Иконија
везиров
мајка
приповетка
из
XВИИ
.
век
написати
Чед
.
МИЈАТОВИЋ
издање
Стева
Керешевић
цена
:
К
.
@card@
.
@card@
мит
Павков
у
Велика
Бечкерек
.
Препоручује
свој
богат
стовариште
—
сваковрстан
књига
—
роман
и
приповетка
.
Хајдук
Станко
,
историјски
роман
...
@card@
.
-
Велимир
и
Босиљка
...
@card@
.
-
Робинзон
Крусе
...
@card@
.
-
Адександар
Велика
...
@card@
.
@card@
два
брата
...
-
.
@card@
Петар
Велика
у
Хајдучком
стан
...
.
@card@
тајна
двор
Обреновић
и
.
ИИ
.
...
@card@
.
-
Злочин
један
свекрва
...
@card@
.
@card@
Женска
рука
...
@card@
.
-
слепац
као
убица
...
-
.
@card@
подсвојкиња
...
-
.
@card@
сав
се
моћи
само
кад
се
хтети
...
-
.
@card@
посљедица
лакомисленост
...
-
.
@card@
Риналдо
Риналдини
и
.
ИИ
.
...
@card@
.
-
устанак
...
-
.
@card@
Пехарникова
ћерка
...
-
.
@card@
Касија
царица
...
@card@
.
@card@
Весели
двор
Ива
Загорице
...
@card@
.
@card@
Смиља
...
@card@
.
@card@
Насрадин
Оџа
...
@card@
.
@card@
разбибрига
велик
,
илустрован
...
@card@
.
-
делија
девојка
...
@card@
.
@card@
Мерима
...
@card@
.
@card@
Бертолдин
син
Бертолдов
...
@card@
.
@card@
писма
из
Москва
...
@card@
.
-
барјактар
Бојана
...
-
.
@card@
Мицко
Харамбаша
...
@card@
.
@card@
Рајска
Душа
...
@card@
.
@card@
Радетић
Мара
...
@card@
.
@card@
доле
оружје
и
.
ИИ
.
...
@card@
.
-
Иконија
везировати
мајка
приповетка
из
XВИИ
.
век
написати
Чед
.
МИЈАТОВИЋ
српски
краљевски
академија
досудити
јесам
овај
приповетка
Мариновићев
награда
за
@card@
.
год
.
цена
:
К
.
@card@
.
@card@
и
Иконија
и
гавран
.
Иконија
,
везиров
мајка
.
на
један
пропланак
са
сочан
зелен
трава
,
пасти
јесам
стадо
овца
.
у
хладовина
,
под
велик
један
грм
,
седети
јесам
млад
пастирче
,
сељак
један
,
који
ако
јесам
бити
највише
осам
година
,
Дуваше
у
незграпан
издељан
двојница
почетак
од
некакав
кола
.
по
весео
очи
његов
и
по
зажарен
лице
,
видети
се
како
се
сав
топити
од
милина
што
јесам
подесити
бар
оно
,
што
падати
на
три
први
корак
.
просто
не
моћи
да
се
насвирати
.
два
велик
чобански
пас
лежати
поред
његов
нога
.
дуго
и
мирно
он
гледати
свој
паметан
очи
,
као
да
очекивати
стрпељиво
да
видити
хтети
ли
мали
свирац
крочити
најпосле
још
који
корак
даље
.
али
она
се
најпосле
досадити
,
један
од
она
положити
глава
међу
шап
,
шикнути
на
нос
тежак
и
шуман
дах
,
и
зажмурити
.
други
живо
окренути
глава
,
па
се
удубити
у
посматрање
један
пчела
,
који
задовољно
певати
облетати
мајкин
душица
,
што
као
мирисан
маховина
застрети
бити
стена
,
који
одмах
десно
од
грм
бити
пробити
зелен
рудина
.
на
једанпут
се
оба
пас
подигнути
на
нога
;
ућулише
уш
;
окренути
се
к
стаза
један
,
који
се
извијати
уз
брдо
из
један
удоља
;
њушка
она
задрктати
како
за
неколик
тренуће
живо
њушити
мирис
,
што
она
он
тих
поветарац
доносити
;
кудрав
реп
узети
махати
задовољно
,
па
онда
потећи
права
к
шумарица
који
се
са
овај
кос
у
онај
доља
спуштати
.
и
звиждукање
двојница
стати
и
млад
пастирче
викнути
:
»
ој
шаров
,
ој
гаров
,
јесам
л
’
ми
ићи
од
куд
мој
нана
?
«
тек
он
тај
рећи
,
а
из
шумарица
зајечати
јасан
женски
глас
:
»
ој
,
Ивана
синути
,
мајка
свој
жив
бити
,
где
јесам
?
«
»
Ева
ја
на
змајев
стена
!
«
одвикнути
пастирче
па
се
дигнути
и
поћи
за
пас
.
у
тај
изаћи
из
шумарица
на
чистина
сељанка
један
,
повисок
,
танкострук
,
смеђ
кос
,
граораст
очи
,
који
се
граор
преливати
из
бледоплав
споменак
у
таман
љубичица
;
млечност
њен
лице
видети
се
кроз
танак
сунчев
препланак
.
сав
јесам
на
она
бити
чисто
,
и
сав
она
тако
приличити
да
јесам
бити
мило
погледати
јесам
.
бити
јесам
млад
;
највише
да
она
јесам
бити
двадесет
и
пет
година
.
преко
раме
носити
јесам
један
шареница
,
у
који
се
надметати
редом
све
дугин
бој
;
а
у
рука
носити
велик
кит
босиљак
и
један
слив
жут
восак
.
кад
изаћи
онако
весео
и
онако
мити
на
зелен
поље
,
а
оно
се
све
зашаренити
као
да
јесам
на
он
пасти
кит
шарен
цвеће
.
Шаров
и
гаров
узети
да
радосно
потскакивати
,
час
испред
она
,
час
уз
она
и
с
десни
и
с
лев
,
и
некако
полусавлађиван
скакање
казивати
свој
радост
.
виторог
вођ
овца
видити
јесам
оздо
са
паш
,
па
заблејати
и
два
и
три
пут
и
поћи
права
к
она
;
и
сав
се
стадо
усталасати
,
кренути
за
вођа
,
ударити
у
одзив
,
те
се
по
онај
поље
просути
блејање
,
некако
мекан
и
радостан
блејање
,
у
који
се
растапати
звека
меденица
о
вођин
врат
.
сељанка
се
спустити
под
онај
грм
и
одмах
отворити
шареница
.
извадити
бео
један
погача
,
отворити
један
заструга
скоруп
,
и
један
мања
са
ситан
со
и
рећи
мали
:
»
Ива
,
дете
мој
прихватити
се
мало
,
па
да
се
пожурити
до
вечерње
да
стигнути
до
Св
.
Јована
да
видити
отац
Никодије
!
«
»
А
што
"
хтети
тамо
,
нана
?
«
упитати
Ива
одломив
себе
добар
кришка
погача
.
сељанка
не
одговорити
одмах
,
него
дати
по
један
парченце
погача
шаров
и
гаров
,
надробити
скроб
у
свој
рука
,
посолити
он
и
пружити
ти
она
он
вођко
из
рука
појести
.
»
Ева
да
ти
казати
!
«
предузети
за
тај
да
говорити
.
»
када
ти
јесам
отац
(
бог
да
он
духати
простити
!
)
умирати
од
тежак
рана
,
рећи
ја
јесам
:
»
Иконијо
,
гледати
тај
наш
јадан
дете
!
дати
он
отац
Никодије
на
књига
,
па
неки
бити
од
он
што
бог
хоћ
.
ти
знати
да
јесам
жалити
да
погинути
за
крс
частан
и
вера
ришћански
.
хвала
бог
ево
и
умирати
што
се
клати
са
некрст
.
исти
данас
видити
да
јесам
сав
јунаштво
знати
погинути
.
видити
е
јесам
мање
јунаштво
живети
кроз
мука
и
невоља
,
и
бранити
рај
сиротиња
.
ако
икако
моћи
бити
дати
ми
син
на
књига
.
неки
се
не
ломити
по
гора
као
отац
што
он
се
ломити
,
него
неки
стати
у
црква
да
крст
рабри
овај
злосрећан
народ
и
да
он
крст
бранити
!
«
ето
,
наставити
Иконија
па
рука
гладити
зулови
у
свој
синчић
:
»
ето
,
тако
ти
јесам
отац
говорити
.
тако
јесам
исто
говорити
и
отац
Никодије
кад
он
јесам
овај
причестити
.
А
ја
јесам
се
отац
твој
заветовати
:
да
хтети
,
ако
ја
бог
и
мајка
божји
помоћи
,
испунити
он
његов
последњи
жеља
.
јутрос
јесам
изаћи
бити
на
гроб
твој
отац
и
рећи
он
:
да
мој
завет
јесам
заборавити
.
тако
хтети
синути
мој
,
у
име
,
божји
да
поћи
отац
Никодије
!
«
»
А
овај
стадо
?
ко
хтети
да
он
чувати
?
«
рећи
мали
пастир
невесео
.
»
ето
он
Милован
ићи
оздо
из
село
.
Чим
он
овде
стигнути
предузеће
стадо
.
А
тај
хтети
,
ако
бог
да
,
да
бити
пастир
божји
стадо
.
о
да
ја
бог
хтети
дати
да
доживити
да
тај
очи
видити
,
па
да
мирно
умрети
,
кад
ја
судити
данак
доћи
!
«
»
Па
зар
ја
да
бити
монастирско
ђак
?
«
упитати
дечко
сав
невесео
,
па
се
загледати
крупан
свој
плав
очи
у
мати
свој
.
»
е
,
па
само
да
почети
као
ђак
,
па
већ
кад
мало
поодрасти
и
научити
књига
и
летургија
,
онда
ђакон
па
јеромонах
,
па
мало
по
мало
па
игуман
,
па
ко
знати
чедо
мој
,
шта
јесам
сав
ти
бог
записати
у
свој
књига
.
твој
мајка
не
хтети
доживети
,
али
опет
за
тај
моћи
бити
да
хтети
ти
јахати
бео
коњ
на
црвен
седло
,
а
о
бедро
уместо
сабља
носити
велик
крст
,
па
да
он
благосиљати
село
,
и
поље
и
њива
и
народ
који
хтети
да
бацати
капа
под
пазуво
па
да
се
клањати
и
да
викати
»
благослов
Света
владика
!
«
еј
,
Божа
,
да
ја
јесам
онда
да
твој
отац
устати
из
гроб
,
па
да
ти
видити
,
па
макар
ја
тај
и
не
гледати
.
еј
,
Божа
мој
,
опростити
ја
што
се
заносити
,
те
будан
мој
стар
сан
сневати
!
»
синути
,
мој
,
моћи
да
плакати
!
«
па
рећи
тај
,
млад
сељанка
пригрлити
дете
свој
и
пољубити
он
у
десни
образ
.
А
Иван
бризнути
плаката
,
и
кроз
суза
гледати
у
свој
два
пас
.
мајка
он
миловати
рука
по
чела
и
по
образ
.
и
сам
она
се
очи
суза
напунити
па
грцати
рећи
:
»
Што
плакати
,
дете
мој
?
ваљати
да
се
не
бојити
добар
отац
Никодије
?
он
хтети
ти
лепо
да
пазити
!
«
»
не
бојити
се
!
«
рећи
Иван
,
па
тек
онда
бризнути
у
глас
да
плакати
;
»
не
бојити
се
ништа
!
него
ја
јесам
...
.
жао
овај
наш
шаров
и
гаров
,
како
хтети
они
без
ја
!
«
А
шаров
и
гаров
чути
да
њихов
мали
пријатељ
она
спомињати
.
Приђоше
он
полагати
;
па
он
невесео
загледати
.
Лазнуше
он
рука
.
гаров
се
ослободити
,
подигнути
глава
па
језик
лазнути
Ива
у
образ
.
»
ето
,
виш
,
и
гаров
тај
љубити
!
Хоће
да
ти
казати
:
не
бринути
се
за
ми
!
«
А
Иван
се
онда
кроз
плач
насмејати
и
потапкати
најпре
гаров
па
онда
и
шаров
по
глава
.
на
један
косина
копаоник
,
који
се
спуштати
у
топлички
долина
,
имати
један
мали
заравањ
на
који
јесам
стајати
и
појати
мален
стародреван
манастир
Св
.
Јована
.
манастирски
јесам
црква
бити
мали
,
низак
и
мрачан
.
у
дебео
зидина
просећи
јесам
бити
дуг
а
узак
прозор
,
који
пуштати
само
по
неколик
прамен
од
светлост
да
се
укрштати
у
онај
непрекидан
сутоњ
што
у
црквица
владати
.
кад
човек
први
пут
ући
унутра
,
подухват
он
неки
језа
као
да
јесам
ући
у
гробница
.
али
чим
он
се
очи
мало
свикнути
,
одмах
он
се
око
срце
просути
неки
свет
топлина
.
и
десни
и
леви
зид
бити
исписати
слика
светац
и
небесан
прилика
,
анђео
с
дуг
крило
и
с
мач
високо
уздигнут
;
Св
.
Ђорђе
у
скрлетан
долама
,
на
бео
коњ
,
вит
копље
пробадати
зелен
аждаја
;
Св
.
Јован
у
мрк
камиљи
кожа
с
мрк
тиквица
о
леви
бедра
,
подигнути
јесам
у
вис
крст
од
сув
шумски
грање
,
па
се
намрштити
и
викати
:
покајати
се
!
А
високо
са
свод
у
олтар
,
и
изнад
понизак
иконостас
,
Исус
раширити
рука
па
велик
очи
и
замишљен
поглед
гледати
да
л
’
хтети
ко
да
он
прићи
те
да
он
загрлити
.
око
црквица
јесам
бити
поширок
порта
,
обрасти
низак
а
густ
трава
;
овде
онде
по
неки
надгробни
плоча
с
излизан
натпис
;
иза
црква
један
леп
стар
липа
и
клупа
испод
она
;
неколико
корачај
од
липа
извор
,
који
кроз
дрвен
цев
сипати
млаз
кристалан
бистар
вод
у
корито
од
бео
камени
сланик
на
који
се
још
познати
глава
од
римски
војник
.
Можда
јесам
тај
бити
саркофаг
какав
силан
проконзул
;
сад
се
обично
врабац
у
он
брчкати
весело
цвркутати
,
око
црквен
порта
некада
јесам
на
сав
четири
страна
бити
град
са
четири
кула
на
четири
крај
,
и
једном
главном
и
висок
на
средина
западни
зид
,
кроз
који
се
улазити
у
манастир
.
али
јесам
Турчин
у
време
рат
с
деспот
Ђурђе
град
порушити
и
црква
запалити
,
тај
јесам
после
велик
војвода
Рада
Облачић
оправив
црква
,
нешто
ћелија
и
трапезарија
у
један
страна
стар
зидина
подигнути
.
Вечерње
се
већ
бити
свршити
кад
Иконија
са
мали
Ива
доћи
на
капија
велик
кула
.
ту
она
дати
Ива
онај
слив
восак
и
онај
кит
босиљак
рећи
он
:
»
Нај
,
синути
,
унети
ти
јесам
овај
босиљак
и
овај
свећа
свет
Јована
,
не
бити
ли
ти
помоћи
,
да
један
дан
тај
из
његов
црква
изнети
свећа
добар
срећа
и
босиљак
мир
у
твој
народ
.
«
пред
сам
црква
Иконија
оставити
свој
шареница
,
па
са
синчић
ући
у
мрачан
и
празан
црквица
,
целивати
икона
,
запалити
три
свећица
шапатом
помињати
име
онај
за
који
она
јесам
палити
,
упутити
Ива
како
да
положити
босиљак
и
восак
пред
икона
Св
.
Јована
,
па
онда
с
ведар
душа
и
лак
срце
изаћи
из
црква
да
потражити
отац
Никодије
.
Нађоше
он
у
трапезарија
.
отац
Никодије
,
омален
,
сувоњав
,
жут
у
лице
,
просед
,
у
раса
од
груб
црн
сукно
с
црн
груб
камилавка
,
прегнути
се
бити
над
дугачак
један
листина
,
који
јесам
на
сто
развити
бити
.
наместити
бити
на
нос
велик
неки
наочари
у
дебео
кожан
оквир
,
па
се
кроз
она
удубити
у
срицање
један
реч
,
који
добро
бити
притиснути
прст
да
он
се
како
не
омакнути
.
тако
се
бити
занети
,
да
не
чути
кад
Иконија
с
Ива
ући
,
па
не
дигнути
глава
нити
мрднути
густ
веђа
.
Иконија
ћутећки
извадити
из
шареница
један
бео
погача
,
један
румен
јабука
,
пар
шарен
чарапа
и
пар
рукавица
,
на
који
јесам
од
ситан
шљокица
извести
крст
па
она
окружити
плав
и
црвен
ђинђува
.
и
поврх
сав
-
извадити
из
један
свилен
завој
један
старински
златан
новац
као
млетачки
цекин
.
у
тај
калуђер
подигнути
глава
,
скинути
полагано
тежак
наочари
,
протрљати
очи
па
проговорити
:
«
А
ене
!
одкуда
ти
Иконијо
,
добар
жена
!
«
»
благослов
свет
отац
!
«
рећи
Иконија
смерно
,
па
прићи
духовник
и
пољубити
он
рука
,
и
онда
шапутнути
свој
Ива
те
и
он
прићи
к
рука
отац
Никодије
.
»
А
да
ти
не
смести
у
какав
свет
посао
?
!
«
наставити
она
глас
у
који
трептати
некакав
чудан
израз
зебња
и
прекор
сам
себе
.
»
Ева
се
мучити
да
прочитати
овај
рисовуљ
који
јесам
још
цар
Душан
дати
наш
црква
.
па
јесам
ти
на
невоља
грдан
.
два
он
реч
прочитати
а
три
ни
обрнути
ни
осврнути
.
ја
како
јесам
писати
царски
брзописац
бог
она
судити
!
ја
што
хтети
,
јесам
мислити
какав
хтети
време
да
настати
и
на
какав
хтети
самоук
црква
царски
да
остати
!
«
»
јесам
ли
тај
баш
царски
рисовуљ
?
«
упитати
Иконија
радознало
и
опет
као
са
неки
страва
.
»
у
добар
час
доћи
да
мој
очи
и
тај
светиња
видити
!
«
»
јесте
,
бог
ја
,
баш
царски
рисовуљ
!
«
одговорити
отац
Никодије
с
пун
поуздање
и
понос
.
»
ево
,
видити
,
на
кожа
написати
;
па
видити
овај
први
писма
златан
исписан
;
па
погледати
овај
доле
на
широко
и
на
дугачак
изведен
црвен
мастило
:
за
Христа
благовјеран
цар
Стефан
;
па
виш
овај
златан
печат
о
црвен
свилен
врпца
!
царски
рисовуљ
,
богме
,
ја
како
!
«
»
хвалити
ти
Божа
!
«
рећи
Иконија
побожно
.
»
пустити
ја
,
отац
Никодије
,
да
целивати
где
јесам
царски
рука
царски
име
исписати
!
«
и
Иконија
се
прекрсти
,
па
на
три
место
целивати
онај
дугачак
и
широк
црвен
шара
,
за
који
она
духовник
рећи
да
јесам
потпис
царев
.
замолити
он
да
пустити
и
Ива
да
тај
целивати
,
и
мали
се
Ива
полагано
и
врло
смишљено
прекрсти
,
издигнути
се
на
прст
и
једва
дохватити
један
крајичак
од
кожан
листина
да
пољубити
.
.
»
па
сад
,
отац
Никодије
,
бог
па
тај
!
«
почети
Иконија
.
»
ево
ти
довести
мој
син
да
он
упутити
како
да
служити
бог
и
народ
,
како
и
јесам
што
служити
.
знати
,
јесам
заборавити
реч
мој
покојник
!
Калуђер
се
накашљати
мало
,
савити
рисовуљ
брижљиво
,
па
онда
рећи
:
»
Што
обећати
твој
Миленка
на
самрт
,
што
ти
казивати
кад
год
јесам
ја
помињати
завет
његов
,
тај
ти
ево
и
сад
велим
:
хтети
ћер
мој
што
год
моћи
;
али
оно
што
ја
моћи
јесам
много
.
Научићу
он
да
читати
,
упознати
он
с
титла
и
скратницима
,
научити
он
да
појити
тропар
и
кондак
светац
,
а
ако
он
оставити
у
манастир
девет
година
моћи
свикнути
и
како
се
литургија
служити
;
а
за
више
не
питати
јер
више
ни
у
ја
немати
!
«
»
хвалити
ти
Божа
!
куд
хтети
више
отац
Никодије
?
од
твој
шеница
у
који
како
народ
знати
,
кукољ
немати
,
усадити
у
срце
мој
дете
по
који
зрно
,
па
ако
бити
божји
воља
,
онај
хтети
да
никнути
и
плод
донети
.
Научи
он
колико
ти
знати
,
па
хтети
Миленков
душа
на
онај
свет
миран
бити
,
а
ја
хтети
ти
и
јутром
и
вечером
благосиљати
,
а
на
самртан
час
мој
рећи
:
бог
неки
дати
отац
Никодије
и
овај
и
онај
свет
!
«
»
ако
хтети
да
ићи
све
по
ред
,
имати
ти
мало
по
дуже
до
самртан
час
од
ја
.
него
хајдмо
из
овај
мемљив
трапезарија
мало
у
порта
,
имати
нешто
да
ти
говорити
!
«
па
мрднути
очи
и
веђа
показав
на
дете
,
што
јесам
очевидно
значити
,
да
имати
нешто
што
не
моћи
пред
дете
да
она
казати
.
у
порта
сести
на
клупа
испод
липа
близу
онај
чесма
,
а
мали
Ива
рећи
да
ићи
да
гледати
свет
слика
,
што
бити
исписати
на
зид
испод
некадашњи
звонара
.
Калуђер
се
нешто
бити
узврпољити
,
не
моћи
довољно
да
кашљуцање
спрема
грло
,
скинути
камилавка
,
пронети
прст
кроз
кос
и
два
и
три
пут
,
као
да
разветри
глава
и
разведрити
памет
,
па
најпосле
наћи
како
хтети
и
почети
:
као
духован
отац
твој
,
и
као
стар
пријатељ
кућа
твој
,
ја
не
хтети
замерити
што
хтети
да
ти
као
уз
гусле
да
питати
:
ћер
мити
,
што
се
не
удавати
,
за
младост
за
лепота
твој
?
«
»
не
моћи
,
отац
Никодије
!
«
одговорити
Иконија
.
»
Долазећи
данас
к
црква
,
јесам
ли
се
с
ко
год
на
пут
сусрести
?
«
питати
калуђер
.
»
јесам
отац
,
а
ударити
сам
прек
пут
.
мислити
јесам
да
стигнути
на
вечерњи
«
.
»
на
вечерњи
јесам
бити
Гавран
Ракетић
.
молити
ја
јесам
да
ти
говорити
да
за
он
поћи
!
«
»
да
чудан
ли
човек
!
«
рећи
Иконија
озбиљно
.
»
ево
скоро
година
дан
како
ја
не
да
мир
.
и
што
год
имати
у
ја
женски
родбина
,
сав
јесам
тај
поклон
и
мит
подизати
да
ја
као
кошута
хајка
терати
на
његов
заседа
.
сваки
јесам
мој
стрина
,
сваки
снаха
одговорити
:
да
он
молити
да
ја
не
замерити
али
да
не
моћи
.
јесам
да
он
махнути
налазити
него
хтети
да
се
удавати
!
«
»
јесам
паметно
што
говорити
.
Женска
глава
требати
мушки
рука
рука
да
јесам
штитити
.
Миленков
имање
истина
јесам
велик
,
али
чича
Сима
не
само
да
не
моћи
да
ти
помагати
него
,
онако
стар
и
немоћан
како
јесам
,
само
ти
одмагати
.
А
док
тај
мали
Ива
за
помоћ
прирасти
,
требати
доста
година
.
Гавран
јесам
истина
мало
чудноват
ћуд
,
али
бити
да
јесам
он
завидљивац
и
пакосница
више
извикати
него
што
јесам
.
А
најпосле
жена
ко
јесам
без
грех
и
без
махна
?
главно
јесам
што
видити
да
се
ти
много
занети
;
а
после
,
газда
јесам
,
код
он
бити
благовати
.
много
ја
што
шта
наказивати
па
завршити
:
»
Оче
Никодије
,
ако
јесам
усаветовати
те
пристати
,
ево
од
ја
прилог
свет
Јована
пет
стотина
аспра
.
ако
не
хтети
,
слободно
она
рећи
да
хтети
од
себе
чудо
учинити
,
запалити
све
што
имати
неки
изгорети
,
јесам
ја
вајдити
имати
он
и
ето
ја
отићи
у
свет
да
се
турчити
!
«
»
Што
хтети
он
!
?
«
рећи
Иконија
.
»
кад
мој
Миленко
умирати
,
погледати
ја
жалостив
па
зајечати
:
»
Иконијо
,
јадан
мој
Иконијо
,
аманет
тај
отац
мој
и
аманет
тај
дете
наш
!
«
заклети
он
се
да
хтети
он
отац
чувати
и
мој
и
његов
брига
и
да
хтети
наш
Ива
одгајити
,
ако
ја
бог
помоћи
,
те
да
прихватити
да
јесам
чувати
добро
име
свој
отац
.
где
бити
ја
памет
бити
,
а
куд
бити
ја
душа
стигнути
,
кад
бити
сад
како
се
шалити
,
»
за
младост
за
лепота
мој
«
,
узети
себе
други
муж
?
!
кад
бити
мој
дворба
поделити
између
мој
свекар
,
чича
Сима
,
мој
син
Ива
и
други
дом
господар
,
бојити
се
не
бити
ни
на
један
доћи
колико
јесам
права
!
не
,
не
,
свет
отац
,
толико
се
изумити
јесам
.
А
да
јесам
,
ех
,
права
да
ти
казати
,
имати
други
соко
за
који
знати
е
бити
ја
кликтати
понети
у
свој
гњездо
,
нити
бити
и
онда
пристајати
да
слагати
мој
песма
с
црн
Гавран
!
«
»
Па
да
он
казати
да
се
ништа
не
нада
!
«
»
молити
ти
,
као
отац
,
као
што
ја
и
јесам
по
бог
отац
,
световати
он
неки
ја
се
махнути
!
неки
не
лудовати
.
А
већ
ако
хоћ
да
тумарнути
у
свет
,
неки
он
,
нек
тумарнути
,
хтети
сести
за
он
пресвиснути
.
А
ако
хтети
да
пасти
што
имати
,
боље
неки
сав
тај
поклонити
свет
Јована
,
да
он
јесам
свећа
пред
светац
,
не
бити
ли
он
од
лудост
избавити
!
«
поразговарати
се
још
мало
с
отац
Никодије
,
посаветовати
свој
синчић
да
у
сав
лепо
слушати
стар
калуђер
,
па
се
онда
с
он
опростити
и
отићи
.
да
бити
стигнути
дома
још
за
видети
,
Иконија
ударити
прек
пут
на
поток
Липовица
.
поток
јесам
бити
поширок
добра
три
хват
а
дубок
по
средина
око
два
стопа
.
бистар
он
јесам
вод
струјити
преко
чист
горски
шљунак
тихо
роморити
.
обала
на
који
се
долазити
од
манастир
тих
једном
зелен
кос
,
пружити
се
џбуње
од
леска
,
вињага
,
диваљ
руж
,
мирисан
дах
цветати
од
орлов
нокат
.
с
онај
страна
вод
извити
се
висок
топола
,
па
пустити
грана
над
поток
,
као
да
хтети
да
он
сребрн
рука
загрлити
.
кад
Иконија
стигнути
на
поток
,
подигнути
рука
десни
изнад
обрва
,
заклонити
очи
од
сунце
,
који
са
запад
косо
свој
зрака
у
румен
прамен
пуштати
,
па
оштро
загледати
у
онај
тополски
луг
с
онај
страна
.
Баш
нигде
ни
сенка
од
какав
човек
.
у
џбун
поред
који
Иконија
стојати
,
један
бумбар
облетати
један
петолистан
блед
руж
,
који
се
исти
из
пупољак
развити
бити
.
из
луг
,
с
онај
страна
,
један
кос
звиждати
некакав
значка
као
да
у
металан
пиштаљка
дува
.
»
Тица
мој
,
јесам
л
’
тај
ја
звиждати
?
«
викнути
Иконија
свој
јасан
и
пријатан
глас
тица
преко
вод
.
прост
овај
млад
сељанка
,
кад
год
бити
се
наћи
усред
поље
и
усред
луг
,
осећати
бити
се
детињски
срећан
.
Чинило
бити
она
се
да
она
јесам
сваки
тица
певачица
неки
род
,
сваки
леп
дрво
неки
пријатељ
,
сваки
пољски
цвет
жив
реч
који
поље
срце
говорити
.
опет
косић
зазвиждати
други
неки
и
мало
подуг
значка
.
.
»
казивати
,
родити
,
да
л
јесам
где
год
скоро
сагледати
мушки
око
под
чела
јуначки
?
«
кос
као
да
јесам
бити
слетјети
у
шипраг
,
који
у
хлад
од
топола
загазити
бити
у
поток
,
па
одатле
три
пут
један
за
други
,
и
тај
све
јаче
и
јаче
и
сав
брже
и
брже
,
одзвиждати
нов
један
свој
нумера
.
»
Шта
ли
ја
тај
тај
казивати
?
да
л
’
да
газити
поток
,
ил
’
да
он
не
газити
?
!
«
рећи
Иконија
,
поћутати
мало
,
насмејати
се
и
рећи
полагано
сам
себе
:
»
Баш
хвала
бог
,
те
немати
ники
,
ни
да
ја
видити
ни
да
ја
чути
како
се
овако
матор
жена
заносити
као
неки
дете
!
бог
с
ти
Иконијо
!
«
тај
рећи
па
се
спустити
под
онај
диваљ
руж
.
одвезати
опанак
,
скинути
чарапа
,
веза
она
једном
врпца
сав
заједно
,
и
устати
.
Падоше
она
поглед
на
онај
бумбар
што
облетати
руж
,
отерати
он
махнув
рука
,
узабрати
руж
,
принети
јесам
к
усна
свој
,
па
јесам
онда
заденути
испод
конђа
у
свој
густ
смеђ
кос
,
и
рећи
:
«
боље
да
ти
ја
у
кос
носити
,
него
да
ти
онај
црн
бумбар
љубити
!
»
па
онда
—
подигнути
сукња
до
колено
и
загазити
у
поток
.
Подиђе
јесам
милина
од
студен
вод
.
ко
знати
можда
јесам
и
студен
вод
подићи
топлина
од
њен
милина
!
уставити
се
у
сред
поток
да
се
мало
брчкати
.
А
поток
као
да
бити
уставити
сав
сав
жубор
,
да
пустити
само
да
се
чути
бућкање
од
сиграње
њен
бео
нога
са
бистар
вал
.
овај
млад
жена
,
који
сад
већ
имати
син
ђак
у
Св
.
Јована
,
брчкати
се
за
неколик
тренутак
у
сред
бистар
поток
,
под
одблесак
румен
небо
на
запад
,
свој
млечан
лице
,
свој
безазлен
поглед
и
свој
вит
стас
изгледати
као
да
јесам
девојка
.
опет
она
доћи
нов
један
мисао
.
извадити
руж
из
кос
,
пољубити
јесам
и
пустити
јесам
низ
вод
:
»
ја
јесам
добар
од
бумбар
,
«
рећи
ружа
,
»
али
тај
бистар
вод
моћи
однети
ноћас
до
на
груда
какав
вила
!
па
онда
изаћи
из
вод
,
посадити
се
на
један
пањ
под
близ
топола
,
обрисати
се
један
бео
убрус
,
навући
брзо
чарапа
,
обути
опанак
и
још
притврђивати
опута
на
леви
нога
,
кад
иза
она
зашуштати
џбун
,
покрхати
се
грање
под
неки
силан
навала
,
и
Гавран
Ракетић
испасти
пред
она
.
»
Вал
Иконијо
,
тек
сад
разумедох
што
се
памет
људски
окретати
за
ти
!
«
Иконија
се
препасти
бити
кад
овако
из
ненад
изникнути
човек
из
шипраг
,
али
савладати
сав
немир
па
рећи
:
»
бог
с
ти
,
Гавра
,
какав
јесам
тај
почетак
од
разговор
?
«
»
видети
ти
где
чарати
.
стати
тај
ћерка
у
сред
поток
,
брчкати
се
као
сребрн
пастрмка
,
вадити
цвет
из
кос
,
љубити
он
,
бацати
у
вод
и
мрмљати
чаролија
.
хе
,
душа
мој
,
зар
тај
јесам
чарање
?
«
»
јесам
очи
ја
!
него
се
нашалити
и
рећи
цвет
:
боље
ти
јесам
на
бистар
поток
него
на
пуст
глава
удовица
.
или
тако
нешто
.
ето
јесам
већ
и
заборавити
!
«
»
Вал
мој
јесам
срце
давно
ишчупати
,
а
данас
јесам
ја
из
поток
памет
преврнути
.
ја
ли
јесам
вештица
,
ја
л
’
вила
.
друго
јесам
!
«
»
хвала
бог
,
ни
једно
ни
друго
!
Шта
јесам
други
него
један
прост
жена
,
који
ако
јесам
и
видети
нешто
мало
срећа
,
тај
она
јесам
дуго
потрајати
!
«
»
Чујеш
ли
ја
,
Иконијо
!
овако
се
више
не
моћи
.
данас
хтети
једном
твој
реч
да
од
ја
начинити
срећан
и
добар
човек
,
или
сотона
у
човечији
облик
.
Видох
ти
кад
проћи
у
манастир
и
рећи
себе
:
боље
да
јесам
дочекати
овде
па
да
из
њен
уста
чути
живот
или
смрт
.
видети
јесам
отац
Никодије
?
«
»
видети
јесам
он
.
него
моћи
да
овде
стајати
.
хајдмо
,
моћи
се
и
пут
разговарати
!
«
Пођоше
заједно
и
ћуташе
обадвоје
.
гавран
не
скидати
очи
с
њен
лице
,
који
сад
бити
још
лепше
како
стидљивост
и
узбуђеност
растопити
нешто
тих
руменило
у
млечност
његов
а
под
танк
и
лак
копрена
од
сунце
.
после
дуг
ћутање
Гавран
хтети
рећи
:
»
јесам
л
’
тај
калуђер
говорити
што
о
ја
?
«
»
јесте
,
брата
,
сав
ја
јесам
казати
,
и
ако
ништа
у
тај
нов
јесам
бити
!
«
»
Па
шта
јесам
он
рећи
?
«
»
Оно
исто
што
рећи
мој
стрина
Јованци
кад
ја
пре
година
дан
први
пут
доћи
по
твој
жеља
;
и
оно
исто
што
рећи
мој
Макрена
,
кад
ја
доћи
пре
шест
недеља
.
моћи
,
Гавра
,
да
чинити
неправда
и
ја
.
од
тај
ништа
бити
не
моћи
!
«
»
Зашто
не
моћи
«
упитати
Гавра
горко
као
да
испити
чаша
пелена
.
»
за
тај
што
не
моћи
,
а
не
моћи
зато
што
хтети
,
а
хтети
за
тај
што
јесам
се
везати
други
завет
,
а
везати
јесам
се
завет
за
тај
што
јесам
тај
тако
воља
божји
бити
.
ето
,
ви'ш
,
не
моћи
!
«
»
не
моћи
за
тај
што
ти
хтети
,
а
ти
хтети
за
тај
што
јесам
се
неки
други
поклонити
!
ај
«
гракнути
Гавран
,
треснути
једном
грозан
псовка
и
шкргутнути
зубма
;
»
ај
,
да
он
знати
ко
јесам
тај
,
ко
не
требати
да
се
вера
по
шипраг
те
да
видити
шта
ја
данас
видети
,
зубма
бити
он
гркљан
искинути
,
његов
се
крв
напојити
,
да
загасити
мој
жеђ
за
ти
!
«
Гавран
сав
помодрити
у
лице
,
очи
он
се
засветлити
црвен
жеравица
.
он
стегнути
усна
подигнути
десни
рука
претити
у
вис
и
стиснути
песница
.
Иконија
се
јесам
препасти
,
али
који
од
стид
са
онаки
реч
,
који
од
срџба
поцрвенити
као
црвен
божур
.
граораст
очи
њен
потамнети
у
два
крупан
љубичица
,
а
кроз
она
засевати
муња
.
»
срам
тај
бити
,
гад
од
човек
!
«
рећи
она
срдито
.
»
да
имати
дух
рећи
бити
ти
:
не
грешити
дух
!
али
човек
који
се
крити
по
шипраг
да
видити
како
жена
један
газити
поток
,
нем
образ
људски
,
и
човек
који
смести
тако
да
бедити
један
жена
,
како
ти
ја
бедити
,
нем
дух
и
јесам
човек
.
ићи
од
ја
један
нечовек
!
«
»
Вал
,
жена
,
запамтити
ти
ја
!
Слушај
,
«
и
опет
цикнути
Гавран
као
да
јесам
бесомучан
.
»
Слушај
,
што
хтети
да
ти
казати
:
остављати
ти
рок
још
три
дан
,
не
бити
л
’
тај
се
луд
јал
’
поносан
памет
повратити
.
ако
ја
до
заход
сунце
у
уторак
не
послати
реч
да
пристајош
да
ја
бити
домаћица
,
онда
за
онај
што
хтети
да
ти
снаћи
,
не
жалити
ни
на
ко
до
на
себе
сам
!
овај
рука
који
жудити
да
ти
миловати
груда
,
жив
хтети
тај
срце
ишчупати
!
«
Гавран
се
окренути
па
као
бесан
пас
одјурити
натраг
у
луг
на
поток
.
Иконија
се
бити
чисто
скаменити
.
тако
остати
за
неколик
тренутак
.
па
се
онда
побожно
прекрсти
,
подигнути
очи
к
небо
и
рећи
гласно
:
»
о
мајка
божји
и
богородица
!
спасти
ја
од
сваки
беда
и
напасти
од
овај
луд
човек
!
«
и
онда
наставити
пут
сав
брз
корак
,
а
сетан
и
замишљен
.
ИИ
гавранов
освета
.
два
недеља
после
дан
у
који
јесам
мали
Иван
постати
манастирски
ђак
,
доћи
јесам
Ивањ
дан
,
празник
црква
св
.
Јована
.
Већ
у
очи
сам
празник
искупити
се
на
пољана
испред
манастир
пун
народ
из
близ
и
из
далек
,
болесник
оставити
да
преноћити
у
црква
и
око
црква
.
слабо
јесам
ко
и
спавати
.
певати
се
поред
ватра
уз
гусле
,
причати
се
,
шал
јесам
се
проводити
,
ватра
јесам
се
прескакати
,
а
већ
око
поноћ
млад
женскадија
навалити
с
венац
од
ивањски
цвеће
на
онај
извор
иза
црква
,
тај
умивати
лице
,
јер
баба
причати
како
од
тај
водити
јак
вид
очњи
,
и
како
јесам
чак
некаки
слепац
прогледати
кад
се
поред
велик
молитва
три
пут
пред
јутрење
на
тај
извор
умити
.
Иконија
јесам
бити
довести
на
волујски
кола
стар
чича
Сима
.
с
она
јесам
доћи
и
њен
сестра
од
тетак
,
Макрена
,
с
муж
и
деца
,
па
јесам
се
лепо
наместити
разастрв
костретан
поњава
под
један
диваљ
крушка
.
донети
јесам
пун
котарица
са
свакојак
јестиво
,
и
по
више
велик
и
мањити
чутура
,
и
спремати
се
да
се
лепо
провести
.
јутрење
и
литургија
служити
се
један
за
други
.
Иконија
јесам
за
рана
одвести
чича
Сима
у
један
сто
одмах
до
преграда
,
који
одвајати
женски
од
мушки
црква
.
наместити
се
иза
он
тако
да
он
јесам
моћи
на
ухо
да
шапутнути
кад
се
читати
евангеље
,
кад
се
износити
свет
тајна
,
кад
требати
да
се
прекрсти
,
јер
старац
нит
добро
виђати
нит
добро
чути
.
тек
бити
он
овда
и
онда
Иконија
по
раме
живо
покуцати
па
он
зашапутати
:
»
деда
,
деда
,
погледати
на
лево
!
Ена
ми
Ивица
иза
леви
певница
ући
у
олтар
!
«
—
Ена
,
ене
,
погледати
на
десно
;
ене
он
изаћи
из
олтар
и
изнети
неки
књига
!
ја
колик
јесам
,
једва
јесам
јадан
мој
ђак
носити
!
Ена
јесам
дати
поп
Василија
,
који
за
десни
певница
глас
водити
!
ех
,
да
ли
он
,
чедо
мој
,
знати
сад
да
он
дед
и
мајка
његов
очи
пратити
!
«
»
Ћути
,
снаха
,
много
говорити
за
црква
!
«
рећи
она
старац
тихо
,
па
погледати
полагано
и
застиђен
на
десно
и
на
лево
,
да
ли
јесам
ко
саблазнити
,
и
летургија
се
свршити
.
свет
изаћи
из
црква
у
порта
.
Изађе
и
отац
Никодије
онако
с
одежда
.
Држи
леви
рука
икона
прислонив
јесам
на
прса
.
у
десни
он
рука
кит
босиљак
,
па
она
шкропити
сваки
ко
прићи
икона
да
целивати
.
поред
он
десно
ићи
гологлав
мали
ђак
;
носити
у
рука
мален
котлић
од
калајисан
бакар
,
у
који
хтети
отац
Никодије
овда
и
онда
да
напојити
освећен
водица
свој
кит
босиљак
,
а
у
који
хтети
побожан
народ
да
спуштати
бакаран
мангура
и
по
који
сребрн
аспра
.
Нешто
снажан
свој
рука
,
нешто
слатко-гласном
свој
реч
,
Иконија
отварати
себе
и
свој
свекар
пут
кроз
густ
гомила
свет
,
док
не
стигнути
до
отац
Никодије
.
па
онда
полагано
корачати
иза
он
водити
старац
за
рука
.
мали
се
Ива
окренути
,
па
угледав
мајка
и
дед
,
засијати
он
се
очи
,
и
зрак
радост
из
она
и
трепет
осмех
са
усна
његов
осветлити
он
лепо
лице
његов
.
»
мајкин
мило
јединац
!
«
замуцати
Иконија
тихо
и
очи
она
засузити
.
старац
трептати
гледати
у
свој
унука
.
Беше
он
мило
,
али
не
моћи
ништа
друго
да
казати
него
:
»
тако
,
синак
,
тако
!
«
Чу
отац
Никодије
где
неко
иза
он
говорити
,
па
се
окренути
.
принети
икона
старац
и
пошкропити
он
,
па
јесам
онда
пружити
Иконија
који
,
сав
блажена
прекрсти
се
и
целивати
,
па
онда
пољубив
рука
калуђер
рећи
,
тихо
:
»
хвала
први
бог
па
онда
ти
отац
,
на
овај
велик
радост
!
«
а
очи
показати
на
свој
дете
.
»
е
,
овај
јесам
мој
добар
ђак
!
«
рећи
ведро
отац
Никодије
.
»
ако
поћи
тако
и
даље
,
како
јесам
поћи
,
ако
слушати
и
учити
како
јесам
почети
,
ето
један
дан
од
твој
кућа
владика
црква
!
«
Чича
Сима
бити
извадити
иза
појас
неки
дугачак
кеса
,
па
између
многи
мангура
и
аспра
огледати
да
рука
,
који
дрктати
извадити
сребрн
грош
.
најпосле
он
дохватити
,
стегнути
и
бацити
он
јуначки
свој
унука
у
котлић
.
»
она
,
болан
!
«
привикати
момчадија
,
који
тај
гледати
,
дивити
се
старац
.
»
она
,
болан
!
чича
Сима
дати
сребрн
грош
!
«
»
Баш
!
«
рећи
старац
кашљуцати
и
као
да
објаснити
снаха
свој
овај
изванредно
расипање
новац
;
»
баш
неки
и
отац
Никодије
запамтити
кад
јесам
наш
Ива
први
пут
понети
котлић
!
«
отићи
народ
да
се
мало
прихватити
ручак
.
под
главним
вењак
већ
засести
кнез
с
калуђеђерима
и
поп
.
Иконија
јесам
измолити
у
отац
Никодије
његов
ђак
,
те
тако
мали
Ива
седити
између
дед
и
мајка
свој
на
простирка
испод
онај
стар
крушка
.
Иконија
јесам
сад
мало
бити
што
гостити
Макрена
и
њен
Марка
,
него
наћи
и
некакав
кумашин
и
кумица
тај
и
она
посадити
да
заједно
ручати
с
њен
мали
ђак
.
и
лепо
поручати
и
весело
се
поразговарати
.
Послушаше
мало
како
под
главним
вењак
калуђер
и
поп
отпевати
нешто
.
на
многи
место
из
гомилица
народ
почети
да
се
дигнути
песма
.
мало
даље
на
пољана
зазвиждати
двојница
,
и
талас
од
момак
и
девојка
почети
да
се
повијати
под
поветарац
,
који
из
двојница
умиљато
и
весело
дувати
.
просути
се
вино
,
просути
се
и
песма
и
затрести
се
земља
од
хитар
крок
момачки
.
народ
се
развеселити
.
али
ники
се
на
тај
сабор
јесам
осећати
срећан
од
Иконија
.
Шта
јесам
срећа
један
девојка
који
јесам
од
млад
момак
,
о
ко
јесам
у
тајност
свој
срце
на
јава
сладак
сан
сневати
,
тај
дан
чути
да
хтети
да
јесам
просити
у
мајка
,
—
шта
јесам
тај
срећа
према
срећа
један
млад
мати
,
који
видити
како
она
јесам
јединац
поћи
путем
срећа
и
слава
?
Иконија
се
чинити
као
да
се
њен
мали
Ива
већ
у
неки
рука
посветити
,
да
већ
сада
ни
отац
Никодије
ни
црква
Св
.
Јована
не
моћи
без
он
да
бити
.
Милина
она
бити
да
слушати
како
Ива
причати
колико
се
пут
преко
дан
калуђер
бог
мол
,
и
како
он
помагати
црквењак
да
насути
уље
у
кандило
што
гора
пред
свет
икона
.
тек
јесам
бити
подне
превалити
и
весеље
се
на
сав
страна
леп
загрејати
,
кад
се
од
једаред
кола
раскидоше
;
умукнути
и
свирка
и
песма
.
сав
се
сабор
ускомешати
,
као
кад
изненадан
вихар
ветар
талас
узбуркати
.
народ
као
да
он
неки
сила
потискивати
,
нагрнути
бити
к
зидина
манастир
.
»
овај
нешто
јесам
добро
!
«
рећи
Иконија
,
а
сав
претрнути
бити
.
»
седити
ви
овде
где
јесам
,
док
ја
отрчати
и
видити
шта
јесам
.
ходити
Ива
с
нана
твој
!
«
узити
Ива
за
рука
и
потрчати
црква
.
Најближе
гомила
народ
,
на
који
наићи
бити
усплахирен
,
али
ники
не
знати
шта
се
збити
.
мало
час
па
Иконија
видити
шта
јесам
.
ако
не
више
,
а
оно
бар
стотину
Турчин
коњаник
бити
се
развити
у
ланац
па
потискивати
сав
народ
ка
црква
у
гомила
.
Страшно
она
јесам
бити
погледати
:
разиграти
бити
коњ
у
кратак
скок
,
да
погазити
ко
се
не
измицати
;
у
зуб
носити
гол
јатаган
,
а
у
рука
један
крив
димискија
а
други
гвозден
топуз
.
Испадоше
напред
кнез
и
калуђер
па
се
смерно
и
дубоко
клањати
.
годинама
стар
кнез
седити
старац
Јанка
из
село
Јабука
,
који
јесам
бити
преко
деведесет
година
,
узити
реч
:
»
Аман
,
ага
и
бег
,
ако
јесам
царски
раја
доћи
на
весеље
,
добро
јесам
ми
доћи
,
и
послужити
ви
са
сав
што
ми
јесам
бог
дати
а
са
радостан
срце
,
како
и
требати
да
служити
веран
слуга
наш
цар
честит
.
А
ако
ли
јесам
по
какав
други
работа
царски
,
казивати
,
ми
,
ја
јесам
вазда
цар
покоран
рај
!
«
»
не
бојити
се
раја
!
«
викнути
млад
један
Турчин
с
отворен
и
човечан
лице
,
који
очевидно
бити
вођ
чета
.
»
не
бојити
се
раја
!
казивати
само
јесам
ли
овде
Иконија
из
Лежимир
,
удовица
Миленка
хајдук
!
?
«
из
преплашен
гомила
народ
повикати
неки
жена
:
»
ево
Иконија
!
ево
јесам
овде
!
«
и
показати
где
јесам
.
А
Иконија
се
смркнути
и
одсећи
она
се
нога
.
сав
пребледети
и
за
неколик
тренутак
не
моћи
ни
крочити
напред
нити
реч
прозборити
.
али
се
брзо
прибрати
.
Прекрсти
се
,
промуцати
:
»
помоћи
ја
Божа
и
Света
Јована
!
«
па
чврсто
држати
свој
Ива
за
рука
,
изаћи
напред
и
рећи
слободно
:
»
Ева
Иконија
Миленков
!
Миленко
цар
ништа
скривити
јесам
.
он
јесам
служити
цар
,
кад
јесам
тући
царев
отпадник
,
који
цар
рај
опадати
,
а
код
рај
цар
у
омраза
вод
!
«
»
Ника
те
за
тај
не
питати
!
«
рећи
Турчин
преко
.
»
јесам
ли
тај
мали
твој
син
?
«
»
јесам
честит
бег
!
«
рећи
Иконија
грцати
;
сав
се
тресаше
као
да
јесам
у
грозница
;
клекнути
на
земља
,
па
оба
рука
пригрлити
Ива
на
груда
свој
.
»
Дај
тај
дете
овамо
!
цар
требати
!
«
викнути
Турчин
.
окренути
се
сав
онај
свет
око
Иконија
.
она
вриснути
да
се
на
далеко
чути
,
па
само
још
чвршће
пригрлити
дете
свој
,
и
сакривати
он
од
поглед
турски
танак
и
везен
рукав
од
свој
кошуља
.
»
Браћо
и
народ
,
не
дати
ми
!
тако
се
свако
од
ви
бог
на
невоља
наћи
!
«
викати
она
иза
глас
и
запомагати
.
отац
Никодије
искочити
напред
и
стати
пред
она
ти
јесам
заклонити
од
Турчин
.
»
Бежа
!
«
почети
калуђер
;
»
имати
ред
и
имати
адет
у
царев
земља
.
Најтеже
јесам
раја
и
до
срце
јесам
бости
,
кад
цар
сваки
седми
година
пробрати
наш
добар
деца
,
па
она
носити
да
он
служити
као
Аџем
-оглани
и
Ич-оглани
.
ево
се
још
јесам
утрти
суза
нити
јесам
заћутати
уздисање
овај
јадан
народ
за
деца
,
који
царев
људи
пробрати
и
однети
из
овај
крај
пре
четири
година
.
не
моћи
цар
да
опет
сад
искати
жив
крв
овај
јадан
сиротиња
!
«
Запишташе
у
глас
жена
,
који
Турчин
при
последњи
»
девчурми
«
деца
одвести
.
Калуђерове
реч
позледити
многи
срце
рана
,
који
још
не
бити
зарасти
.
кукњава
и
тужан
запевање
пронети
се
сабор
као
да
се
овај
који
јесам
мало
час
онако
весео
бити
,
у
велик
гробље
претворити
бити
.
»
Слушај
,
црн
калуђер
,
и
слушати
луд
раја
!
«
викнути
Турчин
.
»
сваки
разговор
само
јесам
дангуба
и
ваш
штета
.
пустити
да
с
мир
носити
тај
један
дете
,
те
да
не
бити
горе
,
много
горе
!
«
»
Бежа
!
«
рећи
отац
Никодије
одважно
.
»
овај
јесам
дете
ђак
манастирски
.
никада
до
сада
наш
честит
цар
јесам
одводити
ђак
из
црква
,
јер
јесам
још
на
Косово
Султан
Бајазит
дати
свој
царски
реч
раја
да
она
не
дирати
у
црква
и
манастир
.
ако
ти
не
вермати
царски
реч
,
рај
јесам
вермати
,
и
не
дати
да
се
газити
.
пазити
бег
,
да
не
пасти
крв
;
ако
пасти
,
на
твој
хтети
глава
!
«
раздерати
се
вођ
турски
љутит
на
свој
људи
.
Скочише
она
десеторица
доле
,
па
права
Иконија
,
одгурнув
суров
отац
Никодије
на
страна
.
»
не
дати
браћа
!
«
врискати
Иконија
.
»
народ
не
дати
се
зулумћар
!
«
викати
отац
Никодије
,
па
се
голим
рука
дохватити
у
коштац
с
један
Турчин
.
Диже
се
просто
урнебес
од
вика
,
врисак
и
запомагање
.
Прискочи
нешто
момчадија
врљика
;
неки
сељак
потегнути
нож
.
у
народ
не
бити
ни
пушак
ни
пиштољ
,
него
он
јесам
ваљати
тојага
,
врљика
,
секира
и
коса
тући
се
с
Турчин
.
али
јесам
сад
на
сабор
мало
ко
имати
секира
а
још
мање
кос
.
Турчин
јесам
имати
и
пиштољ
у
кубура
,
те
опалити
неколико
метак
,
па
се
разићи
по
сабор
ударати
где
ко
стигнути
сабља
или
топузина
.
неки
од
она
појурити
у
црква
да
јесам
опљачкати
и
запалити
;
други
опет
хватати
и
везивати
млад
и
лепушкаст
девојка
.
јесам
проћи
ни
четврт
час
,
од
како
почети
овај
бојити
голорук
рај
с
оружан
Турчин
а
већ
пламен
избити
из
кров
црквен
и
из
конак
манастирски
.
народ
закукати
иза
глас
и
почети
да
бегати
на
сав
страна
.
Међа
тај
јесам
Турчин
један
удар
буздован
оборити
отац
Никодије
,
и
рашчистити
онај
клупче
од
људи
и
жена
,
што
се
бити
склопити
око
јадан
Иконија
.
овај
се
отимати
као
бесомучан
и
не
пуштати
Ивана
са
груда
свој
.
А
онај
сироче
,
сав
блед
и
престрављено
,
оба
се
рука
ухватити
за
њен
десни
рукав
,
па
из
глас
запевати
:
»
јаох
,
мој
нана
,
не
дати
ја
Турчин
!
«
један
он
Турчин
дохватити
десни
рука
и
силно
тргнути
,
а
у
исти
време
леви
рука
грубо
гурнути
Иконија
.
Иконија
вриснути
и
пасти
на
земља
;
у
Иванов
рука
остати
половина
њен
везен
рукав
.
Турчин
понети
Ива
у
наручје
као
рибица
који
се
праћакати
,
и
узјахати
свој
коњ
.
Довикаше
се
Турчин
,
искупити
се
и
онда
поћи
.
Однесоше
мали
Ива
и
један
десетак
девојка
,
који
тужно
запомагати
и
кукати
.
мали
Ива
из
сав
снага
врискати
:
»
нана
,
нана
мој
!
не
дати
ја
!
«
Иконија
који
бити
под
удар
Турчинов
полуобамро
,
чути
вика
свој
дете
;
подигнути
се
на
један
рука
,
и
збуњено
погледати
око
себе
,
као
да
се
пробудити
из
тежак
сан
па
још
не
моћи
да
се
прибрати
.
неколико
жена
и
људи
помоћи
она
да
се
дигнути
.
Међа
она
бити
и
—
Гавран
Ракетић
.
он
она
тобож
помагати
да
се
дигнути
,
али
она
на
ухо
полагано
шапнути
:
»
не
рећи
ли
ти
,
да
хтети
тај
жив
срце
ишчупати
?
«
Иконија
се
окренути
па
он
погледати
немо
свој
крупан
очи
.
хтети
да
он
запитати
:
»
Шта
велим
?
«
али
не
моћи
уста
да
отворити
.
у
тај
тренутак
растрезнити
јесам
из
бунило
нов
врисак
њен
дете
:
»
нана
,
не
дати
ја
нана
!
«
одмах
она
бити
јасно
шта
се
збити
,
па
потрчати
за
Турчин
.
јурити
јесам
за
она
као
бесомучан
.
грувати
се
у
груда
,
чупати
свој
кос
и
што
јесам
грло
доносити
викати
непрекидно
:
»
Аман
ви
Турчин
,
оставте
ја
чедо
мој
!
ево
просто
ви
бити
,
убите
ја
несретњица
,
оставте
само
јединац
мој
.
«
али
Турчин
и
ако
не
касати
,
опет
одмицати
с
робље
свој
.
окретати
се
овда
и
онда
да
погледати
стуб
од
дим
и
пламен
који
се
из
манастир
у
небо
дизати
.
Опазише
да
један
сељанка
трчати
за
она
.
један
се
Арапин
одвојити
од
чета
па
појахати
натраг
она
у
сретање
.
Страшно
он
јесам
бити
погледати
:
очи
избуљити
,
па
она
на
горе
преврнути
,
бео
зубетина
искезити
,
црнити
он
образ
грчевито
дрктати
као
кад
се
љут
пас
режати
спремати
да
ујести
.
Загушљиво
закрештати
некакав
,
ваљати
да
арапски
псовка
,
завитлати
трострук
татарски
камџија
и
љутито
ударити
сељанка
.
јадан
Иконија
ништа
не
осећати
.
без
капа
крв
у
лице
,
блед
ко
крпати
,
с
очи
укочен
с
устма
отворен
,
с
пена
бео
и
крвав
на
помодрео
усна
,
промукао
глас
,
али
сав
слаб
и
слаб
,
она
само
муцати
:
»
мој
дете
!
мој
дете
!
«
као
да
јесам
ни
видети
Арапин
,
она
протрчати
мимо
он
дрктати
сав
тај
кратак
и
тежак
дахатом
.
груда
она
се
надимати
као
да
хтети
да
прснути
.
Још
неколико
корачај
,
па
се
под
нов
и
сав
тај
жесток
ударац
камџија
стропоштати
на
земља
као
мртав
.
Арапин
јесам
гледати
за
неколик
тренутак
,
па
онда
скочити
с
коњ
,
раскид
она
јелек
,
раздрати
кошуља
на
недра
,
обнажити
она
бео
груда
и
спустити
свој
гломазан
црн
шака
на
она
.
с
разјапљен
чељуст
,
раширен
уздрктао
ноздрва
,
разрогачен
ужарен
очи
гутати
милина
,
који
се
као
мирис
од
цвет
подизати
од
лепота
овај
девојачки
груда
,
испод
који
јесам
нежно
матерински
срце
на
смрт
ранити
бити
.
у
тај
долет
на
коњ
сам
вођ
турски
.
просути
турски
бујица
прекор
на
црн
Арапин
,
куцнути
он
буздован
и
два
и
три
пут
у
плећа
те
овај
скочити
у
седло
,
па
у
бесан
трка
заједно
с
вођа
стигнути
чета
,
који
сад
потерати
каса
и
брзо
заћи
за
један
шумарица
.
јесам
дуго
постојати
,
па
гомилица
сељак
и
сељакиња
наићи
на
обамро
Иконија
.
Умише
она
лице
ракија
,
протрљати
она
слеп
очи
и
рука
’
сунути
она
неколико
капати
вино
у
уста
.
познати
да
јесам
мртав
.
Положише
јесам
у
волујски
кола
на
мек
подлога
од
тек
покошен
трава
,
који
дихати
мирис
од
ивањски
цвеће
и
мајкин
душица
.
и
одвести
јесам
кућа
у
Лежимир
.
ИИИ
„
освета
јесам
мој
!
РЕЧЕ
господ
"
три
дан
јесам
Иконија
лебдети
између
живот
и
смрт
.
Већином
јесам
бити
у
неки
бунило
.
смирити
бити
се
за
мало
и
доћи
к
себе
,
па
онда
бити
се
гласно
заплакати
и
узети
нарицати
за
свој
дете
,
док
јесам
снага
не
издати
и
сузити
не
угушити
.
па
онда
бити
пасти
у
бунило
,
бунцати
како
јесам
Иван
постати
пастир
стадо
божји
,
како
носити
сребрн
штака
у
рука
и
бројаница
од
седеф
а
златан
камилавка
на
глава
;
па
бити
тек
с
врисак
скочити
с
постеља
и
нагнути
да
бежати
викати
:
»
по
бог
сестра
,
не
дати
ја
црн
Арапин
,
ево
он
де
ја
црн
канџа
срце
хтети
да
ишчупати
!
«
баба
неки
доћи
тај
она
бајати
сваки
на
сав
начин
.
пета
дан
Иконија
се
већ
предигнути
бити
.
тај
дан
по
заход
сунце
пасти
у
село
харамбаша
Стојан
са
неколик
хајдук
оружан
до
зуб
.
он
јесам
бити
поочим
Иконијин
Миленка
,
који
јесам
у
његов
чета
хајдуковати
,
па
јесам
и
Иконија
снаха
звати
.
бити
он
јесам
око
шесдесет
година
,
а
већ
петнајест
година
како
се
његов
име
по
народ
са
слава
а
међу
Турчин
са
страва
проносити
.
бити
јесам
висок
и
личан
човек
;
кроз
мрк
препланак
од
сунце
пробијати
на
јабучица
румен
младићски
здравље
;
испод
густ
просед
веђа
светлуцати
два
сив
,
необично
бистар
ока
;
дуг
седити
брк
падати
он
на
раме
као
у
стар
јунак
који
с
онај
свет
овај
свет
кроз
гусле
говорити
.
Стојан
јесам
доћи
права
дом
некадашњи
свој
посинак
.
Иконија
се
дигнути
са
постеља
,
те
он
пред
кућа
дочекати
кукњава
.
Грцајући
од
плач
пољубити
он
у
рука
.
Стојан
кад
јесам
видити
онако
порушен
и
сузну
,
не
моћи
ни
реч
да
прозборити
,
него
јечати
само
као
да
он
јесам
тежак
терет
претискати
.
тек
кад
јесам
увести
за
рука
у
кућа
,
и
кад
видити
отац
Миленков
у
крај
огњиште
наћи
реч
.
»
ето
,
на
несрећа
мој
не
наћи
се
ближе
!
«
почети
Стојан
посадив
се
на
један
клупица
поред
чича
Сима
;
»
Шта
хтети
?
људи
ми
хвалити
да
јесам
Соколов
.
по
срце
можда
и
јесам
,
али
нит
имати
крило
нит
очи
Соколов
.
нити
знати
куд
хтети
пре
.
Поручише
ми
калуђер
Дечански
:
ето
Арбанас
на
манастар
!
ломити
се
забадава
око
манастир
,
док
дотрчати
један
инок
да
ми
казати
:
доћи
човек
и
рећи
:
спалити
Турчин
Св
.
Јована
у
Топлица
и
поробити
Лежимир
!
следити
ја
се
срце
и
скаменити
се
.
и
опет
ја
неверица
!
од
куд
хтети
Турчин
на
Св
.
Јована
и
на
Лежимир
?
!
Ништа
се
не
чути
да
царев
војска
ићи
кудгод
велик
џада
,
па
и
да
бити
с
нерука
она
јесам
и
много
заходан
,
а
постан
посао
у
Св
.
Јована
а
мршав
у
Лежимир
.
ех
шта
хтети
остарети
и
ево
лепо
видити
где
ја
мозак
лапети
!
док
бити
млад
,
могадијах
да
намирисати
од
куда
Турчин
ићи
,
као
онај
што
пас
нањушити
зверад
!
А
сад
се
ево
помести
;
ломити
се
тамо
где
ја
не
требати
,
а
јесам
тамо
где
ја
требати
!
јесам
други
него
и
мој
шарац
почети
да
посртати
и
сузити
да
ронити
.
камо
да
јесам
већ
и
Стојан
давно
судити
данак
дош'о
!
А
,
вера
ја
,
волети
бити
,
снаха
,
да
јесам
ја
арбанашки
пушак
срце
разнети
,
него
што
ето
доживети
да
ти
опет
гледати
где
се
вити
као
тужан
кукавица
!
«
и
онда
Стојан
опет
ућутати
за
дуго
,
и
само
јечати
,
и
пустити
Иконија
да
се
тихо
исплакати
.
кад
се
исплакати
и
умирити
.
Стојан
она
рећи
да
он
испричати
све
како
јесам
бити
.
Иконија
узити
да
причати
све
по
ред
,
па
кад
доћи
до
онај
како
Турчин
полетети
по
сабор
с
голим
нож
,
и
како
она
отети
Ива
,
она
од
једанпут
заћутати
;
замислити
се
нешто
дубоко
,
дохватити
се
оба
рука
за
чела
,
подигнути
очи
горе
,
прекрсти
се
и
рећи
:
»
о
Божа
и
свет
богородица
,
не
дати
ја
да
духати
свој
огрешити
!
опет
покрити
лице
рука
и
поћутати
у
некакав
дубок
мисао
,
заљуљати
се
на
десно
и
на
лево
неколико
пута
,
прошапутати
:
»
еј
,
тешко
ја
и
до
бог
мој
!
«
па
онда
се
исправити
и
одважно
рећи
:
»
Вал
хтети
тај
поочим
,
сав
казати
и
ако
ја
јесам
зазор
за
по
нешто
,
и
ако
се
за
друго
опет
бојити
да
духати
не
огрешити
.
ево
ја
тек
сада
сијнути
,
и
ево
тек
сада
почињати
да
видити
,
како
овај
камен
сињи
из
ведар
небо
пасти
,
да
ми
живити
у
гроб
сахрана
!
ја
јесам
луд
женски
глава
,
а
срце
ја
јесам
уцвелити
и
отровати
;
али
ти
јесам
хладан
и
паметан
мушки
глава
,
а
срце
тај
јесам
само
јуначки
него
добро
и
праведно
.
ти
видити
како
јесам
,
а
ја
само
да
ти
казати
,
да
баш
онда
,
кад
ја
придигнути
,
несрећан
Гавран
(
да
он
бог
убити
!
)
прићи
па
сав
жут
и
сав
у
дрхтавица
рећи
ја
на
ухо
:
»
не
рећи
ли
тај
да
хтети
тај
жив
срце
ишчупати
?
«
Поочиме
да
ли
моћи
бити
,
што
се
ја
привиђати
у
овај
тужан
час
,
да
јесам
она
рђати
од
човек
довести
Турчин
да
се
ја
осветити
?
!
«
»
да
се
ти
осветити
?
!
А
што
да
ти
се
осветити
?
«
упасти
она
Стојан
у
реч
,
па
се
намрштити
,
саставити
веђа
и
просипати
кроз
оба
ока
прамен
од
варница
.
»
То
јесам
онај
што
ја
јесам
зазор
попричати
,
али
видити
јесам
инако
већ
да
ти
све
казати
!
«
и
онда
Иконија
испричати
како
јесам
Гавран
одавно
облетати
око
она
,
како
она
јесам
просити
и
преко
жена
и
преко
људи
,
и
како
јесам
покренути
чак
и
отац
Никодије
да
она
говорити
,
како
она
јесам
на
поток
Липовица
пречекати
,
најпре
јесам
лепо
молити
,
а
најпосле
у
велик
срдња
попретити
да
хтети
он
запамтити
.
_
»
Па
тај
јесам
он
,
скотина
један
,
да
он
бог
убити
!
па
тај
јесам
он
!
А
,
чекати
скот
један
!
«
викнути
Стојан
пун
јарост
,
па
одмах
послати
људи
да
ухватити
и
вежа
Гавран
,
а
кнез
поручити
:
да
рано
зором
сазвати
сав
село
и
стар
и
млад
,
и
мушки
и
женски
,
пред
судница
.
Гавран
не
бити
у
село
већ
неколико
дан
.
неко
рећи
да
он
јесам
видети
у
шума
изнад
медвеђи
пећина
.
»
као
да
јесам
чист
посао
с
он
!
«
причати
тај
што
он
јесам
видети
;
»
јер
ићи
гологлав
и
босоног
по
шума
,
грувати
се
у
прса
и
жалосним
глас
викати
:
»
господа
помиловати
!
господа
помиловати
!
«
а
кад
он
ја
назвати
бог
и
упитати
за
здравље
,
ништа
ја
не
одговорити
него
утећи
од
ја
!
«
Харамбаша
посао
неколик
свој
хајдук
са
по
више
сељанин
да
по
шума
потражити
Гавран
и
да
он
довести
.
тек
јесам
сунце
бити
отскочити
за
један
копље
,
а
цео
се
сести
искупити
пред
судница
.
у
зачеље
на
један
клупица
,
посадити
се
бити
харамбаша
Стојан
са
кнез
од
село
,
а
десно
и
лево
од
она
посадити
се
на
троножни
столичица
по
шест
,
година
стар
домаћин
.
око
она
се
слегнути
сељанин
у
густ
гомила
.
у
тај
довести
из
шум
Гавран
,
везан
,
гологлав
,
босоног
,
издрпан
,
блед
и
тако
изнемоћи
,
да
он
нога
клецати
,
те
он
два
момак
подржавати
.
Стојан
наредити
да
он
одрешити
,
и
да
он
пружити
залогај
погача
и
гутљај
ракија
.
кад
он
тако
мало
поткрепити
,
онда
Стојан
почети
:
»
Знаш
ли
,
Гавран
,
што
јесам
се
јутрос
искупити
?
«
»
искупити
јесам
се
да
ја
,
нов
Јуда
судити
!
«
рећи
Гавран
мирно
.
»
Признајеш
ли
да
јесам
и
бог
и
људма
тешко
згрешити
?
«
»
признавати
!
и
само
молити
суд
да
се
уморити
брз
смрт
,
јер
мука
који
ја
стегнути
,
не
моћи
да
сносити
!
«
»
казивати
ми
права
сав
по
ред
и
облакшати
душа
свој
на
теразије
Аранђелов
!
«
Гавран
заискати
још
један
гутљај
ракија
,
повући
добро
из
један
чутурица
,
који
он
дати
па
онда
почети
:
»
Казаћу
ви
права
као
пред
божији
суд
,
а
да
бити
на
страшан
суд
мање
казивати
имати
.
знати
село
како
ја
се
увратити
срећа
.
подигнути
кућа
,
накуповати
земља
,
и
виноград
и
забран
.
али
не
знати
село
чији
мука
тај
бити
.
ваљати
да
ви
испричати
све
,
јер
по
из
даље
ићи
почетак
овај
мој
јадан
свршетак
.
»
Затече
ја
једном
,
пре
седам
година
олуј
у
сред
наш
планина
.
змај
водити
облак
и
бити
се
муња
и
гром
.
ударити
град
и
поломити
грање
у
шума
.
муња
цепати
гром
око
ја
,
једва
жив
утећи
у
пећина
.
не
моћи
изаћи
од
кијамет
на
поље
.
остати
у
пећина
да
преноћити
и
заспати
на
гуњац
мој
.
на
сан
ја
доћи
старац
с
велик
бео
брада
до
испод
појас
,
наслонити
се
на
дрвен
штака
па
ја
гледати
.
»
Што
ја
гледати
?
«
запитати
он
.
А
он
:
»
гледати
ти
да
л
’
јесам
човек
,
да
ти
аманет
дати
!
«
А
ја
рећи
:
»
Баш
јесам
!
«
А
он
онда
:
»
на
седамнаести
корак
од
праг
на
пећина
имати
камени
плоча
маховина
обрасти
;
испод
тај
плоча
имати
лонац
,
у
лонац
хиљаду
аспра
;
стећи
она
као
хајдук
,
чувати
она
као
испосник
;
хтети
она
послати
свет
Јована
,
али
умрети
пре
него
послати
и
пре
него
наредити
.
устати
,
подигнути
,
и
однети
црква
за
мој
душа
!
«
окренути
се
старац
,
отићи
унутра
у
пећина
,
застати
мало
,
обрнути
се
према
ја
и
показати
штака
на
један
место
маховина
покрити
.
па
онда
додирнути
исти
штака
стена
од
пећина
.
она
се
расклопити
као
двери
у
црква
,
и
видети
златан
лествица
на
који
се
старац
пењати
док
не
заћи
за
облак
!
«
»
бог
и
душа
,
сврнути
јесам
с
памет
!
«
повикати
неки
из
гомила
.
»
Шта
сврнути
с
памет
!
«
привикати
други
;
»
имати
тај
мој
брајко
,
те
још
како
!
«
»
пустити
човек
,
ко
се
судити
,
да
се
испричати
до
мио
воља
!
«
рећи
озбиљан
кнез
са
зачеље
.
»
сврнути
с
памет
,
велим
?
«
наставити
Гавран
.
»
тада
још
јесам
бити
сврнути
с
памет
.
пробудити
се
и
најпре
рећи
себе
:
»
морити
,
шта
човек
не
снивати
?
Слушао
јесам
хиљаду
гатка
о
остава
па
јесам
себе
у
сан
испричати
један
такав
гатка
.
«
него
опет
копкати
ја
да
видити
имати
ли
плоча
на
седамнаести
корак
.
одмерити
и
наћи
густ
маховина
,
а
под
она
плоча
од
камен
.
Почупах
маховина
рука
,
нож
опсећи
плоча
са
сав
страна
,
подигнути
јесам
не
без
мука
.
испод
она
бити
два
ћерамида
,
испод
ћерамида
лонац
;
у
лонац
сребрн
аспра
!
«
»
ама
истина
ли
»
говорити
?
«
повикати
сељанин
са
више
страна
.
»
Протрех
очи
;
уштинути
се
десни
рука
за
леви
мишица
.
јесам
,
бити
будан
и
тај
јесам
аспра
што
се
бео
!
заграбити
рука
и
сасути
два
три
прегрш
у
недра
!
Почех
да
се
трести
као
да
ја
грозница
ухватити
;
учинити
ја
се
да
ја
се
по
недра
размилише
хладан
гуја
и
акреп
;
утећи
из
пећина
на
поље
.
сунце
већ
бити
огранути
.
огрејати
се
и
доћи
себе
;
охрабрити
се
и
обвеселити
видев
пун
недра
сребро
.
вратити
се
у
пећина
,
подигнути
све
до
последњи
аспра
и
отићи
кућа
пун
радост
,
да
ви
не
дужити
!
Ђаво
ја
рећи
:
»
јесам
ваљада
луд
да
носити
калуђер
,
који
и
онако
имати
свашта
доста
?
«
не
однети
новац
црква
,
него
подигнути
кућа
и
купити
земља
.
Жена
ја
говорити
:
»
Мор
однети
бар
пола
црква
,
да
ти
се
не
осветити
бог
!
«
не
послушати
јесам
.
како
знати
она
умрети
на
пречац
,
а
ја
остати
јесам
.
понети
се
и
побеснети
мало
,
али
још
не
сврнути
с
памет
.
један
дан
случајно
ударити
на
поток
Липавица
,
и
видети
Иконија
како
с
још
неки
жена
бео
платно
.
склонити
се
мало
иза
један
топола
,
и
гледати
јесам
:
Што
јесам
дуже
гледати
,
сав
се
више
губити
.
рећи
себе
:
»
овај
жена
као
да
јесам
сељанка
родити
;
бог
ја
јесам
ево
сад
леп
од
сваки
девојка
у
сав
Топлица
;
а
вредан
јесам
и
паметан
јесам
;
удовица
јесам
,
удовац
јесам
што
да
се
не
узети
?
!
«
од
тај
час
померити
памет
!
врсти
се
око
она
као
сенка
њен
.
слати
она
и
мој
и
њен
женски
родбина
.
слати
она
и
други
умољеница
.
замолити
и
отац
Никодије
,
и
хтети
црква
да
повратити
половина
од
остава
.
али
све
узаман
!
Дочеках
јесам
с
овај
страна
Липавица
;
видох
јесам
како
газити
поток
;
заклињати
јесам
да
ја
не
убијати
.
она
ја
одгурнути
,
и
ја
пасти
сотона
у
наруч
.
колико
ја
јесам
дотле
мити
бити
,
толико
јесам
од
тај
час
омрзнути
.
Мишљах
да
јесам
предсрести
,
па
да
она
бео
грло
зубма
преклати
и
да
се
крв
њен
напити
.
али
ја
сотона
шапнути
»
Мор
тај
јесам
ништа
!
тај
сласт
за
кратак
трајати
Слађа
јесам
да
јесам
из
дан
у
дан
гледати
како
се
вити
као
кукавица
!
«
и
онда
ја
нечастив
научити
шта
да
радити
!
«
ту
се
Гавран
зауставити
.
загледати
се
предати
се
у
земља
и
поћутати
.
цео
збор
ћуташе
мука
као
да
јесам
у
црква
.
»
казивати
сав
права
по
истина
,
о
мање
ти
јесам
!
«
ободравати
кнез
Гавран
.
»
и
хтети
кнез
!
«
рећи
Гавран
.
»
знати
да
умрети
морати
,
неки
ви
се
исповедити
као
на
последњи
час
!
«
и
онда
,
истина
овде
и
онде
запињати
и
с
натега
,
испричати
овако
:
»
отићи
санџак-
бег
у
Прокупље
.
»
у
наш
село
,
«
рећи
он
,
»
имати
један
млад
удовица
тобож
сељанка
,
а
јесам
него
од
стар
властелински
род
;
ја
сељак
који
тај
знати
,
крити
ту
народни
тајна
;
али
бадава
крити
,
да
јесам
само
видити
одмах
бити
познати
.
А
да
она
видити
синчић
од
седам
година
,
твој
соколов
очи
,
честит
бег
,
прозрети
бити
одмах
Оџаковић
,
који
јесам
родити
да
бити
велик
човек
.
ја
јесам
твој
човек
,
и
што
имати
хлеб
јести
он
у
царев
и
у
твој
здравље
.
Слушам
шта
сељанин
о
тај
дете
говорити
,
и
видити
да
се
за
он
везивати
пустити
сан
луд
рај
.
знати
да
немати
сила
који
бити
кадар
бити
царевина
да
уздрмати
;
али
јесам
грехота
да
луд
рај
један
дан
узаман
гинути
и
да
ти
с
она
мука
мучити
.
бити
отац
сиротиња
,
и
веран
слуга
царев
:
пошљи
мали
Оџаковић
у
Стамбул
,
неки
се
за
рана
научити
да
служити
цар
и
царевина
!
«
—
»
у
добар
час
,
веран
раја
!
«
рећи
ја
санџак-
бег
;
»
хтети
ти
на
јалов
бити
.
валах
и
онако
имати
по
више
година
како
не
дизати
деца
у
овај
вилајет
.
време
јесам
да
пробрати
јуначки
семе
за
царски
ордија
!
«
препасти
се
и
рећи
:
»
моћи
тај
чинити
,
честит
бег
,
уцвелити
рај
,
а
велик
тај
фајда
бити
хтети
,
јер
јесам
махом
крџава
деца
у
сиротиња
од
последњи
година
.
него
пошљи
по
овај
један
!
ако
уцвелити
ко
,
бити
само
један
жена
.
Плакаће
,
па
хтети
се
окренути
,
наћи
муж
и
утешити
се
!
«
»
ето
!
«
наставити
Гавран
уздахнув
тешко
;
»
ето
,
овако
јесам
бити
.
не
смети
да
призивати
бог
и
Св
.
Јована
за
јемац
,
али
ја
веровати
,
да
јесам
ни
помишљати
да
моћи
да
изаћи
на
овај
како
јесам
изаћи
!
да
хтети
робље
да
се
одводити
,
да
хтети
крв
да
се
пролити
и
да
хтети
свет
црква
да
изгорети
.
у
зао
час
хтети
да
се
осветити
Иконија
,
за
који
мислити
негда
да
ја
дом
као
сунце
греј
.
али
ето
,
у
место
један
грудва
снег
,
пасти
јесам
на
ја
планина
од
лед
и
претиснути
ја
грешник
.
ето
шта
учинити
и
од
себе
и
од
ви
.
права
јесам
да
ја
уморити
!
«
Гавран
пасти
на
колено
и
почети
да
целивати
земља
викати
:
»
опростити
ја
,
земља
!
опростити
ја
!
«
светина
око
он
и
око
суд
,
који
јесам
дотле
бити
миран
да
јесам
једва
дихати
,
сада
се
уздрмати
као
тежак
талас
,
па
с
вика
писка
и
псовка
навала
на
Гавран
да
он
жив
раскинути
.
Изгруваше
он
,
и
крвав
у
лице
дигнути
он
на
рука
,
да
он
изнети
на
чистина
.
Харамбаша
Стојан
скочити
,
те
са
свој
хајдук
ишчупати
несрећник
из
рука
разјарен
сељак
.
Стојан
она
викнути
љутит
свој
громак
глас
:
»
ако
хтети
тако
,
што
хтети
ви
суд
?
А
кад
хтети
суд
где
хтети
да
се
наћи
правда
?
«
светина
се
стишати
и
суд
узити
да
судити
.
у
брзо
се
сав
дванајест
стар
домаћин
сложити
да
за
овако
страшан
кривица
Гавран
требати
глава
да
платити
.
Кнез
устати
и
каза
Гавран
како
суд
наћи
.
»
права
јесам
«
викнути
Гавран
;
»
само
ви
молити
за
брз
смрт
.
мозак
ја
јесам
узаврети
од
врисак
жена
и
прштање
манастирски
пожар
.
спасти
ја
од
овај
мука
!
«
сад
настати
питање
какав
смрт
да
се
несрећник
уморити
.
да
се
убити
из
пушак
,
или
заклати
нож
,
или
умлатити
мотка
,
или
обесити
,
не
бити
доста
светина
.
тај
бити
таман
бити
да
он
се
учинити
милост
за
који
он
и
молити
.
него
он
требати
на
лаган
мука
уморити
.
неко
из
гомила
,
и
тај
један
жена
поменути
најпре
двојица
тројица
око
себе
,
а
овај
изнети
пред
суд
,
уз
одобравање
светина
,
те
и
суд
пресуда
овако
:
да
се
Гавран
,
за
његов
грозан
злочин
,
испећи
најпре
жила
под
колено
и
тај
усијан
камење
из
поток
,
на
који
јесам
Иконија
из
прикривка
гледати
;
да
се
онда
као
богаљ
бацити
у
пећина
где
јесам
оставка
предигнути
,
па
да
се
ту
оставити
да
од
глад
и
жеђ
полагано
скапати
или
да
он
горски
вући
жив
појести
.
Кућа
да
он
се
до
темељ
спасти
;
земља
да
ники
не
прихватати
за
седам
година
,
неки
у
трње
зарасти
,
а
после
неки
јесам
село
предузети
и
сиротиња
подела
.
овај
се
казна
исти
дан
над
несрећник
извршити
.
пред
вече
тај
дан
доћи
жена
,
тај
причати
Иконија
и
Чича
Сима
сав
шта
јесам
и
како
јесам
бити
:
како
јесам
Гавран
из
глас
кумити
да
он
жила
потколеница
не
пећи
,
како
јесам
запомагати
и
од
бол
рикати
кад
јесам
он
усијати
камење
под
колено
метал
,
како
јесам
најпосле
обамр'о
,
и
како
јесам
он
ваљати
да
већ
мртав
,
однети
на
мртвачки
носила
у
планина
,
да
он
у
пећина
бацити
.
»
неки
он
,
скотина
један
,
неки
цркнути
!
«
рећи
Иконија
горко
.
»
ја
јесам
он
на
црње
мука
метнути
;
он
јесам
видети
мука
за
неколик
час
па
свршити
,
а
ја
остати
да
кукати
без
гроб
а
до
мој
гроб
!
неки
он
,
скотина
један
!
»
из
свој
кут
до
огњиште
,
стар
чича
Сима
,
који
јесам
ретко
кад
шта
говорити
,
на
велик
чудо
Иконија
и
њен
комшијница
,
промешкољити
се
,
кашљуцнути
два
три
пут
,
па
тих
али
и
прекорно
рећи
:
»
не
ваљати
тај
тако
,
снаха
!
не
ваљати
се
светити
јер
бог
јесам
казати
:
освета
јесам
мој
!
«
»
Па
тај
он
се
бог
ето
и
осветити
!
на
мука
хтети
липсати
као
бесно
псето
,
а
зверад
хтети
он
кости
глодати
!
«
рећи
један
комшијница
.
»
не
знати
ја
тај
!
«
прихватити
чича
.
»
пре
хтети
бити
да
он
се
сотона
,
који
јесам
он
духати
за
аспра
продати
,
осветити
.
бог
се
друкчије
свет
.
»
освета
јесам
мој
,
рећи
господ
!
«
богме
бити
ви
о
тај
моћи
много
причати
;
али
неки
не
вредити
!
«
и
онда
чича
Сима
ућутати
,
и
ништа
он
више
не
моћи
покренути
да
са
жена
говорити
.
те
ноћ
Иконија
не
моћи
за
дуг
ока
тренути
.
Мишљаше
о
сав
дете
;
премишљати
шта
ли
хтети
од
он
бити
;
ко
знати
,
можда
јесам
он
Турчин
већ
и
заклати
,
а
ако
јесам
,
потурчити
он
!
»
еј
,
кукавица
ја
сињи
!
А
мој
сан
,
а
мој
надање
?
!
«
па
онда
бити
она
се
горак
туг
сав
горчина
свој
окренути
на
онај
несрећник
,
који
јесам
сав
тај
беда
причинити
.
»
неки
он
,
неки
још
на
овај
свет
осетити
шта
јесам
паклен
мука
,
он
,
који
ја
јесам
жив
срце
ишчупати
,
сунце
ја
помрчати
и
живот
ја
загорчати
!
«
у
тај
она
зазвонити
реч
чича
Симин
:
»
освета
јесам
мој
,
рећи
господ
!
«
Мишљаше
о
тај
.
ако
јесам
истина
да
јесам
бог
казати
,
онда
јесам
грешан
што
људи
отимати
од
он
освета
његов
!
пред
први
певац
малко
јесам
заспати
.
али
се
брзо
тргнути
,
јер
она
се
приснити
да
видити
Гавран
како
као
корњача
четвороношке
пузити
,
и
да
он
чути
:
како
јесам
кумити
бог
и
Св
.
Јована
да
он
да
кап
водити
,
јер
сав
горети
од
жеђ
.
сутра
дан
Иконија
јесам
радити
свој
домаћи
посао
невесео
и
замишљен
.
цео
низ
њезин
горак
осећање
и
црн
мисао
тек
бити
се
овда
и
онда
пресецати
реч
:
»
освета
јесам
мој
,
рећи
господ
!
«
који
бити
она
громко
зазвечати
.
и
сад
она
се
чинити
,
да
тај
реч
више
не
говорити
чича
него
да
она
она
ветар
доносити
из
онај
пећина
у
планина
.
опет
сам
себе
говорити
:
»
ако
јесам
тако
,
онда
не
ваљати
оно
што
село
учинити
!
«
и
други
ноћ
не
моћи
Иконија
да
заспати
дуго
и
дуго
.
Преврташе
се
немирно
тај
на
један
тај
на
други
страна
.
комарац
један
облетати
њен
милокрвни
лице
и
зујати
она
некакав
дуг
а
жалостив
песма
.
»
Шта
ли
ја
ти
тако
тужно
причати
?
«
питати
он
Иконија
склапати
свој
дуг
трепавица
,
па
,
слушати
пажљиво
његов
танак
извијање
,
заспати
.
и
опет
у
сан
чути
како
Гавран
изнемогао
глас
викати
:
»
водити
...
вод
...
кап
вод
!
«
Пође
к
пећина
,
кад
тамо
седити
на
камени
старац
,
бео
као
овца
,
па
читати
велик
један
књига
окован
у
злато
као
евангеље
.
кад
јесам
опазити
,
он
почети
да
читати
гласно
,
реч
по
реч
:
»
освета
...
јесам
...
мој
!
рећи
господ
!
«
сваки
реч
старац
изговарати
сав
тај
јак
глас
,
планина
прихватати
сваки
реч
громак
одзив
,
док
се
овај
не
сложити
у
права
грмљавина
.
кад
и
последњи
јек
у
даљина
издахнути
,
онда
Иконија
опет
зачути
самртнички
шапат
Гавранов
:
»
водити
...
вод
...
кап
вод
...
за
живот
и
здравље
твој
Ивана
!
«
Иконија
се
пробудити
и
устати
.
насути
уље
у
кандиоце
пред
икона
Св
.
Петка
,
запалити
он
и
помолити
се
бог
да
она
помоћи
.
Изађе
на
двор
и
видити
да
јесам
близу
свитање
.
узити
у
торбица
један
погача
,
црн
лук
и
сир
,
привезати
јесам
себе
на
плећа
;
у
један
рука
узити
чутурица
с
вино
,
а
у
други
крчаг
и
—
поћи
права
у
планина
к
пећина
Гавранов
.
имати
јесам
скоро
сахат
ходати
до
пећина
.
док
на
један
извор
у
шума
наточити
крчаг
вод
и
док
стигнути
пред
пећина
,
бити
већ
лепо
сванути
.
застати
мало
и
прислушкивати
.
заиста
,
сад
овај
већ
јесам
бити
сан
,
него
на
јава
чути
како
Гавран
јечати
:
»
водити
...
вод
...
кап
вод
!
«
Иконија
се
прекрсти
па
ући
унутра
.
Гавран
се
у
један
кут
савити
бити
у
клупче
па
тешко
дихати
.
ватра
он
бити
подузети
образ
;
сув
језик
бити
исплазити
.
Иконија
извадити
из
шареница
један
убрус
,
добро
он
поквасити
вод
из
крчаг
,
положити
он
несрећник
на
глава
и
сунути
он
кап
вино
у
отворен
уста
.
он
се
уставити
у
јечање
;
с
мука
и
полагано
отворити
очи
,
гледати
јесам
дуго
и
дуго
,
и
очевидно
не
моћи
јесам
познат
.
.
кад
он
она
после
кратак
време
опет
сунути
мало
вино
у
уста
,
он
облизнути
свој
сув
усна
,
па
с
мука
и
с
промукао
глас
промуцати
:
»
ти
јесам
...
божји
...
анђео
!
«
Иконија
јесам
срце
бити
пун
тегоба
,
па
ни
један
реч
не
проговорити
.
оставити
поред
он
крчаг
с
вод
,
чутура
с
вино
,
и
све
друго
што
бити
донети
и
изаћи
из
пећина
.
кад
дахнути
мирис
,
који
шум
у
зор
дисати
,
срце
она
живље
закуцати
.
осетити
како
јесам
обузети
неки
нежан
раздраганост
.
Чињаше
она
се
овај
шум
као
неки
велик
,
тамјан
окадити
црква
,
и
као
да
озго
са
небески
плав
кубе
мајка
божји
на
она
гледати
.
»
о
мајка
божји
«
,
шапутати
Иконија
;
»
о
мајка
божји
,
који
јесам
и
сам
на
овај
свет
уцвелити
бити
,
ако
јесам
добро
овај
што
учинити
,
неки
јесам
за
здравље
мој
Ива
ако
јесам
у
живот
,
а
неки
он
јесам
за
душа
ако
у
живот
јесам
!
«
сутра
дан
,
опет
пред
зор
,
Иконија
јесам
однети
у
пећина
стар
један
поњава
од
кострет
,
и
нешто
крпа
и
тканица
.
сав
јесам
тај
оставити
поред
невољник
,
заједно
с
крчаг
тазе
водити
,
који
јесам
у
планина
захитити
.
и
сада
јесам
Гавран
не
моћи
познат
,
јер
још
трајати
ватра
у
његов
глава
и
магла
у
његов
очи
.
Полазећи
Иконија
,
навалити
на
улаз
од
пећина
нешто
камење
и
пањ
,
да
не
бити
зверад
унутра
улазити
.
и
трећи
дан
зором
отићи
Иконија
да
обићи
богаљ
.
кад
он
донети
крчаг
вод
са
извор
,
Гавран
јесам
замолити
,
да
он
он
додати
да
се
напити
.
кад
се
добро
напити
,
лакнути
он
и
разведрити
се
,
и
онда
упрети
свој
поглед
у
она
.
не
моћи
да
веровати
,
да
јесам
тај
она
.
»
јесам
ли
ти
тај
,
Иконијо
,
или
ја
очи
мој
варати
?
«
рећи
.
она
он
ништа
не
одговорити
,
него
он
само
гледати
.
Гавран
се
с
мука
и
с
јаук
подигнути
на
колено
и
пасти
на
рука
,
па
четвороношке
полагано
домилети
до
она
.
она
се
одмакнути
један
корак
натраг
.
Гавран
пољубити
земља
,
где
јесам
мало
час
њен
нога
стајати
,
па
зајечати
:
»
Иконијо
,
бог
ти
дати
и
овај
и
онај
свет
,
опростити
ја
кад
јесам
ја
живот
повратити
,
рећи
и
да
ја
праштати
!
«
»
ја
тај
жедан
напојити
моћи
,
ја
тај
гладан
нахранити
моћи
,
ал
’
ти
,
Гавран
,
никад
опростити
не
моћи
!
него
казати
,
који
знати
,
да
јесам
бог
рећи
:
»
освета
јесам
мој
!
«
молити
он
се
,
да
ти
се
он
не
светити
!
«
говорити
Иконија
озбиљно
и
тужно
.
.
»
Теба
јесам
,
жена
,
згрешити
више
него
бог
!
али
јесам
,
ево
видити
,
бог
ја
се
светити
.
његов
освета
јесам
као
људски
.
ево
ја
да
се
патити
у
пећина
,
одакле
јесам
мој
грешност
као
поток
потећи
.
и
ево
ја
се
он
кроз
ти
свет
,
јер
ја
кроз
ти
добра
чинити
.
неки
јесам
слава
бог
,
који
јесам
дати
да
имати
доброта
женски
!
«
Ив
Ризван
-
бег
и
Хусејин
-
ага
Међа
диван
двор
на
Боспор
,
имати
-
један
који
се
звати
:
Аденистан
.
Чувен
јесам
бити
са
лепота
многи
свој
ћошак
растурен
по
луг
од
леп
дрво
,
што
она
Анадолија
и
Румелија
имати
.
у
простран
парк
његов
бити
јесам
грм
са
Балкан
,
четинар
с
Дурмитор
,
јасен
с
Копаоник
,
липа
из
Македонија
,
кестен
из
Руменлија
,
кедар
са
ливан
,
кипреса
из
Анадолија
.
цветан
башта
попрскиван
водоскок
и
напајан
поточић
,
који
из
мраморан
чесма
потицати
,
бити
прошарати
шумица
од
поморанџа
,
лимун
и
неранџа
.
Међа
дрвље
бити
јесам
наместити
хиљаду
велик
кавезова
са
птица
свакојак
,
од
мали
царић
па
до
орао
камењар
;
док
се
јат
голуб
и
грлица
лепршати
у
сунчев
зрака
под
плав
небо
,
а
славуј
у
слобода
певати
,
како
јесам
слатко
ропсто
љубав
.
на
један
од
главних
стаза
,
који
јесам
од
велик
дворац
водити
к
обала
морски
,
између
сваки
два
поморанџин
дрво
,
стојати
јесам
привезан
златан
ланчић
а
на
сребрн
пречага
стотина
папагај
шарен
перје
,
који
јесам
шеталац
поздрављати
персијски
стих
,
арапски
навод
из
коран
и
турски
пословица
.
о
сам
велик
дворац
причати
се
да
он
по
лепота
и
по
богаштина
мало
раван
имати
.
зидати
он
јесам
још
Махмуд
-
паш
Михал
-оглу
,
песник
,
велик
везир
и
зет
султан
Мехмед
,
који
јесам
Цариград
освојити
.
сазидати
он
јесам
благ
,
који
он
јесам
доћи
као
његов
део
од
богат
пленити
цариградски
.
у
тај
јесам
двор
он
искупљати
око
себе
и
частити
песник
из
Перзија
,
Мисир
и
Анадолија
,
и
учен
хоџа
и
улема
из
сав
турски
царевина
.
како
јесам
Махмуд
-
паш
,
као
песник
носити
име
»
Адени
«
,
тај
се
и
његов
овај
дворац
прозвати
»
Аденистан
«
.
Султан
Ибраим
поклонити
јесам
Аденистан
свој
зет
Ризван
-
бег
,
кад
он
јесам
кћер
Мејрима
за
жена
дати
.
Ризван
-
бег
се
,
као
врло
млад
јаничар
при
освајање
Багдад
од
Перзијанац
у
толики
мера
одликовати
,
да
јесам
велик
везир
Ахмед
-
паш
јавно
признавати
да
се
само
његов
личан
јунаштво
и
његов
окретност
имати
захвалити
што
јесам
турски
оружје
победити
.
по
повратак
с
војни
,
султан
он
узети
у
сарај
за
свој
Силиктар-
ага
.
тај
се
високо
дворски
достојанство
свагда
давати
леп
међу
млад
јунак
турски
војска
.
и
сав
јесам
Турчин
признавати
,
да
ники
јесам
лепше
приличити
,
да
на
свој
раме
,
а
испред
цар
носити
сјајан
сабља
царев
,
који
се
на
сунце
од
силан
драг
камење
гледати
јесам
дати
,
него
што
јесам
тај
приличити
нов
Силиктар-
ага
,
сиво-оком
Ризван
-
бег
,
крок
господски
,
витак
струка
а
висок
раст
.
како
јесам
и
где
јесам
млад
кћер
царев
видети
млад
силиктар
,
тај
само
она
и
Ризван
-
бег
знати
.
али
тек
Мејрима
,
који
јесам
Султан
као
леп
и
бистар
свој
дете
мазити
,
један
дан
кад
она
цар
поменути
о
удадба
,
просто
и
јасно
рећи
цар
,
да
јесам
о
јунаштво
и
о
доброта
Ризван
-
бегати
толико
слушати
,
да
већ
не
моћи
срећан
бити
,
ако
она
он
султан
не
поклонити
.
тако
јесам
Ризван
-
бег
постати
зет
царев
,
везир
царев
и
господар
од
диван
Аденистана
.
свадба
се
његов
обавити
са
свечаност
и
раскоштво
,
о
који
се
на
широко
и
на
далеко
по
сав
царевина
чудо
причати
,
и
о
који
јесам
јелчије
читав
књига
у
Франкистан
писати
.
но
један
месец
дан
после
тај
свадба
,
јавити
се
у
конак
нов
везир
стар
један
Јаничар
.
каза
капуџи-баши
да
се
звати
Хусејин
,
да
јесам
чорбаџија
Доганџија
који
чувати
стар
сарај
у
Једрене
,
и
да
јесам
доћи
у
Стамбол
само
зато
,
да
са
царев
везир
Ризван
-
бег
проговорити
два
три
реч
у
четири
ока
.
кад
капуџи-
баша
поднети
овакав
извештај
Ризван
-
бег
,
овај
заповедити
да
он
Јаничара
одмах
у
селамлик
довести
.
кад
стар
Јаничар
,
у
жут
мества
,
смерно
и
скрушено
наићи
на
праг
од
селамлик
,
млад
се
везир
дигнути
са
свој
перзијски
сиџаде
,
пружити
према
старац
оба
рука
,
притрчати
он
,
не
дати
да
теме
,
него
он
по
турски
пад
на
један
па
на
други
рам
,
и
рећи
:
»
од
толики
радост
који
ја
јесам
Алах
(
неки
он
јесам
слава
!
)
обасути
,
овај
данас
јесам
најмања
!
о
,
мој
добар
Лала
,
о
мој
стриц
и
први
учитељ
,
добро
јесам
ја
доћи
!
«
и
повести
он
за
рука
и
посадити
поред
себе
на
сиџаде
.
старац
са
учтивост
прав
Турчин
,
дати
се
водити
и
посадити
као
да
јесам
дете
;
али
чим
он
везир
пустити
рука
он
се
дигнути
на
нога
,
одмакнути
се
са
сиџаде
и
са
велик
страхопоштовање
ударати
темени
млад
везир
,
и
стати
као
кип
с
рука
на
прса
прекрштен
.
»
не
,
не
,
јесам
други
,
мој
добар
Лала
,
већ
да
поред
ја
сести
!
овај
јесам
твој
кућа
.
пре
него
ја
јесам
цар
(
који
неки
се
слава
без
крај
множити
!
)
обасути
милост
,
ја
јесам
први
милост
у
ти
наћи
.
од
ти
јесам
научити
да
пушак
бити
,
сабља
да
сећи
и
копље
да
погађати
.
без
ти
Ризван
данас
не
бити
бити
царев
везир
!
«
«
бити
бити
тај
царев
везир
и
кад
цар
не
бити
хтети
,
јер
тај
тако
стајати
у
твој
звезда
записан
!
«
рећи
Хусејин
мирно
и
поуздано
.
кад
чути
у
Једрене
,
рећи
орта-баши
:
знати
јесам
да
хтети
да
бити
.
пустити
ја
да
ићи
да
он
видити
;
и
ако
јесам
позан
и
последњи
,
опет
да
он
срећа
зажелити
!
имати
за
он
и
поклон
,
малечак
и
сиротињски
,
али
јесам
у
мој
везир
срце
велик
и
господски
,
па
хтети
да
он
примити
од
Хусејин
!
«
Хусејин
се
опет
подигнути
на
нога
.
извадити
иза
црвен
кожан
силав
нешто
у
зелен
шамија
завијено
;
размотати
тај
шамија
,
извадити
из
она
један
румен
јаглук
посут
шљокица
сребрн
и
златан
;
развити
и
јаглук
и
извадити
из
он
нешто
у
сад
свила
,
танк
као
паучина
,
завијено
.
кад
почети
и
тај
велик
и
груб
свој
прст
да
развијати
,
рука
он
задрктати
,
видити
да
не
моћи
да
развити
,
па
са
дубок
поштовање
ниско
погнути
прићи
млад
везир
,
положити
он
на
колено
онај
танак
свилен
тканица
,
и
опет
се
натрашке
узмакнути
неколико
корачај
,
па
с
прекрштен
рука
ћуташе
и
гледати
пред-а-се
.
Ризван
-
бег
зачуђен
поглед
на
стар
Јаничара
,
па
на
онај
тканица
.
размотати
саде-свилу
и
из
она
извадити
један
парац
врло
танак
платно
.
на
један
крај
тај
парац
бити
опточити
шарен
веза
,
у
који
се
плав
звезда
и
црвен
крстић
везивати
у
ланац
златан
грана
од
рузмарин
.
златан
конац
бити
поцрнети
и
позеленити
,
али
плав
и
црвен
конац
бити
још
једнако
живити
бој
један
страна
овај
крпа
не
бити
порубити
;
из
она
висити
конац
неправилно
,
као
да
јесам
цео
парац
бити
оцепити
.
»
Шта
јесам
овај
,
Лала
?
«
питати
везир
подигнув
у
вис
онај
комадић
платно
и
не
скидати
ока
с
он
.
кад
јесам
ти
отимати
од
твој
мајка
,
ухватити
јесам
се
оба
рука
за
њен
десни
рукав
;
тргнути
ти
од
она
и
однети
ти
у
мој
наручје
,
а
ти
стегнути
у
ручица
овај
парац
од
рукав
њен
.
не
моћи
дуго
и
дуго
да
заборавити
поглед
,
који
ја
јесам
твој
мати
погледати
кад
на
земља
пасти
.
ево
и
сад
(
па
Јаничар
саставити
трепавица
)
кад
очи
склопити
видити
њен
очи
!
узети
од
ти
овај
парац
и
чувати
он
као
амајлија
.
сиромах
јесам
да
ти
радост
мој
богат
поклон
показати
.
рећи
да
ти
носити
овај
амајлија
!
«
Ризван
скочити
на
нога
.
уздрктан
рука
бити
раширити
онај
парац
од
рукав
свој
мати
.
Гледаше
он
раширен
зеница
,
као
да
полагано
срицати
тајни
реченица
у
онај
веза
.
па
онда
он
подигнути
у
вис
,
са
поштовање
,
у
који
се
мешати
љубав
и
побожан
страх
,
претиснути
он
на
свој
чела
,
па
на
свој
уста
,
па
на
свој
срце
,
и
опет
на
свој
уста
.
Приђе
опет
к
старац
,
загрлити
он
,
извадити
иза
свој
свилен
пас
па
у
његов
силав
заденути
танак
један
черкески
нож
,
који
златан
корица
бити
посут
смарагд
,
а
који
дршка
од
слонов
кости
бити
упрскан
туркизима
,
рубин
и
брилијант
.
повести
старац
за
оба
рука
и
посадити
он
на
свој
место
,
а
јесам
се
спустити
поред
он
.
Старц
се
наводнити
очи
,
и
гладити
сед
свој
брада
рука
,
понављати
тихо
по
неколик
пут
:
»
Алах
акбар
!
...
Алах
акбар
!
...
велик
јесам
бог
!
«
Ризван
метнути
онај
парац
рукав
у
свој
недра
па
рећи
;
»
ти
памтити
све
како
јесам
бити
!
?
док
јесам
бити
наш
уста
у
сарај
,
никад
ја
ништа
помињати
јесам
!
«
»
такав
јесам
старати
царски
заповест
.
Ич-оглани
не
требати
да
знати
за
завичај
и
за
родбина
.
цар
јесам
њихов
родитељ
,
шатор
јесам
њихов
завичај
а
јунак
јесам
доста
да
у
сабља
свој
имати
сестра
.
тај
јесам
царев
везир
.
Великаш
требати
да
имати
и
велик
срце
.
тај
јесам
он
имати
и
пре
него
јесам
великаш
царев
постати
.
сад
не
кварити
ништа
да
знати
:
да
ти
јесам
завичај
Сирф-вилајет
и
да
ти
јесам
мати
кауркиња
.
али
какав
кауркиња
?
сељанка
са
очи
један
хасеки-
кадуна
!
кад
ти
очупати
од
она
,
она
пасти
,
погледати
ја
крупан
очи
испод
дуг
трепавица
,
пресећи
ја
срце
на
двоје
као
неки
оштар
сабља
.
из
таки
очи
послати
за
ја
прекор
као
зрно
који
не
промашати
.
Чисто
ја
онда
рећи
:
зар
не
знати
да
јесам
везиров
мајка
?
!
«
млад
се
везир
замислити
дубоко
.
Изгледаше
снуждити
и
по
дуг
ћуташе
,
па
хтети
онда
рећи
:
»
мислити
се
нешто
,
да
л
’
јесам
мој
мати
жив
«
,
ако
јесам
жив
,
па
се
мучити
у
сиротиња
док
ја
газити
по
свила
и
кадифа
,
како
хтети
тај
да
изгледати
пред
бог
који
све
видити
и
сав
знати
?
!
«
»
пре
јесам
давно
умрети
него
да
јесам
жив
«
,
прихватити
Хусејин
.
»
кауркиња
слабо
кад
преболети
кад
она
царев
рука
срце
ишчупати
!
«
»
Али
ти
не
знати
да
јесам
умрети
!
добар
мој
Лала
,
ево
сад
царев
везир
добро
да
учинити
!
Пођи
у
Сирф-вилајет
,
отићи
у
село
који
знати
,
распитати
за
она
.
ако
јесам
жив
,
довести
јесам
амо
;
ако
јесам
умрети
,
подавати
сиротиња
хиљаду
аспра
и
саградити
чесма
уз
друм
,
нек
жедан
путник
жеђ
гасити
и
нек
казати
:
бог
да
простити
!
ево
ти
пет
кеса
за
пут
одовуд
и
одонуд
!
«
старити
се
Јаничар
дигнути
,
десни
рука
живо
откуцати
теме
и
рећи
:
»
да
ићи
!
«
и
одмах
поћи
.
Хусејин
-
ага
јесам
предати
свој
орта-баши
писмен
заповест
Румили-Беглер-
бегати
,
да
стар
Јаничара
пустити
да
ићи
,
а
да
он
не
питати
куда
.
пред
полазак
из
Једрене
,
Хусејин
јесам
имати
дуг
разговор
са
свој
кадуна
,
који
јесам
бити
један
од
онај
девојка
,
што
она
Турчин
на
сабор
код
манастир
Св
.
Јована
узгред
запленити
.
и
пре
јесам
од
она
слушати
да
се
мајка
Ризванов
звати
Иконија
,
и
да
јесам
из
село
Лежимир
у
Топлица
.
сад
јесам
сав
тај
искати
да
он
се
опет
разговетно
казати
,
и
онда
се
кренути
пут
Топлица
са
пратња
од
десет
коњаник
,
и
са
царски
бурунтија
на
сав
санџак-
бег
и
на
сав
пасти
.
у
Прокупље
јесам
већ
сазнати
да
јесам
Иконија
жив
.
један
дан
он
са
свој
чета
и
са
још
десетак
коњаник
,
који
он
јесам
санџак-
бег
од
Топлица
дати
,
и
са
један
араба
,
покривен
зелен
шаторски
платно
,
пасти
пред
судница
у
Лежимир
.
у
Лежимир
се
много
шта
изменити
.
Чича
Сима
јесам
давно
умрети
,
умрети
јесам
и
стар
кнез
и
велик
део
онај
домаћин
што
судити
Гавран
.
али
Гавран
бити
још
жив
.
бити
јесам
оседити
,
у
лице
поцрнити
и
вући
бити
се
четвороношке
од
пећина
до
један
колиба
,
који
он
на
један
брежуљак
а
у
сувота
подигнути
сељак
.
у
тај
,
што
после
онакав
мука
,
и
оставити
у
пећина
звер
,
остати
жив
,
сељанин
гледати
као
неки
чудо
од
бог
.
јесам
Гавран
причати
народ
озбиљно
:
да
он
јесам
бог
послати
анђео
,
који
он
јесам
бистар
вод
расхладити
и
вино
напојити
,
и
који
он
јесам
проговорити
само
овај
неколик
реч
:
»
освета
јесам
мој
,
рећи
господ
!
«
у
сам
ствар
Иконија
он
јесам
сваки
Субота
обилазити
његов
жив
гробница
и
односити
он
нешто
храна
и
вино
.
сваки
година
на
Ивањдан
,
ићи
јесам
она
да
се
на
развалина
црква
исплакати
и
искукати
.
Још
она
јесам
бити
ни
педесет
година
,
али
јесам
од
туга
и
од
невоља
пре
време
оседити
.
према
густ
а
сед
кос
чудновато
пристајати
њен
крупан
и
још
једнако
живити
очи
.
на
лице
,
који
јесам
сад
вазда
бледо
бити
,
владати
сад
миран
збиља
,
а
испод
она
један
тих
али
тек
видљив
нанос
дубок
туга
.
и
мушки
и
женски
,
и
стар
и
млад
предусретати
јесам
»
стрина
Иконија
с
љубав
и
поштовање
.
на
весеље
јесам
никад
ићи
,
али
где
год
бити
се
десити
болест
или
смрт
у
кућа
,
ту
јесам
Иконија
бити
први
да
помоћи
и
савет
и
рад
,
и
да
одлакшати
реч
од
утеха
и
свој
суза
.
сад
се
сав
село
бити
узбунити
долазак
турски
коњаник
и
шарен
араба
.
Искупише
се
сељанин
пред
судница
,
тај
чути
од
кнез
да
јесам
доћи
од
Санџак
-
бегати
заповест
:
да
Хусејин
-
ага
без
разговор
предати
Иконија
да
јесам
водити
у
Стамбол
.
»
и
још
поручивати
Санџак
-
бег
«
,
понављати
кнез
,
—
»
без
разговор
,
велим
,
ако
хтети
да
ви
глеве
на
раме
а
слеме
над
глава
остати
!
«
»
А
што
хтети
стрина
Иконија
у
Стамбол
?
«
повикати
сељанин
.
»
ваљати
да
требати
цар
!
«
прихватити
Хусејин
-
ага
,
који
јесам
као
сваки
Јаничар
српски
говорити
.
»
Биће
да
требати
цар
,
кад
царски
заповест
имати
да
јесам
царев
везир
водити
!
«
»
А
што
хтети
стрина
Иконија
цар
и
царев
везир
?
«
опет
питати
сељанин
.
»
Биће
да
јесам
цар
жао
«
,
рећи
Хусејин
озбиљно
,
»
бити
да
јесам
цар
жао
да
хранити
риба
морски
девојка
из
харем
,
па
хтети
да
пробати
да
она
хранити
баба
кауркиња
!
«
»
вољан
јесам
,
ага
,
да
с
ми
шал
збијати
!
А
ко
знати
?
Свашта
моћи
да
бити
у
ви
Турчин
!
«
—
одговорити
он
неки
из
гомила
.
у
тај
навалити
и
жена
,
па
с
она
доћи
и
Иконија
,
по
који
јесам
кнез
већ
послати
бити
.
Казаше
она
шта
јесам
и
како
јесам
.
Иконија
се
стегнути
срце
и
за
један
тренут
постати
бео
од
креч
на
дувар
од
судница
.
него
се
брзо
прибрати
.
»
моћи
,
народ
,
браћа
и
сестра
мој
,
да
се
бринути
и
бунити
,
те
нов
какав
зло
на
село
навлачити
.
царски
требати
да
се
покорити
.
јесам
ја
страх
да
пред
цар
изидем
,
јер
знати
у
цар
јесам
правдати
.
он
хтети
слободно
да
признати
да
јесам
хранити
и
вино
појило
горски
хајдук
,
јер
ми
сиротиња
од
силеџија
,
царев
одметник
,
бранити
.
ето
од
цар
ја
јесам
страх
.
него
се
друго
бојити
,
друго
нешто
,
друго
!
«
и
иконији
грчевито
задрктати
угао
од
усна
и
очи
она
се
наводнити
.
Привикаше
она
са
више
страна
да
казати
шта
јесам
тај
други
.
»
Ева
шта
јесам
«
,
предузети
Иконија
;
»
бојити
се
да
јесам
мој
син
,
ко
ја
цар
пре
двадесет
и
толико
година
отети
,
жив
;
ако
јесам
жив
,
бити
да
јесам
,
као
и
отац
што
он
бити
,
јуначки
срце
и
плаховит
на
неправда
;
бити
да
се
царев
везир
замерити
,
тај
јесам
он
осудити
да
погинути
,
а
он
замолити
цар
да
бар
пред
смрт
видити
свој
мајка
;
а
цар
,
као
милостив
цар
,
послати
да
се
сужањ
последњи
жеља
за
последњи
виђење
испунити
!
«
.
заплакати
се
Иконија
,
закукати
жена
,
дигнути
се
граја
,
и
кнез
и
Хусејин
-
ага
имати
мука
да
јесам
утишати
.
»
Знаш
,
ага
«
,
рећи
кнез
као
да
извинити
овај
олујина
,
»
у
наш
народ
имати
пословица
:
не
дати
бог
дете
што
он
он
мати
зажелити
!
«
»
Жена
и
јесам
свуда
жена
,
али
јесам
мати
свуда
мати
!
«
рећи
Хусејин
благо
.
»
јесам
тај
друкчије
ни
у
ми
,
који
јесам
турски
вера
.
него
кнез
и
царев
раја
имати
ја
петнајест
конак
до
Стамбол
.
ето
неки
се
Иконија
ноћас
спремити
,
па
да
се
сутра
ако
бог
да
зором
кретати
!
«
Хусејин
-
ага
,
као
искусан
војник
,
поставити
стража
око
село
,
а
кнез
каза
да
хтети
он
глава
свој
сабља
одрубити
,
ако
бити
Иконија
преко
ноћ
нестати
.
сељанин
се
искупити
на
тајни
договор
шта
да
радити
.
Мишљаху
да
послати
брзохотце
да
потражити
Милета
,
синовац
Стојан
харамбаша
који
погинути
бити
,
и
да
он
позвати
да
са
свој
чета
одмах
к
Лежимир
похитати
.
али
она
доћи
порука
од
Иконија
,
да
тај
не
чинити
.
не
вредити
да
због
она
ико
ма
само
глава
заболети
.
у
јутро
доћи
Хусејин
-
ага
са
свој
Турчин
и
с
араба
пред
њен
кућа
.
Иконија
се
ижљубити
са
Макрена
,
на
који
имаовина
свој
оставити
,
са
сељанка
и
стар
и
млад
,
поклонити
се
кнез
и
домаћин
,
молити
све
да
она
опростити
ако
се
на
овај
свет
видети
не
бити
прекрсти
се
и
сести
у
араба
.
кад
већ
изаћи
из
село
,
Иконија
викнути
:
»
Аман
,
ага
,
стати
мало
!
заборавити
нешто
да
мој
на
аманет
оставити
!
«
Хусејин
уставити
свој
чета
и
араба
.
викнути
сељанин
,
који
издалека
жалостив
гледати
за
она
.
Дотрча
неколико
момак
.
Иконија
подигнути
један
крај
платно
,
који
арњеви
бити
покрити
,
па
викнути
:
»
о
,
Ристифор
и
тај
Милован
,
дух
ви
казати
мој
Макрена
и
кум
Марта
,
а
бог
ја
рећи
и
кнез
и
сав
село
:
аманет
ви
онај
невољник
у
планина
;
моћи
да
огрешити
дух
те
да
скапати
од
глад
без
ја
!
збогом
сад
,
и
неки
ви
јесам
бог
и
Света
Јован
сав
на
помоћ
!
«
В
Иконија
у
Стамбол
у
главним
улица
стамболски
,
који
од
стар
сарај
водити
к
џамија
Сулејманији
,
искупити
се
бити
светина
у
густ
шарен
гомила
.
Жива
ланац
од
Јаничара
с
мука
јесам
издржавати
овај
талас
од
људи
,
да
не
запљуснути
онај
отворен
пут
средина
улица
,
који
се
чувати
слободан
,
да
он
султан
са
свита
свој
у
џамија
проћи
.
на
горњи
спрат
у
један
двокатан
кућа
,
седети
јесам
иза
шимширов
решетка
на
прозор
један
постарати
српски
сељанка
и
један
још
млад
и
прилично
угојити
жена
по
турски
оденути
.
сељанка
јесам
бити
Иконија
,
а
пуначак
Туркиња
бити
јесам
кадуна
Хусејин
-
ага
,
који
јесам
као
Српкиња
девојка
носити
име
Марица
.
као
робињица
заплењен
на
сабор
код
Св
.
Јована
,
Санџак
-
бег
од
Прокупље
дати
јесам
на
поклон
Хусејин
-
ага
.
Хусејин
,
јуначан
Јаничар
а
пуки
сиромах
,
одмах
јесам
узити
себе
за
жена
и
од
милост
прозвати
јесам
»
Шекер-Мара
«
.
по
година
моћи
јесам
бити
кћер
Хусејин
.
али
она
се
не
моћи
довољно
да
нахвалити
Иконија
,
колико
она
јесам
стар
Јаничар
добар
.
»
бог
ја
«
,
рећи
,
»
носити
ја
као
мало
водити
на
длан
,
радити
с
он
што
хтети
,
заповедати
он
како
хтети
,
молити
се
бог
по
српски
,
чак
ја
јесам
донети
од
некуд
стар
икона
богородица
;
живити
ти
без
брига
као
бубрег
у
лој
!
ја
он
не
звати
друкчије
него
»
Караконџул-
ефендија
«
,
а
он
ја
опет
за
тај
тепати
:
»
џанум
«
и
»
кузум
«
,
срце
мој
и
јагњити
мој
!
«
сад
јесам
она
два
седети
на
софа
један
под
прозор
,
па
вирити
кроз
решетка
доле
на
улица
.
иза
она
јесам
стајати
стар
Јаничар
озбиљан
и
смеран
.
»
Ева
Асас-баше
и
Алај-чауши
,
трчати
да
јавити
да
ићи
Падишах
.
отворити
добро
очи
кад
ти
показати
везир
,
да
он
добро
видити
,
да
се
не
препасти
кад
ти
после
пред
он
извести
!
«
рећи
Хусејин
Иконија
.
»
Баш
се
не
бити
препасти
па
да
јесам
како
страшан
!
«
одговорити
Иконија
мирно
;
али
опет
ти
само
ја
он
показати
!
«
у
тај
проћи
један
чета
чауш
са
шиљаст
црвен
капа
од
сукно
,
загасит
зелен
кафтан
,
без
оружје
и
само
са
дугачак
зелен
долама
,
који
скут
бити
подигнути
па
за
појас
приденути
,
са
жут
шалваре
и
црвен
јеменије
.
носити
јесам
ханџар
за
црвен
силав
,
дуг
пушак
на
раме
,
а
за
калпак
по
један
дрвен
кашика
.
Хусејин
мило
бити
да
она
гледати
.
срце
он
се
раздрагати
па
викнути
:
»
А
,
бре
,
синов
цар
,
аферим
!
«
за
она
ићи
један
чета
»
Бостанџија
«
одевен
и
наоружан
онако
као
што
јесам
Јаничари
,
само
што
она
висок
калпак
бити
од
црвен
сукно
.
иза
бостанџија
корачати
сложно
»
Балтаџије
«
са
скрлетан
долама
и
бео
турбан
,
носити
у
рука
сребрн
наџак
.
па
онда
провести
дванајест
доратаст
хат
из
Курдистан
,
са
позлаћен
рахт
и
седло
покривен
међедина
;
двадесет
и
четири
коњушар
,
који
она
водити
,
бити
сав
обући
у
жут
чоха
,
а
опасати
стамболски
пасима
од
жут
свила
.
иза
овај
царски
први
јелек
корачати
у
нога
Хербаџије
,
у
скрлетан
долама
,
а
са
тигров
кожа
о
леви
раме
;
у
рука
носити
пушак
са
сребрн
пафта
,
а
у
силав
ханџар
и
пиштољ
сав
у
сребро
залити
.
па
онда
ударити
један
кит
Спахија
коњаник
.
не
знати
човек
шта
пре
да
погледати
,
да
л
’
људи
да
л
’
коњ
.
Спахија
све
по
лепота
и
јунаштво
пробрати
,
носити
јесам
црвен
шалваре
,
зелен
долама
,
на
прса
панцир
и
тока
сребрн
;
а
са
десни
раме
висаше
низ
плећа
стреоник
од
црвен
кадифа
,
злато
извезен
,
пун
стрела
са
леви
раме
опет
јесам
лук
с
тетива
,
завити
у
зелен
кадифа
опет
злато
извезен
.
на
глава
носити
позлатити
шлем
са
бео
низак
турбан
око
чела
.
у
десни
рука
држати
копље
,
а
о
бедро
носити
крив
димискија
.
и
опрема
коњски
бити
јесам
богат
,
све
од
сам
црвен
ибришим
и
сребро
,
а
седлати
она
покрити
у
један
жут
,
а
у
други
љубичаст
чоха
,
по
који
се
пружати
шара
од
сребрн
жица
.
иза
она
јахати
Спахи-
баша
на
диван
арапски
коњ
.
бити
јесам
одевен
као
и
други
спахија
само
што
јесам
се
из
његов
бео
турбан
,
уз
златан
шлем
,
извијати
висок
бео
перјаница
,
што
он
накит
на
коњ
бити
од
злато
,
и
што
поред
коњ
његов
корачати
по
шест
дечак
са
црн
мали
шубарица
,
црвен
долама
и
жут
шалваре
.
удар
други
царски
јелек
:
дванајест
вранац
са
сребрн
рахт
;
о
седло
од
црвен
кадифа
бити
и
с
један
и
с
други
страна
обесити
округао
сребрн
штит
рубин
искитити
.
Коњушари
,
сав
по
два
на
један
коњ
,
бити
одевен
у
црвен
чоха
са
висок
црвен
калпак
са
дуг
кићанка
а
од
плав
ибришим
.
одмах
иза
овај
провести
и
трећи
царски
јелек
:
дванајест
као
млеко
бео
арапски
хат
,
с
густ
и
до
земља
црн
реп
.
њихов
рахт
бити
од
сув
злато
;
а
о
седло
од
плав
кадифа
бити
притврдити
златан
штит
искићен
плав
сафир
,
а
коњушар
носити
на
глава
бео
калпак
,
а
поврх
бео
шалваре
плав
долама
.
па
онда
наићи
један
чета
Јаничара
на
коњ
,
са
црвен
долама
поврх
зелен
шалваре
,
са
златан
тока
на
прса
,
са
бео
саркол
са
златан
перваз
и
златан
челенка
на
глава
.
иза
она
јахати
на
висок
вранац
ага
јаничарски
.
носити
јесам
кунтуш
од
зелен
атлаз
опточити
широк
перваз
од
зибелин
,
антерија
од
исти
такав
атлаз
с
рукав
од
бео
атлаз
,
широк
шалваре
од
црвен
чоха
и
жут
чизма
.
за
свилен
пас
имати
богато
искићен
ханџар
.
рахт
његов
вранац
бити
све
од
сам
сребро
.
поред
он
корачати
и
с
један
и
с
други
страна
по
шест
красан
момак
,
у
јаничарски
руво
,
са
лепо
извезен
стреоницама
о
плећа
.
»
гледати
наш
ага
,
гледати
!
«
викнути
Хусејин
Иконија
,
па
јесам
у
сав
одушевљење
гурнути
не
баш
врло
нежно
.
и
онда
савити
рука
на
прса
и
поклонити
се
свој
старешина
,
и
ако
овај
чак
ни
слутити
јесам
моћи
,
да
он
јесам
иза
онај
решетка
гледати
један
Јаничар
.
Наиђе
за
тај
један
гомила
кадија
,
хоџа
и
улема
,
са
бео
турбан
,
зелен
кафтан
и
мек
чизма
од
црн
сахтијан
.
па
онда
један
мања
чета
шејик
потомак
Мухамедов
,
са
велик
зелен
чалма
.
иза
она
заступник
муфтија
са
бео
чалма
и
у
бео
кафтан
.
иза
овај
наступити
риџал
царство
,
ага
од
диван
и
од
царски
сарај
,
кади-аскери
,
беглер-
бег
пасти
и
везир
,
сав
тај
са
сабља
и
ханџар
драг
камење
окићен
,
са
турбан
од
кашмирски
и
хиндустански
танак
тканица
,
разних
бој
и
разних
облик
неки
у
ћурак
од
црвен
млетачки
чоха
,
неки
са
кунтуш
и
са
бињиш
од
дибе-тканице
златан
и
сребрн
жица
испреткати
,
са
зибелин
,
самур
и
скупоцен
лисичина
оперважен
.
»
е
сад
,
отварати
очи
и
добро
гледати
!
»
викнути
Хусејин
Иконија
;
»
ево
он
наш
везир
!
«
Иконија
наслонити
чела
на
решетка
,
па
оштро
гледати
на
улица
.
А
срце
она
почети
живље
да
куцати
,
не
знати
ни
сам
зашто
,
мањ
ако
јесам
што
она
Хусејин
оно
онако
из
ненад
викнути
.
три
млад
момак
,
личан
и
висок
,
у
панцир
и
са
сребрн
шлем
ићи
у
корак
онај
у
среда
носити
копље
са
три
коњски
реп
,
а
она
двојица
поред
он
забацити
на
раме
шестоперан
буздован
.
иза
она
корачати
сложно
дванаесторо
дечак
,
све
по
четворица
у
један
врста
.
бити
обући
они
у
први
ред
у
жут
,
они
у
други
у
црвен
,
а
они
у
трећи
у
зелен
свила
.
изгледати
као
жив
башта
од
лале
.
иза
она
на
висок
један
анадолијски
хат
јабучаст
бој
,
јахати
леп
млад
човек
.
његов
долама
од
црвен
кадифа
бити
јесам
тако
богат
злато
извести
,
да
јесам
једва
овде
и
онде
кроз
грозд
и
грање
од
злато
кадифа
провиривати
.
на
прса
јесам
носити
златан
тока
;
иза
свилен
пас
ханџар
,
који
јесам
и
корица
и
дршка
бити
смарагд
и
рубин
богато
ишарати
.
на
глава
јесам
носити
златан
шлем
,
обавити
танак
бео
чалма
,
из
који
се
спреда
а
изнад
чела
узвијати
два
челенка
од
драг
камење
,
у
који
бити
усадити
перјаница
од
црн
нојев
перје
.
застор
његов
седло
бити
јесам
од
зелен
кадифа
злато
и
бисер
извезен
.
узенгија
јесам
он
бити
од
злато
а
тако
и
дизгина
,
са
који
јесам
висити
на
сваки
страна
по
дванајест
кит
од
дробан
бисер
и
толико
од
крупан
мерџан
.
коњ
он
јесам
на
глава
носити
бео
,
у
сребрн
лала
утврђен
перјаница
,
на
чела
између
оба
ока
амајлија
са
крупан
један
смарагд
,
око
ко
се
савијати
три
низ
од
алем
,
рубина
и
сафир
.
злато
окован
кајиш
са
дугачак
реса
од
срма
,
држати
јесам
на
широк
прса
Јабучилов
један
велик
звезда
од
рубина
са
полумесец
од
алем-камена
изнад
она
.
и
коњ
и
јахач
трептати
јесам
на
сунце
од
злато
и
драг
камење
,
Бил
јесам
милина
погледати
она
.
Јахач
седити
као
да
јесам
приковати
за
седло
,
и
тихо
,
благо
,
готово
смерно
погледати
тај
на
један
тај
на
други
страна
.
А
његов
Јабучило
,
као
да
се
поносити
накит
и
јунак
свој
,
корачати
усталасан
крок
,
кресати
прамен
од
варница
из
калдрма
,
сав
лабудовски
врат
час
савијати
ниско
као
да
се
клањати
до
земља
сиротиња
и
фукара
,
који
иза
леђа
јаничарски
запрепастити
гледати
сав
овај
чудо
и
господство
,
а
час
опет
поносито
и
с
фрка
дизати
глава
у
вис
,
као
да
нестрпљиво
тражити
да
видити
да
ли
се
крилат
Пегаз
застиђен
сакрити
за
облачак
од
сребро
на
плав
небо
од
азур
.
кад
бити
на
спрам
онај
прозор
са
решетка
,
млад
јахач
упрети
свој
поглед
на
он
,
као
да
јесам
хтети
силом
свој
очи
да
скинути
решетка
.
не
моћи
да
скинути
решетка
,
али
не
скидати
поглед
свој
са
она
,
докле
он
поносити
коњ
његов
не
однети
даље
низ
овај
жив
река
који
валити
,
злато
,
сребро
и
драго
камење
.
Иконија
он
јесам
добро
уочити
.
њен
се
поглед
залепити
за
он
,
и
он
она
понети
себе
далеко
низ
улица
.
она
изгледати
збуњен
,
узбуђен
,
блед
и
замислити
.
Гледаше
једнако
за
он
:
срце
она
лупати
баш
као
да
се
нешто
препасти
бити
,
и
једва
дихати
.
као
да
она
сав
мисао
,
сав
срце
,
сав
душа
отићи
низ
улица
,
и
само
несвесно
тело
остати
чела
на
решетка
наслонити
.
Трже
се
и
разабрати
се
тек
кад
Хусејин
вихну
:
»
ево
Падише
!
«
Јаничар
пасти
на
колено
,
савити
рука
на
прса
а
глава
навити
на
леви
рам
склопив
трепавица
.
па
кад
јесам
тако
,
по
јаничарски
обичај
,
показати
како
јесам
готов
да
за
цар
положити
глава
на
пањ
да
се
сећи
,
онда
се
подигнути
и
тихо
,
више
јесам
у
себе
,
прозборити
:
»
Падиша
чок
јаша
!
«
(
да
живити
падиша
!
)
одјекивати
тај
грмљавина
који
се
за
султан
валити
низ
улица
.
Иконија
јесам
сад
у
онај
,
што
она
под
очи
промицати
као
неки
шарен
гунгула
,
једва
спазити
између
позлаћен
клобук
Пејика
и
висок
перјаница
Солак
,
Турчин
један
у
година
,
са
три
црн
перјаница
на
бео
чалма
у
бињиш
од
сребрн
жица
и
на
бео
коњ
.
видити
још
како
неки
из
свита
царев
бацати
читав
дажд
од
сребрн
аспра
у
гомила
свет
,
који
са
још
ватрен
узвик
за
здравље
и
срећа
падишин
почети
сад
да
се
бити
грабити
аспра
са
калдрма
.
»
Вид
ли
цар
?
«
упитати
јесам
стар
Хусејин
сав
радостан
и
весео
.
»
да
ја
,
ага
,
не
замерити
,
а
и
цар
да
ја
опростити
,
једва
бити
смести
рећи
да
он
видох
!
«
»
она
,
како
јадан
да
не
видити
цар
?
!
па
ти
онда
јесам
видети
ни
Кизлар-
ага
са
његов
Кара-
ага
,
ни
Капи-
ага
с
његов
бео
евнух
,
ни
царев
силиктар
,
који
сабља
царев
носити
,
ни
његов
ибриктар
који
он
златан
ибрик
носити
,
па
ни
Рикабдара
који
он
узенгија
придржавати
,
ни
његов
Дулбендара
који
он
чалма
завијати
,
и
турбан
царски
муслиман
поздарвља
!
па
ти
јесам
видети
баш
онај
што
јесам
леп
!
А
лепо
сав
они
проћи
мимо
ти
а
испред
Падише
!
«
»
ја
се
,
бог
ја
,
бити
загледати
у
твој
везир
.
вала
доста
јесам
и
он
видети
па
да
очи
засена
!
А
права
да
казати
,
учинити
ја
се
да
јесам
тај
очи
и
тај
чела
нега
видети
,
па
се
занети
тражити
по
мој
луд
памет
где
јесам
она
видети
!
«
»
А
како
ти
се
свидети
царев
пролазак
?
«
упитати
ага
да
бити
повести
разговор
други
пут
.
»
е
,
па
јесам
шал
,
царевина
јесам
тај
!
како
гледати
оволик
сила
и
господство
,
ја
се
мислити
:
еј
,
Божа
,
тако
јесам
тај
и
у
ми
бити
док
имати
свој
царев
!
да
ти
мој
ага
чути
,
кад
наш
гуслар
стати
казивати
како
јесам
некада
у
ми
бити
!
вала
ако
јесам
и
лепше
бити
,
јесам
мање
!
«
»
јок
вала
!
«
рећи
поуздано
стар
Јаничар
;
»
лепше
да
бити
не
моћи
.
паметан
и
од
ти
и
од
ја
рећи
:
»
мал
дер
Хиндустан
,
акл
дер
Френгистан
,
хижмет
дер
али
Осман
,
«
»
преко
благ
Хиндустан
,
и
памет
Френгистан
,
а
сјајност
Османлија
,
ништа
велик
немати
!
«
»
вољан
јесам
ага
да
тако
говорити
;
ама
да
моћи
сада
да
прошетати
овај
чаршија
само
три
војвода
Милош
Обилић
Иван
Косанчић
и
Милан
од
наш
Топлица
,
бог
ја
бити
овај
чаршија
од
чудити
занемити
,
а
јесам
цар
и
везир
потрчати
бити
да
она
посипати
пут
аспра
!
«
Јаничар
се
насмејати
,
па
махнути
рука
као
да
казати
;
»
Мор
жена
батал
тај
тај
!
«
»
да
ти
видити
Топлица
Милана
,
«
почети
Иконија
да
с
пун
понос
казивати
,
као
нешто
што
јесам
сам
видети
,
па
она
се
очи
разгорети
а
лице
засветлити
;
—
»
да
ти
видити
Топлица
Милана
,
кад
се
јунак
узети
да
облачити
,
прво
метати
,
бурунџук
кошуља
,
нит
’
јесам
ткати
нити
јесам
прести
,
већ
од
сух
злато
исплести
,
на
кошуља
челик
панцијер
,
на
панцијер
румен
долама
,
по
долама
троје
тока
сјајнути
,
један
вит
а
други
салите
,
а
на
трећи
гуја
исплести
,
повисок
издигнути
глава
,
у
глава
алем
камен
драг
,
на
токамо
пуца
под
гр'оцем
,
и
у
он
чаша
од
биљур
;
па
облачити
ковча
и
чакшире
,
на
ковча
триста
трепетљика
,
до
колено
од
сух
злато
,
и
обући
чизма
цариградски
,
а
устакнути
калпак
и
челенка
,
десет
перо
дванајст
челенка
,
и
тринајсти
ној
тица
крило
,
тај
се
крити
на
чекрк
окретати
,
те
казивати
...
.
«
»
Аман
!
куд
јесам
поћи
,
шта
јесам
намислити
!
«
прекинути
јесам
Хусејин
!
»
хајде
да
се
полазити
;
далеко
јесам
везиров
конак
.
«
Иконија
,
Шекер-
кадуна
и
Хусејин
-
ага
довести
се
на
везиров
кајик
из
Стамбол
у
Аденистан
.
на
мраморан
бајир
дочекати
јесам
она
везиров
Кизлар-
ага
и
Капу-
ага
,
онај
први
с
бео
а
овај
други
с
црвен
и
висок
камилавка
,
а
обојица
у
џубе
од
диба
с
навратком
и
перваз
од
зибелин
.
иза
она
јесам
стојати
поређати
с
један
и
с
други
страна
по
шест
црн
и
шест
бео
евнух
,
неколико
бостанџија
и
повише
други
дворски
слуга
.
Међа
овуј
јесам
Иконија
нарочито
запазити
Тутучи-
баша
,
надзорник
папагај
,
са
два
шарен
крило
папагајев
на
снизак
турбан
,
а
у
рука
са
шарен
штака
са
прапорац
горе
на
врх
.
поред
он
јесам
стајати
и
Булбулџи-
баша
,
надзорник
славуј
,
са
крило
јастребов
у
челенци
и
са
сребрн
тица
на
штап
који
јесам
у
рука
држати
.
Иконија
се
јутрос
упорно
противити
наваљивање
Хусејин
-
ага
и
његов
кадуна
да
се
фереџа
заогрнути
,
па
проћи
кроз
Стамбул
и
Боспор
на
кајик
онако
у
бео
зубун
,
са
шљокица
међу
црн
реса
,
и
са
снизак
бео
конђа
,
који
јесам
низ
образ
с
грло
везивати
црн
као
кадифен
рубац
.
А
овде
не
рећи
ни
реч
,
кад
јесам
Кизлар-
ага
и
Капу-
ага
заогрнути
као
неки
кафтан
од
загасит
зелен
тежак
кадифа
са
златан
ширит
.
кад
она
јесам
црн
Кизлар-
ага
приступити
,
она
се
само
сав
стрести
и
побледити
.
мало
затим
па
се
насмејати
и
рећи
Хусејин
:
»
Баш
он
,
ага
,
молити
те
казати
,
да
човек
не
мислити
да
јесам
се
од
он
препасти
.
јесам
,
него
ја
тако
долазити
свагда
,
чим
угледати
Арапин
,
сав
се
стрести
и
најежити
а
не
знати
ни
сам
за
што
!
«
Прођоше
као
с
литија
кроз
башта
,
мимо
неколик
кијоск
,
мимо
многи
чесма
мраморан
водоскок
и
шарен
кавез
с
тица
.
Ударише
и
онај
широк
пут
између
велик
поморанџа
,
са
који
кроз
загасито-зелено
лишће
и
кроз
кит
од
бео
мирисан
цвеће
провиривати
зрео
поморанџа
као
јабука
од
злато
.
Иконија
не
знати
шта
пре
да
се
дивити
,
да
ли
овај
дрвље
са
зрео
род
и
цвет
у
један
исти
време
,
или
онај
велик
и
шарен
тица
са
кукаст
широк
кљуна
,
што
на
тачка
и
сребрн
пречага
међу
сваки
два
поморанџин
дрво
стојати
.
Још
се
већма
задивити
кад
видити
како
,
само
што
Тутуџи-
баша
зазвектати
свој
прапорац
,
сваки
од
онај
тица
приклонити
ниско
глава
клањати
се
,
па
онда
,
истина
крештав
и
нешто
мало
загушен
глисом
,
али
тек
разговетно
,
проговорити
неколико
реч
,
од
који
јесам
неки
Икокија
познати
да
јесам
турски
.
кад
стигнути
пред
лепо
изрезан
врата
од
један
двор
,
у
који
се
низ
од
бео
и
румен
мрамор
надметати
свој
лепота
,
пењати
се
под
прозор
затворен
позлаћен
решетка
,
онда
се
црн
Кизлар-
ага
окренути
цео
свита
,
па
само
махнути
рука
.
на
мах
се
сав
бео
евнух
и
бостанџија
па
и
сам
Капу-
ага
,
одвојити
и
одступити
натраг
.
Хусејин
-
ага
,
једва
стигнути
да
Иконија
прозборити
:
»
ићи
само
са
Шекер-
кадуна
за
Кизлар-
ага
и
не
бојити
се
ништа
!
«
па
се
онда
јесам
брзо
измакнути
.
остати
само
Кизлар-
ага
,
његов
шест
Арап
,
и
Иконија
са
Шекер-
кадуна
пред
врата
.
Кизлар-
ага
закуцати
сребрн
алка
тај
се
на
мах
оба
крило
расклопити
.
иза
врата
стојати
јесам
и
с
један
и
с
други
страна
по
један
лав
од
црн
углачан
мрамор
.
од
она
,
па
даље
у
ходник
,
пружати
јесам
се
ред
од
Арап
,
од
који
један
држати
сребрн
наџак
,
а
други
гол
сабља
димискија
.
бити
она
јесам
страшно
погледати
,
а
тешко
јесам
бити
казати
ко
јесам
грд
од
ко
.
»
неки
бог
сачувати
свако
да
она
и
у
сан
снивати
!
«
рећи
Иконија
сам
себе
корачати
полагано
,
али
без
страх
иза
Кизлар-
ага
;
»
вала
ни
ђавољи
стража
око
пакао
не
моћи
бити
ни
црн
ни
страшан
!
«
али
се
призор
овај
брзо
замена
други
.
уз
широк
мраморан
степен
изаћи
горе
у
простран
и
дуг
ходник
,
патосан
звезда
од
бео
,
румен
и
зелен
мрамор
,
а
по
зид
застрти
богат
перзијски
ћилим
.
Дуж
цео
ходник
,
и
с
један
и
с
други
страна
,
поређати
се
око
педесет
млад
и
диван
леп
девојка
.
у
сваки
кос
бити
оплести
у
стотина
танак
витица
,
па
падати
по
плећа
до
испод
појас
;
шалваре
она
бити
од
разнобојан
свила
,
жут
,
црвен
,
зелен
и
бео
;
око
пас
танак
свилен
бајадера
,
по
који
златан
и
сребрн
жица
бити
извести
свакојако
цвеће
;
јелек
махом
од
црвен
и
зелен
кадифа
злато
богато
извести
,
бити
око
витак
она
струка
тесно
прикопчати
златан
пуце
а
на
грудма
широм
отворен
,
да
кроз
танак
маглица
од
свилен
паучина
показати
где
нежан
милина
девојачки
још
једнако
тихо
сневати
сан
невиност
.
Између
сваки
два
девојка
стојати
јесам
осмоугли
сточић
од
седеф
,
а
на
сваки
од
она
по
један
кит
од
зумбул
или
по
један
кит
црвен
каранфил
.
милина
јесам
бити
погледати
тај
два
низ
од
леп
девојка
,
разнобојан
свила
,
који
јесам
се
јунак
зумбул
и
витез
каранфил
надметати
за
зрачан
поглед
из
девојачки
ока
.
Кизлар-
ага
провести
Иконија
кроз
неколико
лепо
намештен
соб
,
па
јесам
заједно
са
Шекер-
кадуна
оставити
у
један
са
врло
богат
застрвен
софа
.
мало
час
па
ући
унутра
Ћехаја-
кадуна
,
проговорити
нешто
турски
са
Шекер-
кадуна
,
а
овај
онда
рећи
Иконија
:
како
морати
да
јесам
оставити
сам
у
овај
одаја
да
дочекати
везир
,
који
хтети
она
кроз
који
час
доћи
.
ту
јесам
оба
кадуна
на
један
врата
изаћи
,
а
на
други
страна
Кизлар-
ага
отворити
један
по
низак
вратанца
од
седеф
и
пустити
унутра
млад
везир
.
Иконија
јесам
стајати
поред
софа
,
као
да
се
скаменити
,
и
гледати
права
и
не
трептати
у
везир
.
везир
бити
очевидно
и
сам
узбуђен
.
бити
јесам
сав
блед
,
и
на
трећи
корак
стати
и
гледати
онако
исто
немо
и
укочити
у
Иконија
,
као
и
она
у
он
.
после
она
прићи
узити
јесам
за
рука
и
рећи
она
српски
само
један
реч
:
»
седити
!
«
она
сести
не
проговарати
ни
реч
,
него
само
гледати
непомично
у
очи
његов
.
он
сести
поред
она
.
извадити
онај
парац
оцепити
рукав
,
и
показав
она
,
упитати
јесам
тих
глас
:
»
Познајеш
ли
овај
?
«
она
погледати
у
онај
парац
рубља
,
па
онда
опет
везир
права
у
лице
и
рећи
уздрктао
глас
:
»
познавати
мој
рукав
!
познавати
и
ти
.
ти
јесам
.
он
она
дохватити
рука
и
пољубити
јесам
.
»
како
јесам
ја
познати
?
«
питати
јесам
.
»
кад
јесам
тај
на
подне
с
цар
видети
,
почети
јесам
да
слутити
.
сад
јесам
ти
познати
прво
по
очи
твој
отац
,
а
други
по
куцање
мој
срце
!
«
и
онда
Иконија
бризнути
плаката
.
везир
она
миловати
рука
,
пустити
јесам
мало
да
се
исплакати
,
па
јесам
онда
тихо
запитати
:
»
Што
плакати
?
!
»
Плачем
а
незнам
ни
сам
за
што
,
«
рећи
Иконија
,
просто
грцати
.
»
Плачем
од
срећа
од
срећа
што
ти
видити
,
и
опет
од
несрећа
мој
што
кад
ти
видети
жив
,
наћи
ти
да
јесам
царев
везир
!
«
»
Па
зар
јесам
несрећа
бити
царев
везир
?
«
упитати
везир
с
осмех
.
»
знати
ја
,
не
моћи
ти
бити
царев
везир
а
да
јесам
турски
вера
.
ето
какав
јесам
срећа
ја
:
наћи
син
који
ја
Јаничари
одвести
,
али
ја
он
турски
вера
отети
,
да
од
он
турски
срећа
градити
царев
везир
!
цар
имати
пун
везир
;
ја
имати
само
један
син
!
«
»
ни
мој
вера
ни
мој
везирстро
,
«
рећи
Ризван
потресен
глоса
,
»
јесам
моћи
да
отети
мој
срце
од
ти
.
ја
имати
један
мати
.
и
ја
и
ти
,
и
ја
који
клањати
и
ви
који
се
крстити
,
имати
само
један
и
исти
бог
.
моћи
да
плакати
!
моћи
да
грешити
бог
!
по
његов
јесам
се
воља
—
неки
он
јесам
слава
!
—
данас
састати
да
се
,
до
његов
воља
,
више
не
растајати
!
ходити
да
ти
водити
да
видити
млад
султанија
снаха
твој
!
»
и
везир
јесам
узити
за
рука
као
неки
дете
,
и
кроз
онај
вратанца
од
седеф
одвести
јесам
унутра
у
харем
.
у
простран
перивој
Аденистана
бити
јесам
по
више
ћошак
и
мали
конак
.
по
леп
јесам
бити
један
,
саградити
сасвим
близу
обала
морски
,
али
не
баш
врло
далеко
од
главног
конак
и
од
велик
харем
.
звати
се
»
Седефли-шкољка
.
«
доњи
он
јесам
кат
бити
од
бео
мрамор
,
а
горњи
од
стакло
и
резан
кедар
са
ливан
.
некада
јесам
кедров
дрво
бити
све
покрити
љуска
од
седеф
,
који
се
на
сунце
преливати
из
бео
млечност
у
таман
зеленило
,
а
из
овај
у
топло
руменило
.
отуда
јесам
доћи
и
име
конак
.
зидати
он
јесам
Махмуд
-
паш
,
те
у
тај
шкољка
затварати
бисер
,
који
он
јесам
султан
Мехемед
у
свој
млад
сестра
поклонити
бити
.
Дугачки
ред
од
таман
зелен
кипресова
одвајати
јесам
он
од
велик
перивој
.
око
сам
конак
извити
се
стар
липа
,
па
он
чисто
загрлити
мирисан
хладовина
и
мек
облак
од
свој
зелен
листа
са
сребрнаст
постава
.
на
један
двеста
корачај
од
конак
,
пружати
се
обала
ограда
од
румен
мрамор
,
који
јесам
сафирни
морски
талас
тихо
,
чисто
тепати
она
,
запљускивати
кад
јесам
мора
на
тишина
сунце
успаван
бити
,
а
опет
бесно
у
она
грувати
и
пребацивати
јесам
млаз
од
бео
пена
,
кад
се
мора
рикати
рвати
с
ветар
.
Између
конак
и
овај
ограда
вити
јесам
се
ситан
и
блистав
шљунак
насут
стаза
кроз
широк
цветан
леј
,
начичкан
лале
,
зумбул
и
крин
у
пролеће
,
а
ружа
и
каранфил
преко
лет
.
бити
јесам
милина
озго
са
ћошак
,
погледати
преко
овај
шарен
и
мирисан
ћилим
од
цвеће
к
онај
оквир
од
румен
мрамор
,
и
преко
оквир
по
плав
морски
огледало
,
поврх
ко
облетати
витокрил
бео
утва
,
а
по
ко
тамо
даље
пловити
трговачки
и
царски
брод
разапет
једрило
као
џиновски
утва
грдосија
.
сам
ћошак
блистати
јесам
као
да
јесам
башта
од
разнобојан
лале
:
по
спод
персијски
ћилим
са
диван
шара
у
мекан
и
загасит
боја
,
на
три
страна
уз
прозор
низак
софа
од
крмезов
чоха
,
па
застрти
овде
и
онде
ћилим
из
Бокара
и
шал
из
Индија
;
дуж
софа
дуг
а
узак
јастук
од
црвен
и
зелен
кадифа
,
па
злато
извести
;
испод
таваница
,
свуда
у
наоколо
,
ићи
поширок
перваз
,
у
који
јесам
талијански
мајстор
жив
боја
исписати
како
се
поносити
паунов
по
цветан
поље
шетати
,
и
како
јелен
кроз
млад
,
зелен
борје
скакати
;
сам
таваница
урезати
дубоко
и
високо
,
као
да
се
горе
негде
топити
злато
,
мек
бисер
и
плав
сафир
,
па
се
млаз
спуштати
се
доле
скристалисати
пре
,
него
што
јесам
се
златан
,
бисеран
и
сафирни
капљица
откинути
да
као
блистав
роса
попадати
по
персијски
ћилим
,
чоси
и
кадифа
.
везир
јесам
овај
диван
мали
конак
дати
свој
мајка
Иконија
да
у
он
становати
.
да
јесам
непрестано
дворити
,
да
јесам
поред
она
и
на
њен
служба
и
дању
и
ноћу
,
дати
она
јесам
из
харем
свој
жена
један
Гркиња
из
Солун
и
један
Арбанашкиња
из
Скадар
.
оба
јесам
говорити
српски
,
истина
мало
заносити
,
али
тек
српски
.
колико
јесам
бити
танак
робињица
и
брзоног
дечак
од
@card@
година
у
доњи
одаја
.
Иконија
јесам
ни
знати
.
Гркиња
јесам
бити
права
име
Агапија
,
али
јесам
јесам
у
харем
,
као
робиња
,
звати
»
Нурисаба
«
,
што
значити
»
Зорка
«
;
Арбанашкиња
јесам
бити
име
Петри
,
а
у
харем
јесам
она
дати
име
»
Ђулбахар
«
или
»
пролетњи
руж
«
.
оба
јесам
бити
млад
,
бистар
,
брз
да
разум
што
она
Иконија
казати
,
срећан
да
погодити
што
она
и
помислити
и
хитар
да
послужити
.
први
дан
приступити
она
погнут
,
са
рука
на
пафта
од
појас
склопљен
.
иза
сваки
њен
реч
,
оба
припадати
да
она
скута
целивати
,
или
да
прст
дотакнути
спод
под
њен
папуча
.
али
већ
трећи
дан
Иконија
не
моћи
да
сносити
овај
чудо
од
свој
госпоштина
.
викнути
она
оба
и
рећи
она
:
»
тако
ви
очи
,
деца
мој
,
моћи
ја
више
мучити
!
волити
ви
оба
,
јер
видити
да
јесам
добар
дух
;
али
не
моћи
да
волити
служба
ваш
.
бости
ја
ево
овде
«
(
па
Иконија
метнути
рука
на
срце
)
,
»
да
ви
гледати
као
робињица
.
Лакнуће
ја
да
јесам
ја
по
бог
кћер
.
говорити
ја
као
што
бити
мајка
свој
говорити
.
ходити
да
ви
као
деца
мој
пољубити
!
«
оба
млад
жена
разрогачити
очи
,
па
јесам
гледати
непомично
као
да
се
бити
окаменити
.
и
тек
када
Иконија
прићи
,
те
пољубити
у
образ
најпре
Агапија
па
онда
и
Петри
,
бризнути
и
један
и
други
у
гласно
јецање
.
Агапија
она
пасти
око
врата
и
просто
се
заценити
бити
од
плач
,
а
Петри
клечати
на
ћилим
и
обасипати
она
рука
пољубац
и
суза
.
Ударише
суза
и
Иконија
и
од
тај
час
бити
она
лакнути
.
»
јесам
мислити
да
ви
расплакати
деца
!
«
рећи
Иконија
,
као
да
јесам
осећати
да
јесам
у
неколико
крив
за
њин
суза
.
.
»
неки
ми
да
плакати
!
«
рећи
Агапија
.
»
од
како
јесам
сињи
кукавица
изгубити
мајка
наш
,
ники
ми
тако
говорити
јесам
као
ево
тај
данас
.
срце
ми
се
бити
давно
скаменити
,
а
и
шта
хтети
срце
робињица
?
!
А
данас
јесам
ми
ти
,
твој
доброта
,
растопити
у
овај
суза
лед
око
он
и
ево
наћи
да
он
још
имати
!
те
вече
оба
млад
жена
испричати
Иконија
цео
свој
прошлост
и
жалосну
судбина
,
а
она
опет
она
причати
како
јесам
она
син
отети
и
како
се
у
њен
завичај
живити
.
Иконија
јесам
и
овде
,
у
Седефли-шкољки
на
Боспор
,
рано
легло
а
зором
устајати
.
много
пута
јесам
моћи
по
цео
ноћ
да
спавати
,
и
онда
бити
она
Агапија
причати
шта
јесам
видети
у
Јерусалим
,
где
јесам
као
девојчица
од
дванајест
година
бити
,
и
шта
јесам
видети
у
Кајиро
где
јесам
јесам
гусар
који
јесам
на
мора
заробити
,
најпре
на
продаја
изнети
.
овај
Агапијин
прича
о
Јерусалим
,
о
гроб
Христов
,
,
о
чудо
чудотворан
икона
,
пред
који
се
кандило
никада
не
гасити
,
особито
јесам
се
омилити
Иконија
.
Петри
јесам
опет
знати
да
причати
по
неки
прича
из
»
Четрдесет
везир
,
«
који
јесам
у
харем
научити
и
,
као
и
по
неки
досетка
Насрадин
-
хоџа
.
Иконија
бити
се
слатко
насмејати
,
па
бити
тек
опет
Агапија
рећи
:
»
хајде
ти
сад
после
овај
весео
Джумбусаре
(
тако
јесам
почети
да
звати
Ђулбахару
)
причати
ми
о
онај
старац
у
Јерусалим
,
што
јесам
бити
заспати
па
се
пробудити
тек
после
осамдесет
година
!
«
Ризван
-
бег
јесам
чинити
све
што
год
јесам
моћи
,
да
он
мати
бити
задовољан
.
сваки
понедеоник
долазити
јесам
јесам
лично
да
јесам
видити
,
и
да
с
она
поседити
мало
на
шарен
ћошка
седефли-шкољке
.
сваки
петак
пред
вече
,
млад
бити
султанија
послати
свој
Ћехаја-
кадуна
,
са
још
два
кадуна
и
девет
робињица
уз
обичан
пратња
црн
и
бео
евнух
,
да
јесам
од
њен
конак
допратити
у
харем
.
Иконија
јесам
свагда
водити
себе
и
свој
два
поћерка
.
Пролазећи
с
оваки
спровод
кроз
башта
,
она
бити
се
сам
у
себе
насмејати
и
рећи
:
»
Божа
,
Божа
!
шта
ли
бити
мој
сељак
рећи
,
да
сад
некуд
из
прикрајак
гледати
,
па
да
видити
овај
мој
чудо
и
господство
?
бог
и
душа
знати
она
,
пре
бити
се
насмејати
него
зачудити
!
тај
ево
ја
и
сам
се
смејати
!
«
па
бити
се
опет
тихо
насмехнути
.
у
харем
дочекати
бити
јесам
китити
од
робињица
сав
лепше
од
леп
,
клањати
бити
она
се
до
земља
,
а
неки
бити
се
сагибати
да
јесам
и
скута
љубити
.
тај
бити
јесам
ћехаја-
кадуна
и
још
један
'
дворанка
узети
под
мишка
,
па
јесам
увести
у
велик
дворана
,
где
бити
она
млад
султанија
изаћи
пола
пута
у
сретање
,
претиснути
њен
рука
па
свој
срце
,
па
јесам
онда
сам
узети
под
мишка
и
повести
да
јесам
посадити
поред
себе
на
софа
.
тада
бити
робињица
донети
велик
један
сребрн
синија
,
наместити
јесам
на
осмоугли
столац
од
седеф
пред
султанија
и
Иконија
,
а
по
синија
разместити
плав
ћаса
од
кинески
порцелан
у
велик
позлаћен
зарф
,
са
млеко
,
сртлијашем
,
кадајиф
,
бео
и
румен
халва
,
рахатлук
и
свакојак
други
ђаконија
.
један
бити
се
висок
и
танкострук
девојка
—
с
црн
кос
,
црн
очи
,
бео
чела
и
румен
лице
,
сав
обучен
у
црвен
свила
и
кадифа
и
с
црвен
ружа
у
кос
—
укипити
на
десни
крај
од
ћилим
пред
софа
,
а
поред
један
сточић
од
сребрн
срма
,
на
који
јесам
стајати
кристалан
бокал
са
црвен
шербет
;
а
на
леви
крај
,
према
она
стојати
јесам
поред
сребрн
сточић
с
бокал
са
жут
шербет
један
исто
тако
велик
и
танкострук
млад
девојка
са
бледожут
ружа
у
златан
кос
,
с
плав
очи
,
с
лице
бео
као
да
јесам
млеко
налити
,
и
сав
у
бледожут
свила
обучен
.
кад
се
ни
султанија
ни
Иконија
не
хтети
ништа
прихватити
,
онда
четири
робињица
дигнути
сребрн
синија
и
однети
.
тада
бити
млад
султанија
ударити
длан
о
длан
.
у
дно
дворана
,
према
султанија
,
два
бити
нубијски
горостасан
црнац
размакнути
тежак
завеса
,
па
пустити
да
ући
унутра
Кизлар-
ага
са
дванајест
црн
евнух
,
за
она
дванајест
дечак
па
дванајест
девојчица
,
па
ћехаја-
кадуна
са
свој
четири
помоћница
,
а
иза
она
дванајест
Арапкиња
,
па
дванајест
бео
жена
,
а
иза
она
@card@
млад
девојка
од
петнајест
до
осамнајест
година
,
сав
тај
богато
обући
и
накитити
,
у
руво
од
разних
бој
и
разнога
крој
.
сав
тај
проћи
поред
султанија
и
Иконија
чисто
са
страх
,
гледати
предати
се
и
склопити
рука
на
појас
.
дворкиња
се
разместити
у
гомилица
дуж
зид
,
а
евнух
чак
доле
у
дно
дворана
.
два
робињица
донети
један
сребрн
и
један
златан
кадионица
,
бацити
у
она
алоја
и
још
неки
индијски
мирис
и
покадити
она
најпре
султанија
па
Иконија
и
проћи
после
по
ред
дворанство
.
А
други
два
донети
у
сребрн
котлић
миришљав
вод
од
руж
,
па
кита
од
црвен
каранфил
пошкропити
ћилим
и
застор
на
зид
.
тек
иза
овај
настајати
бити
права
забава
,
у
који
бити
свагда
бити
певање
,
играње
и
опсенарски
престава
.
Најживље
јесам
Иконија
запамтити
прво
вече
и
често
бити
о
он
и
причати
.
на
један
знак
султанија
,
Кизлар-
ага
увести
унутра
један
дервиш
,
висок
,
сувоњав
,
црн
маст
и
дуг
црн
брада
.
он
разастрети
свој
поабан
сиџаде
,
стати
на
он
’
проговорити
неколико
арапскик
реч
,
па
се
онда
узити
ударати
у
глава
буџа
један
,
у
који
јесам
бити
пола
ока
јексер
усадити
,
па
онда
дуг
и
узак
нож
пробадати
свој
мишица
а
велик
један
игла
прошивати
усна
свој
.
згрозити
се
султанија
па
махнути
рука
.
Дервиш
онда
извадити
из
свој
горњи
костретан
одећа
један
прљав
кеса
,
отворити
јесам
,
и
извући
из
она
један
змија
,
пресећи
јесам
па
се
начинити
два
,
дохватити
један
и
опет
јесам
пресећи
и
опет
се
начинити
два
,
тек
за
тила
часак
почети
да
гмизати
по
ћилим
силество
змијати
,
док
султанија
пребледети
,
па
се
дигнути
а
девојка
вриснути
престрављен
.
Кизлар-
ага
викнути
два
три
оштар
реч
дервиш
,
те
овај
бацити
свој
висок
и
шиљат
камилавка
од
сив
сукно
доле
на
под
,
а
змија
сав
један
преко
други
навалити
да
се
у
она
као
у
неки
гњездо
савити
.
султанија
преко
Агапија
запитати
Иконија
да
л
’
се
јесам
препасти
?
»
јесам
!
«
рећи
Иконија
.
»
А
и
што
бити
?
какав
јесам
ја
смук
виђати
у
наш
планина
па
се
плашити
јесам
!
смук
видети
,
тај
јесам
тек
нешто
,
а
овај
јесам
тек
шал
!
«
у
тај
дервиш
подигнути
у
вис
свој
камилавка
пун
змија
,
али
с
мука
и
напрезање
као
да
јесам
сваки
од
олово
;
протрести
јесам
мало
као
да
јесам
зобница
са
зоб
,
промумлати
некакав
реч
,
који
ники
не
разумевати
,
па
из
она
почети
да
излетати
голуб
за
голуб
,
носити
у
кљуна
по
један
струк
ђурђевак
.
Читиво
јато
облетати
испод
златан
таваница
и
лепо
бити
погледати
она
.
један
пад
на
софа
,
између
султанија
и
Иконија
и
спустити
пред
султанија
ђурђевак
.
она
се
махати
да
он
подигнути
,
али
јесам
Иконија
нагло
прихватити
за
рука
и
викнути
:
»
не
,
кћер
царев
!
овај
дервишев
посао
јесам
чист
посао
!
«
кад
Агапија
превести
шта
Иконија
рећи
,
султанија
се
слатко
насмејати
.
у
тај
дервиш
зазвиждати
и
голуб
за
голуб
падати
он
на
раме
,
а
он
један
по
један
гутати
као
шећерлема
.
кад
већ
не
остати
више
ни
један
,
онда
висок
дервиш
почети
да
се
смањивати
а
у
исти
време
да
се
ширити
,
док
не
постати
широк
него
дуг
,
па
се
онда
окренути
,
и
као
кепец
дебељко
оставити
свој
сиџаде
.
девојка
,
па
и
сам
султанија
,
тај
се
дати
на
смеј
па
се
слатко
насмејати
,
Али
се
Иконија
јесам
смејати
него
се
баш
бити
препасти
.
у
тај
ући
четрнајест
млад
девојка
:
седам
,
свирачица
с
ћемане
,
цитра
,
тамбура
и
таламбас
,
и
седам
певачица
.
Засвираше
и
запевати
да
јесам
милина
бити
слушати
.
певати
јесам
неки
перзијски
песма
:
како
јесам
руж
нарицати
за
.
славуј
,
који
јесам
срце
од
силан
прижељкивање
препукнути
.
млад
султанија
,
који
разумевати
перзијски
,
бити
усхитити
,
и
кад
се
песма
свршити
она
два
пут
живо
рећи
:
»
аферим
,
аферим
!
«
а
све
њен
дворанка
поновити
за
она
:
»
аферим
!
!
«
на
један
миг
,
онај
два
шербет-девојке
крочити
к
певачица
и
у
сребрн
пехар
дати
она
сладак
и
мирисан
шербет
.
Иконија
се
бити
сав
у
ухо
претворити
,
па
растужити
замишљено
гледати
у
млад
певачица
.
султанија
она
нешто
рећи
,
и
Агапија
она
превести
;
али
она
не
чути
.
и
опет
она
тај
поновити
,
кад
јесам
султанија
тих
рука
дотакнути
.
»
А
?
шта
велим
?
«
питати
Иконија
Агапија
,
као
да
,
се
из
сан
пробудити
.
»
султанија
питати
:
»
јесам
ли
да
јесам
леп
песма
?
«
»
Баш
јесам
леп
!
«
одговорити
Иконија
;
»
много
леп
!
занети
ја
чак
натраг
у
мој
младост
и
у
срећно
доба
,
кад
јесам
црква
Св
.
Јована
појати
.
Божа
благ
!
кад
се
сетити
кад
једном
доћи
калуђер
из
Пећ
с
патријарков
ђак
па
запевати
...
.
чекати
молити
те
мало
!
«
па
се
Иконија
погнути
,
замислити
се
,
замислити
,
претиснути
чела
прст
као
да
хтети
да
из
мозак
исцедити
сећање
,
па
се
онда
опет
усправити
и
рећи
:
»
јесам
,
сад
се
сетити
!
Ђаци
патријарков
запевати
танак
грло
нешто
о
нов
Јерусалим
,
а
оно
се
сав
дигнути
кос
на
глава
,
и
мислити
дигнути
се
куб
горе
у
кеба
,
да
отклонити
црква
да
и
анђео
чути
,
а
ја
сав
млад
жена
и
девојка
пожутети
као
смиље
;
ђак
и
калуђер
сав
више
и
више
веза
глас
,
а
ја
се
јадница
расплакати
па
плакати
!
ех
,
бого
мој
,
онај
јесам
бити
појање
да
мртвити
оживити
!
.
Јес
,
јесам
вајдити
,
и
овај
јесам
лепо
,
јесам
да
јесам
лепо
,
баш
јесам
много
лепо
!
али
оно
да
јесам
да
султанија
чути
!
еј
,
еј
,
авај
ми
!
«
довршити
Иконија
тихо
,
па
се
љуљати
тај
на
десно
тај
на
лево
;
као
тешкати
се
што
јесам
тај
сав
бити
па
проћи
.
у
тај
ући
у
дворана
два
,
као
капља
,
млад
,
висок
,
витострук
и
танконог
Мисирлијка
,
с
обнажен
рука
и
груди
,
утегнути
танак
свилен
копрена
око
пас
,
са
сребрн
гривна
око
обао
зглавак
на
рука
и
на
нога
,
са
сребрн
минђуша
,
са
крупан
црн
зеница
,
са
очи
као
бадем
повијен
,
са
дуг
свилен
трепавица
,
са
вит
дуг
и
као
лук
од
стрела
високо
повучен
обрва
.
Зазвекеташе
цитра
и
тамбура
,
закуцати
тих
таламбас
,
потскочити
оба
хитар
и
видраст
Мисирлијка
као
два
кадифаст
и
златан
прах
посути
лептир
.
не
знати
,
да
л
'
тамбура
дрхтати
под
манђијом
дивотан
девојачки
крок
,
ил
’
девојка
лебдити
очаран
звека
од
.
сребрн
жица
.
милина
од
игра
и
милина
од
свирка
стопити
се
у
један
шербет
,
који
нов
жеђ
стар
жеђ
гасити
,
да
жеђ
никад
не
загасити
.
стати
свирка
,
као
да
у
исти
тренут
сав
жица
попрскати
.
и
оба
играчица
као
да
се
у
лет
скаменити
,
тако
застати
лебдети
за
један
часак
само
на
један
нокат
.
султанија
опет
свој
сребрн
глас
викнути
:
»
аферим
!
«
и
опет
шербет-девојке
прискочити
играчица
и
напојити
она
.
султанија
дати
запитати
Иконија
:
како
она
се
свидети
игра
девојка
из
Мисир
.
»
е
,
царски
кћер
,
«
одговорити
Иконија
,
»
бог
ја
ти
ја
не
умети
ништа
казати
.
видити
да
јесам
мука
и
мајсторија
,
али
тај
се
у
ми
не
бити
звати
да
јесам
играти
.
у
ми
јесам
,
и
кад
се
веселити
и
кад
се
туговати
,
све
као
моба
.
и
не
моћи
да
бити
играти
друкчије
,
него
кад
се
повести
кола
,
па
се
повити
око
свирац
,
па
на
десно
па
на
лево
,
па
кад
сто
момак
и
двеста
девојка
ударити
све
у
нога
,
а
оно
као
да
играти
један
момак
и
један
девојка
.
па
не
знати
шта
јесам
лепше
погледати
:
да
ли
стидљив
девојка
,
или
стидљив
момак
,
кад
јесам
у
кола
.
А
стидљивост
и
чедност
баш
требати
сваки
девојка
као
цвет
мирис
и
бој
!
бог
ја
,
па
без
тај
се
у
ми
не
бити
никад
моћи
ни
поиграти
!
«
султанија
јесам
разумети
на
што
Иконија
нишанити
,
а
опет
Иконија
не
бити
ни
моћи
да
разговетан
казати
оно
,
што
јесам
мислити
.
султанија
помислити
да
овај
нешто
магловит
говор
значити
:
да
јесам
везировати
мајка
уморан
,
па
се
дигнути
,
опростити
се
с
она
и
наредити
да
јесам
опет
у
њен
конак
отпратити
онако
,
како
јесам
јесам
у
харем
допратити
бити
.
тако
јесам
и
бити
,
само
што
јесам
сад
ваљада
стотину
дечак
,
са
шарен
фењер
ићи
,
нешто
напред
,
а
нешто
по
страна
њен
спровод
.
око
поноћ
Иконија
повикати
са
свој
постеља
:
»
деца
,
спавати
ли
?
«
оба
њен
дворанка
скочити
.
»
Требаш
ли
ми
што
?
«
упитати
јесам
.
»
Ева
не
моћи
да
тренути
!
цео
ја
онај
вечерашњи
чудо
играти
једнако
пред
очи
.
истом
се
мислити
,
вратити
у
црква
,
да
слушати
како
наш
ђак
појести
,
а
оно
дотрчати
онај
страшан
Арапин
,
(
бити
бог
с
ми
!
)
па
ја
извући
напоље
да
гледати
дервиш
и
његов
змија
.
уграбити
као
прилика
и
као
нагнути
да
бегати
,
а
оно
оне
два
танак
циганчице
скакутати
испред
ја
!
него
,
ако
јесам
сањив
,
Агапија
,
причати
ми
што
о
свет
град
Јерусалим
!
«
А
Агапија
устати
,
умити
се
,
напити
се
водити
,
и
онда
сести
поред
Иконијин
постеља
и
почети
да
она
причати
,
и
причати
она
док
везировати
мајка
не
пасти
у
тих
сан
.
ви
последњи
два
суза
.
Ризван
-
бег
јесам
чинити
све
што
велик
сила
и
још
велик
богаство
моћи
да
помоћи
једном
добар
синути
,
да
мати
свој
засведочити
свој
велик
поштовање
.
али
јесам
дуго
постојати
,
па
он
јесам
признати
:
да
мати
његов
не
изгледати
да
јесам
срећан
и
задовољан
.
она
се
истина
ником
и
ни
на
што
пожалити
јесам
.
али
јесам
из
дан
у
дан
бивати
сав
невесео
.
тек
бити
се
са
ћошак
свој
конак
загледати
у
мора
,
па
бити
сетан
пољуљати
глава
тај
на
десно
тај
на
лево
,
и
тек
бити
она
се
по
неки
тежак
уздах
из
груда
откинути
.
»
ти
јесам
,
мајка
,
сетан
невесео
?
«
упитати
јесам
један
дан
Ризван
.
»
да
ти
јесам
што
криво
од
ко
у
мој
двор
?
да
ли
имати
нешто
што
бити
ти
годити
и
за
чим
жудити
,
а
што
ја
овде
не
моћи
да
знати
док
ми
ти
не
казати
?
!
«
»
хвала
ти
,
царев
везир
!
«
рећи
Иконија
,
који
никако
не
моћи
да
везир
и
зет
турски
цар
казати
»
синути
!
«
—
»
хвала
ти
,
царев
везир
!
сав
имати
изобила
у
двор
твој
,
и
колико
ја
добра
чинити
и
ти
и
сав
твој
,
већ
и
не
ваљати
,
хтети
скоро
по
неки
пут
и
да
ја
расплакати
.
али
ти
хтети
крити
,
јесам
тужан
,
и
чинити
ја
се
да
ја
се
срце
почети
да
каменити
,
а
грло
претварати
у
пиштаљка
од
горак
сув
дрво
,
те
већ
и
он
не
моћи
ни
да
уздахнути
,
ни
да
суза
гутати
!
«
пљеснути
се
сиромах
Ризван
рука
по
чела
и
рећи
тужно
:
»
авај
ја
!
Аман
,
мајка
,
казивати
што
ти
јесам
?
«
»
бојити
се
,
бити
бити
дуго
да
ти
све
казивати
.
нити
јесам
права
да
казати
ма
што
,
што
бити
ти
заболети
,
а
видити
да
ти
јесам
срце
болећив
.
него
не
требати
да
ти
бости
,
и
немати
шта
да
жалити
.
ти
ја
чинити
толико
,
колико
ваљада
од
како
јесам
царевина
ни
један
син
,
дошав
до
сила
и
госпоштина
јесам
учинити
за
свој
мајка
сиротица
.
јесам
,
видити
да
не
требати
да
ти
бости
,
јер
бити
да
сав
мој
сетност
долазити
од
луд
памет
један
стар
и
прост
жена
!
«
Ризван
навалити
на
она
да
он
просто
испричати
све
што
она
јесам
тешко
.
»
Па
добро
,
ево
да
ти
све
и
казати
:
»
прво
и
прво
све
ја
се
чинити
,
да
не
моћи
бити
,
да
ја
ти
и
царев
кћер
јесам
овде
на
сметња
.
овај
царски
двор
,
овај
царски
башта
сав
овај
госпоштина
што
се
цаклити
у
диба
и
кадифа
,
сав
тај
лепо
приличити
царев
кћер
и
царев
везир
,
али
што
хтети
усред
тај
један
прост
и
стар
Супкиња
сељанка
?
као
мува
кад
пасти
у
чинија
млеко
,
тако
јесам
ти
ја
у
овај
госпоштина
.
Хоћу
у
она
да
се
удавити
.
Огрешила
бити
духати
,
кад
не
бити
казати
,
да
јесам
твој
жена
једно
добро
дете
и
правити
царски
милост
према
ја
,
прост
сељанци
,
а
ти
јесам
добар
као
добар
дан
,
и
ако
јесам
везир
турски
цар
!
«
Ризван
се
мало
насмејати
.
»
простити
ја
ако
казати
,
што
се
не
ваљати
.
старати
јесам
,
бог
ја
,
година
јесам
!
сав
јесам
ја
добар
и
предобар
.
али
кад
проћи
поред
онај
ваш
тица
са
кратак
кукаст
кљуна
и
зелен
,
плав
и
златан
перје
,
за
који
ја
овај
деца
овде
казати
да
говорити
турски
и
арапски
,
а
оно
сав
тај
тица
погледати
права
и
оштро
у
ја
,
па
некако
мудро
задрмати
глава
,
по
неки
закрештати
нешто
,
срдито
,
а
по
неки
прогунђати
нешто
,
па
се
окренути
од
ја
,
као
хтети
ни
да
ја
гледати
!
А
ја
сам
себе
велим
:
Божа
благ
,
моћи
бити
они
тај
сад
по
арапски
гунђати
:
»
а
шта
хтети
тај
сељанка
овде
?
јесам
она
место
овде
!
«
Ризван
се
слатко
и
гласно
насмејати
.
»
слободно
ја
се
смејати
царев
везир
!
и
још
хтети
се
смејати
мој
простота
,
само
слушати
!
Прођем
по
перивој
мало
;
сести
тамо
под
онај
велик
и
стар
липа
.
исти
сести
,
а
оно
се
просути
жубор
,
шапутати
лишће
,
шапутати
,
шапутати
,
па
тек
с
други
страна
зашуштати
јак
шушањ
.
окренути
се
,
погледати
и
видити
онај
велик
раст
.
рећи
у
себе
:
»
бог
и
душа
:
као
да
горски
дрвље
ромор
овај
измеђ
себе
разговарати
!
Слушам
и
ослушкивати
.
јесам
,
не
моћи
бити
други
,
него
баш
говорити
.
А
шта
моћи
друго
да
говорити
него
:
»
А
шта
хтети
овај
сељанка
овде
?
!
«
Па
онда
ја
се
опет
учинити
да
раст
захукати
липа
:
»
Чекај
ти
мирисан
сеја
,
кад
цар
гаврански
пасти
на
мој
грана
,
замолити
он
да
послати
свој
гавран
да
одлетити
до
Лежимир
,
неки
загакати
дрвље
и
камење
:
како
се
Иконија
овде
,
ширити
и
башкарити
!
«
па
онда
опет
он
липа
тихо
шапутати
:
»
кад
чела
пасти
сутра
на
мој
цвет
,
замолити
царица
њихов
да
послати
неколико
чела
,
нек
одлетити
до
Лежимир
,
и
неки
тамо
по
ливада
пронети
од
цвет
до
цвет
,
и
од
листа
до
листа
:
како
се
Иконија
овде
мед
храна
,
у
свилен
се
фистан
по
трава
шетати
,
и
златан
папуча
цвеће
газити
,
а
на
јадан
свој
село
и
не
мислити
!
«
»
видити
!
«
рећи
она
Ризван
;
видити
,
жудити
за
завичај
!
«
»
не
знати
ти
ни
сам
казати
,
да
ли
жудити
за
завичај
.
али
имати
друго
нешто
што
знати
.
старати
јесам
,
сваки
час
и
кад
се
не
надати
моћи
ја
Аранђео
крило
куцнути
да
он
духати
предати
,
па
ја
страх
хват
и
туг
ја
срце
стегнути
кад
помислити
,
да
хтети
кости
да
ја
трунути
негде
у
овај
туђ
земља
,
далеко
од
мој
гроб
.
по
твој
доброта
тај
бити
и
пролити
суза
,
али
ко
хтети
наћи
поп
да
ја
гроб
прелити
и
прекадити
и
да
ја
он
о
задушница
опојавати
?
Сахранићу
се
овде
као
незнан
и
некрштен
душа
,
па
хтети
се
и
на
онај
свет
изгубити
и
залутати
међу
несвоје
,
а
мој
хтети
ја
узалудно
ишчекивати
и
изгледати
!
о
мајка
божји
смиловати
се
и
сачувати
ја
тај
!
«
Иконија
се
прекрсти
,
па
побожно
погледати
к
небо
.
Ризван
се
бити
снуждити
и
замислити
.
по
дуг
ћутање
узити
да
говорити
овако
:
»
Мојо
јесам
давнашњи
жеља
бити
да
ти
наћи
,
да
ти
поред
себе
имати
,
и
да
се
потрудити
да
бар
старост
свој
провести
на
мир
и
без
брига
поред
ја
.
ако
мислити
,
да
хтети
бити
срећан
међу
свој
људма
,
добро
,
ево
хтети
да
ти
сазидати
конак
тамо
,
напунити
он
сваки
згода
,
наредити
да
ти
се
из
мој
хазна
издавати
што
год
ти
и
колико
год
ти
требати
да
живити
као
везировати
мајка
!
«
»
не
требати
да
се
трошити
толико
«
,
прихватити
благо
Иконија
;
»
и
ако
јесам
царев
везир
,
опет
и
твој
хазна
имати
дно
свој
!
«
»
неки
потрошити
десет
хиљада
дукат
!
«
говорити
одсудан
и
топло
Ризван
;
»
неки
потрошити
и
двадесет
хиљада
,
ако
само
тај
моћи
да
купити
ти
за
твој
стар
дан
нешто
срећа
да
у
она
поборавити
жалост
свој
младост
,
па
јесам
скупо
платити
!
«
»
десет
хиљада
дукат
!
двадесет
хиљада
!
истина
ли
говорити
царев
везир
?
!
«
рећи
Иконија
,
па
уста
силно
узбудити
.
»
Вера
ја
се
не
шалити
!
«
одговорити
Ризван
мирно
и
озбиљно
.
»
е
чекати
мало
!
«
рећи
Иконија
сав
усплахирити
;
погледати
к
мора
,
поћутати
,
прекрсти
се
и
рећи
полагано
:
»
о
мајка
божји
и
богродице
!
помоћи
ја
сада
!
«
па
се
онда
опет
окренути
везир
и
узити
да
говорити
:
»
Што
хтети
ја
конак
?
!
Још
који
година
,
па
хтети
мој
конак
да
бити
неколико
педаљ
црн
земља
покривен
бусен
.
али
ако
јесам
ја
син
,
ако
хтети
да
се
твој
мајка
бар
под
њен
старост
скинути
тежак
камен
са
срце
,
а
са
дух
њен
црн
облак
,
који
суза
даждити
,
онда
измолити
у
цар
ферман
:
да
сиротиња
рај
на
онај
урвина
од
св
.
Јована
подигнути
себе
нешто
црквица
!
Биће
тај
твој
мајка
за
душа
,
а
ти
за
здравље
.
ударити
се
Ризван
рука
о
колено
.
Подиже
се
хитро
на
нога
.
Приђе
к
свој
мати
,
дохватити
јесам
за
оба
рука
и
рећи
узбуђено
:
»
Што
ја
тај
,
мајка
,
и
раније
не
поменути
?
!
али
неки
јесам
у
добар
час
!
ево
хтети
испросити
у
цар
ферман
;
даћа
благо
колико
год
устребати
да
се
црква
саградити
,
да
она
се
земља
,
млин
и
виноград
куп
,
дати
да
се
довести
калуђер
па
неки
црква
пропоји
као
твој
задужбина
,
а
на
слава
бог
,
који
јесам
један
и
исти
и
мусломанин
и
каур
!
«
»
хвалити
тај
бог
!
ево
сад
наћи
мој
син
!
«
промуцати
Иконија
кроз
плач
,
и
сад
први
пут
загрлити
царев
везир
као
свој
син
.
везир
јесам
купити
бити
од
Осман
-
ага
прокупачки
Лежимир
и
још
три
село
у
околина
,
начинити
од
она
један
тимар
и
дати
он
свој
стар
пријатељ
Хусејин
-
ага
.
Хусејин
јесам
дати
везир
свој
поштен
јуначки
реч
,
да
хтети
да
чувати
свој
сабља
и
свој
глава
,
да
ники
од
бесан
Турчин
и
Арбанас
не
сметати
,
да
се
црква
и
конак
око
она
саградити
,
а
после
и
да
јесам
бранити
од
сваки
напасти
,
док
јесам
год
жив
.
везир
он
предати
берат
,
који
он
цар
утврђивати
за
Тимар-
бег
из
Лежимир
,
и
други
берат
који
цар
одобравати
да
Иконија
обнова
црква
св
.
Јована
.
требати
јесам
пуно
два
година
да
се
грађевина
са
сав
довршити
и
да
се
црква
изнутра
исписати
.
везир
јесам
пратити
свој
мајка
из
Солун
неки
мајстор
и
зограф
,
који
јесам
бити
на
свет
Гори
Атонској
и
који
јесам
се
хвалити
и
Иконија
и
народ
,
да
јесам
икона
исписати
са
сав
онако
како
јесам
на
царски
иконостас
у
Вилиндар
.
и
ако
јесам
Хусејин
-
ага
из
везиров
кеса
плаћати
сав
мајстор
,
Иконија
покренути
свој
село
,
да
и
оно
само
,
од
драга
свој
воља
,
снети
камени
и
дрвен
грађа
за
црква
.
А
сваки
субота
она
и
други
жена
из
село
,
доносити
јесам
раденик
понуда
у
погача
,
сир
,
кајмак
и
вино
.
Иконија
јесам
готово
из
дан
у
дан
ићи
на
грађевина
,
јесам
што
се
тобож
у
тај
нешто
разумевати
,
него
само
да
се
радовати
гледати
како
зидина
одмицати
у
висина
,
како
се
кров
састављати
и
како
се
по
средина
велик
куб
лепо
извијати
.
преко
зима
и
с
пролеће
нешто
често
побољевати
,
па
се
побојавати
да
не
умрети
и
молити
се
гласно
бог
,
да
јесам
још
не
позивати
на
онај
свет
,
док
не
чути
,
да
јесам
црква
опет
запојати
.
кад
већ
сав
бити
готово
,
остајати
само
да
се
на
десни
зид
у
женски
црква
исписати
:
како
јесам
црква
обновљен
заузимање
»
Иконија
,
мати
Ризван
везир
«
.
тај
јесам
тако
и
сам
везир
желити
да
бити
.
али
ту
Иконија
,
на
супрот
и
Хусејин
-
ага
и
сав
мајстор
и
сав
село
захтевати
,
да
се
при
прек
»
мати
Ризван
везир
«
,
додати
још
:
»
а
подружја
Миленка
Хајдук
,
који
бог
да
простити
!
«
и
најпосле
морати
она
попустити
,
и
написати
како
јесам
желети
.
село
послати
људи
свој
у
Пећ
патријар
с
поклон
и
с
молба
,
да
,
ако
већ
јесам
не
моћи
,
послати
ко
да
црква
мироносати
и
да
одредити
три
калуђер
,
који
бити
прихватити
манастир
,
црква
послуживати
и
доходак
са
њен
баштина
прибирати
.
патријар
наредити
:
да
се
црква
посветити
у
очи
сам
Ивањ-дна
,
и
послати
уместо
себе
игуман
Дечанског
Јеротије
.
и
доћи
игуман
Јеротије
са
шест
калуђер
,
и
доћи
поп
из
Топлица
,
са
Ситница
и
са
Ибро
,
и
искупити
се
народ
са
сав
страна
,
а
кнез
и
кмет
од
Лежимир
,
баш
као
домаћин
,
сав
гологлав
дочекивати
гост
.
»
благо
ви
с
ваш
Иконија
!
«
говорити
гостити
Лежимирац
.
и
гурити
се
,
да
се
подавити
,
ко
хтети
пре
да
стигнути
до
она
,
да
она
рука
као
светиња
какав
пољубити
.
после
се
народ
највише
савијати
око
стар
један
богаљ
,
који
сав
сед
као
овца
,
а
мрк
у
лице
као
труо
пањ
,
пузити
четвороношке
обилазаше
око
црква
,
па
бити
се
пред
сваки
од
троје
врата
устављати
да
повикати
:
»
хвалити
ти
Божа
,
који
јесам
велик
твој
и
чудесан
милост
подигнути
црква
,
који
јесам
ја
мој
грех
разорити
бити
!
слава
ти
,
Божа
,
слава
ти
!
во
вјеки
вјеков
,
амин
!
«
тај
јесам
бити
несрећан
Гавран
,
ко
јесам
Иконија
дати
донети
из
планина
,
па
наредити
:
да
он
се
у
конак
манастирски
дати
један
ћелијца
при
земља
да
у
она
до
смрт
становати
.
у
очи
сам
Ивањ-дна
,
игуман
дечански
с
мноштво
калуђер
и
попов
посвета
црква
и
одмах
ударити
у
велик
бденије
.
милина
јесам
бити
погледати
на
онај
леп
летњи
ноћ
,
како
јесам
народ
прекрилити
бити
порта
око
црква
,
па
се
ућутати
једва
дисати
,
само
да
чути
,
како
калуђер
и
поп
у
црква
пој
и
читати
дванајест
велик
јеванђеље
.
многи
се
старац
заплакати
.
Иконија
се
строг
пост
спремити
да
се
сутра
на
велик
летургија
причестити
,
па
који
од
узбуђеност
,
који
од
умор
,
клон
у
један
сто
у
женски
црква
.
Притрчаше
она
жена
и
извести
јесам
из
црква
;
попрскати
јесам
хладан
вод
и
дати
она
гутљај
ракија
,
тај
се
брзо
опоравити
.
остати
у
порта
на
трава
до
свршетак
бденије
.
око
она
се
искупити
кнез
и
главни
домаћин
из
њен
село
,
а
доћи
после
и
калуђер
и
поп
и
отићи
сав
у
велик
трапезарија
,
да
се
мало
прихватити
.
»
сав
ја
јесам
бог
преко
молитва
мој
и
преко
очекивање
мој
испунити
«
,
рећи
Иконија
;
»
али
ја
остати
један
жеља
на
празан
.
мислити
јесам
,
како
бити
лепо
бити
,
да
на
овај
слава
наш
село
и
наш
црква
бити
с
ми
стар
отац
Никодије
.
поменути
тај
једном
поодавна
Хусејин
-
ага
,
а
он
јавити
везир
,
а
везир
послати
на
сав
страна
,
и
наш
патријар
,
и
у
Света
Гор
;
распитивати
се
и
распитивати
се
,
па
сав
узаман
!
како
он
у
онај
страшан
дан
нестати
,
пропасти
он
и
траг
!
«
»
знати
ја
«
,
прихватити
игуман
дечански
;
»
и
ја
јесам
се
питати
за
тај
.
него
јесам
се
сетити
нешта
.
пре
тако
пет
година
,
доћи
у
Дечани
неки
Србин
из
Далмација
,
који
се
враћати
из
поклоненија
у
Јерусалим
,
па
ми
узгред
причати
,
како
јесам
тамо
наићи
на
један
старац
Србин
калуђер
и
с
он
се
добро
упознати
.
кад
јесам
се
растајати
,
стар
он
калуђер
рећи
:
»
молити
ти
,
брата
,
кад
бити
пролазити
кроз
српски
крај
,
казати
сваки
духовник
,
сваки
поп
,
а
и
сваки
брата
Србин
:
поздравље
тај
од
отац
Никодије
,
наћи
јесам
у
Јерусалим
српски
црква
св
.
Сава
и
краљ
Милутин
,
и
у
она
се
на
колено
молити
бог
за
сиротиња
српски
,
и
кад
се
дигнути
,
чути
јесам
из
олтар
разговетно
овај
реч
:
»
не
дати
се
Србин
!
«
»
и
ја
јесам
слушати
,
да
јесам
Никодије
отићи
у
Јерусалим
,
па
тамо
и
преминути
рећи
један
други
калуђер
.
сутра
дан
,
спремати
се
да
поћи
на
јутрење
,
Иконија
испричати
свој
Макрена
шта
јесам
сневати
тај
ноћ
.
»
од
некуд
искрснути
отац
Никодије
,
сав
бео
као
овца
,
узити
ја
за
рука
и
рећи
»
хајде
,
да
видити
твој
црква
!
«
и
онда
као
обићи
црква
ући
и
унутра
,
и
калуђер
,
онако
стар
,
метанисати
пред
престони
икона
па
се
онда
окренути
ја
и
рећи
:
»
лепо
јесам
,
лепо
јесам
!
овај
икона
баш
као
у
Вилиндар
!
него
хајде
сад
да
ти
ја
водити
у
један
други
српски
црква
!
«
па
ја
онда
повести
све
за
рука
;
прећи
бистар
један
поточић
,
па
онда
кроз
неки
смиље
изаћи
у
један
диван
башта
.
сунце
гранути
па
обасјати
цвеће
,
да
ти
очи
засенути
од
јара
.
мало
даље
,
па
угледати
црква
.
али
какав
црква
!
из
темељ
па
за
један
аршин
све
о
сам
црвен
мерџан
;
па
онда
зид
сав
до
под
сам
стреја
од
сам
биљур
,
па
се
на
сунце
преливати
у
сав
дугин
бој
;
погледати
горе
,
а
кубе
сав
од
бистар
плав
камен
драг
,
па
покрити
златан
тепелук
.
Дођосмо
пред
главна
врата
,
а
она
све
од
сам
сребро
бео
као
млеко
;
пред
она
два
златан
стуб
,
а
око
оба
стуб
увити
се
грана
од
бео
и
плав
јоргован
;
загледати
боље
и
пипнути
прст
,
кад
оно
јесам
природан
цвет
,
него
јоргованов
цвет
начинити
од
бисер
и
од
драг
камење
.
»
Божа
благ
!
«
рећи
,
»
да
силан
богатство
и
диван
лепота
!
овако
нешто
немати
ни
у
турски
цар
,
а
камо
ли
у
његов
везир
!
«
»
е
,
сестра
мој
«
,
рећи
ја
отац
Никодије
;
»
тај
јесам
,
видити
,
цар
Лазар
саградити
овде
за
свој
Срба
.
Ена
,
погледати
само
унутра
!
«
ја
као
завирити
у
црква
и
лепо
видити
,
где
на
јен
престол
,
десно
од
олтар
,
седити
цар
Лазар
,
чисто
он
ево
и
сад
гледати
;
крупан
очи
с
благ
поглед
,
дуг
кос
пасти
на
раме
,
по
кратак
,
густ
,
просед
брада
,
долама
бео
,
као
да
јесам
од
сребрн
тканица
,
по
она
крупан
пуцад
као
грудва
од
бисер
.
А
с
један
и
други
страна
поред
певница
стајати
патријарх
и
владика
у
златан
одежда
,
и
као
чекати
нешто
погледати
к
врата
.
»
ко
ли
тај
чекати
?
«
упитати
.
»
Чекају
ти
,
да
ти
причестити
!
«
рећи
ја
отац
Никодије
.
А
ја
се
препасти
,
срце
ја
залупати
силно
и
ја
пасти
на
праг
од
црква
.
тргнути
се
из
сан
,
а
срце
ја
још
једнако
лупати
као
да
хтети
из
груда
да
искочити
!
«
»
е
па
тај
јесам
!
«
узити
мудар
Макрена
да
тумачити
.
»
Синоћ
јесам
о
отац
Никодије
дуго
говорити
,
говорити
јесам
с
игуман
који
јесам
патријар
послати
,
лећи
јесам
позно
и
уморан
,
мислити
,
да
богмити
,
на
причешће
који
хтети
данас
да
примити
,
па
сав
се
тај
помешати
и
ишарати
у
тај
леп
сан
,
који
дати
бог
да
јесам
на
добро
као
и
сав
што
јесам
на
добро
испао
!
«
»
неки
бити
у
сав
како
бог
хтети
!
јесам
ја
већ
више
сртати
ни
од
смрт
.
овде
јесам
међу
свој
,
а
ето
јесам
се
црква
из
урвина
дигнути
и
пропојати
!
«
Иконија
отићи
па
се
наместити
пред
главним
врата
од
црква
.
ту
хтети
да
дочекати
игуман
и
духовник
,
који
хтети
из
конак
доћи
да
почети
служба
.
према
она
,
на
други
страна
од
црквен
врата
,
седети
јесам
на
земља
богаљ
Гавран
.
свет
нагрнути
око
она
и
с
један
и
с
други
страна
.
Вича
она
:
»
е
,
бог
тај
благословити
!
«
»
е
,
бог
ти
дати
и
овај
и
онај
свет
!
«
»
јесам
ти
само
везировати
мајка
,
него
јесам
тај
мајка
сав
овај
јадан
сиротиња
!
«
»
е
вредити
јесам
да
проћи
кроз
сав
твој
мука
,
кад
јесам
овакав
дан
доживети
!
«
А
онај
који
бити
далеко
од
она
,
довикивати
она
:
»
ама
изиди
на
горњи
праг
од
црква
,
да
ти
сав
видити
!
?
имати
ми
који
доћи
из
далек
;
дати
да
ти
очи
сагледати
,
те
да
наш
на
дом
казати
:
видети
црква
божји
,
и
видети
угодница
божји
!
али
се
Иконија
снебивати
да
изаћи
на
горњи
мраморан
праг
од
црква
,
па
да
јесам
сав
видити
и
гледати
,
него
остати
поред
врата
на
сав
место
,
с
блед
лице
и
плачан
очи
.
у
тај
се
појавити
калуђер
од
конак
.
сам
кнез
од
Лежимир
,
са
шубара
испод
мишка
,
ићи
напред
и
са
два
три
сељак
свој
с
мука
отварати
пут
калуђер
кроз
густ
гомила
народ
.
игуман
дечански
,
у
широк
црн
мантија
са
гвозден
крст
о
гвозден
ланац
о
врат
,
са
висок
штака
и
црн
бројаница
,
корачати
полагано
као
неки
страшан
светиња
.
кад
већ
стигнути
пред
сам
црква
,
Иконија
он
се
махати
за
рука
,
заискати
смерно
његов
благослов
и
онда
почети
да
говорити
гласно
,
да
се
на
далеко
чути
:
»
свет
отац
,
овај
јесам
данас
срећан
дан
мој
живот
.
бог
ја
јесам
дати
да
доживити
радост
да
видити
да
овај
црква
опет
пропоји
на
слава
његов
.
мој
село
знати
да
имати
преко
двадесет
и
шест
година
,
кахо
јесам
хранити
овај
богаљ
,
ко
ево
видити
овде
поред
твој
нога
.
хранити
јесам
он
и
чувати
од
људи
и
од
зверад
да
не
погинути
,
али
он
у
срце
никада
опраштати
јесам
.
али
кад
јесам
ја
бог
милостив
оволик
радост
данас
благословити
,
хтети
ево
и
ја
он
да
опростити
.
Гавран
,
неки
ти
јесам
прост
од
ја
сваки
мој
суза
,
сваки
мој
мука
,
сав
мој
туг
и
невоља
;
неки
ти
јесам
од
ја
све
просто
и
пред
бог
и
пред
људма
!
»
»
бог
тај
благословити
!
бог
ти
дати
!
»
зајечати
јадник
Гавран
гушити
се
суза
,
а
народ
тај
прихватити
,
па
се
као
благ
талас
поваљати
вика
:
»
бог
ти
дати
!
бог
тај
благословити
!
«
игуман
благослов
рука
богаљ
па
рећи
двојица
сељак
да
он
унети
у
црква
.
али
се
Гавран
никако
не
дати
унети
,
него
пузити
четвороношке
ући
у
црква
,
први
пут
сад
после
двадесет
и
шест
година
.
на
сваки
трећи
корак
ударати
чела
о
мраморан
патос
,
па
викати
у
глас
:
»
слава
неки
тај
јесам
господа
Божа
,
што
ја
грешник
пуштати
у
црква
,
који
јесам
ти
јесам
од
суза
добар
један
жена
саградити
!
«
за
он
ићи
игуман
водећи
леви
рука
Иконија
,
а
за
она
остати
свита
.
многи
се
жена
,
а
богме
и
понеки
људи
,
кад
видоше
овај
редак
призор
гласно
заплакати
.
Иконија
бити
блед
и
корачати
гледати
смерно
пред-а-се
.
Калуђери
дечански
дивно
одслужити
летургија
,
па
онда
пред
сам
свршетак
узети
причешћивати
народ
.
прво
причестити
Иконија
,
па
онда
редом
ко
се
исповедити
и
приступити
.
док
се
други
народ
причешћивати
,
дотле
се
у
један
кут
црква
црн
Гавран
исповедати
тројица
калуђер
,
кад
калуђер
чути
сав
шта
јесам
и
како
јесам
бити
,
препасти
се
и
не
смети
он
читати
опроштајни
молитва
,
него
отићи
у
олтар
и
казас
сав
игуман
Јеротије
.
Изађе
и
сам
игуман
у
пун
одежда
па
рећи
Гавран
:
»
По
опроштај
који
јесам
од
Иконија
добити
,
по
благослов
који
ја
од
свет
патријар
имати
по
сила
власт
који
ми
јесам
бог
дати
,
и
са
вера
у
источник
неисцрпан
милост
који
ми
јесам
господ
Исус
Христос
отворити
,
ја
хтети
да
ти
читати
опроштајни
молитва
!
«
и
онда
он
она
он
очитати
,
те
Гавран
,
плакајући
у
глас
као
мало
дете
,
одмилети
до
пред
царски
двери
и
причестити
он
Одоше
гостити
одабрати
да
под
вењак
сести
за
совра
.
Посадише
игуман
дечански
у
врх
совра
,
па
онда
калуђер
и
поп
сав
по
старешинство
,
па
онда
кнез
од
суседних
село
и
други
главне
људи
.
Навалише
и
игуман
и
калуђер
и
сав
гостити
на
Иконија
да
сести
,
али
она
она
смерно
молити
да
јесам
пуст
да
она
,
као
мио
гост
,
који
јесам
икада
у
свој
живот
имати
,
двор
на
овај
велик
дан
за
она
.
и
учинити
она
по
воља
и
оставити
јесам
да
стајати
близу
зачеље
од
совра
.
много
јесам
бити
блед
и
уморан
.
овда
и
онда
прихватити
бити
се
за
близ
стубац
од
вењак
и
мало
се
на
он
наслонити
.
Дође
време
да
се
дигнути
у
слава
.
Усташе
сав
на
нога
и
игуман
дечански
уза
дивно
говорити
:
о
бог
,
о
народ
,
о
црква
божји
,
о
искушавање
кроз
који
бог
по
некад
водити
сав
народ
,
и
како
јесам
народ
,
који
јесам
веран
остати
прелазити
кроз
долина
смрт
,
наћи
,
да
он
бог
на
излаз
из
она
дочекивати
изванредан
и
велик
милост
.
сав
бити
дубоко
потрести
и
смерно
писати
у
слава
божји
.
Напише
и
патријар
пећски
и
васеленски
и
сав
други
.
па
се
онда
опет
дигнути
игуман
дечански
и
почети
овако
:
»
Во
Христа
братија
мој
,
деца
мој
,
христољубив
и
благочестив
народ
!
за
овај
велик
данашњи
радост
наш
,
за
овај
утеха
,
који
хтети
да
бити
и
ми
и
дуго
после
ми
,
онај
који
иза
ми
настати
,
ко
имати
да
захвалити
?
прво
господа
бог
,
који
ево
и
у
овај
прилика
показати
да
хтети
да
ми
оставити
да
до
крај
пропасти
,
а
одмах
за
тај
имати
да
захвалити
онај
жена
,
добар
и
смеран
,
од
суза
који
јесам
бог
овај
црква
и
саградити
,
како
јутрос
праведно
рећи
један
страшан
грешник
,
а
сада
примљен
и
опроштен
покајник
пред
бог
.
у
име
наш
светити
црква
,
у
име
наш
свет
патријар
,
у
име
цео
клир
и
у
име
сиротиња
рај
,
неки
она
јесам
вечан
хвала
!
немати
реч
...
и
који
реч
имати
ево
ја
запињати
у
грло
...
немати
реч
да
описати
какав
јесам
велик
добро
овај
свој
народ
учинити
.
јесам
само
запалити
свећа
да
она
за
њен
душа
вечно
горети
,
него
јесам
запалити
буктиња
да
разгањати
мрак
који
јесам
ми
,
бедан
српски
народ
притиснути
.
њен
хтети
име
да
се
помињати
као
један
добро
и
светао
име
докле
јесам
год
народ
српски
.
и
требати
тако
.
А
сад
браћа
у
здравље
ктиторка
овај
свет
храм
,
у
здравље
наш
добар
,
сиротињски
мајка
,
Иконија
!
«
Диже
се
усклик
од
народ
као
грмљавина
,
и
разнети
на
сав
страна
,
а
како
се
он
губити
у
даљина
прихватан
од
гомила
до
гомила
,
дигнути
се
око
совра
слаткогласан
брујање
калуђерски
»
Многаја
љето
!
«
јадан
Иконија
подизати
десни
рука
према
игуман
,
као
да
он
преклињати
,
да
не
говорити
о
она
,
а
леви
притискати
на
срце
.
А
кад
се
осути
грмљавина
од
клицање
и
кад
се
из
она
извити
оно
»
многаја
љето
«
,
она
пребледети
,
пожутити
,
пребледети
опет
,
промуцати
неколико
реч
,
који
ники
не
чути
у
онај
оро
,
па
пасти
на
земља
као
да
јесам
муња
ударити
.
Притрчаше
она
игуман
и
неколик
гостити
у
њен
близина
,
дотрчати
и
неки
жена
из
гомила
свет
,
који
се
око
вењак
скупити
бити
,
али
већина
калуђер
јесам
видети
шта
бити
,
него
својски
довршивати
свој
»
многаја
љето
«
.
кад
он
свршити
,
онда
сав
скочити
иза
совра
пренеразити
и
искупити
се
око
Иконија
.
два
крупан
суза
откинути
се
испод
њен
дуг
трепавица
,
и
полагано
клизати
се
низ
њен
блед
,
али
савршено
мирно
лице
;
око
угао
од
усна
станити
се
један
тај
једва
приметан
осмех
.
са
тај
два
суза
и
са
тај
тих
осмех
опростити
се
с
овај
свет
у
тренутак
велик
свој
слава
Иконија
,
везиров
мајка
!
тако
се
звати
*
*
*
седмогодишше
+
+
+
прибирање
+
+
+
и
одвођење
мушко
+
+
+
деца
+
+
+
рајин
,
који
се
војска
турски
и
+
+
+
државни
+
+
+
*
*
*
служба
*
*
*
снабдевати
*
*
*
добар
крв
*
*
*
хришћански
.
