
,
тај
бити
она
по
читав
дан
и
ноћ
морал
лежати
,
једнако
одати
се
пиће
,
само
да
бити
се
сасвим
умртвити
.
доцније
,
како
се
причати
,
толико
јесам
тај
ићи
далеко
,
толико
јесам
после
Томчин
одлазак
бивати
луд
,
не
знати
за
себе
,
да
бити
,
онако
пијан
,
ноћу
падати
и
онда
звати
себе
слуга
.
и
зато
јесам
онда
сав
момак
,
што
бити
служити
код
она
,
морати
увек
бити
глувонем
.
XXXИИИ
и
ништа
се
не
десити
.
Још
мање
смрт
да
доћи
.
Чак
почети
деца
долазити
и
рађати
се
.
али
какав
деца
,
какав
пород
!
Једини
син
,
првенац
,
што
јесам
имати
неки
снага
,
јачина
,
док
јесам
сав
остати
бити
све
блед
,
подбухлија
.
али
тај
она
јесам
изненађивати
.
сав
она
јесам
бити
тако
јасно
.
сав
се
,
исто
као
некада
,
и
сада
понављати
.
исто
као
што
од
онај
њихов
хаџи-
Трифун
њен
почети
да
пропадати
,
тако
,
ево
и
овде
почињати
од
свекар
она
,
Марка
,
муж
,
Томац
,
и
сам
она
.
А
бар
да
се
она
завршити
,
него
се
ето
продужавати
њен
деца
,
унук
,
праунук
.
и
ко
знати
,
неки
њен
чукунунука
,
који
хтети
се
можда
звати
и
Софка
,
бити
сигурно
онако
леп
,
бујан
,
као
што
она
бити
,
а
овако
хтети
и
свршити
,
овако
хтети
за
сав
она
платити
глава
и
она
,
Софка
,
баба
свој
,
проклињати
и
кости
она
у
гроб
на
мир
не
остављати
.
тек
што
јесам
поноћ
превалити
.
једва
се
назирати
бунар
,
штала
,
околни
зид
,
а
остати
се
још
губити
у
мрак
.
из
онај
велик
соб
,
кроз
широк
,
приземан
прозор
,
улепити
местимице
почађавео
хартија
,
допирати
жут
,
мрк
светлост
.
у
кујна
светлуцати
мали
лампица
,
што
јесам
на
столичица
близу
врата
.
горети
она
тихо
,
млако
,
ширити
од
себе
задати
проливен
гас
.
ма
да
јесам
одавно
сав
по
кућа
будан
,
опет
се
ники
жив
не
показивати
нити
мицати
.
па
ни
алат
,
већ
оседлати
и
са
црн
,
зарастао
пруга
од
нож
на
свој
већ
старити
али
још
доста
јак
бео
сапи
,
као
да
ни
он
не
смести
да
рзати
и
копати
нога
,
већ
полако
и
једнолико
гристи
зоб
у
зобница
,
обешен
он
о
врат
,
и
са
пребачен
узда
о
ункаш
чекати
свој
газда
,
Томча
,
да
изићи
из
соб
,
усести
на
он
и
отпутовати
у
хан
.
А
из
тај
соб
још
се
ништа
не
чути
до
сам
шуштање
хаљина
,
силно
ударање
пета
о
земља
,
о
под
,
да
бити
јаче
налегнути
чизма
на
нога
,
и
оно
,
после
спавање
,
тупо
,
кратак
кашљање
.
слуга
стајати
на
праг
од
кујна
,
теме
се
одупрети
о
подвратник
,
леђима
јако
прибити
се
о
праг
.
и
тако
згрчити
,
као
прикљештити
,
држати
у
један
рука
бисага
а
у
други
велик
и
тежак
постављен
гуњ
.
нетремице
,
са
страх
,
погледивати
час
у
онај
велик
соб
,
пазити
да
се
лампа
на
столичица
до
врата
собни
не
угасити
и
да
онда
газда
излазити
не
наићи
овамо
у
мрак
,
час
опет
овамо
,
ниже
себе
,
у
сопче
,
ућуткивати
пробуђен
деца
,
који
легати
испод
јорган
и
,
пробудити
,
један
други
претити
,
кад
који
почети
гласније
да
говорити
:
—
А
,
а
...
де
!
отац
још
јесам
отићи
.
—
Дај
жила
!
—
Чу
се
из
соб
.
Томчин
крупан
глас
.
слуга
брз
алат
пребацити
преко
седло
гуњ
и
бисага
.
провести
он
и
окренути
улаз
,
од
седло
један
узенгија
почети
тако
да
држати
,
како
бити
Томча
,
и
не
гледати
,
одмах
у
она
моћи
да
метнути
нога
,
лако
да
узјахати
.
и
држати
једном
рука
алат
за
узда
,
а
други
узенгија
,
погнут
ости
чекати
.
за
мало
,
па
се
чути
шкрипати
собњи
врата
и
тежак
корак
у
кујна
и
његов
уобичајен
при
полазак
говор
,
наредба
,
претња
,
што
се
односити
не
на
он
слуга
,
већ
тамо
на
„
она
“
,
Софка
,
деца
,
кућа
.
—
Кажи
онај
слепац
(
синути
)
,
жив
да
ја
не
дочекати
,
ако
чути
да
се
опет
луњати
и
скитати
.
—
Хоћу
,
хтети
!
—
Излазећи
за
он
из
соб
чути
се
како
Софка
одговарати
слаб
,
али
постојан
глас
.
слуга
задрхтати
рука
који
држати
узенгија
,
јер
се
на
праг
кујна
зацрнити
он
,
Томча
.
он
јесам
већ
бити
,
ваљда
од
многи
јела
и
пиће
,
пре
време
угојити
,
сасвим
дебео
и
јак
.
прса
он
гојан
као
у
неки
жена
.
уста
он
се
губити
у
здепаст
,
кратак
врат
и
подваљак
.
Обучен
у
широк
,
не
чохан
чакшире
,
у
долама
,
са
силав
,
чизма
више
колено
и
црн
шубара
.
онако
јак
и
мрк
,
још
јаче
одударити
осветлити
остраг
онај
лампа
,
који
јесам
Софка
узети
са
столичица
до
собњи
врата
и
држати
јесам
и
више
свој
и
више
његов
глава
,
светлити
он
пут
.
слуга
,
пошто
још
једном
бацити
престрашен
поглед
по
коњ
,
да
јесам
штогод
заборавити
,
привести
алат
,
гурнути
онај
узенгија
на
Томчин
нога
,
који
овај
бити
само
подигнути
,
па
онда
брзо
прећи
на
други
страна
обиснути
се
о
седло
,
те
Томча
сигурно
и
лако
узјахати
.
и
кад
узјахати
почети
се
утопљавати
,
заогртати
се
добро
гуњом
,
увијати
нога
,
колено
и
пробати
фаља
на
пиштољ
,
да
јесам
барут
уквасити
.
слуга
за
тај
време
отрчати
до
капија
,
отворити
јесам
,
и
остати
да
држати
разјапљен
крило
.
Томча
,
пошто
се
добро
увити
,
осетити
на
коњ
сигурно
,
утопити
,
узити
дизгина
и
,
прекрстивши
се
,
а
не
руковати
се
са
Софка
,
поћи
.
—
збогом
!
—
Срећан
тај
пут
!
—
отпоздравити
он
Софка
и
остати
светлити
,
док
се
он
,
одударати
од
алат
,
и
нијати
се
на
он
сигурно
,
јако
,
не
изгубити
на
капија
.
тек
када
Софка
чути
како
слуга
тамо
за
он
затворити
капија
,
вратити
се
она
полако
у
кујна
,
који
већ
бити
осветлити
од
огањ
,
што
он
деца
рашчаркати
и
већ
се
начетити
око
он
,
па
онако
сањив
,
дрљав
,
посут
конац
и
прамен
вуна
и
памук
од
спаваћи
хаљина
,
запретати
бос
нога
у
пепео
око
огњиште
,
гледати
око
себе
весело
и
слободно
.
Софка
она
почети
као
увек
грдити
.
затим
ући
у
онај
велик
соб
и
вратити
се
из
она
вући
за
себе
јастук
,
који
подвити
и
сести
на
он
при
огњиште
.
после
у
један
џезве
приставити
кафа
а
у
други
почети
да
грејати
ракија
.
деца
,
знати
да
она
хтети
дати
од
тај
што
кувати
,
почети
отварати
ковчег
до
зид
.
и
подупирати
свој
главица
његов
велик
,
тежак
и
стар
поклопац
,
извлачити
јесам
из
ковчег
комађе
хлеб
,
који
јесам
гристи
немарљив
,
витлати
се
по
кујна
,
соба
,
одлазити
особито
у
онај
велик
,
очев
,
у
који
до
сада
јесам
смести
да
привирити
,
и
са
наслада
отуда
себе
извлачити
јастук
,
поњава
и
други
.
она
,
као
да
тај
јесам
ни
примећавати
.
покаткад
само
бити
се
тргнути
и
,
видети
шта
радити
,
планути
бити
и
ударити
бити
који
од
она
бити
папуча
,
нанула
и
свашта
што
бити
наћи
око
себе
,
и
онда
бити
она
опет
остављати
на
мир
.
слуга
,
пошто
јесам
бити
затворити
капија
,
донети
нарамак
дрво
и
сести
и
он
до
огњиште
.
разузурити
се
.
изути
опанак
и
почети
,
задизати
и
загољавати
до
колено
нога
,
да
чистити
слама
из
ногавица
.
у
тај
већ
јесам
и
дан
свитати
.
модрина
зор
почети
пробијати
одозго
,
кроз
баџа
,
и
ломити
се
са
светлост
огањ
.
из
комшилук
чути
јесам
се
ударац
секирати
,
шкрипати
ђерам
,
клопарање
нанула
по
калдрмисан
авлија
,
а
из
чаршија
,
где
јесам
велик
капија
и
кафана
,
на
мах
почети
допирати
отегнут
продавање
салеп
,
и
вика
симиџија
,
и
јак
оштар
задах
од
упаљен
угаљ
по
мангал
испред
дућан
.
овамо
кроз
капиџик
већ
почети
долазити
из
комшилук
жена
на
бунар
.
и
по
граја
деца
видети
бити
да
јесам
он
,
Томча
,
већ
отићи
,
зато
,
остављати
тестија
око
бунар
,
сасвим
слободно
почети
улазити
овамо
,
код
Софка
,
да
пити
кафа
,
сести
,
и
заћи
толико
у
разговор
,
да
онда
морати
из
њихан
кућа
по
неколико
пута
деца
да
слати
по
она
.
Међутим
сам
Софка
одавно
се
осушити
.
Некадашња
њен
танак
и
витак
половина
извити
се
,
те
она
као
грб
штрчати
и
одударати
од
она
.
црн
она
очи
ући
,
нос
она
се
извући
и
утанчати
,
а
слепоочњача
она
се
изоштрити
и
као
прићи
,
стиснути
се
један
други
,
само
она
устати
још
онако
танак
,
влажан
и
свеж
.
ићи
полако
.
никада
се
не
журити
,
већ
несигуран
корак
с
увучен
рука
у
недра
,
те
она
кошуља
на
груди
увек
набран
,
скупљен
и
прљав
.
Нећете
јесам
никад
видети
да
јести
.
готово
никад
ништа
.
само
што
пити
кафа
и
увек
везивати
чела
марама
,
стезати
јако
на
слепоочњача
колут
црн
лук
,
посут
кафа
.
по
цео
дан
тако
провести
седити
до
огњиште
у
кујна
,
нагнути
над
он
,
чепркати
машицом
,
одвајати
купица
угашен
жар
,
онда
по
чист
и
мек
пепео
повлачити
неки
мека
,
нежан
потез
.
из
тај
ако
бити
јесам
тек
који
комшика
тргнути
.
замрсити
она
се
платно
и
звати
јесам
,
да
он
она
одмрсити
.
Софка
одмах
одлазити
.
на
први
поглед
видити
где
јесам
пређа
замрсити
,
и
сигурно
,
слободно
,
не
откинути
ни
један
жица
,
расправа
јесам
,
па
чак
,
као
да
тај
јесам
туђ
посао
,
већ
њен
,
сед
у
разбој
и
продужити
да
она
ткати
.
али
тај
бивати
мало
.
брзо
се
као
уморити
и
онда
се
дигнути
и
одлазити
други
комшиница
.
тако
цео
дан
ићи
од
кућа
до
кућа
,
провлачити
се
кроз
капиџик
.
изредити
цео
махала
и
опет
се
враћати
кућа
,
опет
сед
до
огњиште
,
шарати
по
пепео
,
кувати
кафа
и
сркати
јесам
полако
,
одмерити
,
облизивати
свој
изгрижен
зуб
и
навек
румен
и
влажан
усна
.
