ЧЕДА
МИЈАТОВИЋ
кнез
Градоје
од
орлов
град
приповетка
из
време
бој
на
Косово
ОДШТАМПАНО
из
„
Бранков
кола
“
за
@card@
.
ср
.
Карловци
српски
манастирски
ШТАМПАРИЈА
@card@
Цена
@card@
нов
.
или
1½
дин
.
и
на
један
мали
заравањ
,
у
падина
који
се
од
голубињски
планина
тихо
спуштати
у
голубињски
река
,
легати
Орлов
град
,
од
старина
двор
властелински
кућа
Орловић
.
народ
причати
да
јесам
први
темељ
и
први
кула
од
тај
двор
још
цар
Тројан
сазидати
и
да
се
онда
тај
град
звати
Голубац
,
као
што
јесам
се
и
први
српски
властела
,
који
он
завладати
,
звати
Голубовић
све
до
време
Немањин
,
кад
она
Велика
Жупан
дати
хрисовуљ
да
се
унапред
па
до
век
звати
Орловић
,
а
двор
њихов
Орлов
град
.
Још
док
јесам
се
звати
Голубовић
бити
јесам
они
на
далеко
чувен
као
„
српски
соко
“
,
а
већ
од
како
се
прозвати
Орловић
старати
јесам
се
да
не
посрамити
ни
тај
име
,
ни
царски
кум
,
који
она
он
јесам
дати
,
ни
стар
слава
,
који
јесам
као
Голубовић
стећи
бити
.
бити
јесам
тај
и
богат
кућа
.
Још
од
пре
сто
година
у
планина
голубињи
,
који
јесам
велик
дело
њихов
баштина
,
пронаћи
јесам
се
сребрн
руда
,
као
да
јесам
вити
сребрн
жица
прешивати
темељ
од
голубињи
.
Орловић
дати
тај
рудник
неки
Дубровчанин
под
закуп
,
а
овај
довести
саса
из
нов
брдо
и
са
Рудник
,
и
сребрар
са
приморје
,
тај
Орловић
кнежина
постати
у
брзо
као
кошница
од
винов
лоз
са
рој
златан
пчела
.
богатство
она
јесам
повисити
слава
,
али
јесам
јесам
ни
засенити
.
повисити
јесам
госпоштина
њихов
,
али
она
јесам
повећати
срећа
.
изгледати
јесам
као
да
племе
њихов
хтети
да
се
угасити
.
у
дан
овај
,
у
који
загледати
у
Орлов
град
,
старински
и
славан
кућа
Орловић
имати
само
два
мушки
глава
:
кнез
Градоје
,
старац
од
седамдесет
лет
,
и
унука
његов
Боривоје
,
млад
дечко
од
петнаест
година
.
син
Градојев
,
кнез
Милан
Орловић
,
погинути
јесам
пре
два
година
у
славан
битка
на
Плочнику
,
допринев
знаменит
свој
личан
јунаштво
тај
јесам
кнез
Лазар
Агарјанин
разбити
.
тек
бити
се
из
нацртан
слика
моћи
видети
како
јесам
диван
Орлов
град
,
а
реч
јесам
тешко
лепота
његов
описати
.
тај
јесам
само
град
са
голим
зидина
и
беспрозорни
кула
,
него
јесам
и
двор
са
прозор
у
оквир
од
извајан
камен
,
са
тераса
на
ступ
,
са
кубе
изнад
придворан
црквица
,
са
китњаст
мост
између
кула
.
сваки
јесам
Орловић
од
пет
стотина
година
овамо
волети
да
додати
по
неки
грађевина
,
за
спомен
себе
,
град
који
јесам
он
стар
оставити
;
и
сваки
јесам
век
ударати
на
тај
грађевина
свој
неизгладљив
печат
.
сам
кнез
Градоје
,
кад
јесам
пре
педесет
година
наследити
свој
отац
,
подигнути
јесам
два
висок
осмоугли
кула
,
везати
она
једном
мраморан
тераса
на
мраморан
ступ
,
а
тераса
наслонити
на
зид
од
мали
и
велик
одаја
и
дворана
у
који
јесам
живети
.
са
тај
тераса
гледати
се
доле
у
авлија
патосан
велик
бео
камени
плоча
;
на
средина
авлија
начинити
јесам
округао
корито
од
шарен
мрамор
,
у
који
јесам
падати
вод
,
који
јесам
из
кљуна
један
тучан
ждрал
најпре
далеко
у
висина
шибало
.
из
авлија
се
по
камени
степеница
силазити
у
перивој
,
који
се
свој
цветан
леја
пружати
низ
зелен
косина
далеко
до
сам
сребрнокораст
топола
,
што
се
трепер
свој
лишће
нешто
тајанствено
разговарати
са
жубор
Голубињеске
река
,
који
испод
она
и
мимо
она
протицати
.
дивно
јесам
бити
са
онај
тераса
пустити
поглед
поврх
мраморан
авлија
и
цветан
и
шарен
перивој
до
сребрн
талас
,
што
кроз
грање
од
дрвље
и
шибље
трептати
у
даљина
.
Још
јесам
диван
пред
вечерњи
сутон
ран
лет
седети
на
тераса
,
гледати
у
шарен
перивој
,
преко
он
у
зелен
дрвље
украј
река
,
и
преко
овај
у
плав
небо
,
који
се
руменити
на
ивица
где
се
на
модар
планина
у
даљни
даљина
наслањати
,
—
сав
тај
гледати
па
дихати
онај
сладак
поветарац
,
који
се
напојити
мирис
од
босиљак
,
руж
,
и
липов
цвет
!
јесам
чудо
што
јесам
славуј
и
кос
и
сеница
изабрати
перивој
Орлов
Града
за
сав
рај
земаљски
,
и
што
јесам
изгледати
да
јесам
шарен
и
бео
лептиров
налазити
,
да
сунце
топао
и
златан
зрак
озаривати
цвеће
око
Орлов
Града
,
један
топлог
сунчан
дан
,
крајем
мај
@card@
.
,
баш
на
тај
крило
Орлов
Града
моћи
јесам
угледати
слика
миран
и
опет
пун
бој
.
по
бео
плоча
од
авлија
и
око
онај
мраморан
кладенац
шетати
се
невесео
један
паун
и
два
пауница
.
овда
и
онда
закрештати
бити
свој
ружан
крика
,
па
бити
онда
—
као
да
се
и
сам
стид
—
оборити
глава
ниско
и
узети
кљуцати
у
камени
плоча
.
ниско
поврх
леј
од
цвеће
и
поврх
широк
и
шарен
стаза
у
перивој
,
хитро
јесам
вијугати
плав
ластавица
.
у
густ
грање
од
стародреван
бршљан
,
који
се
припијати
уза
ступ
и
зидина
од
двор
,
врабац
јесам
држати
некакав
сав
сабор
.
бити
јесам
се
нешто
силно
узбунити
и
ужурбати
,
и
као
да
јесам
сваки
од
она
хтети
свој
цвркут
да
надцврчати
сваки
други
,
па
ма
танак
грло
попрштала
.
Голубов
јесам
немирно
час
узлетати
до
на
врх
од
кула
(
као
да
са
тај
висина
боље
сагледати
да
ли
се
тај
доиста
од
некуда
холуј
дигнути
)
час
опет
журно
слетати
ка
голубињак
,
тај
загушен
и
усплахирен
гугутање
гукати
голубица
свој
некакав
зао
слутња
свој
,
као
да
она
—
онако
клањати
она
се
и
ширити
пред
она
крило
свој
—
преклињати
да
ни
по
што
голубињак
не
остављати
!
из
један
баруштина
близу
јаз
од
воденица
на
голубињи
река
чути
се
непрекидно
и
убрзано
крекетање
жаба
,
као
да
онај
велик
кола
од
млин
окретати
некакав
џиновски
чегртаљка
.
из
село
,
десно
испод
Орлов
Града
,
допирати
узбуњивати
запевање
петао
,
као
да
усплахирити
оглашивати
брз
дажд
,
ако
не
и
бура
.
небо
јесам
бити
ведро
.
Чисто
се
усијати
од
јаркост
жарки
сунце
.
владати
јесам
жесток
запарати
.
у
далек
даљина
моћи
се
ока
видети
како
јара
трептети
над
земља
,
као
да
баш
из
она
и
извирити
.
на
ливада
,
на
лево
од
двор
,
овца
и
јагањац
се
збити
у
гомила
,
спустити
снизак
глава
,
па
убрзан
дах
дактати
од
врућина
.
нигде
облак
;
али
се
овда
и
онда
из
далек
даљина
чути
потмуо
неки
тутњава
,
као
да
негде
грмити
,
или
да
негде
дубоко
испод
земља
некакав
џин
овда
и
онда
захркати
.
на
сам
тераса
,
у
хладовина
који
јесам
западни
кула
свој
сенка
правило
,
седети
јесам
у
висок
храстов
столица
старац
један
,
одевен
у
господски
рухо
од
Дубровачке
скрлатан
чоха
,
са
жут
,
мекан
чизма
до
колено
.
тај
јесам
бити
човек
средњи
стас
,
широк
прси
,
чврст
мишица
,
жилав
рука
;
сед
,
с
дуг
кос
,
дуг
брк
,
а
округао
поткресан
густ
брада
око
румен
и
округласт
лице
.
Опружио
се
бити
у
онај
храстов
висок
столица
,
наслонити
глава
на
крило
некакав
у
храстовина
вешто
изрезан
змај
,
положити
рука
по
наслон
од
столица
;
заспати
;
по
тешко
али
равномерно
дисати
;
по
мало
и
хркати
.
поред
нога
његов
испружити
се
бити
и
спавати
два
хрт
,
један
бледомрк
као
срндаћ
,
други
сивоплав
као
да
јесам
од
диваљ
голуб
бој
позајмити
.
иза
столица
стар
витез
на
један
сребрн
обруч
,
који
висити
о
гвозден
танак
ланац
,
љуљати
се
сив
соко
један
,
са
мали
калпак
од
скрлатан
кадифа
на
глава
.
према
старац
,
и
само
три
или
четири
корачај
од
он
,
седети
јесам
у
исти
такав
висок
и
богат
изрезан
храстов
столица
,
млад
један
жена
,
по
висок
,
вижљав
,
танкострук
раст
,
с
нешто
мало
по
дугачак
али
ипак
обао
,
као
млеко
бео
лице
,
дивно
срезан
румен
усна
,
крупан
црн
очи
,
танак
леп
повијен
обрва
,
и
дуг
и
густ
црн
кос
.
бити
јесам
тај
леп
и
милокрвни
жена
,
око
свој
тридесет
година
.
не
више
пупољак
али
ни
пуно
развијен
руж
;
цвет
у
који
се
сливати
невин
сећање
на
пупољак
и
поуздан
надање
на
пун
развијен
цвет
;
жена
и
девојка
уједно
;
по
лепота
стас
и
милина
лик
—
вила
;
по
очи
,
по
кадифен
мекост
поглед
,
по
сунчан
светлост
њихов
,
по
тајанствен
дубљина
њихов
не
више
жена
,
него
неки
божански
створење
.
сељак
причати
да
анђео
Божји
кроз
њен
очи
гледати
,
те
за
тај
њен
поглед
прогањати
нечист
дух
из
људи
,
лечити
бесомучан
,
малодушан
прав
јунак
,
а
јунак
скроман
.
где
у
невоља
и
жалост
овај
свет
молитва
калуђер
не
моћи
да
помоћи
,
ту
милосрдан
поглед
из
ока
Мандалена
Орловићка
,
дотицај
њен
рука
,
и
неколико
њен
реч
,
шапут
управљен
мајка
Божјој
,
свагда
помагати
!
бити
јесам
сасвим
просто
оденути
у
хаљина
од
некакав
танак
вунен
тканина
,
утегнути
око
витак
она
стасати
пас
од
плав
аксанита
извезен
сребрн
жица
и
спутан
сребрн
пафта
.
нагнути
се
бити
над
један
по
широк
разбој
,
па
час
погледати
на
један
икона
испред
себе
,
час
хитлен
свилен
конац
веза
по
један
комад
румен
свила
,
чврсто
затегнути
у
шимширов
оквир
.
вести
јесам
покров
један
сребрн
скриња
који
јесам
са
комадић
од
частан
дрво
и
други
неки
свет
моћ
кнез
Градоје
поклонити
свој
манастир
Милостина
.
Журила
се
,
јер
јесам
управ
довршивати
диван
вез
.
А
бити
јесам
вешт
везиља
,
јер
јесам
као
млад
девојка
провести
неколико
година
у
Дубровник
,
учити
се
од
калуђерица
Дубровачких
.
Још
неколико
убод
танак
игла
од
биљур
,
још
неколико
потез
свилен
конац
,
још
неколико
завежљај
на
наличје
од
веза
,
и
ево
он
готов
рад
који
с
толики
пажња
већ
од
два
месец
радити
!
млад
се
жена
усправити
;
дахнути
дубок
дах
,
као
да
она
се
са
срце
тежак
терет
скинути
;
па
онда
,
као
са
неки
висина
и
издалека
,
гледати
непомично
на
слика
,
који
бити
увести
.
Исус
,
одевен
у
рухо
бео
као
снег
седити
на
снизак
клупа
па
пун
сажаљивост
гледати
у
Мари
Магдалена
,
који
,
у
бледоплав
хаљина
пасти
бити
на
колено
,
да
свој
густ
и
дуг
рус
кос
утирати
са
нога
Исусов
покајнички
суза
,
што
се
мешати
са
скупоцен
мирис
.
Везиља
гледати
дуго
и
дуго
у
русокос
и
белолик
Магдалена
.
Гледајући
јесам
срце
она
се
полагано
растапати
у
туг
;
крупан
њен
очи
напунити
се
суза
,
који
бити
затрептати
на
дуг
трепавица
,
па
падати
низ
образ
као
крупан
бисер
.
одједанпут
се
отргнути
свој
мисао
,
устати
на
нога
,
права
и
витак
као
јела
.
Прекрсти
се
побожно
три
пут
,
и
три
пут
целивати
слика
Исусов
,
а
шапутати
тихо
:
„
опростити
ја
,
господин
!
Мишљах
више
о
слаб
срце
жена
Магдалена
,
него
о
јакост
твој
сажаљивост
према
ми
грешан
!
“
старац
пренути
иза
сан
и
скочити
живо
на
нога
.
загледати
се
за
неколик
тренутак
у
млад
жена
,
па
она
рећи
:
„
Манда
,
снаха
мој
,
што
ти
јесам
?
Што
сузити
лити
?
„
од
радост
,
баба
,
што
ево
,
хвала
бог
,
довршити
вез
,
мој
прилог
црква
,
који
јесам
ти
саградити
,
окитити
и
обдарити
!
“
„
Чудни
јесам
створ
Божји
,
ви
жена
!
“
рећи
старац
седати
опет
на
сав
сто
;
„
суза
лити
кад
јесам
несрећан
,
суза
лити
кад
јесам
срећан
!
у
шта
ли
јесам
разлика
?
!
“
„
у
сваки
суза
,
који
срећа
натопити
,
трептети
захвалност
наш
бог
;
у
сваки
сузити
који
несрећа
из
срце
исцедити
,
трептети
надежда
наш
на
бог
!
ето
,
у
тај
јесам
сав
разлика
!
“
старац
јесам
непомично
гледати
за
неки
време
као
да
хтети
да
продрети
поглед
кроз
онај
танак
паучина
,
који
јесам
она
реч
њен
суза
њен
обвијати
.
па
онда
,
више
као
себе
него
она
говорити
,
промрмљати
:
„
јадан
снаха
мој
!
...
да
знати
где
јесам
Станко
,
ићи
бити
да
он
везати
дотерати
,
да
пред
ти
пасти
—
или
бити
он
заклати
!
“
тек
јесам
старац
преко
усна
превалити
име
„
Станко
“
,
а
Манда
један
крок
доћи
до
он
сав
блед
,
пренеражен
,
уздрхтао
.
Клек
поред
он
,
пољубити
он
десница
,
па
дубоко
узбудити
,
запињати
језик
на
сваки
други
или
трећи
реч
,
говорити
:
„
молити
ти
,
баба
,
не
помињати
он
!
имати
милост
према
љуба
син
твој
!
не
помињати
име
,
који
усна
мој
,
од
овај
шеснаест
година
како
јесам
у
ваш
кућа
довести
,
ни
у
сан
прошаптати
јесам
!
“
и
онда
бризнути
плаката
,
„
ма
што
ти
јесам
,
дете
мој
?
!
“
питати
старац
нежно
,
и
покушавати
да
јесам
подигнути
.
у
тај
час
закуцати
сребрн
клепало
са
највише
кула
на
двор
.
оба
хрт
скочити
хитро
па
залајати
лавеж
у
који
бити
нешто
угушен
урликање
.
она
се
одазвати
многобројан
пас
по
разним
крај
двор
.
врабац
се
ућутати
.
голуб
слетети
сав
у
голубињак
.
у
даљина
се
опет
чути
тутањ
као
од
грмљавина
.
старац
викнути
неколико
пута
:
„
Ристивор
!
Ристивор
!
“
однекуд
доле
испод
тераса
испасти
на
мраморан
авлија
млад
момак
,
красан
лик
,
висок
и
лепо
развити
.
„
Ева
ја
,
господар
!
“
викнути
он
оздо
,
скинути
калпак
и
поклонити
се
.
„
Ко
стражара
на
кула
?
“
питати
стар
кнез
.
„
Марјан
!
“
рећи
Ристивор
.
„
јављати
ли
што
клепа2
“
„
Вели
:
ићи
уз
брдо
права
к
вратница
некаки
коњаник
,
јесам
,
без
пратилац
!
“
„
потећи
с
момак
ка
главним
врата
,
поздравити
гост
добродошлица
,
па
он
довести
права
к
ја
!
“
заповедати
старац
,
и
умах
нестати
Ристивор
.
Мандалена
дохватити
журно
разбој
од
шимшир
са
довршен
веза
,
и
хтети
се
уклонити
,
али
она
старац
не
дати
,
него
заискати
да
видити
вез
,
посматрати
он
дуго
и
хвалити
он
много
.
мало
час
па
опет
однекуд
потмуо
тутањ
у
даљина
.
„
сав
ја
се
чинити
да
негде
у
даљина
грмити
!
“
рећи
тихо
госпођа
Манда
свој
свекар
.
„
Боривој
јесам
с
момак
одјахати
у
планина
да
огледати
млад
соко
,
који
он
Дубровачки
трговац
ономад
даровати
.
волети
бити
да
ја
јесам
дете
већ
овде
у
двор
.
—
не
знати
шта
ја
јесам
,
али
ја
ево
данас
већ
неколико
пута
неки
чудан
страва
подузимати
!
“
„
јесам
чудо
на
овакав
мајини
.
зар
врабац
да
осећати
кад
бура
долазити
а
људи
да
не
осећати
?
!
нити
јесам
чудо
да
ти
,
снаха
мој
,
овда
и
онда
зао
слутња
обузимати
.
и
ако
јесам
млад
,
доста
јесам
бура
у
живот
видети
!
“
у
тај
се
отворити
један
узак
врата
у
зид
на
који
се
тераса
наслањати
,
Ристивор
испасти
,
поклонити
се
дубоко
пред
старац
,
па
рећи
:
„
дворанин
војвода
Радича
,
властелин
Иван
Порубовић
од
Дреновац
!
“
млад
човек
,
који
гологлав
следовати
Ристивор
,
смерно
се
поклонити
,
дохватити
се
рука
скута
кнежев
и
прихватити
десница
,
који
он
старац
пружити
,
и
целивати
јесам
полагано
и
побожно
као
да
јесам
какав
светиња
,
„
Добра
ми
доћи
,
млад
властелин
!
“
рећи
кнез
срдачно
.
„
како
јесам
војвода
?
јесам
ли
он
све
здраво
и
мирно
на
дом
?
“
„
неки
јесам
слава
бог
,
војвода
јесам
здрав
и
добро
,
а
бити
и
боље
ако
бог
да
!
спремати
се
да
весело
дочекати
прво
чедо
који
сад
већ
сваки
дан
очекивати
да
он
госпођа
даровати
,
ако
бог
да
!
А
ето
он
стигнути
за
сав
ми
веселити
гласити
од
Крушевац
!
господар
ми
звати
на
Косово
!
него
ево
ти
,
кнез
,
књига
од
војвода
који
хтети
ти
све
по
танко
казати
!
“
„
неки
јесам
слава
бог
!
“
рећи
кнез
побожно
па
се
прекрсти
;
„
неки
јесам
слава
бог
на
добар
глас
а
у
добар
час
!
“
млад
властелин
извадити
из
један
свилен
,
лепо
извести
,
торбица
по
велик
писма
и
предати
он
кнез
.
прихватити
писма
у
свој
рука
стар
се
кнез
окренути
Ристивор
:
синак
водити
наш
мио
гост
у
црвен
кула
,
нек
се
мало
поодморити
;
додавати
он
вино
и
бео
симит
,
нек
се
прихватити
док
не
стигнути
вечерати
,
па
ми
он
довести
у
трпезарија
.
А
сад
одмах
пошљи
по
поп
Каритон
да
овамо
к
ја
доћи
,
да
ми
војводин
писма
прочитати
!
“
одједаред
духнути
поветарац
,
влажан
и
хладан
.
од
запад
ударити
црн
облак
па
се
брзо
развијати
и
застирати
небо
.
крупан
капља
дажд
почети
падати
па
опет
престати
.
кнез
и
госпођа
Манда
оставити
тераса
па
се
склонити
у
један
повелик
одаја
у
који
бити
већ
тако
мрачан
,
да
наредити
да
се
велик
жут
воштаница
у
сребрн
стојницима
донети
.
кад
већ
запалити
свећа
стар
се
кнез
посада
у
један
велик
столица
,
држати
једнако
у
рука
писма
војводин
,
који
још
не
хтети
отварати
.
Манда
остати
стојећки
пред
старац
,
брижан
погледати
кроз
узак
прозор
на
црн
облак
који
сад
већ
муња
просецати
,
и
тешкати
се
што
она
син
немати
.
старац
погледати
к
врата
и
узити
се
срдити
што
он
немати
придворан
поп
да
војводин
писма
прочитати
.
као
обично
кад
јесам
срдит
уза
шкргутати
зубма
,
као
да
она
оштрити
да
неко
она
жив
клати
.
Прошло
јесам
тако
по
доста
време
док
ето
он
Ристивор
.
„
Неће
,
господар
,
поп
да
доћи
!
“
причати
он
кнез
;
—
„
ено
он
у
вински
подрум
;
скинути
мантија
,
засукати
рукав
,
на
један
буре
разастрети
некакав
стародреван
листина
,
час
при
свећа
нешто
срицати
у
она
,
час
опет
отакати
вино
и
мешати
у
он
некакав
трава
и
по
мало
мед
.
Час
појити
тропар
светац
,
а
час
клети
и
људи
и
светац
.
„
потећи
,
отац
,
потећи
горе
одмах
,
кнез
тај
чекати
;
имати
да
се
читати
велик
књига
који
ето
стигнути
од
војвода
!
“
тако
он
рећи
,
и
молити
он
да
се
пожурити
.
али
се
поп
не
да
кренути
.
„
Ида
казати
кнез
,
да
ја
ево
сад
претварати
његов
кисео
вино
у
сладак
малвасија
.
не
моћи
ја
сад
овај
прекинути
,
нити
се
моћи
после
посао
настављати
.
Преча
јесам
ја
малвасија
.
нек
чекати
и
кнез
и
војвода
!
“
и
ето
не
хтети
да
доћи
!
Ражљути
се
силно
стар
кнез
.
сав
поцрвенити
,
очи
он
севнути
гневно
,
па
викнути
Ристивор
:
„
Ида
он
казати
да
одмах
овамо
доћи
!
његов
хтети
малвасија
и
од
сада
бити
наш
оцат
,
као
и
до
сада
увек
што
јесам
бити
!
неки
доћи
;
ако
хтети
,
викнути
момак
,
везати
бесан
поп
па
он
донети
амо
!
“
Манда
прићи
к
старац
да
он
умирити
:
„
Баба
,
оставити
отац
Каритина
нека
довршити
што
јесам
почети
;
моћи
бити
сад
хтети
боље
подесити
,
но
што
он
јесам
до
сад
за
рука
полазити
.
А
дати
ја
војводин
писма
,
да
ти
он
ја
прочитати
!
“
„
бог
с
ти
,
снаха
!
“
рећи
старац
сав
пренеразити
;
—
„
како
бити
ја
давати
један
жена
да
ја
читати
војводин
писма
?
!
Ристивор
,
попасти
овамо
!
или
он
довести
или
он
донети
!
“
ИИ
Ристивор
се
као
мало
устезати
.
знати
јесам
добро
да
поп
хтети
прекинути
прекрштање
обичан
домаћи
вино
у
малвасија
,
и
да
јесам
лако
силом
он
из
вински
подрум
у
горњи
дворана
извести
.
али
не
имати
куда
,
па
изићи
полагано
и
сав
као
да
се
о
нешта
предомишљати
.
на
срећа
наићи
у
ходник
на
кнежевић
Боривоје
,
који
,
тек
што
се
вратити
из
планина
по
киша
и
сав
мокар
,
хитати
да
се
јавити
свој
дед
и
свој
мати
.
Ристивор
он
у
неколик
реч
испричати
шта
он
јесам
кнез
заповедити
.
млад
кнежевић
,
који
јесам
волети
бесан
поп
Каритон
,
као
што
он
јесам
сав
дворски
чељад
волети
,
рећи
Ристивор
да
се
вратити
с
он
у
дворана
,
да
видити
хтети
ли
он
за
рука
поћи
да
стар
кнез
за
други
одредити
.
Боривој
јесам
красан
младић
од
петнаест
година
;
очи
и
облик
подсећати
јесам
живо
на
свој
мати
;
а
свој
вижљав
раст
и
свој
покрет
подсећати
јесам
,
казати
,
на
свој
покојни
витешки
отац
.
према
свој
дед
имати
јесам
права
страхопоштовање
,
не
само
што
он
јесам
дед
,
него
поглавито
што
јесам
старац
бити
један
од
редак
остатак
од
онај
јунак
,
који
јесам
под
Душана
ширити
граница
царство
српски
,
а
о
који
јесам
Боривој
још
од
ран
детињство
слушати
тако
многи
и
тако
диван
прича
.
„
о
,
хвала
бог
и
мајка
Божјој
,
дете
мој
,
што
стигнути
у
двор
пре
овај
чудо
и
покора
напољу
!
“
говорити
госпођа
Манда
,
па
се
узити
крстити
,
јер
напољу
ударити
негде
гром
са
страшан
прасак
и
трештање
,
а
киша
се
спустити
као
да
јесам
неки
кабао
из
црн
облак
лити
.
„
ухватити
ми
ситан
киша
тек
изаћи
из
планина
а
на
доглед
наш
двор
,
те
ја
обости
коњ
!
него
и
опет
добро
покисосмо
!
“
говорити
Боривој
свој
мати
,
прићи
к
рука
свој
дед
.
„
какав
ти
јесам
тај
књига
,
деда
,
у
рука
!
“
„
књига
јесам
од
наш
војвода
Радича
!
“
рећи
старац
.
„
Ева
чекати
тврдоглав
поп
Каритон
да
доћи
да
ми
јесам
прочитати
.
Ристивор
,
шта
хтети
ти
овде
?
не
рећи
ли
тај
да
донети
поп
овамо
?
камо
ти
он
?
“
питати
старац
са
сав
велик
срдња
и
зашкрипати
зуб
.
„
деда
,
“
проговорити
Боривој
питомо
;
„
што
јесам
ти
ја
давати
да
учити
књига
ако
сваки
који
доћи
ваљати
да
читати
поп
Каритон
?
!
зар
не
бити
ја
тај
моћи
да
прочитати
,
кад
јесам
ти
већ
читати
хтети
?
А
прочитати
јесам
и
брже
и
боље
и
од
патријарх
Спиридон
,
а
некамо
ли
од
стар
поп
Каритон
!
“
„
Што
јесам
ти
давати
на
књига
?
“
питати
старац
више
сам
себе
него
други
око
себе
;
„
што
јесам
ти
давати
на
књига
?
збиља
и
јесам
,
да
не
морати
кроз
живот
држати
уза
се
какав
поп
Каритон
.
А
и
што
да
не
читати
?
Мушка
јесам
глава
,
Орловић
јесам
,
ево
,
синак
,
“
—
рећи
старац
отварати
писма
,
„
ево
,
синак
,
читати
,
у
име
Божје
,
књига
војводин
!
“
Госпођа
Манда
прошапутати
Ристивор
да
принети
светњак
са
воштаница
.
и
сам
дохватити
један
и
стати
Боривоје
с
десни
,
док
Ристивор
држати
други
светњак
с
леви
страна
млад
кнежевић
,
који
,
прав
као
прав
млад
бор
,
стојати
само
на
један
корак
од
стар
кнез
у
велик
храстов
столица
.
Изгледаше
као
да
се
вршити
неки
чин
из
свет
летурђија
.
„
имати
овде
два
књига
!
“
рећи
млад
кнежевић
.
„
један
јесам
уметнути
у
други
.
ево
да
ти
читати
шта
војвода
писати
!
“
и
онда
Боривој
узити
да
читати
на
глас
,
разговетно
и
размерити
:
„
од
војвода
Радича
кнез
Градоје
,
љубимом
ја
пријатељ
,
срдачан
поздрављење
.
—
да
знати
,
кнез
,
ево
доћи
књига
од
Крушевац
,
од
господин
ми
Кнез
Лазар
.
ево
тај
препис
од
она
па
видити
шта
писати
.
ја
знати
господин
кнез
не
мислити
на
ти
.
твој
јесам
кућа
ономлане
на
Плочнику
дати
многославни
прилог
у
славан
крв
свој
.
и
господин
Кнез
и
сав
Србадија
знати
колико
јесам
она
од
педесет
година
амо
на
бојиште
слава
дизати
.
знати
да
ти
јесам
грдан
жалост
за
син
,
онаки
соко
,
крило
поломити
ти
,
седити
соко
,
обрати
наш
на
крајина
.
моћи
трудити
свој
старост
.
моћи
ми
слати
ни
дете
Боривоје
.
Пошљи
ко
од
свој
властела
,
неки
довести
што
више
добро
опремљен
војник
.
ако
стигнути
на
збориште
код
мој
двор
у
недеља
пред
Видов
Дан
,
добро
јесам
.
и
ето
тај
препис
од
књига
господин
Кнез
.
и
од
бог
тај
здравље
!
“
„
да
чудан
ја
књига
војводин
!
“
прозборити
кнез
очевидно
изненађен
и
пол
срдит
.
—
„
Што
ли
јесам
бити
војвода
да
ја
тако
писати
?
!
“
Па
се
старац
подигнути
на
нога
,
да
стојећки
и
са
склопљен
рука
саслушати
реч
земља
господар
.
млад
Боривоје
задрхтати
рука
кад
отворити
по
дугачак
листина
,
и
глас
он
дрхтати
кад
почети
да
читати
:
„
од
ја
Кнез
Лазар
,
господин
сав
српски
земља
,
ти
војвода
Радичу
,
љубити
поздрављење
.
војвода
,
ево
ми
стигнути
поуздан
веста
како
се
цар
агарјански
са
силан
војска
кренути
од
Дринопоље
пут
у
Србљин
.
Ена
ми
јесам
и
нов
поклисар
његов
стигнути
,
да
ми
још
једном
позвати
да
се
он
,
Емира
Мурат
Оркановићу
,
као
свој
цар
поклонити
,
да
он
данак
плаћати
,
и
да
он
од
Србље
најбоље
јунак
сваки
година
слати
,
да
за
он
и
за
његов
лажан
светац
православан
земља
освајати
.
и
још
ми
поклисар
његов
каза
,
да
цар
његов
долазити
с
војска
на
Косово
,
да
тамо
дочекати
последњи
наш
одговор
.
Знаш
,
војвода
,
да
јесам
на
сабор
о
свет
Ђурђа
први
његов
позив
одбити
.
и
знати
,
војвода
,
како
ви
одмах
онда
световати
и
молити
и
преклињати
,
како
свој
син
и
браћа
свој
,
да
се
одмах
на
војни
спремати
,
јер
не
веровати
клетва
поклисарев
да
се
војска
у
Дринопоље
скупљати
,
да
поћи
преко
мора
у
Карамани
.
Ена
он
јесам
предњи
војска
данас
на
Константинов
.
не
часити
ни
час
него
зова
сав
свој
властела
,
неки
се
одмах
скупити
под
твој
стег
,
тај
јесам
водити
к
ја
на
Косово
,
не
бити
ли
се
сав
тамо
искупити
до
у
недеља
пред
Видов
Дан
.
Поручи
сав
да
она
молити
и
преклињати
да
потрудити
свој
господство
још
овај
пут
,
када
хтети
са
Божјом
помоћу
разбити
Агарјанин
,
да
се
више
не
дизати
.
Поручи
сав
да
она
молити
и
преклињати
,
да
у
што
веће
број
сложно
,
хитро
и
весело
на
Косово
доћи
.
и
још
она
казати
да
велик
клетва
клети
свако
,
ко
не
доћи
а
моћи
да
доћи
.
са
вера
у
слатко
мој
Христа
,
који
хтети
оставити
Хришћански
народ
сав
да
пропасти
,
и
с
уздање
у
јунаштво
наш
храбрити
Србадија
,
који
не
жалити
крв
у
одбрана
отачаство
,
љубити
ти
и
поздрављати
ти
,
веран
мој
војвода
.
“
По
дуго
ники
од
млад
не
смети
да
што
проговорити
,
а
старац
не
моћи
,
јер
он
некакав
горак
сухота
стегнути
бити
јабучица
,
а
преко
образ
њихов
котрљати
се
суза
.
мало
за
тај
узити
оба
писма
из
рука
свој
унука
,
савити
она
полагано
,
готово
побожно
,
метнути
она
у
недра
,
и
онда
сести
,
и
почети
онако
невесео
и
замислити
да
говорити
снизак
глас
,
и
више
као
јесам
себе
:
„
еј
жалост
наш
!
куд
јесам
овај
земља
доспео
и
куд
ли
хтети
доспети
,
кад
ево
земља
господар
не
смести
да
заповедати
,
него
молити
,
преклињати
и
проклињати
!
еј
мој
господин
Кнез
,
знати
да
јесам
ти
,
који
јесам
одрастати
уз
колено
цар
Душана
,
крвав
суза
потицати
кад
јесам
онаки
књига
писати
!
зар
се
не
сећати
какав
јесам
књига
писати
кад
ти
она
јесам
Душан
у
перо
казивати
?
„
војвода
“
—
настављати
кнез
као
да
читати
некакав
Душанов
листина
;
„
војвода
,
да
ја
се
у
недеља
пред
Видов
Дан
лично
јавити
на
Косово
.
да
довести
хиљаду
добро
оружан
јунак
.
ако
довести
мање
казнити
тај
мач
;
ако
довести
више
казнити
тај
глоба
.
ако
не
доћи
,
доћи
хтети
ја
к
ти
,
да
ти
прикуцати
копље
на
двери
двор
твој
!
бог
ти
дати
здравље
и
памет
!
“
еј
,
мој
цар
Душана
,
тај
бити
данас
требати
овај
земља
!
еј
,
мој
господин
Кнез
,
шта
хтети
ти
један
,
Душанов
јунак
са
благ
и
свет
твој
срце
,
у
овај
земља
у
који
се
ето
никакав
светиња
не
поштовати
?
!
“
„
господар
,
кад
год
ми
хвалити
Душана
—
а
кад
ми
он
не
хвалити
!
“
—
узити
Ристивор
смерно
да
говорити
,
„
свагда
ја
доћи
да
ти
питати
:
а
који
јесам
добро
Душан
од
сав
тај
видети
?
не
казивати
ли
и
сам
да
јесам
тај
бити
прав
мученик
за
отачаство
,
да
јесам
двојина
више
пелена
но
малвасија
као
цар
попити
,
да
јесам
он
се
истина
бојати
,
али
да
јесам
он
и
мрвити
,
и
да
јесам
он
најпосле
и
отровати
!
зар
се
и
данас
о
он
не
причати
народ
по
сабор
уз
гусле
свакојак
лаж
и
гнусоба
?
зар
...
“
.
„
Још
јесам
ти
,
синак
,
зелен
да
тај
зрело
разумети
!
“
прекинути
он
старац
.
„
Душан
не
бити
постати
цар
,
нити
бити
граница
свој
царство
размакнути
,
кад
бити
он
сав
мисао
бити
свести
у
брига
:
шта
хтети
о
он
бесан
властела
мислити
,
шта
ли
хтети
пијан
поп
без
парохија
о
он
причати
,
и
шта
ли
хтети
слепац
по
сабор
о
он
гудети
!
него
да
махнути
тај
на
страна
!
Чудо
ја
јесам
само
како
јесам
војвода
моћи
онако
да
писати
!
двојина
чудо
сад
кад
чути
шта
он
јесам
господин
Кнез
писати
!
“
„
опростити
ја
,
деда
!
“
прихватити
тихо
и
очевидно
узбудити
и
забринут
госпођа
Манда
,
—
„
опростити
ја
,
што
и
ја
један
женски
глава
хтети
да
судити
о
посао
витешки
:
али
јесам
војвода
рећи
само
истина
,
да
јесам
Бор
наш
још
тек
дете
!
не
моћи
он
да
водити
војска
наш
!
“
„
А
рећи
јесам
истина
“
—
наставити
Ристивор
,
—
„
да
ти
,
господар
,
јесам
више
млад
,
и
да
јесам
бити
доста
твој
славан
војевање
за
педесет
—
а
бог
ја
бити
и
више
—
година
!
дати
ти
ми
твој
застава
,
дати
ми
који
властелин
,
који
знати
шта
јесам
војска
и
војни
,
па
ти
не
бринути
брига
!
“
„
ти
као
да
јесам
слушати
што
прочитати
Бор
из
листина
господин
Кнез
?
“
рећи
стар
кнез
.
„
Ко
год
моћи
да
доћи
а
не
доћи
тај
он
клети
велик
клетва
!
...
А
и
да
не
клети
,
зар
ја
моћи
да
ићи
у
лов
на
вук
и
медвед
,
а
да
не
моћи
да
у
служба
земља
господар
макнути
мач
по
гомила
Агарјанин
?
!
А
што
ти
рећи
,
снаха
мој
,
да
Бор
још
не
моћи
да
водити
војска
наш
,
истина
јесам
да
не
моћи
;
али
моћи
Бор
да
јахати
убојит
коњ
,
и
моћи
да
витлати
оштар
мач
и
моћи
шестоперац
добро
да
се
бацити
.
имати
једно
што
наш
Бор
,
ако
јесам
правити
Орловић
,
не
моћи
—
не
моћи
он
дома
остати
,
као
што
он
ни
дед
дом
остати
не
моћи
,
а
да
за
она
живити
други
неки
јунак
водити
кнез
Орловић
војска
!
јесам
ли
тако
,
Бор
?
!
“
Па
старац
сав
зажарити
,
као
да
он
изненадно
из
срце
пламен
у
образ
букнути
,
дигнути
се
живо
из
столица
,
усправити
се
у
сав
свој
висина
,
и
упрети
очи
свој
,
из
који
ватра
севати
,
у
млад
дечко
,
ко
јесам
његов
брижан
и
нежан
мати
тих
к
себе
привући
,
па
он
леви
рука
обгрлити
,
као
да
хтети
да
он
заштитити
од
некакав
невидљив
опасност
.
А
млад
Бор
,
који
јесам
некако
,
пошто
свршити
читање
онај
писмо
,
несвесно
пустити
да
он
мати
к
себе
привући
и
обгрлити
држати
,
не
скидати
свој
поглед
са
стар
витез
.
онај
пламен
што
из
срце
старчев
сијнути
кроз
реч
његов
,
бити
одмах
запалити
пламен
у
ватрен
срце
млад
Орловић
.
сваки
реченица
старчев
убрзавати
куцање
срце
његов
,
и
подстицати
жар
у
образ
његов
.
А
кад
седокос
старац
са
румен
образ
и
ватрен
очи
громко
грмнути
:
„
јесам
ли
тако
,
Бор
?
“
—
оно
се
вижљиво
ђак
—
и
не
изгледати
друкчије
него
као
ђак
—
извити
из
загрљај
свој
мати
па
полетити
старац
на
прса
,
загрлити
он
живо
и
пољубити
у
један
и
у
други
образ
,
баш
као
да
он
не
бити
унук
него
витешки
друг
!
Грлећи
старац
Бор
рећи
:
„
благо
ја
,
што
хтети
уз
ти
и
с
ти
да
мој
први
војна
војевати
!
деда
,
ако
бог
да
,
хтети
ни
ти
ни
мој
отац
постидети
!
“
старац
сад
пољубити
свој
унука
у
оба
образ
,
и
шапутнути
он
на
ухо
:
„
тако
,
синак
!
тако
Орловић
требати
да
говорити
и
тако
да
радити
!
“
Манда
прићи
полагано
к
свој
синути
,
па
,
кад
он
старац
пустити
,
узити
он
у
сав
загрљај
,
пољубити
он
и
рећи
:
„
Син
мој
,
неки
ти
јесам
сретан
први
твој
војни
!
неки
јесам
ти
свагда
бог
и
Света
Јован
на
помоћ
!
ако
бити
моћи
заборавити
свој
мајка
неки
ти
јесам
просто
;
али
никад
не
заборављати
да
носити
један
славан
име
,
који
јесам
ти
твој
отац
и
твој
дед
светло
предати
,
који
ти
требати
светло
да
очувати
!
“
у
тај
се
отворити
широм
врата
на
двориште
,
и
на
праг
се
указати
висок
и
крупан
један
људина
,
широк
лице
,
с
вински
румен
образ
,
по
дебео
нос
,
крупан
очи
,
просед
густ
кос
и
брада
,
обојима
небрежљиво
одржаван
,
у
стар
некакав
мораст
мантија
са
црвен
појас
.
„
Хоћеш
ли
ти
,
кнез
,
силазити
у
трпезарија
,
да
вечерати
,
или
хтети
?
“
продерати
се
нешто
мало
храпав
глас
поп
Каритон
не
ступати
са
праг
у
дворана
.
„
ја
ето
ударати
два
пут
у
звоно
,
а
ви
овде
горе
или
јесам
заспати
,
или
ослушкивати
само
грмљавина
,
тај
ситан
звоно
и
не
чути
?
хајде
,
кнез
,
време
јесам
!
“
Кнез
поновити
наредба
Ристифор
,
да
довести
у
трпезарија
војводин
млад
властелин
,
и
јесам
поћи
доле
с
поп
Каритон
.
Госпођа
Манда
остати
са
син
у
дворана
на
први
ката
.
ИИИ
трпезарија
јесам
бити
готово
као
неки
црква
,
само
нешто
по
снизак
.
у
зид
на
исток
лежати
јесам
велик
отворен
огњиште
од
бео
камени
плоча
.
на
он
јесам
стојати
велик
и
тежак
,
од
дим
поцрнети
,
гвозден
подглавњак
,
на
који
се
цепаница
намештати
,
кад
јесам
у
зимњи
доба
трпезарија
загрејати
ваљало
.
и
лево
и
десно
од
огњиште
стојати
—
као
онај
у
црква
пред
олтарем
—
велик
гвозден
светњак
,
исковати
мајсторски
чекић
у
грање
и
лишће
,
кроз
који
се
орати
у
вис
пропињати
,
као
да
хтети
да
пролетити
кроз
венац
од
седам
руж
,
у
који
се
умештати
седам
дебео
свећа
од
жут
восак
.
на
свод
,
који
јесам
испасти
мало
напред
над
огњиште
,
да
не
да
дим
да
се
са
он
повијати
у
трпезарија
,
бити
јесам
исписати
велик
икона
свет
Јована
крститељ
,
који
јесам
дом
Орловићев
славити
као
свој
крсни
име
.
Причало
се
много
шта
о
чудотворство
тај
икона
.
јесам
ники
моћи
да
погледати
у
светац
а
да
се
мало
не
препасти
.
у
сух
,
каменит
пустиња
стајати
он
,
висок
готово
као
копље
;
завити
се
у
неки
кожа
,
као
да
јесам
медвеђи
;
лице
,
и
гол
мишица
од
раме
,
и
гол
нога
од
колено
,
поцрнети
од
препек
у
пустиња
,
те
се
према
она
она
сух
мрк
тиквица
за
вод
,
што
он
висити
о
некакав
кајиш
о
бедро
,
светлити
као
да
јесам
румен
образ
девојачки
.
па
се
светац
мрк
кожа
и
разбарушен
кос
повити
горњи
тело
мало
напред
као
да
крупан
црн
очи
свој
вребати
неко
,
пружити
леви
рука
према
себе
а
у
напред
,
као
да
хтети
да
неко
од
онај
,
што
он
гледати
,
жив
дохватити
.
видити
се
лепо
како
нешто
викати
,
јер
јесам
широм
уста
отворити
;
ако
ко
машта
свој
не
успети
да
чути
шта
тај
он
довикивати
,
моћи
да
знати
шта
јесам
само
ако
јесам
писмен
,
јер
се
уз
висок
танак
трска
који
светац
у
десница
држати
,
повијати
узак
кожан
листина
,
на
који
црн
слово
писати
:
„
покајати
се
!
“
Што
јесам
најчудније
у
тај
слика
светац
Орловићев
кућа
бити
,
јесам
тај
:
што
,
ма
из
који
кут
и
ма
са
који
страна
да
он
погледати
,
свагда
хтети
са
ужас
опазити
,
да
он
права
у
ти
гледати
,
да
према
ти
рука
пружати
,
да
хтети
баш
ти
да
дохватити
,
и
да
оно
што
говорити
баш
ти
говорити
!
снизак
,
до
пред
сам
нога
његов
,
горети
у
сребрн
шкољка
кандило
,
који
се
никада
не
гасити
.
од
два
нараштај
овамо
утврдити
се
обичај
у
двор
Орловићев
да
сваки
ко
ступати
у
трпезарија
,
као
и
ко
хтети
из
она
да
иступити
,
ваљати
да
се
окренути
к
светац
,
прекрсти
три
пут
и
поклонити
он
се
.
пред
сам
огњиште
бити
јесам
омањи
један
трпеза
од
бео
мрамор
.
око
она
четири
висок
,
тежак
и
гломазан
сто
од
храстовина
,
у
који
бити
изрезати
орао
и
змај
.
сто
у
зачеље
наслон
за
рука
бити
обложити
сребро
,
у
који
јесам
урезати
бити
напис
,
како
јесам
на
тај
сто
и
за
тај
трпеза
седети
и
обедовати
цар
Душан
,
кад
јесам
на
војни
поход
на
Угар
свратити
к
Орловић
у
Орлов
град
.
Дугачки
зидина
на
десно
од
огњиште
бити
јесам
окићен
,
и
готово
сав
застрти
,
штит
,
панцер
,
клобук
,
мач
,
копљиме
и
буздован
.
у
она
јесам
бити
просећи
узак
а
висок
прозор
,
који
пропуштати
у
трпезарија
благ
светлост
са
север
.
Дугачки
зидина
према
овај
,
а
лево
од
огњиште
,
исписати
јесам
бити
сав
велик
слика
онај
удес
,
од
који
се
властелински
кућа
Голубовић
прозвати
Орловић
.
кад
гледалац
стати
према
средина
слика
онда
видити
десно
од
себе
широко
поље
зелено
,
кроз
који
вијуга
бистар
речица
,
из
који
сребрн
пастрмка
искакати
као
да
огледати
е
да
ли
бити
по
зрака
полетети
моћи
;
изнад
тај
поље
у
позади
издигнути
се
вис
с
бор
и
јела
;
више
он
голи
сивити
крш
по
врх
који
видити
се
многи
орловски
гнездо
,
из
који
гладан
орлић
пружати
голишав
шија
свој
.
по
средина
слика
пукнути
,
докле
око
допирати
,
њива
са
златан
класје
,
који
сељанин
и
сељанка
сребрн
срп
обарати
.
у
сам
леви
кут
слика
висок
и
гранат
храст
;
под
он
шарен
простирка
,
подглавњак
,
дрвен
заструга
с
јестиво
,
шарен
чутура
,
гомилица
од
јабука
и
други
воће
,
венац
од
плав
и
црвен
цвеће
пољски
измешан
са
јечмов
класје
.
мало
испред
он
,
под
сунце
а
до
први
везан
сноп
на
њива
,
колевка
од
шимширов
дрво
,
—
пун
извезен
бео
тканина
,
и
опет
празан
јер
у
она
не
бити
чедо
.
испред
колевка
крочити
на
њива
млад
а
висок
и
танкострук
један
жена
у
китњаст
шарен
рухо
;
пребледети
у
лице
,
с
разбарушен
рус
кос
,
подигнути
лице
к
небо
,
упрети
поглед
из
крупан
црн
очи
у
вис
,
па
златан
стрела
гађати
грдан
један
мркосив
орлушина
,
који
раширен
крило
лети
у
вис
носити
у
канџа
румен
чедо
у
бео
свилен
повој
.
јесам
,
не
гађати
само
,
него
она
јесам
већ
погодити
,
јер
се
под
леви
крило
орлушина
видити
половина
стрела
који
јесам
оштрица
свој
пробити
у
срце
њен
.
кнегиња
Василија
јесам
поуздан
поглед
и
поуздан
рука
прострелити
орлушина
,
те
спасти
жив
и
здрав
чедо
свој
,
који
она
јесам
грабљив
и
гладан
птичурина
зграбити
из
колевка
и
у
вис
к
свој
гнездо
понети
бити
.
њен
јесам
син
постати
велик
јунак
,
те
он
јесам
Немања
дати
да
се
звати
Орловић
.
од
прилика
један
трећина
патосати
од
трпезарија
,
и
тај
она
до
огњиште
где
јесам
стојати
мраморан
сто
,
бити
јесам
за
један
стопа
виша
од
осталога
патос
.
на
овај
снизак
патос
бити
јесам
неколико
храстов
трпеза
са
сто
и
клупа
.
за
једном
такав
трпеза
вечерати
јесам
кнез
Градоје
,
поп
Каритон
и
војводин
властелин
Иван
.
Ристивор
јесам
стојати
смерно
иза
сто
свој
господар
,
и
,
час
рука
,
час
миг
,
наређивати
млад
шта
да
донети
на
трпеза
а
шта
да
однети
са
она
,
као
и
који
и
кад
да
насипати
пехар
вино
,
да
не
остајати
празан
.
„
да
ли
ти
рећи
Ристивор
,
“
питати
кнез
млад
властелин
,
—
„
да
се
прекрстиш
три
пут
и
поклонити
наш
светац
,
кад
ући
у
овај
трпезарија
?
“
„
право
да
ти
казати
,
ништа
ја
он
не
рећи
,
“
одговорити
Иван
;
„
него
видети
он
како
се
на
праг
почети
крстити
и
клањати
,
те
ја
но
он
прекрстих
се
и
поклонити
се
!
“
„
е
,
па
сад
шта
хтети
ја
с
ти
?
“
окренути
се
стар
кнез
и
викнути
срдито
Ристивор
.
-
„
ти
хтети
још
учинити
да
се
у
овај
дом
погазити
стар
завет
мој
дед
,
те
да
он
се
кости
у
гроб
превртати
,
и
да
из
гроб
ја
клети
!
“
„
ма
,
господар
,
тек
да
заустити
да
он
казати
,
а
видети
он
где
се
и
јесам
од
себе
крстити
и
клањати
!
“
правдати
се
Ристивор
.
„
ех
,
ти
опет
мислити
,
светац
јесам
као
ти
,
да
се
за
сваки
ситница
срдити
!
“
прихватити
поп
Каритон
спустив
празан
пехар
на
трпеза
.
„
Мари
ти
он
да
л
’
се
и
ти
крстити
и
клањати
,
а
да
мера
шта
Ристивор
радити
!
“
„
Светац
моћи
и
да
не
марити
,
јер
се
јесам
он
ми
заветовати
;
али
ја
ваљати
да
марити
,
јер
јесам
се
ја
он
заветовати
!
јесам
л
’
тај
Ристивор
причати
како
јесам
тај
бити
?
“
питати
кнез
Ивана
.
пре
него
што
Иван
моћи
уста
да
отворити
,
Ристивор
узити
да
се
правдати
:
„
Па
,
молити
ти
,
господар
,
казати
по
правда
и
по
душа
,
ко
моћи
сав
слава
и
сав
чудо
овај
двор
да
испричати
о
један
прилика
?
тек
он
показати
кнегиња
Василија
и
испричати
он
како
јесам
спасти
свој
чедо
од
орлушина
,
а
ти
и
поп
Каритон
грунути
на
врата
—
мал
’
не
рећи
као
какав
орлушина
!
“
„
То
требати
да
чути
,
млад
властелин
,
како
јесам
бити
.
Причају
да
сад
међу
млад
господа
имати
пуно
она
,
који
вео
да
јесам
светац
и
чудо
њихов
просто
само
поповски
прича
.
да
поп
и
калуђер
хтети
по
мало
и
да
измишљати
,
тај
сав
знати
...
“
„
јесам
јесам
чути
,
кнез
,
“
пресећи
он
поп
Каритон
,
па
мало
преврнути
закрвављен
очи
свој
,
—
„
и
ако
јесам
друг
од
детињство
,
и
ако
јесам
у
младост
заједно
вино
пила
и
ограда
прескакати
,
и
ако
ево
и
сад
заједно
пити
,
не
моћи
те
пустити
да
се
тако
мучки
на
попов
камен
бацати
...
“
„
Причекај
мало
,
попити
,
стајати
ја
ти
на
белег
!
“
пресећи
кнез
поп
пружив
рука
према
он
да
он
уставити
;
па
наставити
окренути
се
Ивана
:
„
не
знати
ја
за
други
светац
;
али
јесам
ми
наш
светац
свагда
помагати
.
ето
чути
један
од
многи
доказ
.
Дошао
незнан
властелин
у
двор
овај
мој
дед
;
велим
путовати
из
Света
Гор
у
сав
завичај
у
Хрват
.
дед
он
мој
гостити
овде
три
дан
.
Чина
се
и
мој
дед
и
сав
чељад
да
неки
тежак
брига
легати
стран
витез
на
срце
;
особито
се
за
сто
у
трпезарија
чудно
понашати
,
час
кришом
погледати
на
мој
дед
,
а
час
на
светац
;
час
бити
устати
,
час
бити
опет
сести
да
пити
.
Ноћу
као
да
немати
сан
,
а
и
кад
бити
очи
склопити
брзо
бити
скочити
из
постеља
са
вика
и
кукњава
,
и
полетети
бити
к
врата
као
да
бегати
од
некакав
чудовиште
!
кад
трећи
вече
,
тек
се
при
трпеза
обредити
пехар
по
један
пут
,
а
он
скочити
на
нога
,
најпре
заклонити
мишица
глава
,
као
да
се
сакрити
од
свечев
поглед
,
па
онда
посртати
прићи
к
мој
дед
и
пасти
на
колено
.
„
Ева
да
ти
се
исповедити
!
“
узити
да
говорити
суза
лити
;
„
ево
да
ти
се
исповедити
,
па
рећи
како
хтети
:
обећати
ја
твој
крвни
непријатељ
кнез
Н
.
“
(
казати
он
и
име
,
само
тај
он
ја
не
казивати
јер
не
бити
право
бити
!
)
,
„
обећати
ја
,
рећи
,
кнез
Н
.
дати
ја
велик
баштина
и
синовица
свој
ако
ти
убити
;
затећи
он
се
да
ти
убити
;
доћи
да
ти
убити
;
три
пут
се
дизати
од
трпеза
да
ти
отровати
нож
у
прси
сјурити
;
и
три
пута
ја
поглед
твој
светац
следити
крв
у
жила
и
скаменити
срце
у
прса
.
и
кад
не
гледати
на
он
осећати
како
ја
он
гледати
;
осећати
како
ја
рука
његов
дотицати
и
слушати
шапат
његов
:
„
покајати
се
,
несретник
!
исповедити
се
кнез
,
па
хтети
тај
бог
опростити
!
“
кад
год
бити
легати
на
постеља
видети
бити
два
велик
ока
његов
како
ја
гневно
гледати
из
густ
мрак
:
што
густ
и
црн
мрак
сав
тај
сјајан
и
сав
тај
веће
она
два
његов
ока
!
и
тек
да
задремати
а
он
бити
ја
прст
,
хланим
као
лед
,
дохватити
за
гуша
,
продрмати
и
онда
силно
из
постеља
дигнути
,
викати
јаросно
:
„
покајати
се
,
несретник
!
“
и
ево
се
кајати
!
ево
ти
се
исповедати
!
ево
тај
нож
који
ти
хтети
убити
!
везивати
ја
коњма
за
реп
па
растрзавај
;
бацати
ја
у
доњи
тамница
да
ја
јакреп
и
гуштер
крв
сисати
;
чинити
што
хтети
,
само
молити
светац
свој
да
скинути
са
ја
поглед
свој
!
“
ето
што
се
мој
дед
заветовати
да
ники
и
никад
у
овај
трпезарија
ући
хтети
,
а
да
се
три
пут
не
прекрсти
и
светац
не
поклонити
!
“
Диже
се
млад
властелин
,
смерно
се
кнез
поклонити
па
рећи
:
„
хвала
ти
,
господар
,
на
тај
диван
прича
у
који
имати
велик
пуок
за
млад
!
ја
јесам
мој
покојни
отац
говорити
да
јесам
се
у
стар
доба
,
док
јесам
по
наш
земља
бити
више
јунак
,
светац
чешће
и
радије
јављати
међу
људи
,
и
да
јесам
велик
и
славан
чудо
чинити
.
А
сада
као
да
јесам
и
мање
јунак
и
мање
светац
!
да
ли
јесам
мање
светац
што
јесам
мање
јунак
или
јесам
мање
јунак
што
јесам
мање
светац
,
тај
ја
не
умети
јесам
да
разбрати
!
„
ни
ја
ти
тај
,
синак
,
не
знати
казати
!
“
рећи
старац
љубазно
млад
властелин
.
„
Што
ја
видити
и
што
знати
тај
јесам
:
да
ники
још
на
небо
светац
постати
јесам
ко
за
живот
овде
на
земља
јунак
бити
јесам
!
кад
бити
бог
давати
светачки
златан
кола
око
глава
сваки
ко
само
читати
молитва
,
метанисати
и
превртати
бројаница
,
не
бити
за
сав
она
бити
место
у
сав
седморих
небесих
!
онда
бити
и
наш
поп
Каритон
светац
постати
!
али
бог
тражити
да
тај
победан
песма
певати
у
слава
његов
кад
ти
Агарјанин
на
жив
жеравица
бацати
не
бити
л
’
вера
преврнути
.
тако
јесам
тај
,
мој
попити
Каритон
!
“
.
„
Мислиш
ли
ти
,
кнез
,
да
ја
не
бити
певати
у
слава
наш
светити
вера
Хришћанске
да
ја
Агарјанин
на
жеравица
метнути
?
!
“
питати
поп
Каритон
,
који
јесам
више
вино
попити
него
кнез
и
млад
властелин
заједно
.
„
не
знати
тај
дат
одговор
,
јер
ти
још
не
гледати
на
згариште
агарјански
.
добар
јесам
поп
,
али
јесам
грешан
човек
.
А
јесам
ни
имати
прилика
да
се
показати
колико
јесам
јунак
!
“
рећи
кнез
.
„
кад
јесам
ја
јесам
ти
дати
да
се
показати
?
“
питати
поп
са
мало
загушен
глас
у
који
прекор
трептати
.
„
кад
јесам
ти
јесам
ја
кратити
?
“
рећи
кнез
па
се
насмехнути
с
пун
презрење
.
„
е
,
па
добро
,
ево
да
видити
!
“
прихватити
поп
Каритон
па
климнути
глава
и
намигнути
на
Ристифор
,
као
да
он
давати
неки
уговорен
знак
.
„
ето
,
пустити
ја
да
водити
војска
твој
на
Косово
!
тај
јесам
и
онако
стар
,
а
млад
кнежевић
још
јесам
дете
.
грехота
бити
бити
да
,
бити
ти
бити
он
,
на
Косово
излазити
;
а
два
пут
грехота
да
оба
заједно
поћи
!
и
три
пута
грехота
,
кад
ево
имати
ја
у
замена
да
послати
!
“
старац
,
се
окренути
Ристифор
;
мрднути
глава
и
лево
и
десно
,
и
шкргутнути
зубма
.
„
То
јесам
твој
масло
!
јесам
ја
ни
слеп
ни
глуп
,
хвала
господа
бог
!
али
хтети
,
попити
,
куд
јесам
наумити
!
не
дати
ја
ти
ни
да
ми
испратити
до
на
међу
наш
кнежина
!
“
„
ето
,
не
рећи
ли
ти
“
рећи
поп
.
„
сав
се
бојити
да
мој
јунаштво
не
засенити
твој
!
“
„
бог
ја
јесам
сведок
да
се
никад
тај
бојати
јесам
!
“
прихватити
кнез
поносит
глас
и
мало
као
увредити
.
„
јесам
хтети
оставити
сав
кисео
оцат
,
па
да
се
у
писма
господин
Кнез
напојити
небески
малвасија
!
јесам
чути
како
он
велик
клетва
клети
свако
ко
моћи
да
доћи
а
не
доћи
!
па
да
јесам
ја
какав
јунак
,
ма
и
не
бити
добар
од
ја
,
па
да
ти
повести
|
Али
овако
...
.
махнути
се
,
поп
,
тај
работа
!
„
тако
ја
ево
овај
вино
,
“
наставити
поп
;
„
јесам
само
да
јесам
млад
од
ти
за
десет
година
...
“
„
какав
десет
година
?
!
“
насмејати
се
кнез
грохот
;
„
ја
јесам
седамдесет
а
ти
шездесет
и
пет
!
“
„
ја
јесам
шездесет
и
пет
,
али
ти
јесам
,
кнез
,
у
најмању
седамдесет
и
пет
,
само
се
вазда
издавати
за
млад
...
“
„
неки
ја
јесам
и
деведесет
и
пет
“
,
пресећи
он
кнез
долазећи
у
сав
велик
ватра
и
ударити
песница
о
трпеза
,
—
„
наш
господин
Кнез
јесам
срце
мој
подмладити
а
мој
памет
подсетити
да
ја
носити
име
Орловић
!
“
„
моћи
да
бројити
година
!
дати
да
мерити
снага
|
“
рећи
поп
.
Скочи
стар
кнез
,
одгурнути
љутит
сав
сто
,
збацити
скрлатан
долама
са
златан
тока
са
себе
,
засукати
рукав
од
свилен
кошуља
,
па
викнути
поп
:
„
ходити
,
попити
,
да
мерити
снага
!
“
„
тако
и
ја
велим
,
кнез
!
“
одговорити
поп
,
па
збацити
са
себе
мантија
,
засукати
рукав
од
антерија
,
па
искочити
као
помаман
на
чист
патос
према
кнез
.
„
и
само
да
се
поштено
о
једном
погодити
!
ако
ја
оборити
или
се
ја
први
уморити
,
не
тражити
да
ја
слати
на
Косово
;
ако
ти
оборити
или
се
тај
први
уморити
,
онда
поштено
да
остати
на
двор
а
место
себе
ја
да
послати
!
“
„
примати
,
примати
,
попити
!
“
викати
кнез
нестрпљиво
.
„
пазити
,
ево
ја
!
пазити
!
“
и
старац
полетити
и
дохватити
поп
снажан
око
пас
,
и
издигнути
онаки
људина
у
вис
;
али
се
поп
дочекати
на
нога
,
па
стегнути
стар
витез
око
пас
и
стати
да
он
повијати
те
на
лево
те
на
десно
.
Узеше
се
хрвати
и
носити
око
онај
сто
као
да
јесам
агарјански
пеливан
а
не
два
добар
Хришћанина
и
два
од
детињство
други
.
млад
властелин
Иван
бити
устати
;
изненадити
онај
што
гледати
уза
се
најпре
крстити
па
онда
шапнути
Ристивор
:
„
ама
,
брата
,
да
она
раздвојити
!
“
„
не
знати
ти
она
!
Још
јесам
они
као
ђачад
манастирски
!
неки
она
док
се
мало
поуморити
!
“
и
два
млад
витез
гледати
мирно
како
се
носити
с
један
крај
трпезарија
на
други
и
опет
натраг
,
огледати
ко
хтети
пре
ко
о
патос
да
треснути
.
и
кроз
сав
напор
једнако
разговарати
један
с
други
:
„
да
видити
,
кнез
,
ко
јесам
поп
Каритон
!
“
„
да
видити
,
попити
,
ко
јесам
Орловић
!
“
„
јесам
ли
хтети
на
Косово
!
“
„
јесам
него
хтети
ти
да
слати
!
“
„
Држ
’
се
,
попити
!
“
„
Држ
’
се
,
кнез
!
“
Већ
по
дуже
трајати
тај
хрвање
.
поп
ударити
крв
у
образ
,
у
очи
и
у
сам
чела
.
румен
образ
кнез
прогрушати
се
модрина
.
са
чела
обојица
киптјети
јесам
зној
.
тада
она
Ристифор
прићи
.
„
уставити
се
,
славан
јуначки
господа
!
“
рећи
она
тихо
.
„
уставити
се
,
јер
ено
,
рећи
бити
,
светац
ви
мрко
погледати
!
рећи
бити
да
ви
нешто
довикивати
!
“
„
Пуштајмо
се
,
кнез
,
“
—
рећи
поп
;
„
пуштати
се
,
да
видити
шта
светац
хтети
!
“
и
пустити
се
и
раставити
се
.
оба
задахтати
од
тежак
напор
.
стар
кнез
убрисати
рукав
зној
са
чела
па
се
окренути
и
погледати
у
светац
.
и
као
да
не
моћи
да
поднети
светлост
од
свечев
поглед
,
наднети
десни
рука
над
густ
веђа
свој
,
па
се
повити
мало
унапред
као
да
боље
видити
и
сигурније
чути
.
„
Светац
викати
:
„
тај
докле
хтети
,
попити
несретник
?
!
“
да
он
сутра
палити
велик
воштаница
;
јер
,
да
се
он
не
умешати
,
бити
ти
сад
већ
брисати
прашина
по
тај
плоча
!
“
„
Добра
,
добро
,
кнез
!
“
прихватити
доброћудан
поп
,
дохватити
и
испразнити
један
пехар
вино
,
узити
исправљати
рукав
од
антерија
,
наместити
сав
црвен
пас
да
стајати
како
требати
,
и
справљати
се
за
нов
чин
.
„
неки
светац
не
викати
напразно
;
„
покајати
се
!
“
да
се
покајати
и
да
он
се
помолити
,
па
да
грешан
тело
одмор
дама
!
“
и
онда
поп
навући
мантија
,
макнути
глава
на
Ристифор
који
он
притрчати
с
кондир
пун
вод
.
опрати
поп
рука
,
умити
лице
,
дохватити
свој
разбарушен
кос
тај
она
савити
у
перчин
,
намакнути
петрахиљ
,
прићи
смерно
пред
велик
икона
велик
светац
;
метанисати
три
пут
и
узити
жуборити
дугачак
некакав
молитва
,
крстити
се
живо
и
скоро
без
прекид
.
ни
кнез
,
па
ни
она
два
млад
витез
,
не
разумевати
ништа
од
сав
онај
жубор
.
него
кнез
бити
гледати
у
поп
па
бити
се
и
он
крстити
,
клањати
и
спод
прст
дотицати
,
кад
год
бити
видети
да
тај
поп
чинити
.
А
у
кнез
гледати
Ристифор
,
па
се
и
јесам
пригибати
и
спод
дотицати
онако
како
он
и
господар
чинити
.
два
пут
или
три
пут
прекинути
се
онај
молитвен
жубор
,
јер
по
пакосним
сплетка
сотонин
снаћи
поп
неки
зевање
.
кад
већ
и
трећи
пут
зевнути
,
учинити
се
поп
да
се
већ
и
светац
досадити
,
па
се
окренути
,
дати
благослов
и
пружити
рука
кнез
,
који
овај
смерно
целивати
.
Рече
поп
да
он
ваљати
још
мало
остати
у
трпезарија
да
допунити
метанија
.
кнез
се
осмехнути
један
брк
па
рећи
млад
људма
:
„
ходити
,
деца
,
оставити
сад
попасти
да
довршити
што
јесам
почети
!
“
Ристивор
и
Иван
отпратити
кнез
до
на
праг
од
његов
соб
на
први
спрат
од
нов
Кула
.
тај
она
старац
пружити
десница
,
који
они
са
страх
и
поштовање
целивати
,
па
онда
узити
говорити
:
„
синак
Ристивор
,
ево
тај
мој
заповест
:
прво
одвести
властелин
војводин
и
мио
гост
наш
у
подрум
доњи
,
неки
јесам
свој
очи
видити
јесам
ли
он
коњ
положити
како
требати
.
док
тај
јесам
не
видити
,
ако
јесам
у
истина
витез
,
сан
он
ноћас
на
очи
пасти
хтети
.
кад
легнути
моћи
он
много
заговарати
,
јер
он
ваљати
зором
полазити
натраг
к
свој
господар
.
А
и
ти
,
синак
,
потећи
зором
на
змајев
Вис
;
развити
наш
застава
,
спустити
под
она
мех
с
вино
,
искупити
око
она
бубњар
и
трубача
,
неки
ударати
у
бубањ
и
неки
дувати
у
труба
,
а
огласник
пошљи
по
село
и
заселак
,
неки
викнути
да
ми
требати
драговољац
,
јер
ми
господин
Кнез
звати
на
Косово
,
да
одбити
агарјански
сила
од
наш
Хришћанске
земља
!
“
„
Хоћу
ли
она
казати
како
господин
Кнез
клети
велик
клетва
ко
моћи
да
доћи
а
не
доћи
?
“
питати
Ристивор
.
„
како
хтети
она
тај
казивати
,
кад
тај
господин
Кнез
јесам
писати
народ
него
војвода
и
кнез
,
велик
и
мали
властела
од
овај
земља
?
!
“
бити
одговор
кнежев
.
„
ако
на
ко
пасти
клетва
пасти
на
господа
;
јесам
она
господин
Кнез
намењивати
јадан
сиротиња
!
“
и
стар
кнез
затворити
врата
од
дворана
у
нов
Кула
.
Ив
Ристивор
јесам
,
по
жеља
Иванов
,
наредити
тај
млад
чељад
прострети
постеља
за
Ивана
у
кут
према
његов
постеља
у
један
по
широк
соба
при
земља
одмах
испод
тераса
.
два
се
млад
витез
,
два
властелински
слуга
два
племенит
господар
,
брзо
спријатељити
,
те
Иван
,
који
се
жалити
да
не
моћи
тако
лако
да
заспати
,
молити
Ристивор
да
у
његов
соба
преноћити
,
не
бити
ли
разговор
ноћ
мало
прекратити
.
Леже
сваки
на
свој
постеља
.
Између
њихов
постеља
—
просто
само
прострт
поњава
по
камени
плоча
од
спод
—
стајати
снизак
а
по
дугачак
ковчег
од
храстовина
,
на
који
јесам
Ристивор
донети
два
кондир
вино
,
да
се
наћи
ако
бити
се
зажеднети
.
изнад
постеља
Ристиворов
по
високо
у
угао
од
два
зид
стајати
јесам
некакав
велик
икона
,
а
пред
она
јесам
горети
кандило
,
који
несигуран
и
танак
светлост
недовољно
осветљавати
мрачан
соб
.
како
јесам
бити
запарно
оставити
отворен
врата
из
соб
у
ходник
.
дуго
јесам
у
ноћ
Ристивор
причати
свој
нов
пријатељ
о
госпоштина
и
о
јунаштво
славан
господа
Орловић
.
са
прав
занос
,
као
да
говорити
о
какав
небески
анђео
,
причати
он
о
доброта
госпођа
Мандалена
,
о
њен
чудотворан
моћ
да
свој
поглед
и
полагање
свој
рука
лечити
болан
и
невољан
.
Шапутом
додавати
како
неки
дворкиња
причати
да
јесам
она
преко
свој
воља
довести
и
привенчати
за
Милана
Градојев
син
,
и
опет
како
јесам
неки
властела
,
вратив
се
живити
из
бој
на
Плочнику
,
казивати
да
јесам
кнез
Милан
улетати
у
густ
чета
Агарјанин
,
баш
као
да
јесам
хтети
навалице
да
погинути
!
и
још
како
дворкиња
причати
како
често
затицати
свој
госпођа
да
читати
последњи
писма
,
који
она
јесам
писати
Милан
у
очи
сам
битка
на
Плочнику
,
и
да
,
читати
он
,
суза
ронити
,
а
по
некад
и
на
глас
јецати
!
Причаше
он
о
славан
дело
убојит
поп
Каритон
,
који
,
кад
се
мало
више
поднапити
,
узети
да
причати
хрвање
свој
са
свет
Јована
у
трпезарија
.
војводин
властелин
не
моћи
тај
никако
да
веровати
;
али
се
Ристивор
заклињати
да
јесам
тај
цео
истина
,
и
да
поп
Каритон
свако
свој
хрвање
са
светац
морати
да
одлежати
по
три
дан
,
сав
модар
као
да
он
јесам
неки
коље
испребијати
!
јесам
чудо
да
два
млад
витез
клизати
разговор
низ
брдо
,
док
се
не
натоциљати
на
танак
лед
топлог
причање
о
лепота
дворкиња
и
девојка
.
Иван
причати
о
лепота
Перуника
,
кћер
некакав
мали
властелин
у
двор
војводин
,
а
Ристивор
узити
хвалити
Босиљка
,
млад
дворанка
госпођа
Мандалена
.
„
бео
јесам
,
брата
,
од
сваки
вила
;
леп
јесам
,
брата
,
од
Јованка
који
змајев
љуба
!
“
„
зар
у
истина
имати
овде
девојка
који
змајев
љуба
?
“
питати
Иван
зачудити
.
„
имати
,
брата
,
дивно
леп
и
здрав
девојка
.
моћи
ти
јесам
сутра
,
пре
но
што
се
кренути
,
показати
.
јесам
веровати
њен
причање
,
док
летос
о
велик
Госпођи
један
ноћ
,
тако
око
поноћ
,
не
видети
свој
очи
где
из
ведар
небо
долетити
на
двор
,
баш
на
кула
где
Јованка
спавати
,
бео
усијан
лопта
са
пун
варница
распрштан
у
два
крило
!
“
„
ја
какав
тај
чудо
у
овај
двор
немати
!
“
чудити
се
Иван
,
па
онда
додати
:
„
А
под
сигурно
имати
и
авет
да
се
јављати
!
“
„
како
да
немати
?
од
Тројанов
време
па
сав
до
данас
шта
се
свега
овде
збивати
јесам
!
“
рећи
Ристивор
поуздано
;
„
само
наш
авет
јесам
зао
дух
,
него
чист
и
добар
!
Кажу
,
брата
,
да
пре
него
што
хтети
неки
од
господа
овај
двор
да
умрети
ил
’
погинути
,
прилика
један
игуманија
моћи
да
се
видити
како
тужан
и
расплакан
лутати
по
ходник
од
двор
!
“
Па
се
онда
Ристивор
опет
вратити
да
причати
о
Јованци
,
љубити
змајев
,
нешто
што
се
морати
тих
шапатом
шапутати
док
не
доћи
да
Ристивор
викнути
:
„
не
,
не
;
сунце
ја
,
поштен
јесам
девојка
и
од
добар
род
!
“
и
још
јесам
много
којешта
причати
Ристивор
,
док
најпосле
почети
да
запињати
,
па
да
застајати
;
пренути
бити
чисто
застиђен
па
наставити
,
али
настављати
сав
лаган
и
сав
низак
глас
,
и
онда
опет
застати
;
дремати
прозборити
бити
нешто
кроз
нос
и
неразговетно
,
па
опет
застати
,
док
он
сан
сасвим
не
занети
и
на
мек
свој
перјанама
не
однети
у
свој
чудесан
царство
.
не
мицати
се
слушати
Иван
како
Ристивор
равномерно
и
дубоко
дисати
.
јесам
дуго
потрајати
па
грло
Ристиворов
зајечати
тихо
и
потмуло
као
неки
јек
од
гусле
,
као
да
јесам
млад
витез
далеко
,
далеко
тамо
у
царство
сан
певати
некакав
скуп
од
јунак
један
од
многи
јуначки
песма
,
који
јесам
тако
лепо
уз
гусле
казивати
знати
.
Иван
јесам
бити
много
уморан
и
опет
не
моћи
ока
склопити
.
Мишљаше
да
се
успавати
на
онај
једнозвучан
гуђење
и
хркање
Ристиворов
као
на
љуљашка
,
па
не
моћи
.
Приђоше
однекуд
некакав
танкогласан
комарац
,
па
,
час
око
његов
нос
час
око
његов
ухо
,
зузујаху
неки
тужан
песмица
без
конац
.
по
хркање
Ристиворов
,
и
ако
јесам
поступно
јачати
у
громак
крхање
,
Иван
бити
,
моћи
бити
,
најпосле
и
заспати
,
али
не
моћи
од
онај
танак
извијање
и
зуцање
онај
лакокрил
свирац
!
узити
будан
мислити
о
војни
на
који
цар
Лазар
тако
дирљиво
позивати
српски
јунак
.
Чињаше
он
се
да
већ
и
не
моћи
бити
друкчије
него
да
хтети
бог
и
светац
Хришћански
помоћ
род
Хришћанском
насупрот
род
агарјански
.
зар
у
српски
земља
толики
црква
и
манастир
,
зар
по
црква
толики
чудотворан
икона
,
и
толики
светити
моћ
од
велик
светац
и
чудотворац
,
и
зар
око
светац
,
и
пред
икона
,
да
читав
војска
од
калуђер
и
дан
и
ноћ
певати
светити
песма
,
служити
,
кадити
и
метанисати
,
па
да
безбожан
Агарјанин
под
застава
лажан
један
пророк
разбити
Хришћанску
војска
српски
?
!
само
онај
,
који
не
веровати
у
брига
Божју
за
веран
он
род
Хришћански
,
моћи
бити
тако
нешто
да
замислити
!
Иван
јесам
насигурно
веровати
да
се
бог
не
моћи
ни
за
часак
предомишљати
ко
да
помоћи
,
па
јесам
веровати
да
и
не
моћи
бити
друго
него
да
хтети
Срба
победити
.
и
у
мисао
такав
већ
се
враћати
с
бојни
поље
цвеће
окитити
,
и
у
гомила
девојка
,
што
изићи
да
гледати
војска
који
се
слава
увенчати
дома
враћати
,
тражити
да
видити
свој
милолик
бео
Перуника
,
са
онај
њен
крупан
граораст
очи
,
из
који
свагда
светлити
невин
детињи
осмех
.
сетити
се
један
њен
мио
,
детињаст
реч
,
па
се
у
мрак
насмејати
,
и
склопити
очи
,
не
бити
ли
се
на
онај
њен
сунчан
осмех
занети
у
сласт
сладак
снивање
.
јесам
она
дуго
тако
склопити
држати
кад
умукнути
комарац
,
и
уставити
се
хркање
Ристифоров
.
настати
бити
мртав
тишина
,
како
и
требати
да
јесам
у
глух
доба
ноћ
.
однекуда
он
леден
и
влажан
а
тај
трепер
ваздух
запирати
у
лице
,
као
да
се
изненадно
негде
у
близина
камени
плоча
одваљати
са
уста
хладан
неки
гроб
,
или
пећина
некакав
у
који
јесам
пун
лед
и
снег
.
Ивана
обузети
неки
чудан
језа
,
па
се
сав
стрести
и
отворити
очи
,
од
онај
кандило
пред
икона
просипати
се
тих
и
слаб
светлост
само
по
соба
а
јесам
ни
покушавати
да
пробити
мрак
велик
ходник
,
у
који
се
кроз
отворен
врата
моћи
гледати
.
до
мало
час
,
пре
него
што
Иван
склопити
очи
на
онај
сладак
сан
,
владати
мрак
у
ходник
;
али
сад
,
кад
Иван
потресати
чудан
неки
језа
очи
отворити
,
на
свој
чудо
видити
да
јесам
се
ходник
осветлити
неки
тих
а
плавичаст
светлост
.
такав
светлост
Иван
никада
дотле
у
свој
живот
јесам
видети
.
Гледаше
непомичан
и
очи
широм
отворен
,
и
чудити
се
шта
ли
хтети
тај
бити
.
Учини
он
се
да
од
десни
крило
ходников
,
откуда
и
онај
светлост
долазити
,
чути
полаган
и
тих
тик-так
тик-так
,
као
да
крупан
зрнад
на
некакав
бројаница
падати
под
прст
какав
калуђер
.
Послуша
мало
оштрије
и
јасно
чути
тихо
шуштање
свилен
скута
и
полаган
ход
неки
,
који
носити
обућа
од
мекан
кожа
.
опет
он
ударити
у
образ
леден
и
влажан
трепер
,
који
сад
бити
напојити
мирис
од
тамњан
и
босиљак
.
и
ако
он
леден
талас
запиркивати
у
лице
Иван
осетити
како
он
крупан
зној
пробијати
.
хтети
да
викнути
да
пробудити
Ристивор
,
који
сад
дихати
мирно
као
да
притајивати
дах
сав
,
да
бити
и
јесам
нешто
боље
ослушкивати
;
али
некакав
опор
сухота
стезати
он
грло
и
угушити
глас
,
јер
се
у
тај
час
на
праг
од
њихов
соб
јавити
прилика
један
висок
,
сувоњав
,
средњовечан
жена
,
у
црн
одело
један
калуђерица
и
са
дугачак
,
свилен
плашт
један
игуманија
.
леви
рука
бројити
јесам
полагано
зрно
по
зрно
на
дугачак
бројаница
;
десни
јесам
притиснути
крст
са
Распећем
који
она
лежати
о
златан
ланац
на
груди
.
уставити
се
на
праг
.
од
она
падати
танак
прамен
плав
светлост
на
Ристивор
,
који
сад
мирно
лежати
не
мицати
се
и
не
дисати
као
да
јесам
мртав
.
Гледаше
он
,
и
гледати
он
;
уздахнути
дубоко
;
прићи
он
полагано
као
да
се
бојити
да
он
не
разбудити
,
клечати
пред
он
,
подигнути
лице
к
икона
и
оба
рука
у
вис
,
као
да
призивати
милост
Божју
;
пригнути
се
и
целивати
Ристивор
у
чела
,
па
се
онда
дигнути
и
поћи
опет
у
ходник
.
са
праг
се
окренути
још
једном
према
Ристивор
,
гледати
он
сав
растужити
,
па
се
онда
растопити
у
тих
месечина
који
се
ходник
и
соб
њихов
за
неколик
тренутак
испунити
,
да
се
опет
мало
после
у
мрак
завити
.
сад
Иван
доћи
к
себе
.
Скочи
на
нога
и
викнути
:
„
Ристивор
!
Ристивор
!
брата
!
Јуначе
!
тако
ти
славити
,
устајати
!
“
и
да
бити
он
што
поуздан
и
брже
разбудити
,
дохватити
он
оба
рука
за
раме
и
добро
он
продрмати
.
Ристивор
најпре
захркати
као
да
он
ропац
бити
стегнути
,
па
се
онда
подигнути
,
убрисати
десни
рукав
хладан
зној
са
чела
,
и
,
као
човек
који
се
из
тежак
сан
нагло
бити
,
рећи
пола
збуњен
:
„
јесам
ли
тај
тај
вичеш2
зар
јесам
зор
?
!
“
„
јесам
,
брата
,
него
пусто
глухо
доба
!
ето
,
мало
час
видети
очи
свој
авет
игуманија
!
“
рећи
Иван
сав
блед
и
уздрхтан
.
„
авет
?
!
“
претећи
он
Ристивор
.
„
јесам
,
брата
,
авет
,
него
светиња
!
А
где
јесам
јесам
видети
?
“
„
ето
онде
,
у
овај
исти
наш
клет
,
...
овде
измеђ
ја
и
ти
!
“
„
ако
јесам
јесам
доиста
на
јава
видети
,
а
јесам
јесам
у
сан
снивати
,
онда
јесам
тај
добар
знак
!
“
рећи
Ристивор
поуздано
.
„
неки
јесам
слава
бог
!
један
хтети
од
ми
двојица
на
Косово
погинути
,
а
моћи
бити
баш
и
обадвојица
.
неки
јесам
слава
бог
!
А
сад
,
брата
,
да
проспавати
још
мало
до
зор
!
“
и
Ристивор
легати
и
у
брзо
захркати
опет
.
Иван
се
заогрнути
једном
поњавица
,
наслонити
се
леђима
на
зид
,
и
остати
будан
до
зор
.
В
после
онај
велик
синоћни
киша
и
олуја
осванути
јесам
бити
диван
сунчан
дан
јунијски
.
сав
поље
и
гај
око
Орлов
Града
изгледати
јесам
као
да
јесам
се
преобући
у
чисто
рухо
од
свеж
зеленило
,
и
да
чекати
да
бити
сведок
некакав
велик
свечаност
.
цео
дан
јесам
на
Змајево
Вис
бубњар
ударати
у
бубањ
и
трубача
дувати
у
труба
.
овда
и
онда
мек
и
мирисан
поветарац
са
запад
понети
бити
отуда
звекет
и
бубњава
,
и
донети
она
да
издахнути
под
зидина
од
Орлов
Града
.
на
отворен
прозор
од
шестостран
кула
седети
јесам
кнегиња
Мандалена
,
сетан
и
невесео
,
и
ослушкивати
одјек
који
до
она
допирати
.
и
опет
кад
год
бити
она
јасно
чути
,
срце
бити
она
се
стегнути
,
сав
бити
задрхтати
и
пребледети
.
Чинило
она
се
да
тај
једва
чујан
тутњава
однекуд
испод
земља
долазити
,
и
да
тако
тужно
и
тако
жалосно
запомагати
.
Чинило
она
се
,
као
да
тај
што
чути
јесам
други
него
тих
и
опет
дубок
уздах
цео
српски
земља
,
уздах
који
се
она
свој
уздах
одазивати
.
али
сав
њен
уздисање
не
моћи
да
свалити
са
срце
њен
онај
сињи
камен
нејасан
туга
и
мутан
слутња
,
што
се
на
он
тако
тешко
навалити
бити
.
Чисто
она
јесам
чудно
бити
како
врабац
моћи
онако
весело
да
цвркутати
,
и
како
голуб
моћи
да
уживати
свој
лепршање
у
сунчан
зрака
.
Чудила
се
како
да
они
не
осећати
што
она
осећати
—
да
се
земља
стресати
,
да
уздисати
и
тек
што
се
заплакати
јесам
!
позно
у
вече
изаћи
Ристивор
невесео
на
тераса
где
он
јесам
кнез
чекати
.
„
ех
,
у
добар
час
!
“
рећи
старац
чим
углед
слуга
свој
.
„
дед
казивати
колико
она
јесам
се
прихватити
рука
за
застава
?
!
“
„
завор
ја
јесам
,
господар
,
да
ти
у
очи
погледати
!
“
рећи
Ристивор
снуждити
.
„
како
да
ти
казати
?
Можда
ја
хтети
веровати
,
али
тај
истина
казивати
:
ни
један
!
“
стар
кнез
скочити
са
столица
и
сав
поцрвенити
.
„
ни
један
?
!
“
узвикнути
запрепастити
.
„
како
моћи
бити
ни
један
!
?
“
„
ето
тако
:
ни
један
!
“
потврђивати
Ристивор
гледати
преда
себе
,
и
ниско
погнути
као
да
на
свој
плећа
носити
цео
змајев
Вис
.
па
онда
наставити
:
„
ето
ни
један
!
...
Искупише
се
лепо
око
застава
,
баш
као
да
јесам
сабор
;
отворити
ја
мех
вински
,
не
бити
ли
се
мушки
срце
загрејати
;
напојити
свако
ко
хтети
да
пити
;
момчадија
узеде
уз
свирала
окретати
кола
;
зрео
људи
стати
око
ја
да
пијуцкати
и
да
гласно
премишљати
.
кад
навалити
да
се
прихваћати
рука
застава
,
један
ја
рећи
:
„
Стана
мало
,
брата
,
тај
докле
хтети
тако
?
дати
царев
перпера
,
дати
војник
,
дати
одрадити
данас
црква
,
дати
одрадити
сутра
кнез
,
е
па
не
моћи
тај
сав
један
грбина
и
један
рука
!
не
изгинути
ли
толики
наш
људи
ономлани
на
Плочнику
?
ваљада
ни
кнез
не
моћи
хтети
да
он
по
село
остати
само
старац
,
удовица
и
ситан
деца
без
отац
!
“
други
бити
опет
прихватити
:
„
тај
јесам
ваљада
сав
Србадија
спасти
на
ми
сиротиња
у
овај
крај
!
Ман
’
се
,
човек
,
тај
јесам
онај
народ
на
Косово
и
око
Косово
па
да
дати
не
један
него
два
војска
!
Имаће
цар
наш
и
без
ми
доста
војска
!
“
По
гдекоји
момак
,
још
онако
врућ
од
скакање
у
кола
,
повикати
бити
:
„
ето
ја
бити
,
ама
како
хтети
с
голим
рука
,
ни
оружје
,
ни
коњ
,
па
,
славити
ја
,
ни
опанак
,
а
да
не
говорити
о
чизма
до
колено
!
“
ето
такав
разговор
ви
дан
.
Попише
вино
па
се
о
седање
сунце
разићи
свој
дом
!
“
стар
кнез
слушати
Ристивор
немо
,
с
раширен
зеница
и
отворен
уста
.
онакав
он
реч
запрепастити
и
готово
скаменити
.
Ристивор
јесам
већ
давно
дио
ућутати
,
а
кнез
још
једнако
корачати
по
тераса
замислити
и
нем
,
и
само
шкргутати
зуб
.
видити
Ристивор
да
у
он
љутина
кипити
,
па
се
и
нехотице
осврнути
да
видити
јесам
ли
отворити
врата
кроз
који
на
тераса
изићи
.
„
Јес
’
,
видити
ти
!
хтети
бити
да
бегати
?
јесам
ли
?
ето
јесам
сав
такав
!
ја
на
какав
јесам
људи
спасти
данас
славан
царевина
српски
!
...
бадава
,
немати
више
ни
стар
јунаштво
,
па
откуд
моћи
бити
стар
слава
?
!
...
у
истина
ево
јесам
последњи
време
!
...
кад
немати
јунаштво
,
не
моћи
бити
ни
царство
!
“
пустити
се
за
тај
у
некакав
дубок
мисао
и
шетати
се
немирно
с
један
крај
тераса
до
на
други
.
тек
у
неки
доба
уставити
се
пред
Ристивор
,
па
почети
да
он
оштро
говорити
:
„
Још
вечерас
да
послати
људи
да
похватати
коњ
са
ливада
наш
,
да
она
повезати
конопац
и
извести
рано
зором
на
змајев
Вис
.
одвести
тамо
сав
наш
коњ
из
подрум
дворски
;
искупити
сав
чељад
и
однети
седло
,
и
копље
,
и
мач
,
и
буздован
,
и
појас
,
и
клобук
,
и
гвозден
напрсница
.
сав
тај
смести
око
застава
,
па
растурити
по
нов
огласник
по
село
и
заселак
,
и
по
стаза
,
и
по
њива
,
и
по
поље
,
неки
викнути
:
„
стар
ви
јесам
кнез
поздравити
,
моћи
његов
сед
влас
срамотити
;
моћи
на
његов
двор
савијати
клетва
господин
Кнез
;
моћи
у
блато
бацати
сав
глас
,
који
јесам
од
старина
славан
бити
!
ето
ви
опрема
,
ето
ви
коњ
,
ето
оружје
!
кнез
ви
јесам
поздравити
и
питати
ви
:
хтети
ли
допустити
да
само
он
један
,
старац
од
седамдесет
лет
,
са
унука
свој
,
дете
од
петнаест
лет
,
господин
Кнез
на
Косово
ићи
?
!
“
Ида
,
и
тако
она
говорити
.
ако
у
она
немати
срце
јуначки
,
наћи
хтети
се
ваљада
по
неки
мекан
срце
!
“
сутра
дан
јесам
се
од
рана
зор
па
до
у
залазак
сунце
разлегати
труба
са
Змајево
Вис
.
Ристивор
јесам
сваки
огласник
придати
по
један
бубњар
,
те
по
село
и
заселак
узбунити
и
жена
и
деца
и
стока
и
живина
,
а
мушкадија
отерати
на
змајев
Вис
.
рано
зором
Ристивор
јесам
учинити
диван
спрема
,
не
бити
ли
само
разбудити
успавати
и
загрејати
захладнети
срце
.
велик
свилен
застава
Орловић
побити
у
читав
умку
од
пољски
цвеће
;
испред
она
сложити
у
три
куп
мач
,
буздован
и
копље
;
иза
она
за
конопац
,
затегнути
између
два
застава
,
повести
двадесет
и
пет
ватрен
коњ
,
оседлан
,
зауздан
и
поткован
,
па
она
цвеће
окитити
као
да
јесам
коњ
сватовски
;
по
страна
,
и
десни
и
леви
,
подигнути
вењак
покривен
липовина
,
испод
она
наместити
дрвен
сто
,
а
по
сто
бео
погача
и
дрвен
боца
и
чутура
пун
црвен
вино
.
он
јесам
—
на
висок
коњ
Јабучило
,
у
убојни
спрема
,
с
калпак
на
глава
,
панцер
на
прса
,
широк
зелен
мач
о
бедро
,
дуг
копље
о
раме
и
шестоперан
буздован
о
јабука
од
седло
—
ставити
се
испред
велик
застава
,
па
бити
наизменце
час
наређивати
трубач
да
дувати
,
а
час
она
опет
устављати
те
да
он
скупљен
свет
гласно
довикивати
:
„
Ко
јесам
јунак
неки
бирати
себе
коњ
и
оружје
,
те
да
с
кнез
поћи
на
Косово
!
“
позно
у
вече
вратити
се
Ристивор
у
двор
.
стар
кнез
он
јесам
чекати
нестрпљиво
,
па
јесам
најпосле
—
пратити
Боривоје
и
поп
Каритон
—
изаћи
из
двор
и
поћи
он
у
сретање
,
само
да
што
пре
чути
шта
јесам
и
како
јесам
.
па
чим
он
се
Ристивор
приближити
,
старац
он
викнути
:
„
казивати
,
синак
,
јесам
ли
боље
срећа
данас
?
“
„
е
мој
славан
господар
!
“
одговорити
Ристивор
невесео
,
па
скочити
с
коњ
прићи
к
рука
кнежев
.
„
е
мој
славан
господар
,
вера
ја
јесам
овај
земља
срећа
оставити
!
ето
дувати
у
труба
цео
дан
,
ударати
у
бубањ
,
проливати
вино
цео
дан
,
и
ево
промукох
молити
она
и
корити
она
,
и
једва
једвице
петорица
прићи
да
се
рука
прихватити
застава
,
и
да
избрати
коњ
и
оружје
!
“
„
ваистину
настати
јесам
последњи
време
!
“
рећи
кнез
снужден
поп
Каритон
.
„
ти
се
сећати
како
јесам
тај
све
друкчије
бити
за
наш
младост
!
онда
јесам
имати
свагда
десет
пут
више
људи
но
оружје
,
и
мучити
јесам
мука
,
како
да
враћати
онај
,
који
и
без
оружје
и
на
сила
бог
и
незван
хтети
да
ићи
на
војни
!
ваистину
,
последњи
време
!
“
„
ама
тај
јесам
баш
онај
што
јесам
многи
помело
!
“
прихватити
Ристивор
.
„
онај
Витомир
из
бео
поток
,
знати
онај
што
он
звати
„
недокуван
Ђак
“
,
зар
се
не
сећати
?
тај
онај
што
јесам
неки
време
у
манастирски
кујња
прати
карлица
и
котао
,
па
се
свој
хвалити
како
тобож
учити
књига
|
ех
,
тај
узети
да
солити
народ
и
ја
памет
.
„
знати
ли
ви
,
браћа
,
“
велим
,
„
знати
ли
ти
,
Ристивор
,
да
јесам
овај
сад
баш
настати
последњи
време
»
?
е
кад
не
знати
—
а
откуда
бити
ви
и
знати
?
—
кад
не
знати
,
да
ви
ја
казати
који
знати
!
кад
јесам
ја
оно
учити
књига
у
манастир
,
“
—
ту
многи
почети
да
он
се
смејати
,
али
ништа
тај
он
,
—
„
кад
јесам
ја
оно
учити
књига
у
манастир
,
један
зимњи
вече
игуман
искупити
сав
братија
у
трпезарија
око
некакав
Светомир
Светогорац
,
који
јесам
у
Вилиндар
научни
да
читати
књига
староставан
.
Читао
она
јесам
тај
књига
до
пол
ноћ
.
око
неки
доба
викнути
да
се
донети
неколик
цепаница
на
ватра
у
трпезарија
;
ја
она
унети
и
полагано
спуштати
,
и
онда
чути
како
Светогорац
рећи
да
јесам
настати
последњи
време
,
и
да
хтети
се
далек
кроз
десетак
година
—
а
тај
јесам
ево
сад
десет
година
—
сав
преврнути
,
и
да
хтети
они
што
остати
жив
говорити
онај
по
гроб
:
„
благо
ви
што
јесам
пре
овај
страданије
и
невоља
помрети
!
“
Па
,
брата
,
кад
већ
настајати
последњи
време
,
чувати
сваки
свој
огњиште
ако
он
имати
!
“
„
А
што
он
не
разбити
буздован
глава
,
те
да
видити
други
људи
да
он
јесам
мозак
недокуван
?
!
“
срдито
прекоравати
кнез
Ристивор
,
а
овај
се
не
дати
пореметити
него
наставити
да
причати
:
„
други
опет
узети
да
викати
:
„
ама
лако
јесам
кнез
,
и
лако
јесам
господити
!
ако
ко
од
она
и
одлетити
глава
,
јесам
тешко
деца
његов
,
јер
остајати
двор
и
у
двор
пун
ризница
!
А
шта
остајати
мој
сирочад
иза
ја
?
!
махнути
се
,
човек
!
неки
ићи
кнез
,
неки
ићи
властела
;
зашто
јесам
онај
господа
него
да
господски
за
цар
гинути
!
“
...
него
прав
ја
рећи
старац
Мирко
из
Сенокоше
:
„
брата
,
што
јесам
у
овај
земља
бити
јуначки
срце
,
тај
се
све
за
раније
одзивати
позив
свој
господар
,
и
тај
ти
јесам
све
изгинути
на
бојни
поље
,
или
помрети
од
рана
и
болештина
по
кућа
свој
.
А
овај
сад
што
јесам
остати
,
тај
јесам
имати
срце
ни
онда
,
па
он
немати
ни
сада
!
“
...
А
бити
,
рећи
бити
,
нешто
истина
и
у
онај
што
ја
Степан
из
Кљештевица
рећи
:
„
у
незгодно
време
кнез
позивати
људи
;
ево
јечмов
почињати
сазревати
,
па
она
ваљати
жети
;
па
онда
,
брата
,
овај
јесам
Петров
пост
,
људи
се
једва
хлеб
прихваћати
,
те
она
јесам
и
срце
посно
!
“
„
е
,
па
добро
!
доста
јесам
ја
наказивати
!
захуктати
јесам
се
само
да
одбранити
кукавица
,
па
не
умети
да
се
уставити
!
јесам
добар
ни
ти
!
“
викнути
стар
кнез
који
већ
прекипети
,
па
шкргутати
зуб
и
пуштати
да
он
ватра
из
очи
севати
.
„
не
бранити
она
,
господар
!
нити
се
тај
моћи
да
бранити
.
него
ти
казивати
шта
ја
лудити
а
шта
ја
паметан
људи
казивати
!
“
бранити
се
смерно
Ристивор
.
„
и
само
што
се
не
знати
ко
луд
говорити
,
да
ли
они
лудити
или
они
твој
паметан
!
“
настављати
кнез
па
немирно
ходати
и
тамо
и
амо
,
а
оборити
глава
снизак
на
прса
.
„
Кнез
,
“
узити
Каритон
да
говорити
:
„
колико
јесам
остарети
још
ти
не
познати
наш
прост
народ
.
ево
да
се
кладити
да
ти
сутра
до
мрак
довести
колико
ти
требати
драговољац
!
“
„
Нећеш
ваљада
претварати
пост
у
мрс
!
“
рећи
кнез
подсмешљиво
и
још
једнако
срдит
.
„
То
јесам
најмање
чудо
,
који
ја
поп
моћи
само
кад
хтети
!
“
наставити
поп
Каритон
.
„
ето
заповедити
ти
само
неки
сутра
бубњар
и
трубача
заћи
по
село
и
неки
викнути
:
„
требати
кнез
још
само
десетак
јунак
;
него
ко
хтети
с
он
да
поћи
ваљати
да
понети
по
доста
ужад
и
бар
по
два
врећа
,
јеп
бити
робље
да
се
везивати
,
и
бити
рухо
,
и
свила
и
аксамит
,
и
сребро
и
дробан
бисер
да
се
кућа
доносити
!
ето
огледати
,
па
хтети
видети
?
“
„
да
окушати
попов
мудрост
!
“
рећи
кнез
Ристивор
.
„
Али
мрк
капа
зао
прилика
!
“
на
велик
чудо
стар
кнез
,
и
на
не
мали
радост
његов
,
тек
јесам
сутра
дан
подне
превалити
бити
,
а
Ристивор
долетити
на
коњ
да
јавити
:
да
јесам
сваки
коњ
у
седло
добити
драговољац
,
и
да
хтети
са
половина
сталан
дворски
стража
бити
сада
око
педесет
добро
оружан
војник
,
који
хтети
кнез
на
Косово
пратити
.
кнез
бити
мило
,
па
он
од
радост
у
чела
пољубити
.
ви
под
непосредан
настојавање
стар
кнез
спрема
за
храна
и
пиће
његов
чета
брзо
јесам
се
довршивати
,
тај
јесам
кнез
моћи
наредити
да
се
у
среда
,
девети
јуниј
,
рано
поћи
.
Рачунао
јесам
да
са
свој
људи
стигнути
пред
вече
исти
дан
на
бориште
код
војводин
двор
,
да
се
одатле
сав
војска
кренути
у
Четвртак
пред
вече
или
у
петак
у
јутро
,
па
да
далек
у
Субота
пред
вече
стигнути
на
Косово
.
у
уторак
јесам
стар
кнез
прегледати
јесам
сваки
свој
војник
,
загледати
у
оштрица
сваки
мач
,
и
прст
свој
опипати
сваки
кајиш
и
сваки
ланчић
на
коњски
опрема
,
као
и
сваки
колут
на
панцир
и
по
гвозден
мрежа
од
клобук
свој
јунак
.
Вежбао
она
јесам
у
брз
исукивање
и
витлање
мач
,
и
у
поуздан
управљање
коњ
.
Ристивор
јесам
пратити
свој
господар
и
дворити
он
на
тај
смотра
,
који
јесам
трајати
од
ран
јутро
па
до
после
подне
.
пред
вече
тај
исти
дан
Ристивор
се
бити
наслонити
на
један
од
онај
бршљан
застрвен
ступ
што
у
мраморан
авлија
држати
на
свој
глава
велик
тераса
.
пустити
се
бити
у
некакав
дубок
и
сетан
мисао
.
рећи
бити
човек
да
се
загледати
у
мрављи
војска
,
који
се
извијати
испод
бео
камен
,
са
ко
се
на
коњ
ускакати
,
па
се
некуда
преко
бео
калдрма
од
авлија
упутити
бити
.
него
Ристивор
јесам
видети
тај
војска
,
и
ако
јесам
он
поглед
на
она
падати
.
његов
јесам
мисао
облетати
један
цвет
,
и
срце
он
се
пунити
некакав
чудан
осећање
у
који
се
с
милина
растуженост
мешати
.
тек
кад
он
мали
Маша
,
скутоноша
кнегињин
приликом
велик
свечаност
,
живо
повући
за
рукав
,
Ристивор
се
тргнути
из
свој
сладак
занос
.
„
Ил
’
јесам
оглухнути
или
оболети
ти
не
чути
колико
те
викати
са
степеница
!
...
кнегиња
тај
звати
!
Ена
јесам
у
њен
конати
у
Жутој
Кула
!
“
говорити
господски
дете
,
придворица
госпођа
кнегиња
.
„
у
добар
час
!
ево
ја
јесам
бог
отварати
двери
!
“
говорити
Ристивор
јесам
себе
,
па
у
три
крок
истрчати
уза
степеница
горе
на
први
кат
.
ту
у
ходник
ићи
он
у
сретање
млад
дворкиња
Босиљка
.
Рече
он
:
„
Госпођа
кнегиња
чекати
на
ти
!
“
па
се
окренути
и
отворити
он
врата
на
снизак
шестостран
конати
у
Жутој
Кула
.
у
дебео
зидина
од
кула
бити
јесам
усећи
узак
пролазити
к
сам
прозор
,
висок
и
узак
,
кроз
који
мек
румен
зрак
сунце
на
заход
падати
у
конат
,
тај
износити
на
добар
видик
црвен
,
плаветан
,
зелен
и
жут
шара
у
вунен
простирка
,
који
сав
спод
застирати
.
у
онај
усек
к
прозор
,
што
права
гледати
на
југ
у
перивој
,
седети
јесам
на
снизак
леп
изрезан
скриња
госпођа
Мандалена
.
бити
јесам
блед
но
обично
;
у
очи
она
умор
и
сетност
,
под
очи
плав
сенка
који
душеван
добар
подвлачити
.
него
опет
кроз
тај
умор
и
тај
сетност
благородство
њен
дух
,
и
госпоственост
њен
лепота
светлити
јесам
као
пун
месец
на
небо
по
који
танак
облак
лутати
.
њен
псалтир
,
у
свој
красна
преплести
од
сребрн
жица
,
лежати
јесам
поред
њен
десни
рука
;
према
она
јесам
висити
на
зид
у
сребро
окован
чудотворан
икона
богородица
Тројеручица
,
који
јесам
један
игуман
од
род
Орловићев
пре
стотину
година
донети
из
Света
Гор
.
Ристивор
,
који
јесам
следовати
дворанка
Босиљка
,
и
не
подизати
свој
поглед
према
њен
лице
,
и
не
видити
како
он
она
испод
ока
милокрвни
поглед
,
проћи
мимо
она
и
стати
мирно
до
сам
врата
кад
она
она
затворити
.
кнегиња
се
дигнути
са
свој
седиште
,
па
у
свој
бео
рухо
а
према
растопљен
злато
и
пурпур
који
небо
на
запад
буктати
,
изгледати
као
небесан
анђео
.
„
приступити
ближе
,
веран
наш
слуга
Ристивор
!
“
рећи
он
она
онај
свој
чудан
глас
,
јасан
као
сребро
а
мек
од
сребро
.
полагано
и
смерно
,
и
сав
бирати
где
хтети
нога
да
стати
,
Ристивор
прећи
преко
средина
од
соб
па
се
уставити
на
сам
улазак
од
онај
позорница
,
у
који
јесам
кнегиња
стајати
.
„
звати
јесам
ти
,
“
почети
она
тихо
и
одмерити
да
говорити
;
„
звати
јесам
ти
,
да
проговорити
с
ти
два
три
реч
на
сам
.
ти
јесам
ми
свагда
бити
веран
и
мио
властеличић
.
сутра
хтети
у
име
Божје
поћи
с
мој
син
и
са
стар
господар
,
да
као
Хришћански
јунак
одбити
Агарјанин
од
наш
Хришћанске
земља
,
и
да
се
наћи
уза
свој
цар
у
час
у
који
јесам
славно
погинути
.
имати
јесам
добар
мајка
,
па
моћи
да
разумети
мој
брига
.
имати
већ
више
ноћ
како
ока
склопити
јесам
моћи
.
јутрос
,
пред
сам
зор
,
мало
задремати
,
и
тада
снивати
сан
који
бог
моћи
окренути
да
и
добро
значити
,
али
који
ја
јесам
мити
.
ти
,
који
имати
верно
и
храбар
срце
,
молити
не
као
слуга
него
као
млад
брата
,
пазити
и
чувати
ми
стар
господар
!
знати
за
он
да
хтети
пазити
и
чувати
син
мој
а
јединог
унука
свој
;
али
се
бојити
да
свој
глава
чувати
хтети
!
кад
бити
на
Косово
,
и
кад
доћи
данак
да
се
српски
слава
мач
урезивати
у
вечан
споменик
,
чинити
и
ви
што
као
син
овај
земља
требати
да
чинити
,
али
—
колико
се
уза
тај
моћи
—
не
дати
стар
господар
да
заборављати
,
колико
јесам
ми
сав
драгоцен
глава
његов
!
“
ту
сад
госпођа
Мандалена
стати
,
да
чути
одговор
Ристиворов
.
млад
витез
по
дуг
стаја
пред
она
нем
и
замислити
,
и
гледати
предати
се
као
стидљив
девојка
.
најпосле
подигнути
глава
и
поглед
права
у
очи
госпођа
кнегиња
,
и
узити
да
говорити
:
„
јесам
лако
што
од
ја
тражити
,
госпођа
кнегиња
!
у
стар
господар
јесам
један
него
три
срце
,
тек
се
једно
уморити
а
друго
се
разбудити
.
Сећам
се
ја
добро
што
јесам
ја
мој
покојни
отац
причати
о
јунаштво
свој
и
наш
стар
господар
!
вика
од
јунак
,
топот
од
коњ
,
звека
од
оружје
он
раздрагати
и
срце
он
запалити
,
те
,
клицати
као
соко
,
лети
на
копље
и
на
мач
где
јесам
густ
!
јесам
лако
што
тражити
!
али
хтети
тај
радо
послушати
,
па
,
колико
ја
бог
помоћи
,
чувати
његов
сребрн
глава
и
златан
прса
,
и
слатко
хтети
ја
бити
да
погинути
ако
он
и
млад
господар
заклонити
моћи
!
“
„
хвала
ти
;
тај
јесам
све
што
јесам
хтети
!
па
сад
већ
што
ви
бог
дати
и
срећа
јуначки
!
“
рећи
кнегиња
па
се
окренути
и
поћи
к
прозор
да
сести
поред
он
.
тај
бити
знак
да
Ристивор
моћи
да
ићи
.
али
Ристивор
стајати
на
свој
место
као
да
јесам
олово
ту
затопити
.
Гледаше
непомично
за
кнегиња
;
и
кад
се
она
окренути
и
видити
да
јесам
он
још
ту
,
као
ишчекујући
заповест
,
па
он
глава
дати
знак
да
моћи
да
се
уклонити
,
он
се
не
мицати
,
нити
скидати
свој
поглед
са
она
.
по
румен
,
који
он
се
рас
не
само
по
образ
него
и
по
чела
,
кнегиња
видити
да
се
Ристивор
борити
са
некакав
силан
узбуђење
.
„
Имаш
ваљада
ти
ја
што
да
казати
?
@card@
!
“
упитати
он
она
свој
мек
глас
па
он
прићи
ближе
.
тај
глас
и
онај
њен
поглед
пун
доброта
и
сажаљивост
растопити
лед
који
стегнути
бити
срце
Ристиворов
.
„
јесте
,
госпођа
кнегиња
;
имати
и
ја
ти
много
и
за
нешто
велик
да
молити
!
па
се
још
предомишљати
да
ли
јесам
зазоран
,
да
ли
требати
,
и
да
ли
смети
?
!
...
и
опет
,
тај
јесам
једина
на
свет
који
бити
смести
да
о
тај
што
казати
.
неколико
пута
помишљати
да
јесам
прав
да
се
поверити
стар
господар
,
који
ја
јесам
учити
витештво
,
и
који
ја
јесам
и
отац
и
мајка
.
и
неколико
пута
приступати
он
,
али
кад
год
он
сагледати
очи
,
не
смети
!
куд
хтети
тај
орао
о
грлица
да
говорити
!
али
код
твој
доброта
имати
срце
и
лудо
да
говорити
.
знати
да
ја
моћи
само
пожалити
,
шта
требати
мудар
поучити
,
и
да
хтети
ја
опростити
,
све
и
кад
бити
заслужити
да
ја
корити
!
“
тако
говорити
Ристивор
уздрхтао
глас
,
запињати
мало
о
овај
или
онај
реч
,
и
устављати
се
овде
и
онде
као
да
мало
дахнути
.
па
онда
извадити
из
недра
свилен
један
кеса
с
новац
и
пружити
јесам
кнегиња
.
|
„
како
и
сам
знати
,
сад
о
Митровдан
,
који
долазити
,
навршити
се
седам
година
како
доћи
у
двор
ваш
.
Слушао
јесам
ви
и
служити
од
сав
срце
,
јер
ја
јесам
и
лако
и
мило
бити
да
ви
све
слушати
и
служити
;
а
пазити
јесам
ја
сав
,
као
да
јесам
ваш
род
а
не
слуга
!
много
јесам
ја
пута
поклањати
по
прегрш
сребрн
динар
или
по
који
Млетачки
цекин
,
а
и
господски
гостити
ваш
,
који
јесам
пехар
с
вино
додавати
или
коњ
доводити
,
јесам
ја
обилазити
свој
господски
дар
.
ето
јесам
тако
у
овај
кеса
овде
саставити
седамдесет
и
девет
Млетачких
цекин
.
сада
ти
молити
,
светао
,
велик
и
предобар
мој
госпођа
:
примити
овај
мало
благо
мој
да
он
причувати
!
ако
се
са
Косово
жив
вратити
,
предати
ја
он
кад
он
потражити
бити
.
ако
ли
бити
Божја
воља
да
са
други
срећан
јунак
погинути
на
Косово
у
служба
цар
честит
,
онда
...
.
онда
ти
молити
...
.
подавати
тај
злато
твој
млад
дворкиња
Босиљка
!
него
тај
још
преклињати
бог
и
свет
Јована
,
не
казивати
она
да
јесам
од
ја
.
рећи
она
:
„
Ева
тај
ти
јесам
оставити
на
дар
један
млад
Србин
,
који
бити
срећан
бити
да
твој
срећа
служити
,
али
који
јесам
сад
још
срећан
што
јесам
имати
срећа
да
,
мислити
на
ти
,
погинути
у
служба
земља
господар
!
“
и
Ристивор
ућутати
као
човек
који
јесам
казати
сав
што
јесам
имати
да
казати
.
силно
се
застидети
бити
;
образ
он
бити
запламтети
црвен
ватра
.
не
смети
погледати
у
очи
госпођа
кнегиња
,
него
гледати
преда
себе
,
као
грешник
који
ето
преко
усна
свој
превалити
признавање
тежак
један
грех
!
„
о
,
наш
веран
слуга
,
добар
Ристивор
!
“
прихватити
кнегиња
узбудити
и
растужити
.
„
То
јесам
ти
мало
вера
у
ми
имати
,
кад
ни
стар
господин
ни
ја
ништа
о
тај
поменути
јесам
!
ти
знати
да
ја
сав
ти
пазити
као
да
јесам
сродник
наш
дом
.
ти
знати
колико
јесам
ја
мити
наш
дворкиња
Босиљка
.
Вис
бити
волети
да
јесам
ти
дати
,
него
ли
ма
који
други
од
наш
властела
.
али
,
добар
човек
,
што
јесам
јесам
просити
у
ми
?
знати
ли
она
што
о
тај
?
!
„
о
тај
знати
само
бог
па
ето
сад
ти
!
“
рећи
Ристивор
поуздано
;
и
сад
се
опет
ослободити
и
погледати
права
у
очи
кнегињин
;
али
не
моћи
дуже
од
један
тренуће
да
издржати
поглед
њен
.
„
Па
да
проговорити
одмах
са
стар
господар
!
...
Зашто
не
бити
моћи
бити
да
се
још
вечерас
,
у
очи
ваш
полазак
,
обручити
па
да
се
знати
?
!
...
не
знати
шта
бити
сам
Босиљка
на
тај
рећи
;
али
мислити
да
бити
ја
послушати
да
тај
рука
дати
,
само
ако
не
бити
—
преко
мој
знање
—
који
други
срце
свој
дати
!
...
она
јесам
красан
и
честит
девојка
;
обојити
јесам
млад
,
али
јесам
и
један
и
друго
паметан
,
и
моћи
бити
бити
угледан
и
срећан
пар
људи
.
бог
ја
хтети
овај
час
да
говорити
с
кнез
!
“
„
не
!
“
викнути
Ристивор
сав
престравити
,
и
подигнути
у
вис
оба
рука
као
да
јесам
преклињати
.
„
не
,
госпођа
,
ако
бог
знати
!
...
како
бити
тако
што
помињати
стар
господар
сад
у
очи
сам
поласкати
наш
на
Косово
!
зар
не
знати
да
бити
се
он
тај
тако
зачудити
и
тако
разгневити
,
да
ја
више
никад
погледати
не
бити
;
а
на
сигурно
ја
не
бити
повести
на
Косово
!
моћи
,
молити
ти
,
тако
ти
свега
што
ти
јесам
мио
и
свет
,
не
помињати
он
тај
!
нити
помињати
што
Босиљка
!
ако
бити
Божја
воља
тај
се
са
Косово
здравити
и
веселити
вратити
,
молити
ти
да
за
ја
проговорити
и
Босиљка
и
кнез
.
ако
ли
бити
Божја
воља
да
погинути
,
онда
она
предавати
мој
поклон
,
а
не
помињати
она
мој
име
!
“
кнегиња
се
крупан
очи
напунити
суза
.
усна
она
на
угао
задрхтати
.
Очевидно
бити
да
савлађивати
свој
узбуђеност
,
и
да
сух
суза
свој
гут
.
најпосле
—
а
после
подуг
почивка
—
рећи
хтети
Ристивор
:
„
Учинићу
ти
све
како
желити
!
Учинићу
!
Молићемо
се
бог
да
ти
уза
стар
и
млад
господар
жив
и
здрав
овај
двор
вратити
,
те
да
се
уз
наш
срећа
основати
срећа
и
твој
и
Босиљкин
.
бог
неки
и
ти
,
и
она
,
и
ми
сав
милостив
бити
!
А
сад
,
поћи
и
оставити
ја
сам
!
“
Ристивор
се
привити
у
дубок
поклон
,
прићи
и
пољубити
она
скут
од
горњи
хаљина
и
онда
,
још
једнако
зажарити
у
лице
—
али
сад
од
велик
душеван
радост
—
сићи
доле
на
мраморан
авлија
.
ВИИ
сутра
дан
,
у
среда
,
рана
зором
стизати
пред
двор
кнежев
гомила
сељак
и
сељанака
из
сав
село
и
заселак
жупа
од
Орлов
Града
.
и
стар
и
млад
похитати
јесам
у
чист
празнични
рухо
,
да
пожелити
срећан
пут
стар
кнез
и
рођак
свој
,
који
с
он
на
Косово
полазити
.
и
људи
и
жена
бити
некако
с
почетак
сетан
и
невесео
па
тихо
разговарати
у
гомилица
пред
главном
капија
од
двор
.
многи
јесам
око
срце
нешто
хладно
бити
.
и
опет
она
јесам
већина
на
сигурно
веровати
да
не
моћи
бити
друкчије
,
него
да
хтети
српски
војска
разбити
безбожан
Агарјанин
.
многи
узети
причати
свакојак
чудан
предсказање
,
који
тај
унапред
ван
сваки
сумња
стављати
.
него
за
она
јесам
убедљив
предсказивање
бити
бојити
орао
са
ждрал
,
који
јесам
скоро
сељанин
из
многи
село
сведок
бити
,
и
у
ко
јесам
орлов
славно
победити
.
А
ко
значити
орао
него
Србадија
,
који
она
на
свој
застава
носити
?
„
не
требати
ни
да
се
питати
,
ко
хтети
победити
!
“
говорити
један
живахан
старчић
.
„
Бил
бити
срамота
за
српски
бог
да
Србадија
не
победити
!
зар
да
Агарјанин
неверник
победа
бог
веран
народ
српски
?
Ман'те
се
,
људи
!
“
у
гомилица
од
невин
девојка
и
неискусан
момчадија
почети
брујити
сав
тај
весео
жагор
,
што
она
сунце
сав
тај
топлије
озаравати
.
и
тај
весео
жагор
прелазити
у
гласни
смех
и
у
јасан
кликот
из
девојачки
грло
,
кад
млад
војник
,
потпуно
оружан
и
опремити
,
вадати
свој
коњ
,
ударати
навалице
на
тај
гомилица
,
па
она
распрштавати
свој
весео
а
покашто
и
дрзак
доскочица
.
изгледати
јесам
као
да
се
неки
сват
искупљати
,
и
да
се
чекати
само
на
свирац
па
да
се
живо
кола
повести
.
знати
се
да
поп
Каритон
читати
у
капела
дворски
велик
молепствије
за
срећан
пут
и
славан
победа
,
и
да
јесам
тамо
на
молитва
и
стар
кнез
,
и
госпођа
Мандалена
,
и
млад
кнежевић
,
и
сав
дворјанство
њихов
.
Учини
се
многи
да
тај
дуго
трајати
,
и
нестрпељив
извијати
врат
погледати
према
главној
капија
од
двор
.
тек
најпосле
ето
он
испасти
Ристивор
,
гологлав
,
носити
у
леви
рука
сав
клобук
а
десни
придржавати
велик
,
али
још
неразвијен
,
застава
Орловић
.
благо
довикивати
народ
:
„
Дед'те
,
браћа
,
размакнути
се
мало
,
да
отворити
пут
кнез
!
“
А
војник
викнути
оштро
,
да
се
ставити
у
збијен
ред
,
да
свој
вођ
дочекати
како
требати
.
згрнути
се
свет
и
с
један
и
с
други
страна
отворен
пут
,
и
заћутати
кад
углед
како
кроз
капија
дворски
излазити
поп
Каритон
у
богат
златоткан
одежда
носити
на
рука
,
а
на
прса
свој
наслоњен
,
икона
свет
Јована
крститељ
;
поред
поп
корачати
ђак
један
у
бео
стихар
носити
сребрн
котлић
у
један
а
кит
сух
босиљак
у
други
рука
.
иза
поп
корачати
стар
кнез
гологлав
;
његов
сребрн
влас
ускомешан
ветрић
који
тихо
дувати
,
његов
широк
прса
покрити
панцер
од
позлаћен
плоча
,
у
који
се
на
јутарњи
сунце
једва
гледати
моћи
;
његов
широк
зелен
мач
притврдити
сребрн
ланац
о
широк
златан
пас
;
па
до
колено
долама
од
зелен
аксамит
по
који
јесам
орао
и
крст
златан
жица
богато
извести
;
па
мекан
жут
чизма
до
колено
са
сребрн
острица
који
широк
колут
зврктати
на
сваки
и
лак
крок
стар
витез
.
десни
рука
свој
водити
јесам
снаха
свој
а
леви
свој
унука
.
иза
она
изићи
сав
дворанка
и
дворана
и
сав
чељад
дворски
,
и
млад
и
стар
,
сав
тај
у
празнични
рухо
.
бити
јесам
дивно
погледати
како
се
сјајан
и
шарен
тај
гомила
извијати
из
дворски
капија
следовати
поп
Каритон
,
који
и
јесам
корачати
полагано
и
свечано
,
као
да
јесам
глава
Пећки
Патријарах
а
не
онај
Каритон
,
који
волити
да
се
хрвати
,
надскакивати
и
бацати
камен
с
раме
.
стар
кнез
бити
очевидно
радосно
раздрагати
.
Осмехујући
се
пролазити
он
кроз
гомила
народ
,
поздрављати
он
гласно
и
срдачно
:
„
помоћи
ви
бог
,
деца
мој
!
“
„
кад
сељанка
угледати
госпођа
Мандалена
,
онако
блед
,
с
туг
у
очи
,
с
усиљен
осмех
на
уста
,
како
мирно
корачати
,
и
кад
угледати
млад
дете
Боривоје
,
како
весело
око
себе
погледати
,
носити
поносито
сребрн
панцер
на
прса
и
мач
у
левица
свој
—
кад
сав
тај
угледати
,
сваки
се
од
она
срце
некако
размекшати
,
а
очи
брзо
суза
напунити
.
тек
се
један
од
она
уз
уздах
отети
узвик
:
„
о
,
јадан
мајка
!
јадан
Госпођо
наш
!
Што
пуштати
тај
млад
свој
господски
јединац
,
да
излазити
на
крваво
поље
?
!
“
и
онда
се
онај
узвик
„
јадан
мајка
!
“
пронети
од
уста
до
уста
,
тај
се
начинити
као
жубор
лишће
пред
киша
,
који
одмах
за
тај
прећи
у
гласно
јецање
и
плакање
.
намргодити
се
стар
кнез
,
намргодити
се
поп
Каритон
.
Потекоше
људи
по
гомила
расплакан
женскадија
,
и
покушавати
прекор
да
јесам
устава
и
умирити
.
Госпођа
се
Мандалена
још
једнако
осмехивати
,
али
она
низ
бео
образ
суза
један
други
сустизати
.
кнез
викнути
свој
војник
да
сваки
од
она
прићи
к
поп
Каритон
,
да
целивати
икона
,
и
да
се
освећен
водица
пошкропити
,
е
да
бити
она
бог
и
Света
Јован
и
на
пут
и
на
бојни
поље
и
на
сваки
место
,
и
у
сваки
час
,
на
помоћ
бити
!
тек
се
тај
довршивати
,
а
госпођа
Мандалена
махнути
рука
неколик
дворски
девојка
,
који
имати
котарица
пун
свакојак
цвеће
из
перивој
,
па
она
рећи
да
сав
војник
,
који
с
кнез
на
Косово
полазити
,
додати
цвеће
,
да
свој
клобук
окитити
.
Беше
милина
погледати
како
леп
дворанка
девојка
пружати
пун
рука
цвеће
млад
јунак
.
изгледати
јесам
као
да
јесам
и
само
сунце
похитати
,
да
се
извити
иза
завеса
од
неколик
лак
облачак
,
па
да
видити
тај
красан
призор
!
стар
кнез
посматрати
за
неколик
тренутак
,
како
он
војник
његов
притврђивати
цвеће
за
свој
клобук
,
па
она
онда
викнути
:
„
Стан'те
мало
,
деца
!
не
дати
ја
ни
један
од
ви
да
сав
клобук
закитити
,
док
свој
коњ
најпре
не
закитити
цвеће
...
на
бојни
поље
јунак
нем
добар
друга
и
пријатељ
,
него
што
он
јесам
коњ
који
он
носити
!
китити
прво
коњ
па
онда
себе
!
“
сељак
,
који
онде
у
густ
гомила
стојати
,
бити
мило
тај
што
кнез
о
коњ
рећи
,
па
он
узети
довикивати
:
„
тако
,
сив
соко
!
тако
,
господар
,
бог
тај
живети
!
али
и
ко
бити
тај
боље
од
ти
знати
?
!
“
Госпођа
Мандалена
одмах
сам
прићи
к
Лабуд
,
убојни
коњ
стар
кнез
,
па
он
окитити
цвеће
.
па
онда
увити
у
плетеница
,
у
који
јесам
грива
у
Ждрале
,
сребрнаст
сив
коњић
Боривојев
,
оплести
бити
,
читав
венац
од
бео
и
румен
руж
.
Још
пре
него
што
почети
делити
цвеће
и
китити
војник
и
њихов
коњ
,
Ристивор
јесам
по
некакав
заповест
,
који
он
стар
кнез
на
ухо
шанути
,
узјахати
свој
коњ
Јабучило
и
одјездити
натраг
у
двор
.
опазити
јесам
кнез
како
се
сеоски
старешина
,
збијен
сав
заједно
у
један
гомила
,
нешто
лакат
гуркати
,
и
овда
и
онда
један
други
глава
и
очи
знак
дати
,
да
крочити
напред
и
да
отпочети
.
Очевидно
бити
јесам
се
о
нешта
договорити
,
само
јесам
заборавити
да
утврдити
ко
у
име
свити
да
говорити
.
видити
кнез
тај
њихов
гуркање
,
и
као
нагађати
јесам
шта
тај
моћи
бити
,
али
се
чинити
невешт
.
Видев
да
јесам
већ
сав
коњ
и
сав
клобук
окитити
стар
кнез
викнути
:
„
Прекрстите
се
,
деца
мој
,
па
,
у
име
Божје
,
хајд'те
у
седло
!
“
Зазвекташе
панцир
и
оружје
,
и
док
бити
човек
само
ока
тренути
,
педесет
коњаник
винути
се
убојни
коњ
у
седло
.
кад
видети
кмет
да
већ
и
стар
кнез
прићи
к
Лабуд
и
узимати
у
рука
узда
да
у
седло
ускочити
,
изгурати
силом
напред
један
сед
старац
,
који
сад
већ
немати
куда
,
него
прићи
ка
кнез
,
дохватити
он
се
скута
и
узити
да
говорити
:
„
Ева
,
господар
,
да
ти
зажелити
срећан
полазак
,
још
срећан
пут
,
и
још
срећан
повратак
у
славан
сав
двор
и
међу
ми
,
који
бити
сав
радо
за
ти
изгинути
,
како
и
требати
кад
јесам
ми
господар
!
знати
ја
да
јесам
ти
на
зло
зао
,
а
на
добро
добар
!
А
знати
ти
и
да
јесам
милостив
,
и
прав
отац
јадан
сиротиња
...
ех
,
како
сад
да
ти
казати
...
.
моћи
ми
замерити
,
...
имати
за
нешто
да
ти
замолити
.
Знаш
добро
да
јесам
сиромашан
људи
,
и
знати
добро
да
ми
ево
жетва
омахњивати
већ
неколико
година
.
ја
добро
знати
да
ти
дуговати
што
јесам
за
ми
цар
платити
царев
перпера
.
али
не
знати
,
бог
ја
,
како
хтети
ти
она
платити
!
па
се
здоговорити
да
ти
молити
да
ми
она
опростити
!
“
„
зар
баш
тако
,
Арсеније
?
!
“
испречити
се
кнез
на
старац
.
„
зар
ви
кмет
наћи
баш
овај
час
,
у
који
ето
полазити
на
бојити
на
Косово
,
да
ја
устављати
такав
молба
?
!
јесам
ви
неки
лукав
зверад
!
“
„
ето
мислити
,
господар
,
видети
сада
најбоље
и
сам
е
бити
ти
бити
за
здравље
ти
и
твој
,
ако
тај
бог
жив
вратити
,
а
бити
бити
ти
за
душа
ако
бити
погинути
!
“
прихватити
други
један
кмет
из
гомила
.
„
не
тражити
ја
да
ви
ваш
молитва
откупљивати
мој
душа
од
небесан
митар
,
нити
тражити
да
ви
ваш
метанија
држати
мој
здравље
.
ја
ви
питати
:
јесам
ли
царев
закон
да
цар
плаћати
царев
перпера
?
“
„
Оно
јесам
да
јесам
закон
;
и
јесам
да
јесам
закон
!
“
повикати
сложно
кмет
.
„
е
,
кад
јесам
закон
,
“
прихватити
кнез
,
„
онда
по
закон
неки
и
бити
,
и
ништа
ви
ја
и
не
моћи
и
хтети
опростити
!
“
Па
се
онда
кнез
три
пут
побожно
прекрсти
,
промрмљати
некакав
молитвица
,
и
скочити
у
седло
као
да
јесам
младић
од
двадесет
а
не
старац
од
седамдесет
лет
!
сад
прићи
други
један
по
стар
сељак
а
за
он
један
омлађи
жена
.
Пољубише
он
у
колено
,
па
сељак
узити
да
говорити
:
„
господар
,
тако
ти
срећа
јуначки
—
који
,
неки
да
бог
,
да
ти
пратити
на
сваки
твој
корак
—
смиловати
се
па
ја
пустити
син
из
сужањство
!
ево
и
његов
ти
се
грешан
жена
молити
да
се
смиловати
на
ситан
деца
њихов
!
“
Приђе
и
госпођа
Мандалена
па
тихо
рећи
:
„
смиловати
се
,
господар
!
ево
тај
и
ја
уз
овај
сиротиња
молити
,
пустити
она
твој
сужањ
;
млад
јесам
,
згрешити
јесам
,
патити
јесам
,
а
сад
бити
он
твој
милост
дати
нов
прилика
,
да
поживети
живот
добар
и
поштен
човек
!
“
„
зар
за
онај
бунтовник
молити
?
!
“
упитати
кнез
снаха
свој
као
изненадити
,
па
се
мало
и
намргодити
.
„
не
моћи
ја
један
бунтовник
никад
опростити
!
ето
тај
ви
јесам
!
...
ама
где
јесам
тај
Ристивор
?
отићи
па
пропасти
!
“
„
Ева
ја
,
господар
!
“
викнути
Ристивор
иза
гомила
свет
,
па
се
онда
коњ
свој
прогурати
кроз
сељак
,
и
додати
стар
кнез
један
кожан
скрињица
.
кнез
скинути
сав
клобук
,
извити
из
он
свој
сребрн
челенка
,
па
онда
рећи
Боривоје
,
који
још
једнако
стајати
поред
свој
мати
држати
један
рука
њен
рука
а
други
узда
од
свој
коњ
:
„
синак
,
додавати
ја
твој
клобук
!
“
Боривој
се
чудити
што
ли
дед
требати
његов
клобук
,
али
он
он
предати
.
„
ти
још
јесам
бити
на
војни
,
“
наставити
стар
кнез
;
„
и
још
јесам
имати
прилика
да
од
цар
заслужити
челенка
.
док
јесам
не
заслужити
,
ево
носити
у
свој
клобук
челенка
свој
дед
!
А
ја
хтети
дотле
носити
челенка
који
јесам
твој
отац
,
а
мој
син
,
свој
јунаштво
на
Плочнику
заслужити
,
и
који
ја
јесам
господин
Кнез
послати
уз
писма
о
јуначки
смрт
његов
!
“
и
онда
стар
кнез
заденути
свој
челенка
у
клобук
Боривојев
,
а
из
онај
кожан
скрињица
извадити
сјајан
челенка
окићен
драг
камење
и
утврдити
јесам
у
сав
калпак
.
раздрагати
се
мален
војска
кнежев
па
громко
грмнути
у
усклик
:
„
Живео
ми
,
славан
господар
!
Живео
ми
млад
кнежевић
!
“
сељак
сложно
прихватити
,
и
ако
она
мало
час
кнез
онако
попреко
одбити
онај
молба
о
перпера
.
Госпођа
Мандалена
,
који
се
до
тај
час
јуначки
држати
,
кад
видити
челенка
свој
муж
на
клобук
свој
свекар
,
не
моћи
више
уздржати
свој
суза
.
и
кад
Боривој
,
примив
клобук
са
челенка
,
пољубити
старац
у
рука
,
па
се
окренути
и
прићи
к
она
,
сав
блистати
од
радост
,
она
он
пасти
око
врата
и
ижљубити
он
у
оба
образ
кроз
гласно
јецање
,
који
брзо
наћи
одзив
у
јецање
онај
жена
у
гомила
око
она
.
млад
Боривој
пољубити
мајка
у
рука
,
истргнути
се
из
њен
загрљај
,
и
хитро
скочити
свој
коњ
у
седло
.
стар
кнез
махнути
рука
,
да
уставити
кликтање
свој
војник
и
јецање
женскадија
.
па
кад
настати
тишина
,
узити
да
говорити
гласно
и
одмерити
,
тако
да
јесам
сваки
његов
реч
сваки
моћи
добро
да
чути
:
„
Госпођо
кнегиња
,
снаха
мој
!
на
ти
остављати
сигурност
,
слава
почаст
овај
стародреван
двор
наш
...
.
.
од
овај
час
,
па
до
час
у
који
се
—
ако
бити
Божја
воља
—
бити
ја
с
Боривоје
,
било
Боривој
без
ја
дома
вратити
,
тај
јесам
кнегиња
и
госпођа
од
Орлов
Града
,
и
од
сав
наш
баштина
,
и
од
сав
наш
народ
на
тај
баштина
.
Што
ти
опростити
—
бити
тај
дуг
,
бити
тај
перпера
,
бити
тај
кривица
—
неки
јесам
просто
и
од
ја
,
и
неки
јесам
занавек
опростити
...
.
.
народ
,
чувати
ми
двор
и
слушати
кнегиња
!
...
кнегиња
,
водити
брига
о
народ
наш
!
и
сад
...
.
с
бог
остајати
!
“
Па
се
старац
мало
пригнути
са
висок
коњ
свој
и
пружити
десница
Мандалена
,
који
он
јесам
смерно
пољубити
и
суза
оросити
.
народ
почети
да
викати
:
„
Срећан
пут
,
господар
,
и
ти
и
војска
твој
!
“
„
бог
ви
све
живити
и
здрав
и
славан
довести
дом
свој
натраг
!
“
и
опет
опазити
да
кнез
махнути
рука
,
да
се
ућутати
.
и
ућутати
се
.
„
зар
ја
сав
,
“
рећи
кнез
,
—
„
зар
ја
сав
имати
коњ
и
клобук
цвеће
окитити
:
једини
Ристивор
да
немати
ни
један
цветак
?
!
јесам
он
лош
друг
у
овај
наш
дружина
!
снаха
мој
,
имати
ли
откуд
ма
само
зелен
листак
за
наш
Ристивор
?
“
„
нека
,
господар
!
“
прихватити
Ристивор
весело
.
„
неки
јесам
наш
дружина
окитити
,
и
и
неки
ми
ти
водити
,
па
јесам
ја
као
да
јесам
ја
и
мој
Јабучило
цвеће
претрпати
!
“
Госпођа
Мандалена
погледати
по
свој
свита
од
дворски
девојка
.
у
влажан
она
ока
засјати
један
топла
зрака
радост
.
„
Босиљка
,
дете
мој
!
“
рећи
она
онај
свој
чудесан
мек
глас
;
„
ето
за
твој
пас
видити
један
кит
мио
тај
босиљак
!
додавати
јесам
наш
Ристивор
!
“
у
млечан
образ
Босиљкин
удар
пламен
.
од
бео
крин
постати
румен
руж
.
Послушна
свој
госпођа
,
прићи
она
слободно
и
права
к
Ристивор
,
извадити
иза
свој
пас
кит
мирисан
босиљак
па
јесам
пружити
млад
витез
на
његов
висок
Јабучило
.
Пружајући
он
босиљак
Босиљка
он
гледати
права
у
очи
.
Примајући
мирисан
струк
из
њен
рука
Ристивор
гледати
с
велик
слобода
права
у
њен
очи
.
она
он
ништа
не
прозборити
;
он
она
ништа
не
прозборити
.
и
опет
,
ко
јесам
видовит
моћи
јесам
да
видити
,
да
онај
његов
дуг
и
жудан
поглед
трептети
дах
:
„
Душа
мој
!
“
,
и
да
онај
њен
светао
,
нежан
и
невин
поглед
одговарати
нечујан
дах
:
„
Славо
мој
!
“
овај
двоје
млад
пустити
свој
поглед
,
да
се
сусрести
и
загрејати
под
јак
зрак
сунце
;
и
тај
први
и
последњи
зрачан
загрљај
опростити
се
нежно
један
од
други
.
Ристивор
осетити
како
он
јесам
срце
пуно
,
како
се
укрепити
нов
један
храброст
и
нов
понос
.
он
развити
свилен
застава
Орловић
,
и
кад
стар
кнез
силно
раздрагати
викнути
громко
:
„
напред
,
јунак
!
“
Ристивор
обод
Јабучило
па
са
застава
изићи
испред
свој
господар
и
поћи
напред
.
кнез
се
кренути
с
млад
Боривоје
за
он
,
а
за
она
њихов
војска
сав
по
два
коњаник
упоредо
загрлити
.
отићи
војска
весело
певати
.
осем
нешто
деца
и
момчадија
који
отрчати
за
војска
,
да
јесам
пратити
док
се
не
уморити
,
сав
онај
други
свет
остати
као
укопати
око
госпођа
Мандалена
.
Женскадија
тек
сад
ударити
у
плач
и
кукњава
.
у
госпођа
Мандалена
јесам
више
бити
суза
.
она
гледати
мирно
и
не
трептати
за
син
и
свекар
свој
и
њихов
китњаст
чета
и
свилен
застава
.
дуго
остати
тако
гледати
за
она
.
А
кад
чета
замакати
за
шум
,
окренути
се
госпођа
Мандалена
кмет
и
онај
свет
што
се
око
она
и
њен
свита
згрнути
бити
и
почети
да
она
говорити
:
„
хвала
ви
што
јесам
доћи
,
да
заједнички
пожелити
срећан
пут
кнез
и
кнежев
војска
!
...
ја
и
ви
од
данас
везивати
нов
један
веза
—
брига
за
наш
јунак
.
Чусте
какав
ја
власт
кнез
дати
.
по
сила
тај
власт
ево
ви
опраштати
сав
перпера
који
наш
двор
дуговати
.
и
пустити
ви
одмах
сав
сужањ
колико
она
год
имати
у
тамница
двор
наш
...
све
што
од
ви
тражити
тај
јесам
:
да
се
сав
—
и
мушки
и
женски
,
и
млад
и
стар
—
сваки
јутром
и
сваки
вече
бог
молити
,
да
наш
цар
победа
даровати
,
и
да
ми
мити
наш
јунак
вратити
дома
жив
и
здрав
и
нов
слава
окитити
!
“
узити
мушкадија
радосно
кликтати
;
узити
женскадија
на
глас
благосиљати
добар
госпођа
.
па
онда
навалити
да
она
сваки
прићи
и
да
она
сваки
рука
и
скута
ижљубити
.
с
мука
моћи
кнегиња
кроз
одушевљен
и
љубав
пун
народ
у
сав
двор
проћи
.
у
двор
,
на
сам
подножје
велик
степеница
који
водити
на
први
кат
,
рећи
свити
свој
да
сваки
моћи
ићи
или
у
свој
конати
,
или
у
трпезарија
или
у
перивој
,
али
да
јесам
не
узнемиривати
док
она
к
себе
позвати
не
бити
.
сам
отићи
уза
степеница
на
први
кат
.
полагано
пролазити
кроз
ходник
и
кроз
велик
и
мали
дворана
.
сав
она
сад
тако
страховито
празан
и
пусто
и
чисто
ледено
изгледати
!
отићи
у
конат
свој
син
.
поглед
празан
постеља
његов
,
празан
сто
његов
.
поглед
на
гусле
његов
што
лежати
у
један
кут
испод
икона
.
Чињаху
она
се
као
да
јесам
засвагда
умукнути
.
сести
на
његов
постеља
.
Погружена
у
тужан
мисао
гледати
у
подглавље
на
који
јесам
леп
глава
њен
јединац
још
јутрос
до
зор
мирно
почивати
.
па
онда
жена
и
мати
Мандалена
спустити
свој
глава
на
тај
узглавље
,
поклопити
очи
рука
и
—
плакати
горко
...
други
део
на
војводин
двор
и
у
Четвртак
пред
петак
са
један
вис
кнез
Градоје
показати
свој
унука
и
свој
чета
бео
кула
и
зидина
од
Двориње
,
двор
војвода
Радича
.
кад
се
спустити
низ
брдо
па
појахати
мало
даље
зелен
поље
,
неки
од
млад
људи
рећи
,
да
видити
пун
вењак
и
колиба
на
пољана
испред
двор
.
„
и
веровати
да
јесам
тако
!
“
рећи
стар
кнез
.
„
војвода
долазити
војска
не
само
из
близина
него
и
из
даљина
,
па
јесам
и
права
да
се
постарати
где
хтети
људи
да
се
мало
поодморити
,
док
се
не
кренути
за
Косово
!
“
кад
се
још
мало
ближе
примакнути
Двориње
,
видети
лепо
како
многи
народ
седити
под
вењак
а
испред
вењак
и
око
колиба
вијугати
усталасати
кола
.
пун
млад
мома
,
пун
млад
девојка
,
пун
народ
,
пун
свет
свакојак
,
пуно
слеп
и
кљаст
просјак
,
сасвим
као
на
какав
велик
сабор
.
гледати
сав
тај
кнез
поиздаље
,
и
нешто
се
намрштити
бити
.
„
да
јесам
откуда
какав
светац
сутра
,
Ристивор
?
“
запитати
кнез
.
„
А
ко
хтети
ти
он
знати
?
“
одговорити
Ристивор
.
„
имати
она
пуно
,
и
мали
и
велик
.
велик
већ
и
од
невоља
знати
и
познавати
:
али
с
онај
мали
права
тај
јесам
напаст
.
тек
хтети
по
неки
да
искочити
кад
он
се
и
не
надати
!
“
„
онај
наш
поп
малвасија
,
“
наставити
кнез
који
јесам
волети
по
некад
да
Каритон
звати
тако
,
„
онај
наш
поп
малвасија
ништа
ја
не
рећи
.
него
збиља
,
једнако
ја
претити
:
„
ето
запамтити
што
ти
велим
:
кајати
се
што
ја
не
повести
на
Косово
!
“
ако
се
осрамотити
у
војвода
,
не
знати
какав
тај
светац
витлати
кола
девојка
и
прикупље
просјак
око
двор
,
ето
да
ја
се
поп
већ
осветити
!
“
и
кнез
узити
да
вртити
глава
и
да
шкргутати
зуб
.
кад
већ
наићи
на
сам
пољана
пред
дворем
,
покидати
се
кола
,
те
и
мушки
и
женски
,
и
стар
и
млад
,
потрчати
кнез
и
његов
чета
у
сретање
.
млад
момчад
ударити
у
кликтање
,
женскадија
узити
певати
песма
од
сто
рука
,
народ
весело
довикивати
кнез
и
чета
његов
:
„
Добра
ми
доћи
,
јунак
,
и
у
добар
час
!
донети
да
бог
да
срећа
војвода
и
војводин
двор
,
и
чедо
његов
у
златан
колевка
|
“
Па
се
слегнути
радостан
народ
око
мали
војска
кнез
,
рећи
бити
,
хтети
да
јесам
загрлити
и
у
загрљај
удав
.
са
сав
страна
пружати
војник
бардак
и
чутура
с
вино
,
китити
цвеће
и
зеленити
рана
јабука
петровача
.
у
тај
дотрчати
дворски
момчадија
,
те
живо
раставити
талас
од
народ
.
Иван
Порубовић
,
сав
светао
у
лице
од
радост
,
допрети
до
стар
кнез
,
пољубити
он
у
скут
и
у
рука
,
па
он
повести
к
двор
отворен
пут
кроз
народ
.
„
ето
се
веселити
већ
три
дан
!
“
причати
Иван
кнез
уз
пут
.
„
А
и
како
не
бити
кад
ето
бог
поклонити
војвода
син
и
славан
овај
дом
наследник
!
“
А
пред
дворем
на
главноме
улазак
стојати
млад
војвода
Радич
.
око
он
пун
господа
и
пун
слуга
,
сав
тај
у
сјајан
одело
,
да
јесам
милина
бити
у
она
погледати
.
Угледав
војвода
стар
кнез
хитро
скочити
с
коњ
као
младић
,
па
скинути
калпак
,
тај
гологлав
прићи
к
млад
војвода
и
поклонити
он
се
смерно
.
А
тада
и
војвода
скинути
сав
калпак
,
загрлити
старац
,
пољубити
он
у
један
па
у
други
образ
и
поздравити
он
добродошлица
.
Градоје
се
окренути
,
узити
за
рука
Боривоје
—
који
и
јесам
бити
скочити
с
коњ
,
па
корачати
у
стопа
за
свој
дед
—
извести
он
пред
војвода
и
рећи
:
„
Ева
ко
хтети
се
јуначки
одазивати
твој
позив
,
кад
ја
више
не
бити
бити
!
“
млад
војвода
гледати
неколико
тренутак
радосно
изненадити
у
млад
Боривоје
,
па
он
онда
загрлити
и
пољубити
,
говорити
:
„
Добра
ја
доћи
први
пут
у
наш
двор
!
...
.
неки
бог
да
,
да
се
син
,
ко
ја
јесам
поклонити
,
кад
узраст
поносити
твој
дружба
и
твој
служба
,
како
јесам
се
ја
поносити
дружба
твој
јуначки
отац
,
и
очински
пажња
твој
славан
дед
!
“
онај
народ
,
што
моћи
видети
како
се
господа
поздрављати
и
питати
за
јуначки
здравље
,
раздрагати
се
милина
па
узити
гласно
кликтати
.
тај
усклик
прихватати
и
други
народ
који
ништа
не
видити
шта
тамо
пред
двор
бивати
,
али
не
моћи
одолети
срце
,
да
не
одјекивати
свој
кликтање
кликтање
њихов
.
у
тај
се
и
други
властела
весело
здравити
са
кнез
.
по
неко
од
млад
господа
љубити
он
у
рука
,
а
војводин
дворана
и
у
скут
и
у
рука
.
свако
се
на
лице
видети
радост
,
што
ето
стигнути
један
од
онај
јунак
,
с
који
јесам
Душан
ширити
граница
царевина
српски
.
свако
доћи
некако
топлије
око
срце
,
и
вера
,
да
хтети
Срба
победити
Агарјанин
,
добити
нов
крило
и
вијнути
се
високо
под
облак
.
стар
кнез
се
окренути
према
свој
чета
.
Ристивор
по
заповест
који
јесам
од
кнез
добити
наредити
бити
тај
јесам
војник
одјахати
па
се
ставити
у
два
ред
,
а
он
јесам
стати
с
развијен
застава
према
средина
први
ред
а
испред
он
.
Оштрим
поглед
прелетити
кнез
сваки
свој
војник
,
и
онда
,
рећи
нешто
војвода
који
само
климнути
глава
одобравати
,
поћи
жив
корак
свој
чета
.
Дошав
до
застава
,
викнути
оштро
војник
да
скинути
калпак
.
јесам
прихватити
из
рука
Ристиворов
застава
,
десни
рука
сукнути
мач
из
корица
,
па
се
онда
чврсто
корачати
упутити
права
к
војвода
,
пратити
само
свој
млад
унука
.
Дошав
пред
војвода
стар
кнез
он
поздрав
мач
па
стојећи
под
калпак
почети
да
говорити
:
„
војвода
,
вазда
веран
свој
завет
ево
ми
из
кнежина
од
Орлов
Града
,
да
ти
,
као
клетвеник
твој
дом
од
старина
,
следовати
на
војни
,
да
се
с
ти
заједно
залагати
за
цар
наш
и
отачаство
наш
!
“
војвода
он
прићи
,
па
се
с
он
преко
застава
и
мач
пољубити
три
пута
говорити
уза
тај
:
„
и
опет
ти
поздрављати
добродошлица
,
веран
и
славан
кнез
!
неки
јесам
ми
добро
доћи
и
сав
твој
јунак
!
неки
бити
наш
друговање
на
бојни
поље
бити
на
слава
цар
наш
и
на
добро
Србадија
!
“
после
овај
призор
,
који
сав
господа
и
сав
народ
,
што
се
онде
слегнути
бити
,
бити
сведок
,
стојећи
гологлав
,
стар
кнез
,
једнако
с
голим
мач
у
десница
и
са
застава
у
леви
рука
,
призивати
гласно
свој
људи
те
сваки
помињати
поименце
војвода
,
који
опет
са
свој
страна
дочекивати
сваки
војник
поздрав
:
„
здраво
,
јунак
!
и
честит
ми
бити
!
“
док
он
они
љубити
у
скут
и
у
рука
.
кад
се
сав
тај
свршити
,
кнез
замолити
да
он
војвода
дати
човек
,
који
хтети
он
и
његов
чета
одвести
на
преноћиште
ако
јесам
какав
за
она
одредити
.
„
имати
за
твој
људи
спремљен
колиба
,
и
Порубовић
хтети
она
ето
сад
тамо
одвести
и
разместити
.
А
за
ти
и
твој
унука
спремити
јесам
мали
доворану
у
јужној
кула
,
онај
исти
у
који
јесам
цар
Душан
преноћити
кад
оно
ићи
на
Угар
!
“
„
хвала
ти
,
војвода
,
што
мислити
да
јесам
вредан
да
преноћити
у
дворана
у
који
јесам
наш
велик
и
славан
цар
преноћити
!
“
рећи
кнез
,
„
не
бити
се
цар
на
тај
срдити
што
ја
толики
част
чинити
;
али
бити
се
заиста
срдити
на
ја
,
да
ја
јесам
поред
мој
људи
на
поље
!
не
,
не
,
мој
јесам
место
,
војвода
,
под
шатор
у
средина
мој
људи
.
не
доћи
у
гост
ти
данас
,
него
доћи
као
војник
,
да
ти
на
војни
следовати
!
“
„
сав
јесам
тај
красно
,
кнез
!
“
прихватити
војвода
.
„
Поћи
хтети
ја
на
војни
и
из
двор
,
ако
бог
да
,
и
не
хтети
пожалити
да
гинути
кад
доћи
свет
час
да
се
гинути
.
али
док
не
изићи
на
Косово
,
и
док
јесам
ево
овде
на
наш
двор
,
тај
јесам
ја
мити
пријатељ
;
два
пут
мити
као
друг
мој
покојни
ја
отац
.
ако
ти
,
кнез
,
моћи
да
заборавити
ко
јесам
и
шта
јесам
,
не
моћи
ја
,
колико
ми
јесам
год
овде
,
тај
да
заборавити
!
моћи
,
славити
ти
,
друкчије
!
него
ето
хтети
да
преноћити
на
постеља
,
на
који
јесам
Душан
један
ноћ
проспавати
—
или
управо
„
пробдити
“
како
ја
отац
причати
.
ево
хтети
сав
овај
господа
и
властела
овде
заједно
са
ја
признати
,
да
јесам
међу
ми
сав
тај
једини
који
јесам
достојан
тај
част
!
“
Сложно
и
весело
привикати
сав
онај
господа
да
јесам
сав
тако
како
војвода
рећи
.
„
како
?
“
питати
озбиљно
кнез
па
се
узити
крстити
од
чудо
.
„
како
?
...
зар
ја
достојан
да
легнути
на
постеља
,
на
који
се
наш
велик
цар
одмарати
?
!
...
хвала
бог
,
и
ако
јесам
нешто
мало
почети
да
стар
,
јесам
ја
вран
мозак
попити
!
нити
ја
јесам
срце
утрнути
,
да
не
осећати
шта
се
приличити
,
шта
ли
се
не
приличити
!
веровати
ти
ја
,
војвода
,
пре
бити
ја
смести
ући
у
олтар
,
да
се
пружити
по
частан
трпеза
,
да
санак
један
проспавати
,
него
да
легнути
на
постеља
,
на
који
јесам
наш
славан
цар
лежати
!
“
„
ако
јесам
толико
скроман
да
заборављати
да
јесам
помагач
Душанов
бити
,
онда
ето
,
хвала
бог
,
пун
дворана
у
наш
двор
,
у
који
ни
поглед
Душанов
пасти
јесам
.
бирати
само
који
хтети
!
“
говорити
војвода
.
„
Само
једно
ја
ти
,
војвода
,
изабрати
мото
,
“
прихватити
кнез
;
„
а
тај
јесам
:
да
јесам
дању
и
ноћу
у
средина
мој
чета
и
с
мој
људма
!
не
замерати
ја
,
војвода
!
али
друкчије
бити
не
моћи
.
мој
хтети
људи
у
час
разапети
мој
шатор
,
под
који
хтети
ја
,
мој
унук
и
мој
слуга
Ристифор
,
ноћ
провести
.
де
тако
бити
,
боље
јесам
и
за
ја
и
за
мој
момчадија
,
а
и
за
сав
ми
.
сутра
,
кад
се
бити
кретати
...
.
“
|
ту
он
прекинути
гласни
смех
неколик
господа
.
стар
се
кнез
осврнути
,
погледати
она
мало
,
и
не
моћи
ни
видети
ни
разумети
што
се
они
тај
толико
смејати
,
па
онда
опет
наставити
:
„
сутра
кад
се
бити
кретати
за
Косово
,
ваљати
да
јесам
ми
људи
одморан
,
чио
и
весео
.
ако
провести
ноћ
у
кола
са
женскадија
,
или
у
певање
уз
пун
чутура
,
кретати
се
сутра
натмурен
,
мамуран
и
уморан
.
А
кад
јесам
ја
у
средина
мој
људи
под
мој
шатор
,
сваки
хтети
од
она
мирно
спавати
на
мирисан
сена
под
красан
зелен
колиба
,
или
и
под
још
красан
звездан
небо
!
“
„
војвода
,
“
викнути
из
гомила
господа
кнез
Миросав
од
рујан
Рудишта
;
„
не
моћи
тај
окренут
кнез
Градоје
.
узалуд
ти
сав
мука
.
и
узалуд
бити
ми
сав
бити
мука
,
кад
бити
се
сав
с
ти
сложити
,
да
он
присиљавати
да
бити
како
ти
желити
,
а
не
како
он
мислити
да
требати
!
пустити
ти
он
неки
он
разапињати
сав
шатор
где
он
јесам
воља
.
и
само
дати
ти
он
овамо
у
двор
да
вечерати
с
ми
,
па
већ
видети
хтети
ли
после
хтети
да
тражити
шатор
,
и
ако
баш
усхтети
,
хтети
ли
умести
да
он
наћи
;
а
под
сигурно
знати
,
да
он
ники
од
ми
не
бити
ни
хтети
ни
умести
помоћ
!
“
опет
ударити
господа
у
смех
,
који
се
још
гласније
заорити
,
кад
стар
кнез
доброћудно
рећи
:
„
како
да
не
бити
вечерати
у
двор
с
ви
?
!
и
ако
јесам
по
година
сав
млад
од
ја
,
не
бојити
се
ја
ни
пити
с
ви
,
а
камо
ли
вечерати
!
“
на
тај
војвода
викнути
Ивана
Порубовић
,
и
заповедити
он
да
водити
кнез
Градоје
и
чета
његов
у
колиба
за
она
спремити
;
а
сам
кнез
замолити
да
доћи
у
двор
на
вече
,
чим
само
смести
свој
људи
,
и
уверити
се
да
имати
за
она
доста
бео
хлеб
и
црвен
вино
,
а
доста
зобити
за
коњ
њихов
.
и
онда
се
талас
од
народ
одбити
од
двор
и
повијати
за
кнез
Градоје
и
чета
његов
преко
пољана
па
тих
један
узбрдица
на
који
дуг
ред
зелен
грање
и
лишће
покривен
колиба
бити
постројити
.
свако
бити
мило
да
видити
стар
кнез
,
ники
милије
него
постаријим
сељанин
у
онај
гомила
свет
.
„
видети
ли
наш
кнез
?
“
питати
они
млад
људи
и
момчад
око
себе
.
„
видети
ли
он
“
...
али
,
бадава
!
требати
јесам
ви
он
видети
на
бојни
поље
како
јесам
он
ја
виђати
!
...
него
,
бог
хвала
,
тај
јесам
још
снажан
мишица
његов
,
и
што
јесам
још
млад
срце
у
он
!
...
Шта
Агарјанин
,
шта
Грк
,
шта
Угар
?
ама
неки
се
сав
искупити
на
Косово
,
колико
она
год
имати
,
па
да
видити
шта
хтети
бити
од
она
!
...
док
само
наш
Градоје
као
град
грухнути
,
следити
се
срце
њихов
!
и
док
само
овај
змај
Душанов
духнути
,
разнети
она
као
плева
!
камо
?
дати
вино
овамо
!
.
.
одити
овамо
,
да
пити
у
здравље
стар
орао
од
Орлов
Града
!
...
не
брин'те
се
,
људи
,
сад
ми
не
гинути
победа
!
...
камо
?
.
.
дати
вино
овамо
!
“
и
тако
долазак
кнез
Градоје
задахнути
све
,
и
господа
,
и
војник
,
и
народ
нов
поуздање
да
хтети
,
ако
бог
да
,
све
добро
бити
.
исти
сад
,
кад
се
већ
сутоњ
почети
да
хватати
,
букнути
весеље
на
сав
страна
,
па
се
разлегати
по
онај
поље
у
певање
,
кликтање
,
гласном
смејање
,
и
у
тресак
од
лак
момачки
скок
у
кола
пун
красан
девојка
.
ИИ
Кнез
јесам
оставити
Боривоје
и
Ристивор
да
са
чета
заједно
вечерати
,
а
јесам
јесам
стигнути
у
двор
по
доста
време
пре
дворски
вечера
.
хтети
прво
да
ићи
да
даровати
првенац
млад
војвода
,
али
дадиља
не
дати
ни
он
ни
војвода
ни
привирити
у
сребрн
колевка
,
јер
већ
сунце
заћи
бити
.
за
тај
кнез
замолити
војвода
да
он
одвести
у
Душанов
дворана
,
и
да
он
ту
за
мало
сам
оставити
.
гологлав
јесам
стар
кнез
ући
у
тај
дворана
;
сетан
и
невесео
изићи
јесам
из
она
.
сетан
и
невесео
остати
јесам
и
за
сво
време
док
се
вечерати
.
мало
јесам
улазити
у
разговор
,
кратко
јесам
одговарати
на
питање
као
и
на
пријатељски
изазивање
.
за
софра
у
велик
трпезарија
вечерати
јесам
с
војвода
око
двадесет
који
властела
који
духовник
.
сав
јесам
тај
бити
весело
,
збивати
шал
и
прштати
досетка
.
само
кнез
Градоје
,
који
војвода
бити
посадити
себе
уз
десни
колено
,
никако
не
улазити
у
веселост
њихов
.
тек
хтети
у
неки
доба
да
викнути
оздо
са
прочеље
кнез
Вукан
:
„
Што
јесам
ти
,
кнез
Орловић
?
какав
ти
јесам
брига
опхрвати
?
да
ти
јесам
кеса
прогорети
?
да
ти
јесам
дворити
поробљен
?
Ил
’
јесам
јунак
расрдити
вила
,
тај
пустити
вод
у
твој
рудник
,
потопити
и
сребро
и
злато
!
“
„
опростити
ја
,
војвода
,
—
опростити
ја
,
господа
и
господски
дружина
!
“
узити
стар
кнез
беседити
.
„
Биће
да
се
кнез
Вукана
мој
старост
учинити
и
више
жалосна
и
тужан
него
што
јесам
.
али
кад
ја
јесам
већ
запитати
,
права
јесам
да
и
он
и
ви
сав
по
истина
казати
што
јесам
сетан
и
невесео
.
како
војвода
знати
,
постојати
вечерас
за
мало
јесам
у
дворана
,
у
који
јесам
у
овај
двор
цар
Душан
један
ноћ
ноћити
.
погледати
по
она
,
погледати
на
један
страна
,
погледати
на
други
страна
,
погледати
на
постеља
,
док
ја
се
очи
отети
на
онај
други
страна
постеља
на
велик
сто
поред
она
.
на
мој
препаст
,
чисто
и
јасно
угледати
цар
како
седити
у
тај
сто
;
наслонити
лакат
на
колено
,
а
глава
на
рука
,
па
ја
свој
крупан
очи
тако
сетан
жалостив
гледати
,
да
осетити
како
ја
његов
туг
срце
мој
стегно
,
те
ја
из
он
ударити
суза
на
очи
.
од
суза
он
већ
више
и
не
видети
.
кад
опет
прогледати
,
он
више
тамо
не
бити
.
„
Што
ли
јесам
наш
славан
цар
тако
сетан
невесео
?
“
питати
јесам
себе
.
па
рећи
:
„
како
да
не
бити
сетан
невесео
кад
озго
с
небо
погледати
,
како
јесам
данас
по
наш
Србадија
све
друкчије
,
него
што
јесам
под
он
бити
!
“
рећи
тако
;
али
ето
се
ни
веселити
друштво
ваш
,
ни
диван
малвасија
,
који
ми
војвода
служити
,
не
моћи
отети
некакав
чудан
сетити
и
жалост
!
“
„
и
јесам
само
друкчије
,
него
јесам
сав
горе
,
кнез
!
“
упасти
он
у
реч
игуман
Пајсије
.
„
ех
!
“
прихватити
кнез
Вукан
,
„
кад
ви
,
црн
калуђер
,
овај
свет
јесам
црн
бити
?
!
сав
јесам
ја
и
грешан
и
црн
;
само
јесам
ви
вазда
свет
и
светао
!
“
„
и
јесам
бити
и
свет
и
светао
,
док
јесам
диван
дах
свет
Сава
кроз
она
дихати
!
“
наставити
кнез
Градоје
.
„
и
за
Душанов
доба
властела
се
завађати
час
са
цар
час
опет
између
себе
;
али
јесам
онда
духовник
упадати
с
крст
у
рука
међу
укрштен
мач
и
оборен
копље
и
мирила
завађен
браћа
.
А
погледати
само
шта
сада
бивати
!
не
моћи
рећи
да
се
ја
властела
клати
између
себе
данас
више
него
што
јесам
тај
некада
бити
;
али
ево
невоља
где
,
уместо
да
ми
мирити
,
калуђер
и
поп
наводити
ми
на
завада
,
е
ето
где
се
владика
прогањати
изметати
себе
и
мач
и
буздован
!
бивати
јесам
и
досада
свашта
по
овај
наш
земља
;
али
такав
покора
бити
јесам
!
“
„
Ништа
ти
,
кнез
,
приговорити
не
моћи
!
“
узити
опет
реч
игуман
Пајсије
.
„
сав
јесам
како
велим
.
истина
јесам
да
имати
данас
владика
који
буздован
отимати
епархија
;
истина
јесам
да
имати
и
калуђер
који
сам
пасти
свој
манастир
:
истина
јесам
да
имати
два
пута
више
поп
но
парохија
,
и
пет
пута
више
калуђер
него
што
се
моћи
да
смести
у
хиљада
манастир
;
истина
јесам
да
јесам
многи
и
многи
поп
постати
просјак
,
и
да
имати
калуђер
који
јесам
се
у
гусар
одметнути
.
али
знати
ли
ви
,
господа
,
зашто
јесам
тај
зло
доћи
на
овај
наш
земља
и
на
наш
црква
?
!
ево
да
ви
казати
:
прво
,
зато
што
се
—
тобож
од
страх
од
Агарјанин
и
њихов
најезда
—
везивати
пријатељство
с
цар
и
народ
који
се
Рим-папи
као
свој
идол
клањати
;
друго
зато
што
ви
,
велик
господа
и
велик
властела
,
протуривати
за
владика
свој
син
и
синовац
,
који
јесам
младост
свој
сагорети
у
сладост
световни
грешност
,
а
који
ни
појам
немати
о
тај
шта
јесам
тај
што
се
звати
Хришћанска
самопрегоривост
и
Хришћанска
милосрдност
!
А
Оче
Харалампије
,
зар
јесам
тако
?
!
“
»
Читаш
ја
из
срце
!
“
прихватити
старац
Харалампије
.
„
као
да
читати
из
отворен
часловац
!
“
„
да
ви
причати
само
,
шта
се
ја
једном
десити
:
“
узити
реч
млад
један
властелин
,
по
име
Витомир
.
„
пре
пет
година
путовати
у
Дубровник
,
да
дигнути
поклад
мој
покојни
отац
.
у
планина
Рогозин
ухватити
ја
плаховит
дажд
,
тај
се
склонити
у
један
пећина
.
Нађох
ту
старац
испосник
.
седати
он
брада
до
појас
,
а
ни
јесам
не
знати
колико
он
јесам
година
.
разговарати
о
свашта
добар
део
ноћ
.
тако
ја
јесам
чудно
бити
да
говорити
с
човек
,
који
као
да
јесам
спавати
тридесет
година
.
јесам
бити
чути
за
смрт
Душанов
,
ни
за
раздор
међу
вастелом
,
ни
за
погибија
Вукашинов
на
Марица
,
ни
за
велик
глад
,
ни
за
велик
морија
који
поморити
пол
народ
!
ја
он
испричати
сав
велик
беда
и
невоља
кроз
који
јесам
пролазити
народ
наш
,
од
овај
двадесет
пет
година
амо
.
на
мој
велик
чудо
,
он
се
тај
ни
мало
не
чудити
!
„
јесам
,
“
рећи
,
„
сав
јесам
тај
морати
да
доћи
;
и
још
јесам
стигнути
крај
страдање
овај
народ
наш
.
јер
,
колико
хиљада
Срба
јесам
краљев
и
владика
на
огањ
жива
спаљивати
само
зато
,
што
у
Света
писма
не
видети
сав
оно
,
што
сам
владика
хтети
да
се
видити
!
колико
се
крв
пролити
,
колико
дом
,
колико
село
и
град
разорити
,
колико
јесам
невин
деца
скапати
од
глад
,
сав
тај
тобож
у
богоугодан
борба
за
православље
и
слава
Божју
!
ако
у
бог
доиста
имати
светост
,
праведност
и
сажаљивост
,
онда
не
моћи
бити
да
се
он
не
срдити
кад
он
митроносан
слуга
његов
приступати
с
рука
црн
од
угарак
и
крвав
од
крв
невин
жртва
,
па
тражити
светитељски
кола
за
свој
глава
!
“
„
стајати
,
властелин
!
уставити
се
!
“
викнути
промукао
глас
отац
Харалампије
.
„
уставити
се
,
јер
из
ти
говорити
проклети
бабунски
јерес
!
“
„
Шта
казати
?
!
“
викнути
млад
Витомир
,
сав
пренеразити
.
„
ваљада
хтети
рећи
да
јесам
ја
патарен
?
“
„
ако
јесам
данас
на
чисто
да
ли
јесам
тај
патарен
или
јесам
,
“
прихватити
горак
осмех
кнез
Миросав
;
„
на
чисто
јесам
да
ти
јесам
дед
бити
патарен
!
“
„
ти
лагати
,
кнез
Миросав
!
“
цикнути
Витомир
.
„
и
јесам
чудо
да
лагати
,
јер
јесам
тај
с
лаж
и
увести
у
властела
кад
ти
јесам
твој
мати
себарка
продати
властелинци
,
да
ти
подметнути
као
свој
дете
!
“
„
ао
,
...
.
слава
ти
...
!
“
рикнути
као
бесан
кнез
Миросав
,
па
се
бацити
сребрн
пехар
на
Витомир
,
скочити
на
нога
па
полетити
на
он
.
Витомир
сукнути
мач
из
корица
,
па
се
окренути
,
да
код
свој
сто
дочекати
Миросав
.
„
Стан'те
,
господа
!
“
викнути
војвода
сав
пребледети
.
„
Стан'те
,
господа
,
и
не
вређати
српски
земља
,
који
крв
ваш
требати
за
одбрана
!
“
Кнез
Градоје
изгледати
запрепастити
,
али
само
за
један
тренутак
.
у
други
тренутак
он
јесам
већ
стати
између
Миросав
и
Витомир
;
у
трећи
тренутак
дохватан
јесам
онај
први
око
пас
,
издигнути
он
у
вис
па
он
бацити
као
врети
памучан
свита
на
спод
;
у
четврти
извити
мач
из
рука
Витомиров
,
бацити
он
далеко
у
један
кут
трпезарија
,
па
онда
Миросав
,
који
се
на
нога
дигнути
бити
,
викнути
заповеднички
гас
:
„
натраг
на
свој
место
!
“
а
Витомир
:
„
седати
доле
у
тај
сто
!
“
и
један
и
други
,
као
да
јесам
грешан
ђак
пред
строг
учитељ
,
погнути
глава
па
учинити
како
она
јесам
заповедити
бити
.
Кнез
Градоје
,
шкргутати
зуб
,
вратити
се
и
јесам
на
свој
место
па
одатле
,
не
седати
,
узити
да
говорити
:
„
зар
ми
јесам
срамота
?
!
заборавити
шта
дуговати
наш
домаћин
и
наш
војвода
!
заборавити
шта
дуговати
свој
дружина
!
и
што
јесам
црн
,
заборавити
шта
сав
дуговати
у
оваки
дан
наш
цар
и
отачаство
!
...
кад
не
бити
мислити
да
ми
јесам
вино
мозак
прегрејати
,
мислити
бити
да
јесам
бесан
и
махнит
,
и
молити
бити
војвода
,
да
ми
ослободити
од
такав
друг
!
“
„
Ева
хтети
она
ја
“
узити
реч
војвода
,
„
са
мој
страна
опростити
што
оскврнити
мој
трпеза
,
са
који
заједнички
јести
со
и
хлеб
и
писма
вино
један
други
у
част
и
у
здравље
.
А
молити
и
ви
,
свет
отац
,
и
ви
,
господа
друг
и
пријатељ
,
да
она
опростити
што
се
огрешити
о
ви
,
само
ето
неки
прво
опростити
један
други
,
и
неки
пружити
рука
један
други
.
господин
Кнез
и
овај
земља
требати
данас
сваки
мач
сваки
свој
син
!
“
Диже
се
грајати
од
одобравање
са
сав
страна
,
али
јесам
надјачати
јек
од
горак
смех
кнез
Миросав
.
„
хвала
ти
,
војвода
,
на
леп
беседа
!
“
рећи
он
.
„
Али
ти
и
јесам
требати
да
знати
,
да
се
смртан
рана
не
лечити
сладак
реч
!
властелин
Витомир
ја
јесам
пред
ви
сав
нанети
срамота
,
који
се
само
мој
ил
’
његов
крв
спрати
моћи
!
“
„
Кнез
Миросав
јесам
претрести
кости
мој
дед
у
гроб
клевета
један
,
који
се
само
крв
мој
ил
’
његов
спрати
моћи
!
“
говорити
кнез
Витомир
доста
мирно
.
„
ја
јесам
готов
ево
овај
час
,
само
ако
кнез
Миросав
хтети
!
“
„
кад
јесам
тако
,
“
предузети
војвода
појачан
глас
и
срдито
да
говорити
,
„
кад
јесам
тако
,
онда
ви
,
ја
,
ваш
војвода
,
заповедати
:
одлазити
одмах
у
свој
соб
у
овај
двор
,
па
хтети
сутра
порота
од
властела
казати
,
шта
јесам
дужни
један
други
а
шта
обојица
ми
сав
.
одлазити
сад
!
“
и
војвода
махнути
рука
према
врата
од
трпезарија
.
кнез
Градоје
се
пригнути
к
ухо
војводин
па
он
шапатом
рећи
:
„
ако
она
хтети
уапсити
,
ставити
стража
на
врата
од
њихов
соб
,
и
не
дати
она
ноћас
к
свој
чета
излазити
!
“
„
како
хтети
,
кнез
,
апсити
мој
властела
док
јесам
гостити
у
мој
двор
?
“
одговорити
војвода
исто
тако
шапатом
.
истом
оне
два
прзница
оставити
један
за
други
трпезарија
,
а
дотрчати
слуга
да
јавити
војвода
,
да
јесам
кнез
Гојко
,
путовати
из
Крушевац
,
стигнути
у
двор
,
али
да
не
жети
излазити
преда
он
,
јер
јесам
прашњав
и
уморан
.
„
како
?
...
.
из
Крушевац
?
!
“
повикати
гостити
војводин
изненадити
,
а
неки
од
она
устати
из
свој
сто
.
„
Дај
он
,
војвода
,
овамо
,
тако
ти
славити
!
ево
овде
вино
,
да
прашина
збрисати
и
умор
растер
!
“
војвода
се
не
дати
два
пута
молити
.
Изиђе
јесам
,
да
се
видити
и
поздрав
са
свој
стар
друга
и
пријатељ
.
и
јесам
дуго
потрајати
па
ето
он
натраг
у
трпезарија
водити
за
рука
кнез
Гојко
,
снажан
и
леп
развијен
човек
од
свој
четрдесет
година
,
с
леп
црн
брада
,
дуг
кос
,
образ
преплануо
од
сунце
,
црн
очи
из
који
муња
севати
,
и
кад
се
осмехивати
.
пријатељ
и
познаник
дочекати
он
с
пехар
пун
вино
,
па
се
поздрављати
и
питати
за
јуначки
здравље
.
ники
се
од
свој
друг
кнез
Гојко
јесам
толико
обрадовати
као
кад
видити
стар
кнез
Градоје
.
не
хтети
се
с
он
љубити
у
лице
док
он
прво
рука
не
пољубити
.
војвода
он
посадити
између
себе
и
кнез
Градоје
.
дворски
слуга
изнети
преда
он
свакојак
ђаконија
,
и
дати
он
пехар
вино
.
али
он
стар
кнез
не
дати
пита
него
навалити
на
он
:
„
казивати
прво
,
синовац
,
како
јесам
господин
Кнез
и
где
јесам
?
“
„
тај
стати
,
кнез
Орловић
!
“
привикати
многи
од
гост
.
„
пустити
Гојко
да
се
поткрепити
мало
сладак
малвасија
!
Путник
јесам
,
сухо
он
јесам
грло
од
прашина
!
“
„
казивати
прво
,
како
јесам
господин
Кнез
и
где
јесам
?
“
понављати
старац
свој
питање
.
„
Добра
јесам
,
хвала
бог
,
господин
Кнез
,
“
почети
Гојко
,
„
а
ено
он
,
имати
већ
по
више
дан
на
Косово
!
пре
него
хтети
се
кренути
,
изаћи
преда
он
,
да
он
рука
пољубити
и
да
он
молити
да
ја
опростити
ако
због
мој
невоља
на
дом
не
стигнути
на
Косово
пред
вид
Дан
.
онако
добар
и
милостив
,
какав
јесам
увек
,
рећи
ја
:
„
гледати
,
синак
,
да
стигнути
што
пре
моћи
,
и
да
довести
војска
што
више
моћи
.
ја
већ
,
у
име
Божје
,
полазити
,
јер
као
господар
Србадија
и
требати
да
јесам
први
на
бојиште
,
последњи
са
бојиште
!
“
„
А
!
“
зајечати
кнез
Градоје
,
„
бог
тај
чувати
овај
земља
,
наш
честит
господар
!
“
и
ударити
он
сузити
на
очи
.
да
она
при
крити
,
нагнути
пехар
с
вино
и
полагано
он
испијати
.
али
не
бити
испити
ни
до
половина
кад
се
уставити
.
уста
на
нога
,
допунити
пехар
вино
из
кондир
,
поглед
по
дружина
,
и
онда
уздрхтао
глас
почети
да
говорити
:
„
Чусте
шта
говорити
глава
од
Србадија
,
племенит
јунак
који
јесам
одрастати
уз
колено
велик
цар
наш
.
господа
,
подигнути
пехар
наш
у
слава
господа
бог
,
који
јесам
у
овако
мучан
дан
Србадија
за
господар
дати
један
диван
Душанов
јунак
.
молити
он
се
да
ми
он
одржати
здрав
,
срећан
и
славан
,
и
да
он
помоћи
да
Србадија
и
Хришћанској
вера
нов
и
светао
победа
славно
задобити
!
“
Скочише
на
нога
сав
присутан
,
дигнути
пун
пехар
у
вис
,
кликнути
весело
у
слава
кнез
Лазар
,
док
се
тај
буран
кликтање
не
растопити
у
сложно
„
Многаја
љето
“
,
који
духовник
слаткогласан
калуђерски
повести
.
кад
се
тај
бура
одушевљен
срце
мало
стишати
,
кнез
се
Градоје
опет
нестрпљиво
окренути
к
војвода
:
„
молити
ти
,
војвода
,
заповед
кнез
Гојко
неки
ми
све
испричати
шта
јесам
видети
и
чути
у
Крушевац
!
“
„
Кнез
,
моћи
Гојко
и
не
послушати
ја
свој
војвода
,
а
ти
,
који
јесам
с
господин
Кнез
Лазарем
уз
Душана
војевати
,
ко
смести
да
не
слушати
?
!
“
рећи
војвода
,
који
не
пропуштати
прилика
да
показати
колико
поштовати
старац
Градоје
.
„
А
ко
,
војвода
,
не
бити
радосно
послушати
кнез
Градоје
!
“
прихватити
кнез
Гојко
.
„
Само
бити
ваљати
да
провести
цео
ноћ
поред
пун
пехар
,
а
бојити
се
требати
бити
више
и
вино
него
колико
јесам
он
слуга
твој
отворити
,
па
да
ви
све
испричати
што
јесам
за
последњи
два
недеља
дан
у
Крушевац
слушати
,
или
и
свој
очи
видети
!
“
„
Почни
само
,
почети
,
брата
!
“
привикати
неки
,
док
опет
други
говорити
:
„
Кажи
ми
само
јесам
ли
све
добро
,
или
имати
нешто
што
добро
јесам
!
“
„
То
и
јесам
онај
што
јесам
мучно
!
“
прихватити
Гојко
.
„
имати
ви
,
брата
,
шта
да
се
поносити
,
а
имати
и
што
моћи
брига
да
задавати
.
ето
да
ви
почети
!
“
и
кнез
Гојко
дохватити
пехар
,
сркнути
мало
малвасија
,
да
овлажити
грло
,
и
онда
почети
:
„
Већ
први
дан
по
мој
долазак
у
Крушевац
опазити
ја
да
ми
јесам
господин
Кнез
нешто
дубоко
замислити
,
сетан
и
невесео
.
један
вече
вечерати
у
двор
Југовић
,
па
испричати
Бошка
шта
ја
се
и
како
ја
се
учинити
.
А
Бошка
ја
онда
каза
:
„
погодити
јесам
;
и
јесам
ми
Кнез
сетан
и
невесео
!
А
и
за
невоља
он
јесам
,
јер
,
велим
,
имати
доказ
како
јесам
неко
проказати
цар
агарјански
тајни
договарање
његов
с
Бугарин
,
Бошњак
,
Угар
и
Влах
,
да
се
сложити
са
Србија
те
протерати
поган
агарјански
аждаја
са
Хришћанске
земља
натраг
у
њен
азијски
пећина
.
“
и
још
ја
Бошка
причати
како
се
господин
Кнез
тежак
:
„
ето
,
“
велим
,
„
не
моћи
ништа
почети
да
земља
спасавати
,
а
да
се
у
она
сам
не
наћи
издајник
,
који
хтети
издаја
свој
да
спречити
спасење
свој
отачаство
!
“
„
А
!
“
зајечати
опет
кнез
Градоје
.
„
кад
ли
хтети
се
једном
тај
отрован
семе
истребити
са
овај
леп
наш
земља
?
!
“
„
Па
онда
,
“
настављати
Гојко
,
„
причати
ја
Бошка
и
други
жалост
.
Дошла
јесам
,
кнез
,
велим
,
у
рука
тајни
писма
,
који
јесам
многи
господа
српски
писати
неки
отпадник
од
наш
светити
вера
што
јесам
сада
велик
војвода
у
Агарјанин
.
у
она
они
писати
:
како
јесам
цар
Мурат
додијати
тужба
и
жалба
и
вапај
Србље
,
који
тражити
да
земља
њихов
владати
ко
по
правда
и
закон
и
требати
да
јесам
наследник
српски
престол
.
цар
јесам
,
писати
они
,
дати
преко
свет
калуђер
Хришћанских
и
преко
хоџа
муслуманских
разгледати
стар
хрисовуља
,
и
видети
да
јесам
права
што
народ
хтети
да
он
јесам
Лазар
господар
код
жив
Марка
,
син
краљ
Вукашин
.
цар
,
који
јесам
бог
поставити
да
у
његов
име
правда
народ
делити
,
ићи
сад
с
војска
само
на
Лазар
,
а
не
ићи
на
народ
српски
.
с
тај
се
господа
српски
мол
да
бар
не
помагати
Лазар
,
ако
већ
хтети
цар
да
помоћи
да
Србљин
правда
дати
,
како
и
сам
жети
!
ето
,
тај
јесам
писма
отровати
и
срце
господин
Кнез
,
и
учинити
ти
јесам
од
месец
дан
овамо
од
туга
и
жалост
остарети
више
но
за
десет
последњи
година
!
“
„
е
,
мој
господин
Кнез
!
“
јечати
полугласан
кнез
Градоје
.
па
онда
Гојко
наставити
опет
:
„
и
још
ја
Бошка
причати
,
како
јесам
Кнез
Лазар
писати
Марка
и
нудити
он
да
он
од
свој
драг
воља
пред
српски
господа
уступити
престо
српски
,
само
ако
он
—
Марка
—
у
истина
моћи
да
израдити
у
Мурат
да
он
—
Марка
—
признати
за
краљ
све
Србадија
од
Дунаво
до
Солун
.
али
ето
немати
од
Марка
никакав
одговор
!
„
ја
,
“
велим
Бошка
,
„
ја
говорити
Кнез
Лазар
:
„
ето
видити
,
хтети
Марка
да
он
ти
поклањати
престо
,
него
хтети
да
он
он
цар
агарјански
поклон
!
“
А
Лазар
се
срдити
на
такав
наш
реч
и
велим
:
„
и
Марка
јесам
Србин
исто
као
и
ја
,
и
као
и
ви
!
и
он
куцати
срце
за
овај
земља
и
за
овај
наш
сиротиња
,
исто
као
и
ми
!
него
јесам
и
наш
и
његов
несрећа
што
писма
мој
јесам
он
у
рука
стигнути
!
“
„
такав
ти
јесам
он
свагда
од
сам
свој
детињство
бити
!
“
упад
кнез
Градоје
Гојко
у
реч
.
„
По
свој
срце
судити
о
срце
други
људи
!
знати
и
сам
колико
пута
у
мало
глава
изгубити
јесам
,
само
зато
што
хтети
да
веровати
да
неко
моћи
бити
српски
властелин
и
опет
да
бити
готов
на
сваки
зло
!
“
„
Па
сад
јесам
већ
ваљада
доћи
на
крај
казивање
о
јад
наш
?
!
“
питати
војвода
невесео
.
„
на
крај
само
онај
,
што
чути
од
мој
кумашин
Бошка
Југовић
!
али
имати
још
пуно
други
наш
јад
!
ето
јесам
моћи
свратити
ни
у
један
крчма
у
Крушевац
,
а
да
тај
крчмарица
,
кад
ти
донети
кондир
вино
...
.
“
„
ха
!
ту
ја
ти
чекати
!
тај
,
брата
,
тај
казивати
!
“
викнути
оздо
са
трпеза
један
властелин
,
који
јесам
цео
вече
пити
као
смук
,
па
,
откако
Гојко
узити
да
причати
,
наслонити
бити
глава
на
лакат
,
а
лакат
на
трпеза
,
и
час
дремати
,
а
час
упирати
зажарен
поглед
у
Гојко
,
и
овда
и
онда
ударати
у
лак
смех
,
као
да
јесам
смешан
онај
што
Гојко
причати
,
или
као
да
и
не
слушати
оно
што
он
причати
,
него
се
јесам
сећати
нешта
што
он
јесам
смешан
.
„
о
,
кнез
Винко
,
“
викнути
он
са
зачеље
војвода
,
„
моћи
ми
прекидати
Гојко
!
“
„
молити
ти
,
витешки
војвода
,
само
да
питати
Гојко
,
јесам
ли
свраћати
код
дуждев
кћер
,
и
да
ли
ја
јесам
мило
помињати
!
“
говорити
кнез
Нинко
,
прозвати
од
друг
кнез
Винко
,
па
се
узити
љуљати
глава
и
намигивати
на
свој
близ
дружина
.
Привикаше
на
он
да
умукнути
и
дати
он
пун
пехар
.
„
рећи
,
јесам
моћи
ући
ни
у
један
крчма
,
“
настављати
Гојко
,
„
а
да
тај
крчмарица
не
запитати
:
„
јесам
ли
на
страна
војвода
Милош
,
или
јесам
на
страна
господин
Вук
?
!
“
Па
кад
она
казати
да
не
знати
шта
тај
она
питати
,
онда
ти
узети
причати
:
како
јесам
се
она
двојица
,
који
господин
Кнез
пазити
као
свој
два
крило
,
грозно
завадити
,
како
мало
што
се
у
сам
двор
,
пред
очи
кнежев
,
мач
не
исећи
,
како
јесам
по
она
настати
велик
завада
и
у
сам
двор
и
међу
заповедник
од
војска
.
господин
Кнез
и
Госпођа
кнегиња
Милица
радити
да
она
измирити
,
али
до
сада
све
забадава
!
“
„
о
,
господин
Вук
,
господин
Вук
,
“
упасти
опет
у
реч
кнез
Градоје
,
па
узити
вртети
глава
,
„
знати
ја
ти
добро
!
бог
тај
јесам
створити
велик
господин
,
дати
ти
јесам
и
памет
,
и
сила
,
и
господство
;
али
јесам
сав
тај
мало
ти
!
...
А
Милош
?
доиста
јесам
ни
тако
мудар
,
јер
свагда
носити
срце
свој
на
длан
свој
;
а
јесам
ни
тако
велик
господин
,
јер
...
али
ко
јесам
тај
Србин
,
сем
Вук
,
који
се
Милош
данас
не
поносити
?
!
“
сав
тај
говорити
стар
кнез
тих
глас
и
гледати
у
сав
пехар
,
као
да
се
с
он
разговарати
.
„
јесам
ли
,
Гојко
?
“
викнути
опет
оздо
са
трпеза
кнез
Винко
,
па
ударити
песница
о
сто
,
да
кондир
и
пехар
на
он
зазвектати
и
заиграти
.
„
казивати
,
брата
,
јесам
ли
Каталина
,
бео
кћерка
дужд
Млетачкога
,
још
онако
млечно
бео
,
да
л
’
још
носити
свој
рус
кос
по
вилински
просто
расплести
,
да
л
’
она
црн
очи
још
и
сада
ватра
горе
,
да
ли
...
.
“
Узеше
он
близ
друг
стишавати
,
док
се
други
грохот
насмејати
.
кнез
Градоје
саставити
веђа
,
намрштити
чела
и
гледати
предати
се
застиђен
,
а
образ
он
пламен
обузети
.
„
бог
с
ти
,
кнез
Винко
!
“
узити
реч
Гојко
.
„
какав
сан
тај
бунцати
?
какав
кћерка
дужд
од
Млетак
?
!
ти
јесам
пијан
,
Винко
!
“
„
обојица
јесам
се
опити
њен
лепота
!
“
прихватати
Винко
,
па
се
грохот
насмејати
.
„
кад
свратити
,
бити
она
просто
„
Крчмарица
Крушевљанка
Ката
“
,
кад
поћи
,
остати
она
„
Катинка
бео
кћерка
дужд
од
Млетак
“
.
Хахаха
,
хахаха
!
Ена
јесам
сав
Крушевац
тако
звати
!
“
„
Кнез
Радмире
и
тај
кнез
Ивка
,
“
довикнути
војвода
гост
што
с
десни
и
с
лев
Винка
седити
за
трпеза
;
„
повести
Винка
до
на
постеља
његов
,
јер
јесам
ето
много
сањив
тај
јесам
за
овај
трезан
дружина
!
„
Ко
сањив
?
!
“
викнути
Винко
па
ударити
песница
о
сто
.
„
Ко
сањив
?
Гојко
се
правити
сањив
,
само
да
изгледати
како
се
бити
!
А
вера
ја
хтети
она
казати
,
како
јесам
се
он
овде
одрицати
!
“
.
с
мука
извести
полупијан
властелин
из
трпезарија
.
„
е
,
мој
Гојко
,
баш
ми
ти
никакав
добро
не
каза
!
“
тешкати
се
војвода
.
„
неки
јесам
слава
бог
,
имати
доста
и
добар
!
“
рећи
поуздано
кнез
Гојко
,
који
једва
дочекати
да
се
заборавити
оно
и
сувише
искрено
излетање
Винков
у
прошлост
.
„
прво
јесам
добро
што
ти
јесам
у
Крушевац
и
мало
и
велик
,
и
млад
и
стар
,
пун
вера
да
хтети
победити
,
па
јесам
весело
и
радосно
!
“
„
Слава
ја
,
“
прихватити
кнез
Вукан
,
„
ники
не
моћи
бити
весео
и
радостан
него
ја
који
јесам
овде
,
и
овај
наш
народ
око
ми
!
“
„
и
ники
сигуран
од
ми
,
да
хтети
распрштати
Агарјанин
као
јастреб
јато
голуб
!
“
додати
јесам
војвода
с
пун
поузданост
.
„
Кнез
Лазар
јесам
“
настављати
Гојко
,
„
наредити
бити
да
у
Крушевац
остати
двеста
педесет
оклопник
,
да
двор
чувати
.
јесам
Кнез
стигнути
бити
ни
у
Топличку
долина
,
кад
кнегиња
Милица
дозвати
стар
војвода
Милојка
,
који
заповедати
онај
стража
,
па
он
рећи
да
се
она
не
боја
остати
сам
у
средина
веран
Крушевљанин
,
те
да
бити
с
тај
,
само
ако
он
хтети
,
моћи
послати
један
део
,
или
баш
и
цео
стража
,
на
Косово
.
стар
Милојко
,
вршњак
и
друг
наш
кнез
Градоје
,
сед
као
и
он
,
пољубити
кнегиња
рука
,
изићи
на
двор
,
дати
затрубити
збор
,
викнути
оклопник
:
„
на
коњ
!
“
па
из
онај
стопа
,
и
не
свраћати
свој
дом
,
поћи
на
Косово
!
“
„
тако
јесам
требати
!
знати
ја
Милојка
!
тако
,
брата
!
“
говорити
кнез
Градоје
задовољан
.
„
Па
онда
,
“
наставити
Гојко
,
„
Кнез
бити
заповедити
да
млад
Југовић
остати
на
двор
,
да
се
наћи
Госпођи
кнегиња
ако
бити
она
затребати
да
се
посаветовати
с
мушки
глава
,
поуздан
јунак
.
остати
јесам
он
само
један
ноћ
у
двор
у
Крушевац
,
па
јесам
први
зор
који
јесам
осванути
,
по
одлазак
Кнез
Лазар
,
појахати
коњ
и
пратити
свој
свита
одјездити
пут
Косово
.
остати
на
двор
главни
двородржица
голубан
.
остати
само
до
први
зор
иза
онај
који
јесам
Југовић
одјездити
.
по
вече
уочи
тај
дан
,
—
други
по
одлазак
Кнежев
—
он
се
јавити
кнегиња
па
она
рећи
:
„
Имаш
,
Госпође
,
пун
дворана
и
дворски
госпођа
и
девојка
у
двор
,
ја
не
требати
а
моћи
ја
господин
Кнез
затребати
,
боље
јесам
да
зором
поћи
на
Косово
!
“
„
права
говорити
,
добар
и
веран
слуга
,
“
рећи
он
јесам
Госпођа
Милица
;
„
ето
поћи
у
име
Божје
,
и
неки
тај
мој
благослов
пратити
а
Кнежев
нек
ти
дочекати
!
“
и
отићи
голубан
.
Осташе
у
двор
само
дворана
седити
старац
!
“
„
тако
,
браћа
,
бог
ви
видети
!
“
викати
кнез
Градоје
сав
весео
.
„
и
још
тај
јесам
све
“
настављати
Гојко
.
„
С
господин
Кнез
и
с
војска
његов
отићи
јесам
по
доста
духовник
.
остати
јесам
,
да
одслуживати
придворан
црквица
,
протопоп
Недељко
,
два
свештеник
средњи
доба
и
два
млад
ђакон
.
знати
ваљада
протопоп-Недељка
?
сед
јесам
као
овца
и
биће
да
он
јесам
и
преко
осамдесет
лет
.
кад
он
поп
и
ђакон
испричати
како
млад
Југовић
оставити
двор
,
и
како
за
он
отићи
и
голубан
,
старац
уздахнути
:
„
ах
,
што
јесам
само
пет
година
млад
,
да
се
на
коњ
држати
моћи
!
ама
ви
јесам
,
синак
мој
,
млад
од
ја
!
Припашите
ви
оштар
мач
,
прихватити
шестоперан
буздован
,
па
се
пожурити
за
господин
кнез
!
моћи
он
затребати
још
четири
мач
и
четири
буздован
,
а
већ
ја
се
моћи
бог
молити
за
ви
и
без
ви
!
“
и
отићи
поп
и
ђаконити
да
тражити
коњ
и
оружје
.
с
велик
мука
наћи
некакав
висок
маџарски
кљусина
,
па
на
она
проћи
кроз
град
,
наоружати
свакојако
,
али
из
глас
и
сложно
појати
:
„
Теба
бог
хвалити
!
“
„
Пун'те
,
деца
,
пехар
сав
!
“
викнути
игуман
Пајсије
слуга
.
„
дати
,
господа
,
да
се
дигнути
и
пехар
испити
у
слава
и
у
здравље
духовник
који
се
не
делити
од
свој
господин
Кнез
и
од
свој
род
кад
ваљати
гинути
|
“
и
сав
дружина
,
силно
раздрагати
,
скочити
на
нога
и
кликтати
испити
пехар
.
и
једва
се
уталожити
и
опет
поседати
у
сто
око
трпеза
.
„
Слава
ти
,
кнез
Гојко
,
“
молити
кнез
Градоје
,
„
дати
,
брата
,
још
мелем
за
срце
наш
!
казивати
ми
још
шта
јесам
видети
.
“
„
имати
,
кнез
,
пуно
шта
што
казивати
како
јесам
срце
у
народ
ускипео
јуначки
покрет
!
...
ама
ко
хтети
тај
ви
све
испричати
!
!
него
једно
требати
да
ви
причати
.
с
војска
господин
Кнез
отићи
сав
Крушевљанин
трговац
,
мајстор
,
радник
.
Наоружаше
се
како
јесам
ко
моћи
,
позатварати
продавница
и
радионица
и
отићи
.
Осташе
отворен
продавница
и
радионица
од
сребро
и
злато
,
што
она
у
Крушевац
држати
Дубровчанин
,
Которанин
,
Будванац
и
други
Срба
приморац
.
истом
се
господин
Кнез
с
војска
кренути
дно
,
а
неколик
Дубровчанин
сазвати
сав
приморац
на
збор
.
стар
од
она
рећи
само
оволико
:
„
По
закон
овај
земља
јесам
дужни
да
ићи
на
војни
;
дужни
јесам
само
да
бранити
овај
град
,
ако
он
и
кад
он
непријатељ
напасти
.
али
ако
—
не
дати
Божа
!
—
Србадија
изгубити
битак
на
Косово
,
ето
неверник
на
овај
град
.
јесам
ли
боље
да
бранити
овај
град
на
Косово
,
него
овде
на
његов
шарен
а
слаб
зидина
?
!
господин
јесам
Кнез
Лазар
ми
сав
као
отац
;
овај
српски
земља
ми
сав
јесам
као
родити
мати
.
ето
сад
видити
,
шта
јесам
права
да
чинити
?
!
“
и
онда
сав
у
глас
повикати
весело
и
радосно
:
„
да
поћи
сав
на
Косово
!
тамо
да
гинути
!
тамо
да
показати
да
јесам
један
срце
са
Србадија
и
кад
јесам
један
црква
!
“
и
позатварати
продавница
и
радионица
,
наоружати
се
,
и
певати
оставити
Крушевац
пут
Косово
!
“
„
господа
!
“
викнути
млад
војвода
сав
блед
од
узбуђеност
,
и
сав
уздрхтати
.
„
господа
,
пунити
пехар
свој
па
она
подигнути
у
слава
наш
честит
браћа
српски
са
приморје
!
у
слава
славан
Дубровник
,
у
слава
красан
Котор
,
у
слава
питом
Будва
бео
,
у
слава
српски
приморје
!
“
Затрешта
кликтање
какав
се
тај
ноћ
још
у
тај
трпезарија
чути
јесам
.
и
не
моћи
да
се
уставити
док
грло
не
промукоше
у
војнички
господа
,
те
она
не
заменити
сложно
и
смерно
појање
игуман
Пајсије
и
његов
браћа
духовник
,
који
као
с
договор
запојати
диван
песма
:
„
Теба
бог
хвалити
,
ти
господа
исповедати
!
“
и
стар
кнез
Градоје
бити
силно
раздрагати
.
први
он
од
властела
почети
да
помагати
духовник
,
да
она
појање
што
пун
бити
.
тада
и
млад
војвода
узити
јасан
младићки
свој
глас
да
помагати
стар
кнез
,
и
онда
и
сав
други
господа
—
сав
смерно
стојећки
—
узети
појата
.
Зајеча
она
трпезарија
слаткогласан
појање
као
да
јесам
црква
.
али
још
не
бити
довршити
појање
,
кад
дотрчати
,
један
за
други
,
неколико
дворана
и
момак
,
па
узбунити
и
у
велик
журба
шапутати
нешто
на
ухо
војвода
.
он
мало
пребледети
и
престати
појата
.
али
ипак
мирно
дочекати
да
се
свет
песма
довршити
,
па
онда
,
нешто
уздрхтао
глас
,
узити
да
говорити
:
„
моћи
седати
на
свој
сто
!
молити
ви
да
похитати
у
поље
у
стан
војска
наш
.
ево
ја
слуга
јавити
да
јесам
кнез
Миросав
и
властелин
Витомир
дигнути
један
на
други
људи
свој
,
те
се
између
она
сад
бити
љутити
бојити
.
Кажу
имати
она
већ
пуно
обрањен
,
а
бити
она
и
мртав
.
похитати
,
да
уставити
тај
покор
!
“
„
не
рећи
ли
ти
,
поставити
стража
на
њихов
врата
?
“
прекоравати
стар
кнез
свој
војвода
пошав
с
он
у
поље
.
и
узити
вртети
глава
,
шкргутати
зубма
и
гунђати
нешто
што
не
изгледати
као
благослов
.
ИИИ
на
поље
пред
двор
свет
јесам
бити
тако
весео
и
раздраган
вино
,
песма
и
игра
,
да
јесам
слабо
ко
знати
шта
бивати
тамо
,
мало
само
даље
од
она
,
међу
колиба
војни
стан
.
тек
кад
народ
опазити
да
војвода
,
кнез
Градоје
,
праћен
неколицина
властела
и
слуга
,
журан
корак
пролазити
кроз
њихов
гомила
ка
стан
,
поћи
и
он
онако
у
гомила
за
она
.
Што
ближе
стизати
стан
,
сав
тај
јасније
чути
вика
,
као
да
се
стотина
људи
надвикивати
псовка
и
претња
,
па
кроз
тај
ломњава
моћи
чути
и
по
неки
запомагање
.
него
јесам
права
борба
већ
бити
престати
.
млад
Боривој
и
Ристивор
,
чим
дочути
да
се
два
чета
бити
мач
и
буздован
,
викнути
под
оружје
сав
чета
Орловић
па
с
она
улетети
међу
борац
.
бити
јесам
за
овај
оружан
миротворац
нешто
опасност
у
први
тренутак
.
по
више
она
имати
јесам
да
одбијати
ударац
,
а
по
гдекоји
јесам
понети
за
спомен
плав
,
ако
не
и
крвав
белег
.
али
како
јесам
срећом
мало
не
сав
људи
кнез
Миросав
и
властелин
Витомир
бити
пола
пијан
,
тај
трезнити
Орловићевцима
јесам
бити
тешко
да
она
раздвојити
.
кнез
Градоје
видити
први
поглед
шта
се
учинити
па
задовољан
викнути
свој
:
„
хвала
ви
,
јунак
,
хвала
ви
,
деца
мој
!
.
.
ићи
ви
сад
у
свој
колиба
и
одморити
се
!
“
„
Вера
ја
,
господар
,
“
рећи
Ристивор
,
„
и
један
и
други
још
јесам
много
киван
;
побити
се
опет
и
још
горе
,
чим
се
уклонити
ја
који
она
раздвајати
!
“
„
ићи
ви
у
ваш
колиба
и
одморити
се
!
“
понављати
кнез
Градоје
мало
оштрије
.
„
Видећу
ја
ко
од
она
смести
да
дигнути
рука
,
кад
јесам
овде
војвода
!
“
и
кад
се
Орловићев
чета
повући
,
војвода
и
кнез
Градоје
стати
по
средина
између
један
и
други
војник
.
на
заповест
војводин
спустити
мач
у
корица
,
па
стајати
мирно
и
без
ромор
,
очекивати
да
видити
шта
хтети
сад
да
бити
.
„
где
јесам
ти
,
кнез
Миросав
?
“
викнути
војвода
више
сетан
него
гневан
.
„
где
јесам
ти
,
Витомир
?
!
“
Протурише
се
кроз
свој
војник
и
један
и
други
;
оба
натмурен
и
срдит
;
оба
с
голим
мач
у
рука
.
„
Мачеве
у
корица
!
“
заповедити
она
војвода
,
па
кад
видити
да
он
послушати
,
наставити
:
„
Ко
почети
овај
покор
ноћас
?
“
„
Па
видети
јесам
за
трпеза
ко
он
почети
?
“
одговорити
Миросав
јетко
.
„
не
питати
тај
,
“
рећи
војвода
,
„
него
који
јесам
овде
напољу
бити
први
нападач
?
“
„
тек
ја
доћи
из
двор
међу
свој
људи
,
а
кнез
ми
људи
напасти
!
“
причати
Витомир
.
„
тако
јесам
у
истина
!
“
рећи
упорно
Миросав
.
„
ја
не
требати
да
се
правдати
.
ти
бити
,
војвода
,
исто
тако
урадити
,
да
залечити
рана
,
који
бити
ти
неки
мучки
задати
!
“
„
А
што
господин
Кнез
требати
на
Косово
сваки
српски
мишица
и
сваки
кап
српски
крв
да
спасти
отачаство
од
Агарјанин
,
тај
ти
јесам
ништа
“
рећи
кнез
Градоје
с
пун
горчина
и
презривост
,
и
узити
по
сав
обичај
шкргутати
зуб
.
„
не
знати
ја
шта
бити
ти
хтети
,
кнез
Орловић
!
“
одговарати
Миросав
упорно
.
„
ја
јесам
човек
као
и
сваки
други
човек
,
и
ја
јесам
прво
да
чувати
мој
име
и
част
мој
дом
!
“
„
ти
јесам
ево
јесам
окаљати
свој
име
ноћас
!
“
рећи
војвода
.
„
јесам
ја
жао
твој
име
,
али
ваљати
ја
да
бранити
поштен
име
српски
властела
и
српски
војска
.
и
ти
,
кнез
Миросав
,
и
ти
,
властелин
Витомир
,
стављати
у
затвор
,
и
видети
шта
хтети
сутра
рећи
порота
од
ваш
ред
!
“
насмејати
се
грохот
кнез
Миросав
.
„
Вараш
се
ти
,
војвода
!
“
рећи
он
упорно
,
„
јесам
ја
овде
на
бојиште
пред
непријатељ
,
да
ја
не
муцати
слушати
твој
заповест
!
ја
јесам
овде
на
поље
,
на
који
се
исти
искупљати
.
моћи
јесам
ја
и
да
не
доћи
!
Дошао
јесам
као
поштен
твој
клетвеник
,
и
довести
јесам
тај
мој
војник
,
да
ти
пратити
на
војни
.
али
моћи
ја
овај
час
да
викнути
мој
људи
,
да
се
вратити
откуда
јесам
и
доћи
,
а
ти
ићи
јесам
на
Косово
!
“
„
неки
ти
,
војвода
,
не
бити
криво
,
“
прихватити
властелин
Витомир
;
„
али
ако
кнез
Миросав
оставити
ноћас
стан
па
се
вратити
дома
,
онда
да
знати
да
се
и
ја
с
мој
људи
враћати
мој
дом
,
да
он
бранити
од
сваки
напасти
!
“
„
благо
господин
Кнез
на
Косово
!
благо
овај
земља
с
такав
господа
и
код
такав
јунак
!
“
прихватити
кнез
Градоје
горко
подругљиво
.
па
се
онда
окренути
војвода
:
„
да
јесам
на
твој
место
,
војвода
,
овај
час
отерати
бити
и
један
и
други
из
дружина
,
у
који
јесам
поштен
људи
и
честит
Србадија
!
“
„
како
бити
ја
,
кнез
,
растеривати
војска
који
купити
око
себе
,
да
јесам
водити
господин
Кнез
?
!
“
рећи
војвода
.
„
јесам
мучно
што
велим
!
“
прихватити
кнез
,
„
него
,
молити
ти
,
видити
да
се
овај
народ
слегнути
око
ми
!
моћи
да
се
ја
царски
властела
,
и
господа
обнаживати
пред
наш
сељанин
,
јер
хтети
видети
да
јесам
змајев
него
грешан
и
слаб
људи
баш
као
и
они
!
и
још
те
за
један
молити
:
имати
по
закон
права
да
овај
два
бунтован
властелин
бацити
у
тамница
.
моћи
ноћас
тај
чинити
.
дати
ја
,
да
она
за
ноћас
мој
шатор
бити
тамница
а
ја
тамничар
!
сутра
хтети
ти
она
бити
живити
бити
мртав
у
рука
предати
,
па
како
наредити
!
“
војвода
бити
једва
дочекати
да
се
једном
учинити
крај
узбуна
,
па
ма
како
бити
.
с
тај
одмах
и
драг
воља
пристати
на
овај
што
стар
кнез
од
он
тражити
.
она
бити
се
двојица
моћи
бити
војвода
и
противити
,
али
не
моћи
стар
кнез
Градоје
,
кад
овај
дохватити
за
рука
и
један
и
други
па
она
повести
у
сав
шатор
,
гунђати
:
„
да
не
знати
православан
и
племенит
родитељ
ваш
,
рећи
бити
да
јесам
гусар
а
не
властела
!
“
Дошав
под
шатор
изагнати
и
Боривоје
и
Ристивор
.
Рече
она
нека
прострети
себе
гдегод
у
који
колиба
где
јесам
она
војник
.
А
кад
остати
јесам
са
она
два
завађен
властелин
,
узити
да
она
говорити
:
„
не
моћи
се
ви
живити
враћати
дома
с
ваш
војска
не
видев
Косово
!
ви
требати
господин
Кнез
.
Мог
бити
да
хтети
Србадија
освојити
победа
баш
са
тај
два
ваш
мишица
;
а
моћи
јесам
изгубити
само
што
не
бити
још
два
човек
и
два
мач
!
него
да
оставити
тај
.
ви
и
један
и
други
скочити
као
жеравица
опржити
,
кад
се
само
поменути
лаж
,
за
који
сав
знати
да
јесам
лаж
.
Скочисте
,
јер
ви
се
чинити
да
кроз
онај
лаж
падати
сенка
на
родитељ
ваш
.
не
дати
ја
ви
да
сам
још
грђе
срамотити
свој
родитељ
а
мој
покојни
пријатељ
!
какав
јесам
јунак
обојица
бити
,
њихов
бити
се
кости
у
гроб
преврнути
,
кад
бити
се
ви
због
будаласт
један
завада
вратити
дома
не
видев
ни
Косово
,
ни
служба
јуначки
на
Косово
!
помислити
како
хтети
бити
душа
ваш
отац
на
небо
,
кад
дочекати
дух
онај
јунак
који
хтети
на
Косово
јуначки
погинути
,
па
она
запитати
:
„
А
видети
ли
где
на
Косово
деца
наш
“
па
она
се
одговорити
:
„
не
видети
ја
она
нигде
на
Косово
!
“
...
.
.
сад
чути
ја
добро
!
ево
хтети
се
ја
ноћас
одмарати
на
овај
поњава
између
ви
двојица
.
сутра
хтети
зором
устати
и
бог
се
помолити
,
па
онда
једно
од
овај
двоје
:
или
хтети
се
ви
измирити
,
или
хтети
се
овде
под
овај
шатор
а
преда
ја
мач
борити
док
један
од
ви
не
пасти
мртав
.
онај
који
остати
жив
имати
да
укрстити
сав
мач
онда
с
мој
.
или
хтети
сав
тројица
изићи
из
шатор
живити
и
здравити
као
три
пријатељ
,
или
хтети
од
ми
тројица
само
један
измилити
жив
,
али
и
он
рана
покрити
!
Слушали
јесам
ваљада
од
ваш
отац
да
кнез
Градоје
никада
не
говорити
што
не
мислити
,
и
да
оно
што
мисао
никада
не
мењати
!
и
тај
јесам
све
што
ви
ноћас
имати
да
казати
!
А
сутра
зором
чути
шта
имати
ви
ја
да
казати
!
“
и
онда
кнез
Градоје
ућутати
.
узалуд
гледати
час
један
час
други
од
она
два
млад
човек
да
он
у
разговор
увући
.
знати
јесам
да
јесам
будан
:
и
доиста
јесам
бити
за
дуго
и
дуго
будан
.
али
просто
ни
брк
да
макнути
,
а
камо
ли
да
одговорити
на
какав
њихов
питање
.
најпосле
престати
и
они
са
свој
питање
старац
;
а
већ
један
с
други
ни
реч
да
прозборити
.
рано
пред
зор
устати
стар
кнез
па
гологлав
прићи
пред
шатор
.
погледати
мало
по
небо
,
те
на
један
те
на
други
страна
,
загледати
се
подуг
у
Зорњача
,
који
у
диван
блистање
трептати
изнад
Исток
.
па
онда
наћи
ведрица
вод
,
који
он
јесам
Ристифор
пред
шатор
оставити
;
прекрсти
се
и
умити
се
.
Вратив
се
под
шатор
пробудити
она
два
млад
властелин
.
Рече
она
да
хтети
пред
шатор
наћи
вод
да
се
умити
,
али
неки
не
улазити
под
шатор
док
она
он
не
зовнути
,
јер
хтети
најпре
да
се
помолити
бог
.
„
да
диван
зор
!
“
рећи
Витомир
,
погледав
према
Исток
,
који
свој
руменило
почети
да
гасити
брилијантски
трепер
Зорњача
.
„
да
диван
зор
!
Божа
мој
,
да
ли
јесам
такав
и
наш
војска
на
Косово
?
!
“
:
овај
јесам
рећи
тако
да
се
моћи
узети
,
да
говорити
сам
себе
;
а
моћи
се
и
мислити
,
да
он
онај
питање
управљати
свој
непријатељ
.
Миросав
ћуташе
као
да
он
се
зор
баш
ништа
не
тицати
;
него
прићи
ближе
к
платно
од
шатор
,
и
пригнути
мало
ухо
свој
,
да
боље
чути
шта
тај
под
шатор
стар
кнез
гласно
говорити
.
и
Витомир
се
тада
примакнути
к
улазак
у
шатор
и
слушати
пажљиво
.
А
стар
кнез
већ
у
велик
почети
свој
молитва
па
само
настављати
:
„
...
...
е
па
шта
хтети
ти
сад
?
!
Биће
да
ти
јесам
лако
да
и
ја
чути
кад
имати
да
чути
толики
!
али
шта
хтети
ја
?
ти
знати
да
ја
не
смети
ни
пред
Света
Мајк
Божју
,
а
камо
ли
пред
господа
бог
.
Чина
ја
се
да
бити
ја
њихов
светиња
раскинути
,
као
муња
труо
храст
.
ти
смети
да
призивати
,
јер
јесам
ми
светац
и
велик
наш
помоћник
ето
већ
седам
стотина
година
!
ти
призивати
,
ти
се
клањати
,
ти
се
молити
,
чути
ја
!
А
као
кум
Божји
,
и
као
војвода
од
војска
светац
,
под
сигурно
ти
имати
слобода
и
приступ
код
Света
тројица
кад
год
хтети
,
па
она
казати
све
што
ти
ја
молити
,
и
замолити
и
тај
да
се
Свевишња
светиња
у
свет
тројица
смиловати
на
молитва
ја
грешан
!
и
ево
чути
:
прво
ти
се
молити
за
сав
мој
:
молити
ти
за
мој
унука
,
испросити
он
у
Света
тројица
здравље
,
срећа
јуначки
и
сваки
ваљаност
и
честитост
;
молити
ти
за
мој
снаха
,
испросити
она
здравље
,
живот
,
и
срећа
у
живот
,
молити
ти
се
за
сав
наш
чељад
у
двор
и
за
сав
наш
људи
ван
двор
;
молити
ти
се
и
за
наш
стока
,
и
за
наш
усев
,
и
за
сваки
род
и
плод
по
виноград
и
воћнацима
.
не
дати
град
у
наш
виноград
;
не
дати
дажд
на
наш
њива
;
не
дати
водити
у
наш
рудник
,
и
не
дати
огањ
на
наш
двор
!
ако
ти
поп
Каритон
расрдити
,
не
срдити
се
тај
зато
на
ми
,
а
и
он
опростити
.
друго
ти
молити
,
помолити
се
свет
тројица
да
наш
честит
господин
Кнез
даровати
победа
над
неверан
и
поган
Агарјанин
.
бог
знати
добро
шта
јесам
Агарјанин
,
а
знати
шта
јесам
и
ко
јесам
православан
Срба
.
по
наш
људски
памет
права
бити
бити
да
ми
даровати
победа
,
и
да
он
се
не
молити
!
али
ето
се
ја
чинити
да
се
већ
од
поодавно
бог
нешто
срдити
на
ми
Србадија
.
да
јесам
грешан
,
јесам
;
да
јесам
право
да
због
наш
грех
мало
и
прострадати
и
јесам
права
;
ако
ми
бог
већ
хтети
опраштати
,
па
добро
,
неки
ми
казна
,
неки
опет
пустити
суша
,
или
поводањ
,
неки
ми
пржити
,
неки
ми
топити
,
неки
опет
пуштати
глад
,
неки
опет
пуштати
морија
,
само
неки
не
пуштати
да
ми
у
отворен
бој
на
отворен
поље
разбијати
неверан
и
поган
Агарјанин
!
молити
ти
,
гледати
и
помоћи
наш
српски
светац
,
да
умолити
господа
бог
,
неки
не
падати
такав
срамота
на
наш
јуначки
име
један
јуначки
Хришћанског
народ
,
јер
наш
срамота
не
моћи
бити
на
понос
ни
црква
Божјој
.
и
још
ти
се
молити
,
помоћи
наш
војвода
,
помоћи
војска
његов
,
помоћи
ми
сав
да
здраво
и
честито
наш
господин
Кнез
на
Косово
стигнути
,
и
да
се
јуначки
и
славно
за
наш
вера
и
отачаство
заложити
.
и
још
ти
се
молити
смиловати
се
на
овај
два
млад
грешник
,
што
се
синоћ
при
вино
горко
завадити
,
и
што
ено
сад
стајати
пред
мој
шатор
.
отворити
она
очи
да
прогледати
,
озарити
она
памет
да
увидити
,
омекшати
она
срце
да
осетити
да
грешити
један
према
други
,
да
се
грешити
о
добар
име
свој
родитељ
,
да
се
грешити
о
свој
дружина
,
о
свој
војвода
,
о
господин
Кнез
на
Косово
,
и
о
српски
судбина
на
Косово
!
викнути
она
ти
твој
стар
и
славан
вика
:
„
покајати
се
!
“
е
па
шта
хтети
више
?
Јес
’
,
још
нешто
!
ако
допасти
какав
невоља
,
па
ти
викнути
за
помоћ
,
моћи
се
оглушивати
ни
оклевати
,
него
притећи
брзо
и
снажно
и
помоћи
,
јер
ја
јесам
твој
човек
,
а
ти
јесам
мој
светац
сада
и
до
век
!
амин
!
“
она
два
млад
властелин
погледати
се
.
изгледати
оба
збуњен
.
Приђоше
по
један
корак
један
други
,
па
опет
стати
и
гледати
се
не
зборити
ни
реч
.
стар
кнез
Градоје
дигнути
завеса
на
улазак
у
шатор
,
па
она
викнути
:
„
е
,
сад
ходити
да
видити
јесам
ви
мач
у
обојица
подједнако
оштар
!
неки
не
бити
кривда
у
оружје
,
ако
јесам
имати
у
срце
ваш
!
“
„
Кнез
,
“
узити
реч
Витомир
,
„
ако
хтети
кнез
Миросав
да
се
мач
на
смрт
борити
,
готов
јесам
;
али
хтети
ти
да
казати
да
се
ево
кајати
за
пакосну
реч
,
који
синоћ
у
срдња
изговорити
!
“
„
и
ја
се
,
кнез
,
кајати
за
мој
реч
!
“
рећи
Миросав
.
„
Кај
се
два
пут
,
јер
он
увредити
мртав
човек
у
гроб
који
не
моћи
да
се
бранити
,
док
јесам
Витомир
увредити
ја
жив
,
који
моћи
и
да
се
бранити
и
да
опростити
!
“
„
тако
,
деца
мој
!
“
рећи
стар
кнез
задовољно
.
„
Пружите
један
други
рука
!
...
тако
!
...
пољубити
се
!
тако
!
сад
јесам
опет
мој
син
!
ходити
да
се
ижљубити
!
тако
!
и
хајдмо
сад
к
војвода
!
“
и
изићи
из
шатор
водити
оба
млад
витез
за
рука
.
„
бадава
!
“
рећи
он
као
јесам
себе
говорити
;
„
бадава
,
немати
велик
светац
у
сав
седам
небо
него
што
јесам
мој
светац
,
кум
Божји
,
Света
Јован
крститељ
!
“
Ив
бити
јесам
још
врло
рано
.
ники
од
господа
не
бити
ни
пред
двор
ни
у
први
велик
авлија
дворски
.
неколик
слуга
журити
се
и
тамо
и
амо
.
први
који
доћи
на
дохват
стар
кнез
овај
уставити
да
запитати
јесам
ли
војвода
устати
и
где
се
моћи
наћи
.
слуга
он
рећи
да
се
војвода
опрема
и
да
хтети
по
свој
обичај
прво
у
придворан
црквица
на
јутрењи
,
куда
јесам
духовник
с
игуман
Пајсије
мало
час
отићи
.
„
и
ништа
боље
,
синовац
мој
,
него
да
одстајати
јутрењи
и
да
почети
дан
дворити
господа
бог
и
светац
његов
.
хајдмоте
у
црква
!
“
и
одвести
оба
млад
витез
у
дворски
црквица
где
јутрење
тек
почети
бити
.
осем
духовник
у
олтар
и
по
један
или
двојица
иза
певница
ники
други
у
црква
не
бити
.
али
мало
после
она
ето
и
војвода
,
па
онда
,
један
по
један
,
доћи
мало
не
сав
господа
.
кад
се
свршити
јутрење
,
Градоје
,
још
онде
у
црква
,
прићи
к
војвода
па
он
рећи
:
„
Ева
јесам
се
јутрос
измирити
и
један
други
опростити
.
сада
ти
ја
молити
,
опростити
она
и
ти
,
у
име
свој
и
у
име
сав
господа
и
дружина
наш
!
“
војвода
се
скинути
један
велик
брига
с
дух
.
толико
он
бити
мило
,
да
онде
у
црква
загрлити
кнез
Градоје
и
пољубити
он
у
образ
,
и
рећи
он
:
„
хвала
ти
,
кнез
,
који
јесам
ја
и
мој
војска
сачувати
чист
образ
.
помислити
како
бити
господин
Кнез
бити
кад
бити
чути
да
се
мој
властела
на
мој
двор
завадити
ти
се
један
део
војска
растурити
!
“
„
Слава
ја
!
“
рећи
смерно
и
опет
сасвим
поуздано
кнез
Градоје
,
—
„
Слава
ја
,
ништа
ја
немати
да
захвалити
!
него
наредити
да
се
запалити
велик
воштаница
пред
икона
свет
Јована
крститељ
!
молити
ти
,
ко
ти
јесам
придворан
поп
?
јесам
ли
још
стар
Алексија
?
е
,
хтети
да
он
дати
Млетачки
цекин
,
да
пасти
воштаница
мој
светац
докле
год
од
цекин
и
један
динар
трајати
!
“
Кнез
ући
у
гомила
духовник
,
који
из
олтар
излазити
,
и
тражити
да
наћи
поп
Алексија
.
војвода
међу
тај
прићи
к
Миросав
и
Витомир
па
,
у
знак
да
она
праштати
,
пољубити
се
с
она
.
Изиђоше
сав
весео
и
радостан
из
црква
,
и
застати
мало
у
авлија
око
она
—
пун
босиок
—
и
који
сад
први
сунчан
зрак
обасјати
.
Застадоше
,
да
се
у
онај
мирисан
и
светао
јутарњи
зрака
поздравити
и
проразговарати
.
„
е
,
сад
,
војвода
!
“
узити
реч
Градоје
,
„
дати
ми
заповест
да
се
одмах
за
Косово
кренути
!
“
„
Шта
рећи
?
!
“
привикати
господа
сложно
у
глас
,
неки
од
она
као
у
истина
запрепастити
,
а
други
опет
ударити
у
смех
.
„
како
хтети
се
кретати
за
Косово
,
“
одговорити
он
војвода
сасвим
без
икакав
узбуђење
,
„
кад
ето
још
ја
јесам
стигнути
ни
половина
војска
који
требати
!
...
ево
тај
књига
који
јутрос
добити
од
кнез
Будисава
Витковић
.
ево
видити
јесам
шта
писати
!
“
Па
онда
сетив
се
да
кнез
Градоје
јесам
врло
јак
на
читање
књига
и
туђ
писање
наставити
:
„
имати
,
велим
,
доста
људи
,
али
немати
доста
оружје
;
исти
јесам
послати
људи
,
да
заћи
по
стар
ризница
и
да
обићи
сав
ковач
,
не
бити
ли
искупити
још
што
мачевати
,
копље
и
буздован
.
бојити
се
,
велим
,
хтети
моћи
да
стигнути
амо
пре
Видовдан
!
“
„
Ништа
тај
,
војвода
!
“
рећи
кнез
Градоје
весело
.
„
ја
,
колико
ми
јесам
данас
овде
,
да
се
кренути
,
не
бити
ли
господин
Кнез
и
наш
браћа
на
Косово
стигнути
што
пре
;
а
кнез
Будисав
неки
доћи
за
ми
,
па
кад
стигнути
!
“
„
тако
ја
Слава
,
кнез
,
“
наставити
војвода
,
„
стид
бити
ја
бити
да
се
јавити
господин
Кнез
једва
са
половина
војска
,
који
имати
права
да
очекивати
!
...
боље
јесам
да
причекати
дан
два
,
те
да
ја
се
сав
војска
искупити
.
мимо
кнез
Будисава
имати
још
да
доћи
и
кнез
Добромир
Иванишевић
,
и
кнез
Десимир
Милосављевић
,
и
кнез
Богдан
Ђурашевић
!
“
„
А
стигнути
хтети
,
надати
се
,
до
понедеоник
и
мој
син
Добриња
,
и
довести
и
он
још
бар
педесет
људи
!
“
додати
кнез
Вукан
.
„
ма
,
шта
вредити
господин
Кнез
и
педесет
хиљада
људи
,
који
јесам
далеко
од
Косово
,
кад
се
бојити
почети
да
бити
!
“
рећи
кнез
Градоје
.
„
моћи
,
молити
ти
,
војвода
,
моћи
,
господа
и
браћа
,
него
колико
имати
ми
данас
овде
ја
да
се
кренути
,
у
име
Божје
,
одмах
још
овај
јутро
!
или
,
моћи
бити
ево
и
овако
:
ти
,
војвода
,
остати
и
дочекивати
и
други
твој
клетвеник
па
с
она
доћи
на
Косово
кад
ти
се
сав
искуп
;
али
ми
,
који
јесам
ево
већ
овде
,
испраћати
ти
још
данас
господин
Кнез
на
Косово
,
као
први
део
твој
војска
!
“
„
Што
ли
се
ти
толико
хитати
,
кнез
Градоје
?
!
“
питати
кнез
Вукан
.
„
Ева
што
:
прво
господин
Кнез
ми
јесам
позвати
да
се
сав
око
он
искупити
далек
до
Видовдан
;
друго
,
страх
ја
јесам
хтети
лукав
Агарјанин
спазити
да
у
господин
Кнез
немати
велик
војска
,
па
хтети
навалити
да
јесам
разбити
док
не
порасти
велик
!
“
одговорити
још
једнако
сасвим
стрпљиво
кнез
Градоје
.
„
ти
,
брата
,
“
прихватити
опет
Вукан
,
„
јесам
чути
све
што
ми
јесам
Гојко
синоћ
причати
.
остати
ти
синоћ
у
твој
шатор
,
а
ја
се
сав
вратити
опет
мало
наш
пехар
у
трпезарија
.
ето
питати
војвода
и
овај
други
господа
,
неки
ти
они
казати
,
а
да
ти
ја
не
казивати
,
шта
јесам
Гојко
слушати
у
Крушевац
:
“
„
Ева
,
кнез
,
да
ти
ја
казати
!
“
прихватити
војвода
.
„
тамо
се
причати
да
јесам
доћи
неки
наш
поверљив
људи
из
Константинов
,
па
јавити
господин
Кнез
,
да
цар
агарјански
исти
чекати
да
он
од
Караманија
доћи
његов
добар
војска
,
јер
с
овај
гомила
слабо
наоружан
људи
од
сваки
вера
а
и
без
сваки
вера
,
не
смести
да
излазити
на
Косово
.
А
док
он
она
добро
оружан
и
прав
војска
стигнути
,
проћи
хтети
и
Петров
Дан
а
камо
ли
Видов
Дан
!
“
„
бог
знати
да
л
’
јесам
сав
тај
истина
!
“
рећи
кнез
Градоје
.
„
А
и
да
јесам
истина
,
боље
јесам
да
јесам
ја
на
Косово
уз
наш
господин
Кнез
,
него
да
јесам
он
без
ми
а
ја
овде
без
он
!
него
да
сав
тај
оставити
на
страна
,
јесам
ли
он
у
књига
,
који
ти
послати
,
заповедити
да
стигнути
на
Косово
у
недеља
пред
Видов
Дан
?
!
“
„
јесте
,
заповедити
јесам
да
стигнути
с
војска
а
не
да
он
долазити
готово
без
војска
!
“
рећи
војвода
па
се
задовољно
насмејати
како
згодно
приклопити
кнежев
питање
.
„
ето
немати
ми
овде
ни
пун
хиљада
војник
,
а
требати
да
он
одвести
два
хиљада
и
пет
стотина
коњаник
!
“
„
молити
ја
ти
,
господин
војвода
,
“
узити
кнез
Градоје
да
говорити
са
сав
тај
јак
узбуђење
,
„
пустити
ти
да
ја
с
мој
људи
,
и
ако
хтети
још
ко
од
господа
са
ја
,
поћи
још
данас
у
Косово
,
да
однети
господин
Кнез
глас
од
ти
,
да
он
казати
зашто
хтети
тај
исти
кроз
дан
два
стигнути
!
“
»
послати
ја
књига
господин
Кнез
по
мој
дворанин
Душка
јутром
онај
дан
у
који
ми
ти
,
кнез
,
пред
вече
стигнути
.
објаснити
јесам
ја
тај
сав
јесам
и
обећати
да
хтети
се
кренути
ако
не
у
понедеоник
а
оно
на
сигурно
на
сам
Видов
Дан
,
чим
ја
само
још
који
стотина
људи
стигнути
.
не
бојити
се
,
кнез
;
стигнути
хтети
ја
на
време
,
ако
бог
да
,
и
много
дан
пре
битка
,
ако
битка
и
бити
бити
!
јесам
бити
с
ми
кад
ми
Гојко
причати
како
се
по
Крушевац
зуцати
да
по
сав
прилика
хтети
ни
доћи
до
битка
,
него
хтети
цар
агарјански
гледати
да
се
с
господин
Кнез
погодити
тај
на
мир
разићи
.
“
„
имати
још
нешто
што
бити
ја
хтети
да
питати
кнез
Градоје
,
“
прихватити
опет
кнез
Вукан
.
„
Кнез
Лазар
јесам
већ
толико
дан
на
Косово
,
и
права
јесам
замислити
,
да
се
његов
соколов
ока
ништа
измакнути
јесам
.
ники
од
он
не
знати
боље
да
ли
имати
тамо
какав
опасност
,
да
се
бојити
отпочети
пре
него
што
се
сав
српски
војска
искупити
.
Мислиш
ли
ти
,
кнез
,
да
ми
већ
давно
не
бити
стигнути
његов
хитар
књигоноша
,
да
ми
звати
да
се
одмах
кретати
,
кад
бити
такав
опасност
бити
!
“
„
тако
јесам
!
“
привикати
многи
од
господа
.
„
ви
се
чинити
да
јесам
тако
!
“
рећи
кнез
Градоје
с
презрив
осмех
,
„
ја
се
чинити
да
јесам
тако
!
Наше
јесам
место
на
Косово
у
војска
наш
честит
господин
Кнез
,
а
не
овде
да
чамити
,
пијанчити
и
у
завада
долазити
!
“
„
моћи
тако
,
кнез
!
“
прихватити
опет
војвода
глас
у
који
благ
прекор
трептати
.
„
Нећемо
ја
овај
два
три
дан
,
док
не
поћи
,
чамити
и
пијанчити
.
ево
хтети
данас
и
сутра
сав
заједно
прегледати
оружје
и
опрема
у
онај
војска
што
јесам
већ
с
ми
.
у
недеља
,
ако
бог
да
,
крстити
првенац
син
,
ко
ја
јесам
бог
поклонити
.
ако
у
тај
стигнути
Добримир
,
Десимир
и
Богдан
,
онда
хтети
се
у
понедеоник
зором
кренути
;
ако
не
стигнути
дотле
,
стигнути
хтети
на
сигурно
тај
дан
у
вече
,
па
хтети
се
у
име
Божје
лице
на
Видов
Дан
кренути
.
ако
бог
хтети
,
кренути
се
и
стигнути
хтети
на
време
;
а
ако
бог
хтети
,
узалуд
јесам
што
твој
стар
јунаштво
жеднети
за
Косово
,
узалуд
јесам
што
сав
за
он
жеднети
,
узалуд
јесам
јер
стигнути
хтети
,
па
ма
сад
у
овај
час
испред
овај
црква
појахати
крилат
ждрал
и
вит
ластавица
!
“
„
тако
јесам
!
и
јесам
друкчије
!
“
привикати
живо
многи
од
господа
.
стар
Градоје
саставити
свој
густ
веђа
,
па
се
мало
замислити
.
Учини
он
се
да
сад
исти
провидити
шта
војвода
хтети
.
„
војвода
!
“
почети
после
по
дуг
ћутање
,
„
праведан
јесам
твој
жеља
да
видити
какав
хтети
славно
име
твој
првенац
на
крштење
да
добити
.
ники
ти
за
тај
жеља
замерити
не
моћи
;
најмање
господин
Кнез
,
који
у
прса
носити
срце
добар
отац
пун
милост
!
али
за
тај
посао
остати
ето
ти
и
твој
кум
од
старина
,
кнез
Вукан
,
и
неки
остати
сав
игуман
и
сав
други
духовник
.
Биће
ти
и
синути
боље
знамење
јуначки
срећа
у
живот
,
ако
један
део
војска
твој
поносито
ујездавати
у
стан
господин
Кнез
на
Косово
у
онај
час
,
у
који
он
на
свет
крштење
примати
српски
име
!
Пуштај
ти
ми
други
,
а
с
Вукана
ето
остати
па
свршити
свет
крштење
свој
син
!
“
„
Шта
велим
?
!
“
продерати
се
и
намргодити
кнез
Вукан
.
„
Шта
велим
?
!
немати
,
кнез
,
од
тај
ништа
!
или
хтети
сав
братски
и
нераздвајан
стојати
на
крштење
војводин
чедо
,
или
хтети
сав
братски
и
нераздвајан
јездити
ка
Косово
,
а
првенац
један
од
славан
дом
у
Хришћанској
земља
наш
нека
остати
некрштен
као
да
јесам
у
поган
земља
агарјански
!
“
„
Чудим
се
ја
ти
,
војвода
,
и
чудити
се
ви
,
господа
!
“
узити
реч
кнез
Винко
.
„
Слушам
ви
и
чудити
се
и
начудити
ви
се
не
моћи
!
ама
пустити
ви
кнез
Градоје
,
неки
ићи
кад
он
у
стар
кош
млад
орловски
пила
жустро
кљуцати
!
пустити
човек
неки
ићи
кад
он
се
ићи
!
Мог
ли
он
без
дружина
,
моћи
и
дружина
без
он
!
понети
се
па
мисао
е
не
моћи
ни
цар
Лаза
на
Косово
без
стар
Орловић
!
Ида
,
брата
,
с
мио
бог
!
Што
пре
тамо
стигнути
пре
хтети
се
уверити
да
цар
Лаза
моћи
да
бити
без
сав
овај
господа
,
а
нек'мо
ли
без
ти
један
!
“
„
неки
јесам
слава
господа
!
Мог
господин
Кнез
да
бити
без
ја
!
“
узити
опет
реч
Градоје
,
који
сав
бити
поцрвенети
у
лице
и
који
очи
севати
гнев
.
„
и
још
много
пре
моћи
он
да
бити
без
ти
,
ко
јесам
некакав
дуждев
кћер
у
један
Крушевачкој
крчма
мозак
попити
!
него
,
како
ја
јесам
с
ти
друговати
по
крчма
Крушевачким
,
молити
ја
ти
:
пазити
ти
како
са
ја
говорити
!
“
пријатељ
повући
Винка
натраг
у
последњи
ред
гомила
,
да
он
склонити
од
гневан
поглед
стар
кнез
,
и
рећи
он
шапатом
:
„
Ћути
,
болан
,
да
не
проћи
горе
!
“
„
не
,
не
!
“
упасти
живо
у
реч
кнез
Градоје
војвода
,
желити
да
спречити
далек
развој
гнев
кнежев
.
„
сав
ви
ја
бити
пре
пустити
да
оставити
овај
двор
уочи
крштење
мој
син
,
него
што
бити
моћи
пустити
кнез
Градоје
.
Вуканов
дом
кумовати
мој
дом
имати
већ
двеста
година
,
али
бити
ја
пре
и
мој
мио
кум
Вукана
пустити
да
отићи
,
само
да
кнез
Градоје
,
који
се
рука
дотицати
рука
цар
Душана
,
остати
да
прихватити
син
мој
на
крштење
.
не
,
драг
мој
кнез
,
“
наставити
војвода
узбуђен
,
па
метнути
оба
свој
рука
на
раме
кнез
Градоје
;
„
ето
моћи
бити
да
ти
заповедити
да
остати
,
док
се
сав
заједно
за
Косово
не
кренути
;
али
ја
јесам
зазор
да
заповедати
ти
,
ко
љубити
и
поштовати
као
да
јесам
ја
отац
.
не
заповедати
ти
,
али
тај
као
Душанов
узор
јунак
молити
и
преклињати
:
тако
тај
свет
Јована
,
твој
крсни
име
,
остати
да
крстити
чедо
,
који
ја
јесам
бог
у
овако
знаменит
и
славан
дан
поклонити
!
“
Снужди
се
кнез
Градоје
,
обор
глава
ниско
,
замислити
се
нешто
дубоко
за
неки
тренут
,
па
онда
с
тежак
уздах
дигнути
глава
и
рећи
:
„
Страшније
заповест
не
моћи
ја
ни
издавати
,
него
кад
ја
заклињати
Светац
мој
!
.
.
добро
,
војвода
!
и
неки
да
бог
да
сав
на
добро
бити
!
“
и
остати
сав
,
да
свршити
крштење
војводин
син
.
и
свршити
он
и
славно
и
сјајно
.
и
кад
објавити
народ
на
поље
пред
дворем
да
јесам
првенац
војводин
добни
на
крштење
име
земља
господар
,
Кнез
Лазар
,
онда
народ
,
певати
и
кликтати
,
узити
растапати
свој
радост
у
поток
од
вино
који
из
подрум
војводин
потицати
,
а
сав
се
онде
искупљен
војска
растопити
у
народ
и
стопити
с
он
.
у
двор
се
већ
више
никако
и
не
дизати
сребрн
кондир
и
златан
пехар
са
трпеза
,
нити
се
весео
господа
дизати
од
пехар
.
јесам
се
више
знати
ни
кад
се
почињати
дан
ни
где
се
свршавати
ноћ
.
два
дан
и
два
ноћ
стопити
се
у
један
велик
дан
,
још
једнако
кратак
за
жедан
грло
и
усијан
глава
.
ники
не
умеде
казати
како
тај
бити
,
да
одмах
после
недеља
осванути
среда
,
и
да
тек
тада
војска
,
још
једнако
пол
мамуран
,
седлати
коњ
.
војвода
тражити
кнез
Градоје
;
али
нигде
Градоје
да
наћи
.
слуга
он
казивати
како
се
стар
кнез
,
одмах
по
свршен
крштење
,
повући
у
сав
шатор
и
да
јесам
тамо
јесам
седети
и
вино
пити
.
по
још
причати
како
јесам
Ристивор
једнако
одбијати
од
шатор
талас
народ
шапутати
:
„
Мичите
се
,
браћа
,
даље
!
срдит
јесам
кнез
,
моћи
ви
какав
зло
снаћи
!
“
и
још
распитивати
по
светина
око
двор
да
ли
јесам
ко
видети
кад
се
кнез
Градоје
кренути
,
кад
дојахати
коњаник
од
чета
кнез
,
и
донети
писма
војвода
.
војвода
он
отворити
пред
сав
господа
свој
и
гласно
он
прочитати
:
„
господин
војвода
!
мој
дед
,
кнез
Градоје
Орловић
од
Орлов
Града
велим
да
написати
овај
овако
:
војвода
,
више
ти
ја
чекати
не
моћи
.
ја
отићи
на
Косово
господин
Кнез
.
тако
тај
светао
име
дома
твој
,
не
оклевати
него
кретати
војска
и
журити
се
ка
Косово
.
твој
клетвеник
кнез
Градоје
Орловић
.
овај
јесам
писан
рука
Боривоје
,
унука
кнез
Градоје
,
код
црква
Богородичине
,
зором
у
среда
.
“
не
бити
мило
војвода
.
застидити
се
и
поцрвенити
.
не
смети
да
погледати
господа
свој
права
у
очи
,
него
,
оборив
поглед
на
земља
,
рећи
она
:
„
господа
,
да
поћи
у
име
Божје
одмах
!
и
да
се
пожурити
да
стигнути
кнез
Градоје
!
“
Још
јесам
бити
сунце
стигнути
на
врх
небо
,
а
војска
се
војвода
Радича
кренути
за
Косово
весело
певати
.
народ
јесам
испраћати
узвик
и
усклик
желити
она
срећно
путовање
,
славан
војевање
и
још
срећан
и
славан
враћање
завичај
свој
.
у
двор
у
један
омањи
и
слабо
осветљен
соба
,
са
осетан
задах
од
уље
који
горети
у
сребрн
кандило
пред
икона
у
злато
и
драго
камење
окован
,
бити
искупити
неколик
дворкиња
.
збити
у
гомила
у
један
кут
,
бледети
и
сузити
ронити
,
гледати
у
млад
и
красан
госпођа
свој
,
који
,
седити
на
поснизак
а
широк
одморник
,
застрвен
богат
простирка
,
претискати
на
свој
груда
млад
свој
чедо
и
горко
плакати
и
јецати
.
други
део
на
доглед
Косово
и
сунце
јесам
већ
бити
заћи
за
планина
и
сутоњ
се
почети
спуштати
,
војвода
Радич
исти
бити
прегазити
један
притока
Ибро
с
војска
свој
,
па
се
на
широк
пољана
с
онај
страна
поток
узити
световати
с
кнез
и
властела
свој
да
ли
да
тај
поред
вод
заноћити
,
кад
он
са
предњи
стража
испред
војска
јавити
,
да
се
видити
коњаник
један
,
који
у
велик
трка
јурити
ка
војска
у
сретање
.
док
се
војвода
и
други
она
господа
с
он
и
око
он
домишљати
,
шта
хтети
тај
бити
и
ко
ли
хтети
бити
,
долетити
на
знојав
и
запенушен
Јабучило
Ристивор
,
и
јесам
знојав
и
прашњав
.
не
одјахивати
од
коњ
,
скинути
клобук
,
поклонити
се
војвода
,
па
узбуђен
,
брзо
и
силно
дисати
од
нагао
јахање
,
узити
да
говорити
:
„
господин
војвода
,
поздрављати
мој
господар
,
молити
те
похитати
што
брже
моћи
да
стигнути
до
он
.
он
ти
са
свој
чекати
у
крчма
на
царев
друм
код
царев
громада
,
одовуд
Вучитрн
.
“
тај
Ристивор
нешто
запети
и
застати
.
„
додавати
,
деца
,
“
викнути
војвода
млад
свој
слуга
што
јахати
иза
он
,
—
„
додавати
Ристивор
чутура
вино
,
неки
спрати
прашина
са
грло
!
“
„
хвала
ти
,
господин
војвода
,
који
јесам
добар
те
и
на
тај
помишљати
!
“
рећи
Ристивор
поклонити
се
скромно
,
па
наставити
:
„
него
вино
да
оставити
за
после
,
а
сад
да
учинити
како
ја
јесам
мој
господар
заповедити
.
А
заповедити
ја
јесам
да
ти
казати
:
да
јесам
у
онај
крчма
на
царев
друм
наићи
на
чудан
гласе
!
прво
,
крчмар
и
крчмарица
причати
да
јесам
прошли
ноћ
,
тако
пред
поноћ
,
проћи
онуда
повелик
чета
босански
коњаник
.
Уставише
се
да
напојити
и
себе
и
коњ
.
Причаху
да
се
враћати
с
Косово
,
да
се
тамо
јуче
бити
велик
и
крвав
битак
,
да
јесам
Срба
разбити
Агарјанин
до
нога
,
тако
да
она
јесам
и
цар
погинути
...
.
“
Ристивор
не
моћи
даље
,
јер
он
уставити
гласни
и
оштар
узвик
из
онај
сјајан
кит
од
господа
:
„
Шта
рећи
,
јунак
,
по
бог
?
!
“
—
„
не
,
човек
,
бог
тај
видети
!
“
...
„
хеј
,
што
не
поћи
дан
раније
!
“
...
„
зар
ја
на
видик
Косово
,
па
да
ми
се
слава
измакнути
?
!
“
...
„
еј
,
да
жалосне
јесам
ја
срећа
!
“
...
„
тако
ми
и
требати
!
јесам
боље
ни
заслужити
!
“
рећи
кнез
Мирослав
.
„
јесам
ми
кнез
Градоје
кумити
и
преклињати
да
се
кретати
?
!
Јес
’
,
али
војвода
хтети
да
он
сав
кумовати
,
и
кнез
Вукан
хтети
да
јесам
он
сав
прикумак
;
док
ја
празнити
пехар
други
ухватити
Слава
крилатица
!
е
неки
она
јесам
срећно
и
честито
,
и
јесам
добар
јунак
од
ми
!
“
„
А
шта
ја
се
ти
сад
ту
правити
неки
судија
?
зар
баш
тај
да
пресудити
ко
јесам
добар
јунак
а
ко
лош
?
!
“
викнути
горко
кнез
Вукан
,
саставив
свој
чупав
веђа
као
свагда
кад
се
разгневити
.
„
не
пресуђивати
ја
!
“
прекинути
он
кнез
Миросав
;
„
нит
јесам
вредан
,
нит
’
јесам
кадар
да
ја
тај
пресудити
;
али
ето
видити
да
јесам
слава
загрлити
онај
наш
браћа
што
се
наћи
с
господин
Кнез
на
Косово
,
а
ми
—
ми
хтети
ето
да
се
прилепити
брука
и
срамота
!
“
„
моћи
тако
,
господа
!
“
рећи
с
уздрхтао
глас
војвода
,
али
опет
некако
с
пун
мирноћа
и
достојанство
.
„
моћи
да
хитати
да
се
један
на
други
камење
бацати
.
ко
знати
?
Мог
бити
тај
јесам
само
непоуздан
глас
,
и
да
у
ствар
и
јесам
тако
!
дати
да
саслушати
сав
што
ми
кнез
Градоје
поручивати
!
дед
’
,
млад
властелин
,
казивати
ми
даље
шта
имати
!
“
„
како
ти
рећи
,
господин
војвода
,
“
наставити
Ристивор
,
—
„
први
глас
,
на
који
наићи
,
казивати
о
велик
и
славан
победа
наш
војска
,
о
пораз
Агарјанин
,
о
погибија
њихов
цар
...
“
и
опет
он
прекинути
узвик
од
тешкање
и
срдња
од
страна
господа
.
„
ех
,
да
зао
јесам
тај
срећа
,
брата
?
!
“
„
помислити
,
господа
,
да
јесам
моћи
бити
ја
баш
једини
Срба
,
који
моћи
стигнути
,
а
не
стигнути
,
да
с
браћа
слава
делити
!
“
„
ама
ко
ми
јесам
крив
?
!
“
...
.
„
Што
се
сад
тешкати
?
Што
не
послушати
кнез
Градоје
,
који
,
оседети
у
војна
,
преклињати
ми
све
редом
да
не
оклевати
?
!
»
А
што
он
ти
не
послушати
?
!
и
што
се
ти
сад
правити
тако
мудар
,
кад
јесам
бити
мудар
проћи
Субота
?
“
„
Слава
ја
,
кнез
Нинко
,
“
рећи
властелин
Витомир
,
који
последњи
реч
бити
Нинко
управити
,
„
ја
не
знати
да
се
данас
прав
мудар
,
али
ти
,
знати
,
не
бити
помоћи
па
се
правити
мудар
по
ви
дан
!
“
и
почети
да
падати
прекор
сав
оштар
и
оштар
,
и
сав
крупан
и
крупан
,
тај
се
изметуше
у
љут
свађа
.
Диже
се
један
велик
граја
,
и
усред
она
сукнути
мач
из
корица
,
и
мало
што
се
уз
горак
жуч
не
пролити
и
братски
крв
.
и
бити
се
и
она
пролити
,
да
млад
војвода
не
улетити
у
гомила
међу
завађен
,
те
свој
голим
рука
раскрштавати
њихов
мач
.
„
стати
,
по
бог
,
господа
!
“
рећи
он
дубоко
узбуђен
и
блед
у
лице
.
„
моћи
да
од
један
зло
,
за
који
још
и
не
знати
јесам
ли
доиста
зло
и
колико
јесам
,
правити
још
један
!
Тешко
јесам
ја
да
носити
брема
прекор
,
који
ето
ви
бацати
један
на
други
,
али
који
падати
на
мој
глава
!
...
права
јесам
да
се
сав
на
ја
срдити
,
што
изгубити
славан
прилика
да
умножити
слава
свој
.
веровати
ја
,
стегнути
ја
се
срце
кад
помислити
колико
се
огрешити
о
ви
!
Осећам
као
да
јесам
ви
—
сав
сам
мој
добар
пријатељ
—
поробити
,
и
сраман
начин
отети
ви
драгоцен
челенка
ваш
!
и
опет
се
тешити
,
што
јесам
бог
дати
ти
јесам
наш
честит
господин
Кнез
Лазар
моћи
и
без
ми
да
задобити
победа
!
неки
јесам
слава
бог
за
тај
!
“
„
сад
јесам
,
војвода
,
подесити
како
требати
!
прихватити
кнез
Добромир
.
„
помислити
,
људи
,
како
бити
страшно
бити
да
ми
јесам
—
не
дати
бог
!
—
стигнути
глас
:
да
се
јуче
бити
крвав
битак
,
да
јесам
поган
Агарјанин
разбити
српски
војска
,
и
да
јесам
наш
добар
и
честит
господин
Кнез
погинути
!
“
„
Сачувај
ми
тај
,
господа
Божа
!
“
рећи
запрепастити
војвода
Радич
,
скинути
сребрн
шлем
сав
,
прекрсти
се
побожно
,
и
чисто
се
сав
стрести
при
помисао
на
такав
страшан
могућност
.
„
Само
тако
што
неки
не
да
бог
,
а
све
друго
како
хтети
!
“
рећи
кнез
Гојко
.
„
господин
војвода
!
“
узити
опет
реч
смерно
и
невесео
Ристивор
,
—
„
ја
још
не
довршити
све
што
ја
мој
господар
заповедити
да
ти
казати
!
док
крчмар
и
крчмарица
причати
што
јесам
као
прошли
ноћ
од
Босанац
слушати
,
стигнути
један
сељак
са
Ибро
па
рећи
кнез
:
хиљадама
рањеник
ударити
јесам
Ибро
са
Косово
,
ћутети
као
да
јесам
олово
залити
,
ништа
не
говорити
,
ником
ништа
не
одговарати
;
али
са
њихов
жалост
у
ока
и
са
намрштен
чела
њихов
народ
читати
,
да
јесам
наш
војска
некакав
велик
несрећа
задесити
!
“
она
блистав
гомила
од
господа
бити
муком
замукнути
.
за
неколик
тренутак
чути
се
само
шуштање
лишће
на
дрвље
око
вод
,
и
зрикање
зрикавац
у
велик
и
миран
трава
,
пун
ивањски
цвеће
,
на
пољана
на
који
се
овај
господски
свита
савити
око
војвода
.
на
последак
војвода
,
блед
као
крпа
,
снужден
,
уздрхтан
,
запитати
Ристивор
полаган
говор
и
тих
глас
:
„
јесам
ли
тај
сељак
још
тамо
у
крчма
?
„
јесте
,
господин
војвода
;
кнез
он
јесам
задржати
,
док
и
ви
тамо
не
стигнути
!
“
одговорити
Ристивор
.
„
господа
,
јунак
и
браћа
!
“
проговорити
војвода
тужан
и
невесео
,
и
опет
некако
свечано
окренути
се
властела
свој
.
„
да
похитати
брз
крок
,
не
бити
ли
што
пре
стигнути
стар
кнез
на
Царево
громада
!
Ристивор
,
водити
ми
прек
пут
!
“
и
обости
коњ
,
и
појурити
за
Ристивор
.
сав
снуждити
,
сав
натуштен
и
намргођен
.
свако
се
сињи
хладан
камен
на
срце
навалити
;
једва
се
дубок
уздах
овда
онда
отимати
испод
он
;
али
ники
не
моћи
ни
један
реч
да
се
преко
усна
превалити
.
Беше
тај
чета
онемео
јунак
.
ИИ
Већ
се
бити
мрак
ухватити
кад
војвода
Радич
стигнути
са
свита
свој
пред
мален
крчма
код
царев
громада
.
ту
се
на
један
пољана
,
обрастао
висок
папрат
,
искупити
и
сместити
уз
Орловићев
чета
скоро
сав
војска
војводин
,
јер
кнез
Градоје
устављати
чета
по
чета
како
који
пристизати
.
не
одјахивати
војвода
наредити
да
се
разапети
шаторови
за
он
и
за
властела
на
један
леп
рудина
,
испод
велик
стена
који
се
и
звати
Царево
громада
,
а
испод
који
мало
час
пројахати
.
и
још
наредити
да
сав
војска
преноћити
где
она
јесам
кнез
Градоје
већ
сместити
,
а
да
неколик
стража
поћи
друм
царски
к
југоисток
,
и
мало
и
у
лево
и
у
десно
,
и
да
к
царев
громада
под
његов
шатор
довести
сваки
путник
и
војник
,
који
бити
од
Косово
долазити
.
кнез
Градоје
дочекати
војвода
снужден
и
невесео
,
као
да
он
лице
бити
засенити
некакав
црн
облак
.
увести
војвода
у
крчма
и
одвести
он
права
ка
огњиште
,
на
који
не
бити
ватра
,
али
поред
ко
на
дебео
поњава
лежати
ранити
човек
.
за
војвода
и
кнез
Градоје
ући
у
крчма
и
сав
властела
.
сав
се
ћутећки
искупити
око
рањеник
.
„
тек
ти
бити
опремити
Ристивор
,
“
узити
кнез
Градоје
да
говорити
војвода
,
„
да
ти
јавити
,
шта
чути
овде
од
крчмар
и
од
један
сељак
са
Ибро
—
ко
ено
тамо
у
кошара
спавати
—
кад
стигнути
пред
крчма
овај
властелин
,
ранити
у
бутина
стрела
,
а
по
мишица
сабља
.
ето
ви
он
,
па
неки
ви
јесам
казивати
што
знати
!
“
рањеник
,
красан
,
висок
и
личан
младић
,
погледати
мирно
,
и
тек
само
мало
као
уморан
очи
,
по
господа
што
се
искупити
око
он
.
војвода
се
пригнути
к
он
па
он
запитати
:
„
јесам
ли
тај
тежак
рана
,
јунак
?
да
ли
бити
ми
моћи
испричати
све
како
јесам
бити
?
“
„
Лака
јесам
мој
рана
,
војвода
!
“
призбори
тих
глас
рањен
властелин
;
„
лак
јесам
мој
рана
,
али
јесам
тешко
испричати
све
како
јесам
бити
!
ето
,
зло
да
не
моћи
горе
бити
!
,
...
еј
,
тужан
Србадија
,
како
јесам
црн
срећа
!
“
„
сигурно
опет
издаја
!
“
привикати
неколико
од
властела
из
свита
војводин
.
„
издаја
!
и
никако
друкчије
него
црн
излајати
!
“
понављати
рањеник
горко
.
„
Ко
издати
,
издати
он
свако
добро
и
овај
и
онај
свет
?
!
“
питати
књез
Вукан
час
жут
час
блед
.
„
Још
се
тај
не
моћи
да
знати
на
сигурно
!
“
одговорити
рањеник
;
„
знати
се
само
да
јесам
бити
издајник
;
сав
јесам
тај
и
осећати
и
видети
;
али
ники
не
моћи
да
прст
и
поуздано
издајник
показати
!
на
три
дан
пред
сам
битак
проносити
се
по
војска
од
ухо
до
ухо
да
око
господин
Кнез
имати
издајник
.
људи
Вук
Бранковић
шапутати
да
војвода
Милош
Обилић
шуровати
нешто
са
српски
кнез
,
који
доћи
с
цар
турски
на
Косово
као
његов
клетвенице
.
пријатељ
Милошев
опет
на
глас
причати
,
да
Вук
водити
преговори
с
цар
Мурат
да
он
предати
српски
војска
и
српски
цар
,
само
ако
се
иза
тај
престо
српски
поклонити
он
!
ники
јесам
хтети
да
веровати
онај
прво
,
а
јесам
лако
бити
поверовати
ни
онај
други
.
ко
јесам
имати
срце
за
овај
земља
,
јесам
моћи
друкчије
до
да
суза
ронити
и
да
се
икакав
добра
не
нада
!
“
ту
се
ратник
зауставити
да
се
мало
одморити
.
Владаше
мртав
тишина
.
ники
не
смети
да
журити
уморан
рањеник
,
и
ники
не
проговорити
реч
.
Ћутање
потрајати
,
подуго
док
он
јесам
рањеник
не
прекинути
наставив
свој
причање
:
„
сав
јесам
тешко
бити
,
ники
тежити
до
сам
господар
Србадија
,
честит
Кнез
Лазар
.
као
војник
у
дворски
стража
његов
,
бивати
јесам
често
у
свита
његов
и
на
стража
пред
царски
шатор
његов
!
јадан
,
добар
наш
Кнез
!
од
рана
зор
па
до
мркли
мрак
,
по
цео
дан
бити
на
коњ
обилазити
војска
,
поздрављати
се
милостив
с
властела
и
са
заповедник
од
чета
,
показивати
се
ведар
и
поуздан
;
хвалити
бити
кад
бити
наићи
на
весео
и
добро
опремљен
војник
;
наређивати
бити
,
без
икакав
прекор
да
се
из
његов
ризница
допунити
опрема
по
какав
сиромах
,
а
богме
јесам
пуно
она
такав
на
Косово
бити
!
“
и
опет
се
млад
властелин
зауставити
.
Изгледаше
као
да
се
упустити
у
некакав
дубок
мисао
,
или
да
пуштати
памтење
свој
да
лутати
по
Косово
хватати
зрака
док
јесам
још
светлост
на
Косово
бити
,
те
да
она
осветлити
црн
ноћ
,
који
се
на
Србадија
тако
нагло
спустити
бити
.
|
„
јесам
’
,
јадан
наш
господин
Кнез
!
“
наставити
он
опет
јесам
од
себе
.
„
у
вече
бити
искупљати
око
себе
сав
велик
господа
и
властела
.
храбрити
јесам
оне
који
казивати
како
она
неки
зло
слутња
освајати
;
стишавати
плаховит
,
световати
на
скромност
поносит
,
мирити
завадити
,
и
свагда
при
сваки
растанак
преклињати
све
да
се
бар
овде
пред
лице
непријатељ
држати
сложно
као
права
браћа
!
А
кад
бити
он
сав
оставити
,
тај
бити
јесам
под
шатор
остајати
,
онда
бити
тек
пасти
од
силан
умор
на
столица
,
наслонити
чела
на
рука
,
а
рука
на
колено
,
пустити
се
скрушен
у
дубок
мисао
,
уздисати
бити
тешко
,
суза
ронити
,
и
устајати
само
да
се
спустити
на
колено
пред
икона
спаситељ
,
и
да
се
кроз
суза
,
а
на
глас
,
бог
молити
да
народ
српски
милостив
бити
!
“
ту
он
сад
прекинути
гласно
јецање
у
свита
војводин
.
неки
од
господа
грцати
од
плач
.
стар
кнез
Градоје
јечати
као
да
се
некакав
од
Тројанов
град
срушити
на
плећа
његов
.
војвода
Радич
хукати
и
јечати
:
„
еј
наш
добар
Кнез
Лазар
!
еј
велик
јунак
наш
!
по
бог
брата
,
казивати
ми
даље
шта
бити
икако
бити
?
!
“
„
Па
и
не
знати
ви
,
господа
,
све
што
и
како
бити
!
“
наставити
рањен
витез
.
»
знати
само
овај
што
хтети
ви
сад
испричати
:
у
очи
сам
Видовдан
бити
опет
на
старажи
пред
велик
шатор
господин
Кнез
.
сав
наш
главне
војвода
бити
на
вече
у
Кнез
под
тај
шатор
.
Могах
чути
како
се
дуг
и
жив
разговор
водити
,
па
сав
живаљ
и
живаљ
.
па
се
онда
све
стишати
и
ућутати
,
и
само
се
чути
одмерен
и
јасан
глас
господин
Кнез
,
глас
који
брујити
звонко
,
свечано
а
некако
и
тужан
као
велик
звоно
на
Крушевачкој
црква
кад
оглашивати
смрт
какав
велик
човек
.
и
застајати
Кнез
овда
онда
у
говор
,
као
да
он
тешко
бити
да
наћи
реч
,
али
као
да
он
туг
грло
стезати
.
од
тежак
свилен
завеса
на
улазница
у
шатор
не
моћи
разабрати
ни
реч
;
али
ја
јесам
глас
Кнежев
,
његов
полагати
спуштање
са
висина
у
дубина
,
онај
његов
застајивање
,
она
очевидан
борба
његов
,
чудновато
посресаше
!
Учини
ја
се
да
се
тамо
под
шатор
неки
опевати
и
да
тај
што
чути
јесам
друго
него
свечано
брујање
онај
светити
погребни
песма
„
со
свјатими
упокој
!
“
него
куд
ја
отићи
?
!
опростити
ја
;
знати
јесам
ви
до
тај
како
јесам
ја
у
мој
душа
бивати
,
него
шта
се
онде
око
ја
збивати
!
ето
да
наставити
.
мало
само
после
говор
господин
Кнез
чути
се
кратак
а
силно
узбуђен
говор
неки
од
господа
за
Кнежев
трпеза
,
па
онда
зашуштати
свилен
завеса
на
шатор
;
нечији
она
рука
силно
размакнути
.
испасти
испод
шатор
војвода
Милош
,
а
за
он
узастопце
Иван
Косанчић
и
Милан
Топлица
.
Милош
севати
очи
гневно
и
срдито
викнути
момак
:
„
коњ
!
овамо
коњ
!
“
Испадоше
за
она
још
неки
војвода
и
кнез
;
чути
она
како
преклињати
Милош
да
се
вратити
Кнез
под
шатор
!
Милош
бити
блед
и
дрхтати
од
гнев
,
али
се
горко
осмехивати
,
па
,
винув
се
коњ
у
седло
,
у
некако
поносит
срдња
викнути
онај
господа
што
са
он
истрчати
:
„
и
опет
ви
казати
:
сутра
јесам
ето
Видовдан
,
видети
господин
Кнез
,
видети
Србадија
,
ко
јесам
вера
а
ко
јесам
невера
!
“
и
онда
обод
коњ
и
са
свој
два
побратим
одјездити
некуда
у
ноћ
.
“
ту
се
сад
рањеник
подигнути
мало
,
дохватити
са
огњиште
један
кондир
вино
,
и
сркнути
неколико
гутљај
.
„
неки
јесам
хвала
господин
кнез
Градоје
,
који
ја
ево
дати
од
свој
сладак
малвасија
,
те
ја
оживити
срце
који
већ
бити
малаксати
!
“
говорити
рањеник
па
захвалан
поглед
упирати
у
стар
кнез
.
„
да
ја
он
на
свој
рука
не
прихватити
,
не
бити
ви
ја
сад
овај
оволико
причати
моћи
!
е
сад
да
ви
наставити
!
по
ужурбаност
млад
и
по
забринутост
и
замишљеност
стар
војвода
и
кнез
,
који
изићи
мало
по
мало
сав
из
шатор
господин
Кнез
,
и
по
шапут
који
између
себе
разговарати
,
видети
ја
на
стража
,
да
се
нешто
крупан
десити
.
али
не
моћи
разабрати
шта
се
тај
управо
десити
,
нити
тај
и
данас
знати
.
једно
ви
као
поуздано
казати
моћи
:
ники
у
српски
војска
јесам
тај
ноћ
слутити
,
да
хтети
сутра
велик
бојити
бити
!
господин
Кнез
као
обично
доћи
први
на
јутрење
.
бити
и
ја
у
свита
његов
.
тек
што
исцеливати
икона
пред
олтарем
и
ући
у
сав
сто
а
допасти
задуван
и
блед
,
као
без
дух
,
најпре
један
гласоноша
,
па
мало
за
он
и
други
,
па
и
трећи
са
разних
предстража
,
и
јавити
Кнез
нешто
тих
шапат
.
кнез
се
у
сто
свој
окренути
војвода
,
кнез
,
властела
и
војник
,
који
црква
тада
већ
бити
пун
,
па
она
јасан
и
звучан
свој
глас
мирно
рећи
:
„
јунак
!
ево
стизати
глас
да
непријатељ
наступати
на
наш
положај
!
клекнути
и
помолити
се
господа
,
да
ми
благословити
,
да
се
данас
храбро
и
срећно
борити
за
свет
црква
његов
и
за
православан
народ
његов
!
“
клекнути
сав
и
помолити
се
у
себе
како
јесам
ко
знати
.
Изиђе
владика
на
амвон
и
велик
крст
благословити
све
.
Приђе
господин
Кнез
к
владика
,
примити
из
његов
рука
крст
и
окренути
се
к
ми
рећи
:
„
Ева
за
сав
ви
целивати
распет
спаситељ
наш
!
неки
бити
Сила
свет
благослов
Његов
и
Сила
Часнога
Крста
,
бити
са
сваки
од
ми
и
са
сав
ми
који
излазити
да
се
борити
за
крст
Часни
и
вера
Хришћанску
!
и
видети
он
како
побожно
целивати
крст
,
и
како
покропити
суза
свој
.
“
и
опет
рањеник
ућутати
.
Беше
се
узбудити
и
суза
облити
.
у
онај
гомила
око
он
сваки
притајивати
дах
сав
само
да
боље
чути
.
војвода
бити
блед
,
и
од
час
на
час
стресати
се
као
да
јесам
у
грозница
,
превлачити
рука
преко
чела
бришући
хладан
зној
и
дисати
тешко
.
ИИИ
старити
се
кнез
Градоје
окренути
к
војвода
:
„
не
замерити
ја
,
војвода
;
али
знати
одобрити
што
хтети
рећи
.
сав
јесам
ви
ето
под
шлем
и
клобук
.
скинути
она
,
јер
овај
што
овај
наш
рањен
јунак
казивати
,
страсно
јесам
јеванђеље
који
ваљати
гологлав
да
слушати
!
“
„
хвала
ти
,
витешки
старац
,
који
ми
учити
шта
ваљати
!
“
прихватити
војвода
па
скинути
одмах
сав
сребрн
шлем
,
те
и
сав
други
учинити
тако
,
и
остати
гологлав
као
да
јесам
у
црква
.
„
молити
ти
,
јунак
,
“
рећи
војвода
рањеник
,
„
ако
се
јесам
преко
мера
уморити
,
казивати
ми
даље
све
по
ред
,
да
чути
наш
тежак
несрећа
сав
до
крај
!
“
„
А
боље
бити
бити
,
војвода
,
да
ви
и
не
казивати
!
“
-
одговорити
тих
рањеник
.
„
Позлеђујем
само
свој
рана
,
а
отворити
рана
у
срце
ваш
!
“
„
казивати
само
!
казивати
,
тако
тај
крсни
име
твој
!
“
привикати
по
више
она
из
свита
војводин
у
очевидно
силан
узбуђење
.
„
А
и
шта
да
ви
казати
?
!
“
питати
се
рањен
витез
,
па
по
кратак
премишљање
наставити
:
„
испасти
сав
из
црква
и
пред
црква
.
кнез
се
три
пут
прекрсти
па
се
винути
свој
бео
Лабуд
у
златан
седло
.
усправити
се
поносито
;
дигнути
глава
поносито
.
Беше
,
господа
мој
,
у
тај
час
личан
,
господствен
,
поносит
,
леп
,
а
веровати
ја
и
млад
,
но
што
он
икада
видети
за
последњи
десет
година
од
како
он
у
двор
служити
!
узити
да
давати
јасан
глас
јасан
и
кратак
заповест
.
Полетеше
витез
сав
кликтати
,
срећан
што
носити
свој
Кнежев
заповест
да
наступати
напред
.
Чух
Кнез
како
онај
око
себе
рећи
:
„
имати
она
много
она
који
јесам
требати
да
јесам
стигнути
,
а
још
стигнути
јесам
.
Нећу
да
она
клети
,
јер
знати
да
и
међу
она
имати
добар
јунак
и
честит
Срба
;
али
хтети
за
цео
остатак
мој
живот
,
колико
ја
он
бог
поклонити
,
благосиљати
свако
од
она
ко
ми
данас
и
у
добар
час
стигнути
!
неки
се
одвојити
од
сваки
стотина
по
пет
коњаник
,
па
неки
јурити
пут
,
који
овамо
на
Косово
водити
од
Ибро
,
и
од
Босна
,
и
од
Зета
,
и
од
Арбанија
,
и
неки
сваки
чета
,
који
срести
,
пожурити
,
да
летити
к
војска
наш
који
се
бити
!
“
„
бити
јесам
онде
око
Кнез
на
хиљада
коњаник
;
али
ники
од
она
да
послушати
заповест
,
ники
да
се
макнути
!
—
„
Кнез
Војислава
!
“
викнути
Кнез
Лазар
;
„
дати
пет
коњаник
од
твој
стотина
неки
појахати
пут
к
Ибро
...
.
.
“
„
не
,
господар
,
молити
ти
!
“
пресећи
говор
господин
Кнез
кнез
Војислав
,
„
ја
да
и
дати
такав
заповест
,
у
мој
се
чета
не
моћи
наћи
ни
један
витез
,
а
камо
ли
она
петорица
,
који
бити
јутрос
појахати
одмицати
од
бојни
окршај
!
“
„
тако
јесам
!
“
громко
одјекнути
вика
из
хиљада
грло
као
да
јесам
из
један
грло
.
„
заповедити
ми
само
напред
,
па
да
видити
,
господар
,
како
Србадија
знати
да
гинути
!
“
господин
Кнез
погледати
ми
сав
дуг
а
невесео
један
поглед
,
па
рећи
само
:
„
знати
да
гинути
...
.
не
знати
да
слушати
!
...
хајати
,
јуначан
а
непокоран
народ
!
...
бог
неки
ти
бити
милостив
!
“
Па
онда
сукнути
мач
из
корица
,
тргнути
узда
Лабуд
,
и
громко
викнути
:
„
у
име
Божје
!
напред
!
“
не
умети
ја
ви
описати
онај
грмљавина
од
кликтање
,
онај
наш
радостан
занос
!
А
како
да
ви
испричати
и
све
други
!
бојити
јесам
трајати
неколико
сахат
,
имати
да
се
причати
годинама
!
“
и
опет
приповедач
застати
да
се
одморити
,
и
као
да
тражити
по
свој
памет
шта
још
да
се
сетити
,
и
шта
још
да
прикупити
и
изнети
.
кнез
Градоје
он
додати
свој
рука
онај
кондир
малвасија
,
и
рећи
он
да
се
мало
поткрепити
.
„
Зора
ми
јесам
добро
поћи
бити
!
“
наставити
он
свој
причање
.
„
Наша
војска
одбити
први
,
па
други
,
па
и
трећи
напад
непријатељ
.
сунце
јесам
бити
одскочити
ни
за
два
копље
а
од
некуда
се
преносити
глас
да
јесам
цар
турски
погинути
од
рука
војвода
Милош
.
наступати
ја
слободно
и
све
кликтати
.
потиснути
лево
крило
непријатељ
,
а
и
средсреда
он
усколебати
.
али
она
притећи
у
помоћ
одморан
војска
те
потиснути
ми
.
тада
Кнез
Лазар
изићи
са
свој
оклопник
у
први
ред
.
његов
око
,
његов
глас
,
његов
мач
,
његов
застава
,
чинити
јесам
просто
чудо
.
као
да
јесам
тај
глава
Света
Ђурђа
на
бео
коњ
,
а
не
смртан
један
Србин
!
и
опет
потискосмо
Турчин
,
и
опет
она
доћи
одморан
војска
,
а
ми
—
ники
да
придоћи
,
него
ја
један
исти
борити
се
од
рана
зор
са
три
одморан
војска
,
који
један
за
други
у
борба
ступати
!
усред
овај
трећи
и
страшан
бој
Кнез
Лазар
бити
се
овда
онда
окренути
да
погледати
поље
иза
српски
војска
,
па
бити
повикати
:
„
деца
мој
,
да
ли
ко
од
ви
видити
да
ми
откуд
долазити
нов
какав
чета
ма
од
стотину
одморан
људи
?
!
“
...
али
ни
од
куд
ники
!
„
ох
,
што
она
немати
!
“
уздахнути
бити
Кнез
гласно
и
дубоко
.
па
бити
онда
опет
дух
пренути
и
кликнути
свој
:
„
Држ'те
се
јуначки
,
деца
мој
,
бог
јесам
с
ми
!
напред
,
напред
,
Србадија
мој
.
за
крст
частан
и
вера
Хришћанску
!
“
“
„
До
подне
ми
јесам
ићи
добро
.
и
ако
јесам
сав
војска
бити
у
борба
од
зор
,
без
замена
и
без
одмор
,
и
ако
се
овде
и
онде
почети
опажати
умор
,
и
ако
јесам
поље
,
докле
јесам
око
стицати
,
бити
покрити
погинуо
и
рањеник
,
осећати
сав
да
се
победа
нагињати
к
ми
и
надати
се
да
хтети
ми
јесам
бог
,
само
још
кроз
који
часак
,
па
коначно
поклонити
.
али
тек
што
превалити
подне
,
пронети
се
глас
да
јесам
на
леви
крило
неки
војвода
—
не
знати
он
име
,
да
бог
да
се
никад
и
не
знати
!
—
да
јесам
,
рећи
,
неки
војвода
са
свој
коњица
прећи
к
непријатељ
!
“
„
проклети
он
име
и
колено
!
“
повикати
неки
од
властела
гневно
,
док
други
питати
:
„
ама
,
ко
јесам
,
казивати
он
проклети
име
ако
он
знати
,
да
ићи
да
он
побити
све
што
јесам
његов
и
да
он
спалити
и
разорити
сав
што
имати
,
да
не
остати
ни
камен
на
камен
!
“
стар
кнез
Градоје
само
шкрипати
зуб
.
„
Начини
се
неред
на
тај
крило
!
“
настављати
приповедач
свој
казивање
.
„
тек
Кнез
Лазар
—
сад
већ
на
трећи
коњ
,
јер
он
први
два
пасти
под
рана
—
полетити
са
свој
дворски
оклопник
к
леви
крило
,
кад
дотрчати
гласник
да
јавити
:
да
цео
десни
крило
под
Вук
Бранковић
одступати
ка
Приштина
!
...
.
кнез
се
уставити
,
поглед
к
десни
крило
наднесав
леви
рука
над
очи
,
пролити
суза
,
и
дубоко
уздахнув
рећи
само
толико
:
„
зар
тако
,
Вук
?
!
...
.
проклети
да
јесам
и
овај
и
онај
свет
!
“
Па
се
онда
окренути
к
ми
:
„
Ко
не
жалити
погинути
,
нек
поћи
за
ја
!
ко
не
хтети
,
неки
он
јесам
просто
!
“
полетети
за
он
у
жесток
окршај
!
мало
за
тај
пасти
ја
коњ
мртав
,
пасти
и
ја
ранити
.
морати
бити
да
јесам
дуго
без
свест
лежати
,
јер
кад
отворити
очи
видети
звезда
на
небо
;
чути
јечање
рањен
јунак
и
пиштање
рањен
коњ
;
хладан
ноћни
поветарац
запириваше
ја
у
лице
,
али
се
узалуд
напрезати
да
се
дигнути
.
око
поноћ
наићи
на
ја
неки
сељак
и
сељанка
из
оближњи
село
који
тражити
рањеник
по
поље
.
Дигоше
ја
и
на
рука
однети
у
близ
село
где
ја
рана
привезати
.
од
тај
сељанин
чути
да
јесам
наш
господин
Кнез
,
покрити
тежак
рана
,
пасти
жив
у
рука
Турчин
,
који
он
погубити
,
да
освета
смрт
свој
цар
,
па
он
онда
тело
предати
калуђер
Грачаница
,
да
он
у
њихов
црква
сахрана
!
и
ето
ви
,
господа
,
сав
што
знати
и
знати
да
ви
казати
.
А
сад
неки
ми
сав
бог
на
помоћ
бити
!
“
„
хвала
ти
,
јунак
!
хвала
ти
што
ми
испричати
све
како
јесам
видети
!
“
привикати
он
многи
господа
из
гомила
.
„
благо
ти
,
синак
,
“
рећи
кнез
Градоје
рањеник
,
„
благо
ти
,
који
јесам
крв
свој
на
Косово
пролити
!
“
војвода
Радич
покрити
бити
лице
рука
,
као
да
он
јесам
стид
да
гледати
у
јунак
,
који
се
у
свита
царев
борити
на
Косово
.
Ћуташе
за
дуго
као
да
јесам
онемити
.
„
проклети
да
јесам
издајник
свој
цар
,
свој
браћа
и
свој
отачаство
!
проклети
да
јесам
Вук
Бранковић
!
“
викнути
кнез
Вукан
у
горак
гнев
.
„
неки
јесам
проклети
и
овај
и
онај
свет
!
“
одјекнути
громко
сав
она
гомилати
.
„
стати
мало
,
господа
!
“
рећи
кнез
Градоје
.
„
не
приличити
ми
да
ко
бити
клети
.
господин
Кнез
јесам
једини
јунак
који
јесам
имати
права
да
клети
и
проклети
.
његов
хтети
клетва
саплетати
Вук
и
сав
његов
до
у
седми
—
не
,
него
до
у
седамдесетседмо
—
колено
!
само
моћи
ви
да
ја
клети
!
јер
да
јесам
ја
стигнути
на
време
на
Косово
,
и
да
јесам
ми
уморан
браћа
наш
видети
,
да
она
одморан
браћа
у
помоћ
долазити
,
моћи
бити
да
сотона
не
бити
успети
да
навести
ни
онај
незнан
издајник
на
леви
крило
,
ни
Вук
на
десни
,
да
бити
издајник
свој
отачаство
и
свој
господар
!
“
„
Страшну
истина
говорити
,
кнез
!
“
рећи
тужан
глас
војвода
Радич
.
„
јесам
,
страшан
истина
говорити
!
ето
немати
срце
да
ви
у
очи
погледати
,
мој
господа
и
браћа
!
немати
срце
,
јер
осећати
као
да
јесам
издајство
онај
на
Косово
потећи
од
мој
немар
да
ви
на
време
господин
Кнез
довести
!
Огреших
се
ја
грозно
о
ви
и
о
господин
Кнез
!
овај
јесам
страшно
и
ужасно
!
“
„
сав
јесам
се
ја
подједнако
о
господин
Кнез
огрешити
!
“
рећи
старац
Градоје
.
„
не
дати
ја
ти
,
војвода
,
да
уза
сав
грех
узимати
на
свој
душа
и
мој
.
ја
јесам
,
истина
,
људи
зао
срећа
,
али
јесам
кукавица
,
нити
јесам
људи
без
дух
.
ники
од
ми
не
хтети
ништа
ти
пребацити
,
јер
сав
јесам
подједнако
пред
господин
Кнез
и
пред
бог
крив
!
“
„
господа
!
“
рећи
војвода
подигнув
глава
у
вис
и
окренути
се
свити
свој
;
„
неки
ми
се
војска
ноћас
одморити
;
одморити
се
и
ви
;
ја
оставити
сам
под
мој
шатор
с
мој
тежак
терет
на
душа
.
зором
хтети
чути
мој
далек
заповест
!
“
и
рећи
тај
војвода
Радич
,
блед
,
преблед
,
оборив
опет
глава
на
прса
,
са
затворен
трепавица
—
као
да
доиста
не
смети
ником
у
очи
да
погледати
—
проћи
кроз
гомила
свој
властела
,
и
отићи
права
к
свој
шатор
не
рећи
више
ником
од
она
ни
један
реч
.
на
улазак
у
шатор
зауставити
се
.
Замишљено
и
тужан
поглед
у
свој
стар
сед
слуга
Некудим
.
подуго
он
гледати
—
као
да
у
мисао
прелиставати
сав
лист
Некудимов
веран
служба
још
од
онај
дан
кад
он
јесам
као
мален
дете
носити
на
рука
свој
.
Напунише
он
се
очи
суза
,
па
с
дубок
уздах
прозборити
:
„
еј
,
мој
веран
Некудим
!
зар
овај
да
ми
снаћи
?
!
“
„
требати
ли
ти
што
,
господар
,
да
ти
помоћи
?
“
упитати
он
стар
слуга
његов
који
не
знати
какав
се
терет
свалити
на
душа
његов
господар
.
„
Ника
ја
више
ништа
помоћ
не
моћи
!
“
рећи
војвода
,
па
онда
журно
додати
:
„
јесам
,
требати
ја
нешто
!
Нађа
мој
ђак
Ђурђа
,
неки
ја
донети
хартија
,
мастило
и
перо
;
и
онда
наћи
отац
Пајсеј
и
рећи
он
да
доћи
к
ја
под
шатор
,
и
неки
донети
себе
по
велик
воштан
свећа
,
и
све
што
он
требати
да
читати
молитва
!
и
онда
ући
под
сав
зелен
шатор
.
Ив
Кнез
Градоје
не
хтети
премештати
сав
шатор
са
место
,
где
он
јесам
већ
бити
разапети
на
онај
пољана
папратов
према
крчма
,
пре
него
што
војвода
стигнути
.
не
хтети
примити
ни
понуда
кнез
Вукана
,
ни
кнез
Богдана
,
ни
кнез
Добромир
да
преноћити
под
један
од
њихов
шаторовати
,
који
с
војводин
бити
разапети
на
зелен
пољана
под
Царево
громада
,
на
добар
стреломет
од
шатор
Орловићев
.
спустити
се
на
поњава
под
свој
шатор
не
да
спавати
,
него
да
прибрати
мисао
после
онолики
потресати
тај
дан
,
и
да
смислити
шта
сутра
да
световати
војвода
да
радити
.
око
поноћ
изићи
јесам
из
шатор
,
те
се
по
пољана
проходати
овамо
онамо
на
мирисан
поветарац
а
под
небо
,
који
се
-—
чинити
он
се
—
више
но
икада
застрети
густ
рој
звезда
.
сетити
се
некакав
стар
прича
који
јесам
још
,
кад
јесам
мален
дете
бити
,
слушати
од
свој
дадиља
,
како
,
кад
год
прав
јунак
погинути
,
бог
наредити
тај
анђео
запалити
нов
један
звезда
у
слава
јунаков
име
,
те
она
горети
вечан
неугасан
светлост
и
свој
трепет
храбрити
људи
на
јуначки
и
бог
угодан
дело
.
„
благо
ви
,
“
говорити
кнез
једнако
у
звезда
гледати
,
као
да
јесам
тај
дух
српски
јунак
,
„
благо
ви
који
с
кнез
изгинути
!
авај
ми
,
који
иза
ви
остати
!
“
Па
се
онда
опет
вратити
под
сав
шатор
,
и
легати
по
нов
на
поњава
.
али
не
моћи
ока
склопити
док
не
запевати
и
други
петао
.
А
тада
он
се
лак
сан
спустити
на
трепавица
.
јесам
дуго
спавати
кад
се
тргнути
,
баш
из
сладак
сан
,
на
жустар
вика
Ристиворов
,
који
упад
у
шатор
викати
;
„
господар
!
господар
!
устајати
за
бог
!
“
„
Шта
јесам
?
!
“
викнути
кнез
скочити
са
поњава
на
који
јесам
лежати
бити
,
а
свој
узвик
разбудив
и
Боривоје
,
који
,
како
доћи
с
вече
под
шатор
,
пасти
мртав
уморан
,
и
заспати
као
заклати
на
један
шареница
,
који
он
Ристивор
на
мирисан
сена
прострети
бити
.
„
не
знати
шта
јесам
,
али
се
од
шаторовати
војводин
свита
чути
вика
,
и
неки
на
глас
запомагати
!
“
рећи
Ристивор
усплахирен
.
испасти
кнез
Градоје
с
Боривоје
пред
шатор
и
чути
доиста
жагор
велик
и
запомагање
.
„
деда
,
“
рећи
Боривоје
,
„
ја
разговетно
чути
како
онај
што
запомагати
велим
:
„
Ко
ја
убити
добар
господар
...
“
Вера
ја
јесам
тамо
неко
неко
убити
!
“
„
потећи
,
синак
!
Пођи
с
ми
,
Ристивор
!
не
,
потрчати
напред
,
и
видити
шта
јесам
,
и
вратити
ми
се
у
сретање
!
“
рећи
кнез
Градоје
,
па
наредити
стража
да
дигнути
војска
на
нога
.
јесам
поћи
с
Боривоје
што
брже
моћи
ка
царев
громада
.
јесам
проћи
ни
стотину
корачај
а
сусрести
он
војник
из
чета
кнез
Вукана
,
пратити
сад
и
Ристивор
,
па
рећи
кнез
Градоје
да
он
кнез
Вукан
и
сав
други
господа
молити
да
похитати
к
она
,
јер
наћи
војвода
Радича
мртав
у
свој
шатор
,
с
мали
један
нож
сјурен
усред
срце
!
пренеразити
се
стар
кнез
.
Прекрсти
се
и
рећи
у
чудо
:
„
Буда
бог
с
ми
!
какав
беда
и
несрећа
не
хтети
ми
још
стигнути
!
“
и
онда
потрчати
,
и
у
час
се
наћи
у
гомила
господа
,
који
сав
блед
и
тужан
,
стојати
пред
шатор
војводин
.
стар
Некудим
и
млад
ђак
Ђурђа
плакати
као
расплакати
деца
.
„
Мог
ли
,
доиста
,
господа
,
бити
,
да
ми
усред
ми
живити
и
наш
војска
неки
убити
војвода
наш
?
!
“
питати
кнез
Градоје
и
јесам
дубоко
узбуђен
,
и
узити
се
крстити
од
чудо
.
„
Уђи
па
видити
!
“
рећи
он
кнез
Вукан
.
Кнез
Градоје
ући
под
шатор
.
под
шатор
јесам
још
мрак
бити
.
Што
јесам
мало
светлост
падати
од
један
воштан
свећа
,
који
јесам
више
глава
млад
војвода
догоревати
,
тај
јесам
осветљавати
блед
као
крпа
лице
војводин
.
стар
се
кнез
срце
стегнути
.
он
скинути
сав
клобук
,
прићи
корак
два
ближе
,
спустити
се
на
колено
,
загледати
се
у
онај
преблед
млад
лице
од
тако
велик
лепота
;
гледати
он
;
гледати
он
;
полагано
он
спустити
свој
рука
на
његов
,
као
лед
хладан
,
леви
рука
.
осетити
како
он
се
очи
суза
напунити
;
пригнути
се
и
пољубити
мртав
војвода
у
чела
,
и
грцати
у
суза
промуцати
:
„
о
,
синути
мој
побратим
!
зар
ја
поред
ти
,
па
ти
тај
од
себе
да
учинити
?
!
...
ето
,
Бранко
“
,
—
па
погледати
у
вис
као
да
тражити
лице
свој
побратим
—
„
ето
видити
сад
,
што
ја
ти
говорити
:
„
Човече
,
не
слати
дете
у
Латина
,
да
се
тамо
витештво
учити
!
“
Ућута
мало
,
и
загледати
се
опет
у
блед
лице
мртвац
.
Превлачаше
неколико
пута
свој
рука
преко
његов
чела
,
као
да
он
миловати
.
„
и
опет
,
синак
мој
,
“
рећи
тихо
као
да
шапутати
нешто
што
јесам
велик
тајна
,
„
и
опет
,
синак
мој
,
у
тај
што
јесам
учинити
имати
пуно
,
пун
јунаштво
!
неки
ти
јесам
просто
од
ми
,
а
на
сигурно
хтети
ти
и
бог
опростити
!
“
и
онда
он
још
једном
целивати
у
чела
,
и
устати
.
„
ходити
,
господа
,
унутра
!
“
викнути
кнез
и
властела
који
на
поље
пред
шатор
стојати
сабити
у
један
од
препаст
занемео
гомила
.
„
зар
не
видити
,
“
наставити
он
кад
они
већ
велик
свој
број
ући
под
шатор
,
„
зар
не
видити
да
јесам
војвода
,
не
могав
одолети
жалост
срце
свој
,
јесам
себе
смрт
задати
?
!
видити
ли
како
јесам
се
наместити
на
свилен
свој
платни
војводски
?
видити
ли
како
јесам
положити
сав
војводски
шлем
поред
свој
глава
;
видити
ли
како
јесам
воштаница
углавити
у
земља
а
управ
чела
свој
глава
,
да
он
душа
видити
пут
небо
!
видити
ли
да
јесам
мали
нож
,
што
он
у
срце
забости
стајати
,
његов
нож
који
на
златан
дршка
носити
његов
знамење
!
А
где
ли
он
јесам
мач
?
!
“
„
Ева
он
овде
у
овај
мрачан
кут
од
шатор
пребијен
на
двоје
на
троје
!
“
рећи
кнез
Гојко
.
у
тај
час
стигнути
под
шатор
игуман
Пајсеј
с
други
духовник
.
кад
видити
војвода
мртав
,
и
кад
чути
од
кнез
Градоје
да
јесам
сасвим
очевидно
да
јесам
он
јесам
свој
рука
себе
нож
у
срце
сјурити
,
игуман
се
сав
стрести
од
ужас
,
прекрсти
се
од
чудо
,
па
,
окренути
се
цео
онај
доиста
у
препаст
и
жалост
порушен
збор
господа
,
рећи
:
„
е
јесам
ја
нешто
тешко
згрешити
господа
бог
!
после
наш
велик
несрећа
,
брука
и
срамота
,
што
не
стигнути
господин
Кнез
на
Косово
,
ево
да
ми
сада
и
овај
несрећа
снаћи
!
овај
јесам
просто
један
страховит
грех
што
он
наш
јадан
војвода
учинити
и
ја
не
знати
...
“
„
махнути
се
ти
сад
тај
,
отац
игуман
!
“
прекинути
он
оштро
кнез
Градоје
.
„
у
овај
чудноват
време
у
који
живити
,
кад
се
сав
око
ми
вртити
и
превртати
како
никада
до
сада
,
зар
јесам
чудо
што
се
и
наш
памет
хтети
да
завртити
?
!
него
боље
дати
да
испитати
слуга
војводин
,
да
видити
да
ли
јесам
какав
порука
за
ми
и
за
свој
војска
оставити
.
камо
он
Иван
,
камо
Некудим
?
“
Некудим
јесам
ући
унутра
,
гологлав
,
с
прекрштен
рука
,
сав
уплакан
.
„
Знаш
ли
ми
,
старац
,
рећи
ко
јесам
сав
синоћ
долазити
под
шатор
војвода
,
и
ко
јесам
бити
последњи
који
он
јесам
жив
видети
“
питати
кнез
Градоје
.
„
Казаћу
ти
све
по
ред
,
господин
кнез
!
“
почети
старац
хукати
;
али
чим
он
се
поглед
отети
на
мртав
војвода
,
он
гласно
зајаукати
:
„
јаох
ја
и
до
бог
мој
!
зар
ја
да
дочекати
да
он
мртав
гледати
!
“
узити
се
ударати
песница
у
прса
и
плаката
.
„
Некудим
!
“
викнути
кнез
Градоје
нестрпљиво
;
„
знати
сав
да
јесам
он
ти
од
ран
детињство
његов
веран
и
добар
слуга
бити
,
али
јесам
свагда
мислити
да
у
ти
куцати
не
само
верно
и
одано
него
и
крепко
мушки
срце
.
моћи
ти
сад
ту
нарицати
као
старати
дадиља
,
него
стегнути
срце
па
ми
као
Некудим
,
који
и
јесам
,
испричати
мирно
све
што
знати
!
“
„
Ева
хтети
,
господин
кнез
!
“
рећи
Некудим
осетити
се
некако
окрепљен
реч
кнежев
.
„
прво
јесам
доћи
војвода
под
шатор
ђак
његов
Ђурђа
,
донети
пуно
чист
листина
и
сести
да
писати
на
колено
и
чекати
да
он
војвода
почети
казивати
у
перо
.
али
он
војвода
рећи
:
„
моћи
,
синак
;
ићи
ти
па
спавати
,
а
ја
хтети
јесам
писати
што
ја
требати
!
па
онда
ја
зовнути
и
наредити
те
унети
под
шатор
к
он
онај
велик
скриња
,
који
ено
тамо
видити
,
и
у
који
он
јесам
стајати
празнични
војводски
одело
.
па
онда
ја
заповедити
да
запалити
онај
велик
жут
воштаница
,
који
ја
донети
од
игуманов
ђакон
Јеротије
,
јер
игуман
не
моћи
наћи
.
па
онда
ја
рећи
да
наћи
Ивана
Порубовић
и
да
он
казати
да
се
одмах
с
коњ
спрема
да
још
тај
ноћ
поћи
у
Двориње
с
писма
за
госпођа
.
сав
тај
ја
тако
и
учинити
а
он
остати
писати
под
шатор
.
кад
доћи
Иван
с
коњ
опремити
како
требати
,
ја
ући
под
шатор
да
јавити
.
војвода
клечати
на
земља
пред
скриња
и
при
светлост
од
онај
жут
воштаница
писати
нешто
брзо
,
а
суза
за
суза
капати
на
листина
.
„
неки
причекати
Иван
,
сад
хтети
бити
готов
!
“
и
јесам
дуго
потрајати
па
изићи
пред
шатор
,
предати
запечаћен
књига
Ивана
и
рећи
он
:
„
„
Добра
мој
синак
,
појахати
што
брже
моћи
;
кад
стигнути
у
Двориње
прво
ићи
двордржици
Рајка
;
казати
он
да
мој
књига
не
предавати
одмах
госпођа
,
него
неки
она
најпре
казати
,
како
се
глас
проносити
да
се
на
Косово
велик
несрећа
десити
,
па
кад
већ
видити
да
она
слутити
да
она
ни
од
ја
добар
гласити
стигнути
не
хтети
,
онда
неки
она
предати
овај
књига
!
“
“
тек
се
Иван
вијнути
коњ
у
седло
,
а
стигнути
игуман
Пајсеј
и
онда
...
.
.
“
„
е
сад
пустити
ја
,
Некудим
!
“
прихватити
игуман
Пајсеј
.
„
Дође
ђакон
Јеротије
чак
у
село
к
попов
кућа
,
где
јесам
ја
с
мој
други
братија
вечерати
,
и
рећи
:
„
звати
тај
војвода
да
одмах
с
петрахиљ
и
требник
права
к
он
под
шатор
доћи
.
“
стигнути
пред
шатор
баш
,
како
ви
Некудим
каза
,
кад
се
Иван
кренути
некуда
.
војвода
ја
изгледати
блед
али
миран
.
„
звати
јесам
ти
“
,
рећи
,
„
да
ја
бар
један
део
терет
са
дух
скинути
.
Хоћу
да
ти
се
исповедити
и
да
ја
опроштајни
молитва
очитати
!
“
и
исповедити
он
;
и
очитати
он
опроштајни
молитва
.
„
хвала
ти
!
“
рећи
ја
;
„
ево
ти
овај
мој
златан
крст
о
златан
ланац
на
дар
,
и
ево
тај
кеса
златан
цекин
да
делити
сиротиња
!
Ноћас
,
ако
не
моћи
заспати
,
или
ако
заспати
па
се
пробудити
,
молити
се
бог
за
ја
!
“
учинити
ја
се
да
јесам
и
миран
и
ведар
но
што
бити
кад
доћи
!
и
онда
он
ја
оставити
,
и
ни
на
крај
помислити
ја
да
он
више
жив
видети
не
хтети
!
А
сад
неки
Некудим
наставити
ако
имати
што
!
“
„
немати
много
шта
,
“
прихватити
Некудим
.
„
кад
игуман
изићи
ући
да
запитати
војвода
какав
имати
заповест
за
ја
.
„
прво
“
рећи
војвода
,
„
имати
ја
ти
да
молити
да
ја
опростити
,
ако
јесам
ти
икада
у
живот
што
на
жао
учинити
.
ето
се
исповедити
отац
Пајсеј
,
очитати
ја
опроштајни
молитва
и
облакшати
ја
,
а
још
хтети
ја
лакше
бити
ако
ја
мој
слуга
опростити
за
сваки
прек
реч
и
за
сваки
прек
чин
!
“
„
немати
ја
шта
ти
праштати
,
мио
господар
!
“
рећи
ја
;
„
немати
душеван
човек
и
добар
господар
од
ти
нигде
на
бео
свет
!
“
Али
он
навалити
да
он
казати
:
„
ма
шта
бити
,
ма
кад
бити
,
неки
ти
јесам
просто
!
“
и
ја
онда
тако
рећи
.
„
е
сад
,
“
рећи
,
„
ево
тај
мој
заповест
:
ићи
и
одморити
свој
стар
кости
,
и
моћи
долазити
у
мој
шатор
докле
год
зор
не
зарудити
а
тада
ући
!
“
и
ја
он
онда
пољубити
у
рука
,
и
не
слутити
да
он
тај
последњи
пут
жив
рука
љубити
!
“
и
онда
се
Некудимов
срце
опет
почети
растапати
у
суза
.
„
господа
!
“
рећи
кнез
Градоје
;
„
да
сав
заједно
потражити
по
шатор
.
не
моћи
бити
да
војвода
јесам
оставити
свој
последњи
заповест
!
не
рећи
ли
он
јесам
синоћ
,
да
хтети
она
зором
чути
?
!
“
Потражише
по
сав
кут
шатор
;
отворити
и
онај
велик
скриња
,
преврнути
све
што
у
она
бити
сместити
и
не
наћи
ништа
.
али
кад
дигнути
сребрн
шлем
,
који
војвода
бити
положити
на
земља
а
сасвим
близу
свој
глава
,
наћи
под
он
листина
,
исписан
рука
војводин
а
прибоден
у
земља
један
од
мален
потајан
ножић
његов
.
Додадоше
јесам
игуман
Пајсеј
да
јесам
прочитати
.
он
јесам
примакнути
к
очи
свој
,
па
јесам
онда
полагано
одмицати
од
себе
,
погледати
јесам
испод
свој
густ
веђа
нешто
натмурити
,
као
да
се
срдити
,
па
хтети
најпосле
рећи
:
„
немати
овде
доста
светлост
,
него
да
изићи
пред
шатор
на
видело
!
“
и
изићи
пред
шатор
.
Беше
сад
већ
у
велик
сванути
,
се
видети
.
Поче
игуман
Пајсеј
опет
примицати
и
одмицати
листина
,
оштро
гледати
у
она
.
узити
вртети
глава
па
рећи
:
„
Моје
јесам
се
очи
обвикнути
крупан
и
разговетан
исписан
писме
у
наш
црквен
књига
,
а
овај
јесам
наш
сиромах
војвода
брзо
и
ситно
писати
!
овај
јутрос
ако
моћи
прочитати
само
бистар
очи
Ђакона
Јеротије
а
други
никоји
!
“
и
онда
зовнути
ђакон
Јеротије
,
који
висок
глас
,
као
да
певати
јектенија
узити
да
читати
:
„
духовник
,
кнез
,
властела
и
сав
војник
мој
војска
!
Огреших
се
тешко
о
сав
ви
,
јер
ви
не
одвести
на
време
господин
Кнез
да
он
помоћи
победити
или
да
с
он
славно
гинути
.
Огреших
се
тешко
о
господин
Кнез
,
јер
он
оставити
да
бојити
бити
и
да
гинути
без
ви
.
права
јесам
да
тежак
клетва
господин
Кнез
пасти
на
ја
сам
,
а
ни
на
један
од
ви
.
Дужан
јесам
и
он
и
ви
да
показати
бар
да
видити
колико
јесам
се
огрешити
,
и
да
желити
да
тај
грех
колико
моћи
покајати
.
закопати
ја
овде
,
где
ја
с
нож
у
срце
наћи
.
сав
ви
,
од
висок
до
низак
молити
не
клети
ја
,
него
праштати
.
кнез
и
властела
мој
молити
да
се
мој
веран
а
несрећан
љуба
наћи
у
овај
њен
црн
дан
.
хвала
ви
сав
на
верност
и
љубав
ваш
.
и
док
се
овај
војни
не
свршити
неки
кнез
Градоје
Орловић
од
Орлов
Града
бити
војска
старешина
.
камо
наш
срећа
да
он
слушати
од
сам
почетак
!
Браћо
мој
,
војник
мој
,
праштати
ја
злосрећан
војвода
ваш
!
“
„
неки
бити
ти
наш
господин
Кнез
на
небо
пред
лице
господа
бог
опростити
,
како
ти
од
сав
срце
ја
овде
на
земља
праштати
,
добар
наш
војвода
!
“
рећи
свечано
стар
кнез
Градоје
дубоко
ганути
и
сузити
ронити
.
„
бог
да
он
простити
!
“
викнути
сав
онде
присутан
као
из
један
срце
и
из
један
грло
.
„
А
сад
ви
молити
!
“
рећи
Градоје
свој
дружина
тих
глас
,
готово
шапатом
,
као
да
се
бојити
да
не
узнемирити
војвода
у
његов
вечан
сан
,
„
да
се
одмакнути
од
овај
шатор
,
под
који
наш
војвода
мртав
легати
,
да
се
одмакнути
,
велим
,
тамо
под
онај
липа
,
па
да
се
договорити
о
онај
што
сад
прво
стајати
на
ред
!
“
она
бојазна
стар
кнез
,
да
не
узнемиривати
мирно
почивање
покојни
кнез
,
прећи
и
на
сав
његов
друг
,
те
се
без
разговор
и
без
шум
полагано
удалити
,
и
упутити
к
диван
један
липа
,
на
свој
двеста
корачај
од
шатор
војводин
.
В
кад
се
већ
сав
под
липа
искупити
,
узити
реч
кнез
Градоје
:
„
прво
што
имати
да
свршити
тај
јесам
да
испунити
последњи
жеља
наш
војвода
—
да
он
сахранити
на
место
,
на
који
јесам
,
од
грдан
жалост
што
на
време
на
Косово
не
стигнути
,
јесам
себе
смрт
задати
.
али
пре
него
к
тај
приступити
хтети
да
ви
предложити
овај
:
за
доказ
да
ја
војвода
наш
од
сав
срце
праштати
—
све
кад
бити
и
бити
истина
да
се
он
о
ми
огрешити
—
дати
да
се
данас
овде
на
доглед
његов
мртав
тело
заветовати
:
да
хтети
ја
до
његов
гроб
подигнути
црква
о
наш
трошак
,
и
поставити
у
она
калуђер
да
сваки
дан
читати
молитва
за
покој
дух
војвода
Радича
!
“
„
Хоћемо
,
кнез
Орловић
!
Хоћемо
!
“
привикати
сложно
кнез
и
властела
.
„
Ева
се
заветовати
да
хтети
ја
,
колико
ми
овде
имати
,
братски
ревена
подигнути
црква
код
гроб
војводин
!
“
и
сав
подигнути
рука
у
вис
као
да
се
заклињати
.
„
е
сад
,
свет
отац
!
“
окренути
се
кнез
Градоје
духовник
,
„
чим
се
ископати
гроб
,
спремити
се
да
се
тело
наш
војвода
опојити
како
требати
по
закон
наш
!
“
„
По
закон
наш
не
моћи
се
опојати
!
“
прихватити
одмах
и
одважан
игуман
Пајсеј
.
„
како
да
не
моћи
!
“
запитати
кнез
Градоје
запрепастити
.
„
тако
,
не
моћи
!
не
да
црква
опојати
онај
ко
се
јесам
убити
!
“
одговорити
Пајсеј
.
„
разумети
ја
да
не
да
црква
опојати
онај
,
који
,
за
тај
што
јесам
кукавица
,
не
хтети
или
не
смести
да
носити
сав
крст
,
који
он
јесам
бог
на
раме
положити
;
разумети
до
не
да
опојати
човек
,
лак
срце
и
мален
дух
,
који
залудити
за
неки
жена
,
па
се
убијати
што
не
моћи
да
бити
његов
.
али
јесам
овај
с
наш
војвода
сасвим
други
.
он
се
убити
не
као
кукавица
,
него
као
јунак
.
његов
јесам
дело
—
дело
велик
покајништво
пред
бог
и
пред
људи
.
за
ја
јесам
његов
дело
и
јуначно
и
побожно
.
како
моћи
бити
да
црква
не
да
опојати
такав
?
!
и
зашто
да
не
да
?
!
“
тако
говорити
кнез
Градоје
,
па
он
се
образ
зажарити
а
очи
почети
севати
муња
.
„
Па
не
да
,
ето
не
да
!
“
привикати
сложно
духовник
.
„
не
да
јер
тако
наредити
сабор
свет
отац
,
а
они
тако
наредити
јер
јесам
један
од
тежак
грех
пред
бог
,
да
човек
јесам
себе
живот
одузети
!
“
прихватити
игуман
Пајсеј
,
слаб
на
читање
ситан
рукопис
,
али
силан
у
књига
.
„
А
зар
не
моћи
ваш
молитва
да
учинити
,
да
бог
грешник
и
тежак
грех
опростити
!
“
питати
кнез
Градоје
.
„
Мог
,
како
да
не
моћи
?
!
бог
с
ти
,
кнез
!
“
викнути
духовник
сложно
.
„
Само
,
разумети
се
,
“
наставити
отац
Харалампије
нешто
мало
загушен
глас
,
„
наравно
,
према
грех
требати
и
молитва
,
и
метанија
,
и
пост
,
па
...
.
.
разумети
се
,
према
грех
и
прилог
!
“
„
кад
јесам
тако
,
“
прихватити
кнез
Градоје
,
„
онда
ви
данас
ми
опојити
како
требати
наш
војвода
,
а
сутра
—
ако
доиста
мислити
да
јесам
згрешити
—
ударити
у
молитва
,
метанија
и
пост
,
и
наставити
тако
док
не
осетити
да
ви
јесам
бог
опростити
.
А
ми
ето
казати
колик
прилог
да
дати
,
па
да
ви
дати
!
“
„
да
дати
,
кнез
,
па
неки
се
црква
и
пресипати
!
“
повикати
кнез
и
властела
.
„
и
опет
ви
казати
,
људи
Божји
,
не
моћи
тај
тако
!
“
поновити
игуман
Пајсеј
,
уздигнув
у
висина
сав
глас
,
пола
као
срдити
се
а
пола
као
молити
она
се
.
„
да
потурити
ја
на
страна
сабор
свет
отац
,
да
забацити
у
заборав
и
књига
од
црквен
закон
,
али
ето
не
моћи
забацити
наш
владика
!
Што
бити
од
свет
отац
и
смести
не
смети
од
наш
владика
!
“
»
о
,
Каритон
,
Каритон
!
камо
да
јесам
ти
ја
сад
овде
!
права
јесам
рећи
да
хтети
се
кајати
што
ти
не
повести
!
“
говорити
кнез
Градоје
снизак
глас
,
и
погледати
горе
међу
грање
од
липа
као
да
видити
да
јесам
откуд
тамо
Каритон
.
па
се
онда
опет
окренути
духовник
,
шкргутнути
мало
зуб
,
поцрвенити
у
лице
и
срдито
прозборити
:
„
ја
већ
видити
да
хтети
ви
ја
да
навести
на
много
тежак
грех
него
што
јесам
војводин
!
не
моћи
ја
пустити
да
се
тело
наш
војвода
затрпати
земља
као
да
јесам
јеретик
или
неверник
,
а
сав
само
за
тај
што
се
ви
бојити
владика
кад
се
светити
отац
и
не
бојити
.
Чујте
ви
мој
последњи
реч
:
ви
хтети
лепо
војвода
опојати
као
побожан
Хришћанина
и
добар
јунак
:
остављати
ви
да
бирати
само
овај
један
од
овај
двоје
:
или
хтети
он
опојати
са
ваш
кост
здрав
и
читав
,
или
хтети
он
опевати
оплакивати
свој
кости
изломити
!
ето
тај
ви
јесам
!
јесам
да
јесам
грести
,
али
неки
ићи
тај
грех
на
мој
душа
!
ја
још
једном
ви
све
,
у
име
цео
мој
дружина
,
молити
опојити
ми
војвода
по
закон
!
ако
видити
да
се
на
ваш
Хришћанска
срце
нехришћански
кор
ухватити
,
ех
,
онда
хтети
мој
буздован
да
ломити
тај
кор
!
“
Насмејаше
се
гласно
кнез
и
властела
.
духовник
се
згледати
;
неки
се
узети
крстити
и
шаптати
:
„
Буда
бог
с
ми
!
какав
ми
беда
још
снаћи
не
хтети
!
“
Па
онда
се
збити
тесан
у
гомила
за
себе
,
шапутати
по
дуже
,
па
хтети
онда
опет
игуман
Пајсеј
узети
реч
:
„
Кнез
Орловић
!
моћи
мислити
да
се
ја
клањати
твој
буздован
где
се
не
клањати
твој
разлог
и
не
размекшавати
на
твој
молба
.
Уздајући
се
у
превелик
милост
Божју
свршити
ето
опело
над
наш
мртав
војвода
,
а
после
хтети
већ
чинити
метанија
и
испаштати
се
.
А
већ
ваљати
да
хтети
ни
ви
заборавити
прилог
црква
!
“
и
тако
јесам
кнез
Градоје
на
сав
начин
решити
једно
незгодно
питање
.
Још
јесам
бити
приспео
подне
а
већ
сав
бити
спремно
за
укоп
војвода
Радича
:
шатор
дигнути
,
гроб
ископати
,
и
тело
војводин
положити
у
ковчег
на
брз
рука
од
сух
храстов
даска
склопити
.
око
тај
ковчег
,
покрити
војводски
плашт
и
шлем
,
девет
духовник
и
десети
Ђакон
Јеротије
узети
тужан
глас
појата
погребни
песма
,
читати
и
апостол
и
јеванђеље
,
појахати
опет
дивно
о
таштин
слава
људски
,
о
пролазност
богатство
,
сјај
и
срећа
на
овај
свет
и
о
стварност
и
непроменљивост
велик
милост
Божје
.
кад
чути
кнез
Градоје
да
допочеше
већ
певати
и
„
Придите
,
последњи
цјелованије
“
,
онда
он
полагано
и
свечано
прићи
први
ка
ковчег
у
који
мртав
војвода
лежати
.
Прекрсти
се
живо
неколико
пута
,
побожно
и
са
свет
страх
целивати
икона
,
па
онда
прићи
још
ближе
и
загледати
се
у
бледожут
лице
млад
војвода
.
уздахнути
тешко
,
пригнути
се
и
пољубити
он
у
чела
и
готово
рећи
шапнути
он
на
ухо
:
„
поздрав
твој
отац
а
мој
побратим
,
и
поздрав
мој
Милана
,
неки
ја
се
скорити
надавати
!
“
Па
онда
се
живо
исправити
,
окренути
се
нагло
,
и
брз
корак
ући
у
гомила
,
јер
он
суза
грунути
низ
образ
.
Приђоше
и
сав
други
кнез
и
властела
ред
,
и
исцеливати
свој
мртав
војвода
.
ниједан
око
јесам
остати
без
суза
.
кнез
Вукан
плакати
као
дете
.
кнез
Гојко
просто
пасти
на
прса
свој
од
детињство
други
,
и
кроз
гласно
ридање
нарицати
:
„
Друже
и
брата
мој
!
Што
ми
тако
оставити
?
Што
прекратити
сав
млађан
живот
,
кал
јесам
моћи
часно
да
он
проводити
у
сваки
срећа
и
слава
?
!
“
Приђе
он
кнез
Градоје
и
дигнути
он
са
мртав
војвода
.
„
уставити
се
,
кнез
Гојко
!
стегнути
срце
,
синовац
мој
!
“
рећи
он
.
„
Србадија
хтети
помињати
име
војвода
Радича
,
кад
давно
и
давно
бити
поборавити
наш
име
!
“
кад
се
већ
сав
изредити
на
последњи
целивање
,
кнез
Градоје
заповедити
да
се
сваки
кнез
и
сваки
властелин
ставити
на
чела
свој
чета
,
да
јесам
полаган
корак
провести
гологлав
поред
мртав
војвода
,
да
заставник
сваки
застава
приклонити
тако
да
дотакнути
плашт
и
шлем
војводин
и
да
се
уз
тај
сваки
војник
прекрсти
и
викнути
:
„
бог
да
ти
простити
,
војвода
,
као
што
ти
ја
праштати
!
“
прво
млад
Боривоје
провести
Орловићев
људи
.
Ристивор
приклонити
застава
тај
она
свилен
кићанка
целивати
плашт
и
шлем
војводин
.
само
Ристивор
не
моћи
при
тај
уздржати
свој
суза
,
него
се
заплакати
,
и
плакати
још
дуго
кад
већ
давно
прећи
бити
гроб
војводин
.
за
сав
време
док
војска
пролазити
праштати
војвода
,
кнез
Градоје
стајати
гологлав
и
са
рука
на
прса
скрштен
више
мртав
војвода
,
не
скидати
свој
поглед
са
лице
његов
.
Беше
погружити
у
некакав
тужан
и
дубок
мисао
.
око
он
се
опет
искупити
сав
кнез
и
властела
,
те
сваки
бацити
грудвица
земља
у
гроб
на
ковчег
војводин
рећи
искрено
и
од
срце
:
„
неки
ти
јесам
лак
земља
српски
!
“
Постојаше
сав
ту
гологлав
,
док
се
гроб
не
загрнути
и
дрвен
крстача
не
утврдити
.
кнез
Градоје
тада
заповедити
да
се
одмах
сав
војска
спрема
за
полазак
,
а
кнез
и
властела
позвати
да
појахати
свој
коњ
и
да
доћи
под
један
велик
брест
,
који
се
видети
близу
друм
с
онај
страна
крчма
а
на
пут
ка
Косово
.
ЧЕТВРТИ
део
на
Косово
и
Кнез
Градоје
на
свој
Лабуд
,
а
под
свој
црвен
свилен
застава
,
који
Ристивор
развити
бити
изнад
он
,
чекати
мирно
док
се
не
искупити
око
он
на
убојни
свој
коњ
сав
кнез
и
властела
.
А
кад
се
сав
искупити
,
онда
почети
да
она
говорити
овако
:
„
Чули
јесам
последњи
заповест
наш
војвода
.
Чули
јесам
да
ја
јесам
назначити
да
ви
до
крај
овај
војни
на
место
он
старешина
бити
.
знати
добро
да
јесам
он
моћи
тај
и
друкчије
да
наредити
,
јер
имати
међу
ви
који
бити
по
слава
свој
име
и
по
крепост
свој
срце
боље
од
ја
моћи
да
војска
овај
заповедати
.
него
пред
онај
непобусан
гроб
његов
,
и
на
доглед
непобусан
гробље
на
Косово
,
ја
се
без
преговори
примати
тај
старешинство
.
мој
ви
јесам
први
заповест
:
да
похитати
да
на
Косово
изићи
!
ако
се
пожурити
,
стигнути
хтети
још
за
видети
.
“
Зачу
се
журба
као
да
јесам
поветарац
гора
заљуљати
.
многи
се
од
господа
отети
узвик
,
који
показивати
како
она
јесам
заповест
кнежев
изненадити
.
један
се
загледати
у
грива
свој
коњ
;
други
се
опет
погледати
значајан
поглед
.
кнез
Вукан
,
који
по
господство
свој
племе
и
бити
угледан
,
узити
реч
:
„
јесам
овај
место
,
кнез
,
нити
јесам
прилика
,
да
загледати
јесам
ли
војвода
моћи
и
друкчије
наредити
него
како
јесам
наредити
.
али
што
се
не
бити
устезати
да
поменути
војвода
,
да
ми
јесам
он
жив
и
да
ми
јесам
такав
заповест
издати
,
тај
се
не
устезати
,
кнез
,
и
ти
да
казати
:
јесам
ја
овде
на
бојиште
,
нити
јесам
пред
непријатељ
па
да
ћутећки
примати
заповест
твој
,
и
да
по
твој
реч
летити
,
бити
на
десно
бити
на
лево
,
па
ма
тај
бити
и
у
сам
смрт
.
сав
јесам
ми
наш
отачаство
и
наш
име
подједнако
мило
.
и
с
тај
ја
велим
да
јесам
сада
прво
на
ред
да
се
договорити
шта
јесам
права
и
паметно
да
се
радити
,
па
хтети
после
већ
лако
слушати
заповест
наш
старешина
!
“
„
тако
јесам
у
истина
!
тако
јесам
!
“
привикати
одважно
многи
од
господа
са
сав
страна
око
кнез
Градоје
.
старац
се
само
окретати
са
коњ
и
десно
и
лево
,
па
поглед
пун
презривост
погледати
у
оне
,
који
тај
тако
јуначки
викати
.
„
ја
се
чинити
,
господа
,
“
узити
реч
кнез
Нинко
чак
тамо
иза
гомила
,
„
ја
се
чинити
да
војвода
рећи
да
ми
јесам
кнез
Градоје
старешина
док
овај
војни
трајати
!
како
мој
памет
сећи
,
овај
се
војни
свршити
,
и
бити
прав
и
најпаметније
да
сваки
поћи
прек
путем
свој
дом
,
да
тамо
дочекати
веста
од
Крушевац
!
после
бој
копље
у
трње
!
“
„
збиља
,
кнез
Орловић
!
“
прихватити
кнез
Добромир
,
„
ја
не
видити
што
ми
звати
на
Косово
?
не
видити
што
хтети
сад
тамо
?
!
бојити
се
бити
,
ники
он
добити
јесам
;
пасти
наш
цар
,
пасти
и
њихов
цар
;
тргнути
се
наш
војска
,
тргнути
се
и
њихов
;
немати
тамо
више
ни
место
ни
прилика
да
се
некакав
јунаштво
показати
!
Што
хтети
сад
тамо
!
?
“
„
Ева
зашто
,
кнез
Добромир
!
“
узити
реч
кнез
Градоје
.
„
прво
зато
,
што
ми
јесам
наш
господин
Кнез
Лазар
позвати
да
на
Косово
изићи
.
јесам
се
,
на
наш
несрећа
,
опознити
;
али
опет
боље
јесам
и
позно
да
изићи
него
никако
!
неки
душа
господин
Кнез
са
небо
видити
,
да
јесам
ја
желети
да
се
позив
његов
одзвати
,
и
да
јесам
истина
позно
,
ал
’
тек
опет
изићи
на
Косово
!
друго
,
баш
зато
што
јесам
се
опознити
,
ја
бити
ваљати
босоног
и
гологлав
као
покајник
да
прећи
Косов
поље
,
да
потражити
гроб
господин
Кнез
,
да
он
суза
наш
прелити
,
и
уздах
наш
окадити
,
да
земља
око
он
целивати
,
и
да
она
молити
да
ми
опростити
!
Треће
,
ако
јесам
цар
агарјански
с
војска
свој
још
на
Косово
,
видети
да
Србадија
,
имати
још
војска
,
и
да
јесам
сав
на
Видов
Дан
изгинути
;
ако
јесам
он
више
на
Косово
,
и
ако
јесам
истина
што
јесам
онај
рањен
јунак
чути
да
се
он
с
цео
свој
војска
кренути
натраг
за
Дринопољ
,
бити
још
пуно
диваљ
пљачкаш
,
бесан
гусар
без
вера
и
без
дух
,
који
хтети
да
пљачкати
богат
село
по
Косово
,
да
она
пасти
,
да
сећи
народ
,
и
млад
чељад
у
робље
да
одводити
.
Имаћемо
зар
прилика
да
тргнути
мач
,
да
одбранити
по
који
српски
глава
,
и
спасти
по
који
душа
Хришћанску
.
А
можда
бити
ми
срећа
јуначки
дати
да
неко
од
ми
,
с
мач
у
рука
и
погинути
,
те
да
се
олакшати
грех
,
који
се
о
господин
Кнез
огрешити
!
ето
,
зар
ви
тај
јесам
доста
разлог
?
!
“
„
дивно
зборити
,
стар
орле
од
Орлов
Града
!
“
рећи
кнез
Гојко
силно
раздрагати
.
„
и
доиста
дивно
зборити
у
занос
свој
свагда
јуначки
срце
!
“
прихватити
кнез
Вукан
.
„
Али
,
кнез
,
тај
јесам
од
сав
ми
овде
најбоље
знати
,
колико
јесам
овај
наш
земља
патити
и
патити
и
сав
само
зато
,
што
јесам
у
она
срце
а
не
памет
господар
!
дати
,
људи
,
неки
једном
на
збор
Србадија
памет
заузети
први
место
,
а
срце
други
!
ако
паметно
и
хладно
размислити
видети
на
мах
,
да
после
сав
што
се
десити
имати
само
двоје
што
се
паметно
учинити
моћи
:
или
да
се
разићи
свој
кнежевина
,
или
да
сав
,
овако
заједно
поћи
у
Крушевац
да
се
тамо
наћи
Госпођи
кнегиња
Милица
и
деца
њен
!
“
„
тако
јесам
и
никако
друкчије
!
“
повикати
кнез
и
властела
.
кнез
Градоје
се
чела
намрштити
и
његов
густ
веђа
спуштати
се
као
да
хтети
да
он
заклонити
очи
,
да
не
гледати
онај
покор
.
он
поћутати
мало
,
погнути
као
да
се
онај
брест
на
плећа
његов
свалити
.
поцрвенити
у
лице
,
шкргутнути
зуб
,
па
се
онда
исправити
у
седло
,
и
подигнути
десни
рука
у
вис
,
да
утишати
жагор
у
гомила
господа
.
„
јесам
ја
чути
,
господа
!
“
рећи
она
свечано
,
„
ја
јесам
ви
дати
заповест
;
дати
јесам
ви
и
разлог
за
тај
заповест
,
што
јесам
бити
дужан
давати
ви
.
Бришем
сад
сав
мој
разлог
.
остављати
ви
само
мој
заповест
.
ја
се
из
овај
стопа
кретати
за
Косово
!
до
Косово
се
осврнути
хтети
да
видити
ко
јесам
од
ви
поћи
за
ја
,
а
ко
јесам
.
А
на
Косово
хтети
видети
колико
јесам
прав
јунак
међу
ви
!
“
и
онда
кнез
Градоје
срдито
тргнути
к
себе
злато
обложен
вођица
,
окренути
свој
убојни
коњ
к
југ
,
обод
он
острица
,
те
Лабуд
полетити
поље
зелен
као
да
јесам
плав
ластавица
.
_
Остадоше
господа
,
да
се
договорити
хтети
ли
поћи
за
он
или
хтети
.
ИИ
Дуга
јесам
кнез
Градоје
јахати
јесам
.
не
хтети
се
осврнути
да
видити
ко
још
,
осем
Боривоје
и
Ристивор
,
ићи
за
он
.
али
бити
овда
и
онда
окренути
мало
час
десно
час
лево
ухо
,
да
боље
чути
топот
од
коњ
који
он
из
далек
следовати
.
по
топот
,
који
допирати
до
он
,
покушавати
да
проценити
колико
коњаник
ићи
за
он
.
и
бити
он
мило
,
што
она
очевидно
бити
по
више
.
и
опет
се
не
хтети
осврнути
,
да
свој
очи
видан
колико
она
јесам
.
па
онда
он
освојити
свакојак
тужан
и
црн
мисао
.
под
њихов
тежина
бити
оборити
глава
на
прса
,
пустити
вођица
Лабуд
,
склопити
рука
на
јабука
од
седло
,
саставити
калпак
с
густ
веђа
свој
,
седити
он
се
брк
изгубити
у
сед
брада
,
а
овај
се
повити
по
златан
и
сребрн
плоча
од
панцер
његов
.
и
Лабуд
као
да
осећати
тежина
онај
тегоба
,
који
се
свалити
бити
на
јуначан
старац
,
па
и
јесам
корачати
полагано
,
сетан
и
невесео
.
и
јесам
тај
бити
само
један
жалост
што
претишташе
срце
Градојев
.
кад
год
бити
помислити
да
се
битак
на
Косово
бити
без
он
,
да
се
изгубити
,
и
да
јесам
Кнез
Лазар
погинути
,
стресати
бити
се
од
ужас
.
Чинило
он
се
сав
тај
као
један
тежак
и
страшан
сан
.
гледати
јесам
да
он
се
отети
,
и
да
се
разбудити
из
злосрећан
сан
у
срећан
јава
.
али
јава
бити
он
,
под
блед
светлост
од
свитање
,
показати
само
—
мртав
војвода
Радича
с
мали
златан
нож
у
срце
!
тај
бити
он
призор
напунити
очи
суза
,
и
стегнути
он
срце
горак
туг
.
па
онда
бити
он
се
мисао
отети
на
онај
господа
,
који
јесам
кнез
Вукан
тако
речит
тумач
бити
.
ускипети
бити
гнев
и
јесам
себе
говорити
:
„
е
па
шта
хтети
ти
с
такав
народ
?
!
Шта
моћи
од
ми
бити
,
кад
ето
ни
на
војни
хтети
да
слушати
свој
старешина
,
него
тражити
да
се
војвода
с
војска
договарати
!
Шта
ли
бити
цар
Душан
рећи
на
господски
беседа
кнез
Вукана
?
Шта
бити
рећи
!
не
бити
рећи
ни
реч
,
него
бити
он
свој
рука
дохватити
,
из
седло
издигнути
,
па
он
треснути
о
ледина
да
пукнути
као
мехур
!
“
Па
онда
узити
јесам
себе
да
тесати
.
„
него
опет
јесам
сав
такав
.
хвала
бог
,
и
међу
млад
имати
добар
јунак
.
Шта
,
зар
мој
Милан
јесам
бити
јунак
?
зар
у
тај
,
што
млад
војвода
Радич
учинити
,
нем
јунаштво
?
!
и
овај
млад
кнез
Гојко
чинити
ја
се
добар
јунак
?
и
сав
овај
што
ићи
за
ја
,
и
ако
она
јесам
кнез
Вукан
онако
паметно
одвраћати
,
зар
јесам
и
тај
људи
срце
јуначан
?
!
“
Па
онда
кнез
Градоје
савити
глава
к
леви
раме
,
да
на
свој
леви
ухо
,
на
који
моћи
боље
чути
,
ослушкивати
топот
од
коњ
у
војска
који
он
следовати
.
али
,
на
свој
велик
чудо
,
не
моћи
више
чути
никакав
топот
у
даљина
,
него
само
корачање
два
коњ
у
непосредан
близина
иза
себе
,
за
који
јесам
,
и
не
видети
она
,
знати
да
јесам
Боривојев
Ждрал
и
Ристиворев
Јабучило
.
Окреташе
по
више
пута
час
десно
час
лево
ухо
к
поветарац
,
који
он
дувати
у
потиљак
;
али
никако
да
ухватити
ма
и
најмањи
одјек
од
топот
ма
и
малобројан
коњица
!
тек
хтети
мало
после
да
се
сетити
нешта
па
,
никако
не
освртати
се
,
викнути
:
„
о
,
Боривоје
,
синак
!
...
о
,
Ристивор
!
“
„
Ева
ја
,
деда
!
“
...
„
Ева
ја
,
господар
?
“
одазвати
се
весело
млад
огранак
дом
Орловић
,
и
његов
веран
слуга
,
па
у
два
три
скок
истерати
свој
коњ
у
лево
од
стар
кнез
.
„
помислити
да
јесам
и
ви
двојица
остати
да
се
договарати
с
кнез
Вукана
о
онај
што
памет
заповедати
да
се
радити
!
“
рећи
старац
.
»
како
бити
се
ја
од
ти
,
деда
,
одвајати
?
“
рећи
млад
унук
његов
.
»
ако
хтети
права
,
“
прихватити
Ристивор
,
„
онај
кнез
Добромир
и
кнез
Вукан
говорити
паметно
,
и
никако
јесам
друго
него
онако
!
“
„
зар
и
ти
знати
шта
јесам
паметно
?
!
“
рећи
кнез
подругљиво
.
„
веровати
и
да
не
знати
!
него
и
ако
ја
јесам
зазор
,
баш
не
моћи
срце
одолети
да
ти
не
запитати
:
шта
хтети
на
Косово
,
тај
старац
један
од
седамдесет
и
пет
лет
,
с
један
дете
,
какав
јесам
ето
наш
млад
господар
,
и
са
један
лудак
какав
јесам
ето
ја
!
друго
бити
бити
,
да
јесам
сав
војска
поћи
с
ти
!
али
поћи
један
кнез
Гојко
са
свој
стотина
коњаник
,
па
се
и
тај
чета
као
грудва
снег
отапати
уз
пут
,
отапало
,
отапало
,
док
се
јесам
свести
само
на
десетак
људи
с
који
се
кнез
Гојко
мало
час
и
јесам
вратити
!
“
„
зар
у
истина
тако
?
!
“
викнути
старац
запрепастити
,
па
се
ударити
рука
о
колено
.
„
зар
од
онолики
војска
ники
немати
да
ићи
за
ја
на
Косово
,
до
овај
нејак
дете
,
мој
унук
,
и
овај
мој
слуга
?
!
...
еј
,
мој
цар
Душана
!
...
еј
,
мој
честит
Кнез
Лазар
?
!
...
еј
,
шта
бити
од
ти
,
мој
Србадија
?
!
“
и
старац
покрити
лице
рука
,
и
заплакати
се
.
јахати
јесам
не
зборити
ни
реч
тако
за
два
до
три
стреломет
.
тада
хтети
Ристивор
да
навезати
на
онај
разговор
,
који
почети
да
се
водити
па
се
прекинути
због
велик
узбуђеност
старчев
.
„
сав
ја
звонити
у
уш
паметан
реч
кнез
Добромир
,
“
рећи
.
„
Шта
хтети
на
Косово
?
бојити
се
бити
и
свршити
,
војска
се
тргнути
,
шта
хтети
ја
сад
на
Косово
?
!
“
„
додавати
ја
ту
мој
застава
,
да
јесам
ја
јесам
понети
?
!
“
рећи
стар
кнез
.
Ристивор
он
погледати
за
неколик
тренутак
мало
као
збунити
не
знати
управо
шта
тај
он
хтети
;
али
,
навикнути
да
се
покоравати
,
додати
он
застава
.
Чим
јесам
кнез
примити
усвојити
рука
,
он
онда
јетко
рећи
Ристивор
:
„
од
овај
час
јесам
више
мој
слуга
ни
мој
властеличић
!
ићи
за
онај
,
који
се
договарати
да
пронаћи
памет
!
из
овај
стопа
одлазити
од
ја
.
јесам
Косово
за
такав
,
нит
јесам
ти
за
Косово
!
онај
истина
и
кукавица
имати
крило
,
само
што
орлов
лет
к
сунце
у
висина
,
а
кукавица
у
мрачан
шипраг
да
подметати
свој
јаје
у
туђ
гнездо
!
Полети
,
кукавица
,
у
свој
јато
!
“
„
Па
стати
мало
,
господар
,
молити
ти
!
“
рећи
збунити
Ристивор
,
који
се
препасти
видев
да
он
се
господар
од
збиља
наљутити
.
„
не
,
не
,
не
!
“
викати
старац
сав
срдит
;
„
из
овај
стопа
мицати
се
натраг
!
не
чекати
да
тај
мач
или
буздован
погонити
!
“
Боривој
на
свој
Ждрале
,
мало
иза
стар
кнез
,
давати
очи
и
рука
знак
Ристивор
да
се
уклонити
,
јер
јесам
јасно
бити
да
јесам
гнев
кнежев
исти
узети
да
кипити
.
„
Жао
ја
јесам
,
господар
,
што
хтети
да
ја
саслушати
.
али
кад
ја
заповедати
да
се
одмицати
натраг
,
послушати
ти
и
у
тај
као
и
у
сав
!
“
рећи
Ристивор
смерно
и
снуждити
,
и
окренути
Јабучило
натраг
пут
,
који
јесам
мало
час
проћи
.
кнез
поћи
с
Боривоје
даље
унапред
,
а
сиромах
Ристивор
унатраг
.
јесам
дуго
потрајати
а
Боривој
се
окренути
да
видити
шта
јесам
с
Ристивор
,
па
се
гласно
насмејати
.
„
Шта
ти
јесам
,
синак
,
смешан
?
“
запитати
кнез
попреко
.
„
Смешно
ја
јед
видити
какав
мука
имати
Ристивор
с
Јабучило
!
Неће
он
коњ
натраг
,
него
хтети
за
ми
!
он
он
окретати
правац
к
север
а
Јабучило
после
два
три
корак
окретати
к
југ
!
сиромах
Ристивор
!
деда
,
што
он
не
опростити
?
и
ако
ти
јесам
жао
Ристифор
,
зар
ти
јесам
жао
Јабучило
,
који
ето
очевидно
жалити
за
наш
друштво
!
“
„
Жао
ја
јесам
Јабучило
,
“
рећи
кнез
;
„
али
што
хтети
он
кад
имати
несрећа
да
он
јахати
човек
,
који
мислити
да
јесам
главно
гледати
шта
јесам
паметно
а
не
шта
јесам
јуначно
.
мој
синак
,
ако
хтети
ја
тражити
само
шта
јесам
паметно
,
најпаметније
јесам
чувати
свој
глава
и
свој
кожа
;
али
онда
немати
више
јунаштво
на
свет
!
“
„
Ева
,
Јабучило
,
вера
ја
!
“
повикати
Боривоје
весело
;
„
ето
отказати
послушност
Ристивор
па
он
насупрот
воља
његов
носити
к
ми
!
“
„
То
се
ти
све
тек
тако
чинити
,
синак
мој
!
“
рећи
кнез
.
„
у
сам
ствар
тај
јесам
Ристиворов
лукавство
.
али
ја
хтети
преварити
!
натраг
!
“
викнути
он
,
што
он
грло
доносити
,
Ристивор
,
који
се
доиста
напрезати
да
окренути
коњ
други
правац
.
„
натраг
,
кад
ти
казати
!
“
Па
у
срдња
свој
кнез
дохватити
буздован
,
који
он
о
јабука
седлати
висити
,
и
бацити
се
он
према
Ристивор
.
пасти
буздован
на
ледина
само
један
корак
на
десно
од
Јабучило
.
Ристивор
скочити
с
коњ
да
дигнути
буздован
.
Јабучило
,
осетити
се
слободан
,
бацити
се
стражњи
нога
у
вис
па
онда
весело
рзати
дојездити
јесам
,
без
јахач
свој
,
да
се
ставити
у
раван
врста
с
кнежев
Лабуд
.
сад
се
и
кнез
Градоје
насмејати
,
и
узити
тапкати
рука
Јабучило
по
врат
,
и
хвалити
он
што
знати
боље
од
Ристивор
који
пут
ваљати
ићи
.
„
молити
ти
,
деда
!
“
рећи
Боривој
,
„
ако
хтети
опростити
Ристивор
из
милост
свој
према
ја
,
опростити
он
за
љубав
Јабучило
!
“
и
опет
се
тихо
насмејати
кнез
,
и
тапкати
Јабучило
и
тепати
он
.
мало
час
па
Ристивор
доћи
пешице
носити
буздован
.
„
господар
,
“
рећи
он
смерно
,
„
ево
тај
буздован
твој
!
Мог
ти
требати
на
Косово
!
“
„
Јаша
свој
коњ
!
“
заповедати
он
кнез
.
„
Нај
,
носити
застава
!
А
више
ја
моћи
будаласто
помињати
памет
људи
у
који
јунаштво
немати
!
“
и
поћи
сав
тројица
напред
ка
Косово
.
ИИ
пут
она
повести
уз
бистар
а
поширок
један
поток
,
који
обала
бити
обрасти
у
густ
преплет
од
купина
,
диваљ
руж
,
вињага
и
леска
.
изнад
овај
зелен
а
мирисан
жив
ограда
подизати
јесам
се
висок
топола
,
дохватити
се
гладак
сребрнаст
свој
грана
,
као
да
јесам
се
џиновкиња
у
сребрн
оклоп
загрлити
чувати
стража
да
ники
не
прићи
да
чути
шта
тај
поток
жубор
роморити
,
а
још
мање
да
увребати
ко
се
тај
на
сребрн
месечина
у
поток
куп
.
слатко
јесам
бити
прелазити
тај
свеж
и
мирисан
хладовина
.
и
доиста
јесам
млад
Боривоје
у
свој
детињски
невиност
осећати
неописан
неки
сладост
пролазити
туда
,
сладост
који
он
чудновато
подсећати
на
час
милина
који
јесам
као
дете
на
крило
свој
добар
мајка
проводити
на
тераса
од
двор
,
на
који
јесам
у
хладовина
тако
често
с
он
седети
,
миловати
он
у
талас
од
мирис
,
који
јесам
њихов
цвеће
пун
перивој
слати
на
тераса
до
она
.
али
јесам
се
сав
тај
лепота
и
милина
онај
луг
,
који
прелазити
,
зло
слагати
са
боља
,
који
јесам
стар
витез
у
срце
носити
.
изгледати
он
јесам
чудно
да
српски
земља
моћи
мирисан
дах
да
дисати
,
да
српски
поток
моћи
сребрн
жубор
да
роморити
,
као
да
се
ништа
необично
десити
јесам
,
као
да
кнез
погинути
јесам
,
као
да
,
пре
само
два
дан
,
јесам
бити
велик
и
крвав
јадан
погибија
!
овај
ведрина
природа
као
да
се
гласно
смејати
онај
тежак
облак
,
који
се
над
душа
стар
кнез
натклопо
бити
!
Изиђоше
на
један
чистина
,
с
који
се
видети
како
јесам
тамо
,
преко
поток
запад
,
пукнути
равнина
застрвен
зрео
класје
јечмов
.
Угледаше
многи
жетелац
и
жетелица
;
прионути
бити
у
дуг
ред
по
њива
;
пригибати
се
ниско
по
класје
и
светлуцав
срп
жети
зрео
јечмов
.
„
да
стати
,
деда
,
за
који
часак
овде
,
да
поодморити
свој
коњ
,
и
да
послушати
како
моба
дивно
певати
!
“
рећи
Боривоје
у
невиност
свој
срце
.
„
како
?
!
“
запитати
старац
силно
изненађен
,
па
устава
Лабуд
.
„
Шта
рећи
ти
тај
,
синак
?
зар
певати
?
!
“
саставни
свој
густ
веђа
,
невесео
окретати
најпре
један
па
други
ухо
,
не
бити
ли
и
јесам
чути
,
да
ли
доиста
моћи
неко
да
имати
у
Србадија
који
јесам
до
певање
!
као
да
не
моћи
ништа
чути
од
жубор
бистар
вод
по
шарен
шљунак
,
и
од
шуштање
поветарац
кроз
грање
и
лишће
од
диваљ
руж
и
зелен
леска
.
„
зар
доиста
певати
?
!
“
питати
старац
по
нов
,
погледати
у
очи
час
свој
унука
а
час
Ристивор
.
„
Па
певати
,
дакако
!
“
рећи
Ристивор
.
„
кад
јесам
ти
још
видети
,
да
моба
загазити
оштар
српље
у
зрео
јечам
,
а
да
млад
момчад
и
девојчад
не
пустити
,
да
она
јасан
грло
одјекнути
весео
песма
?
ти
знати
да
моба
моћи
да
радити
пре
и
без
бео
хлеб
и
без
рујан
вино
,
а
не
моћи
без
весео
песма
!
“
„
но
знати
тај
сиромах
за
погибија
наш
!
“
рећи
кнез
Градоје
поуздано
,
„
не
бити
тај
јадан
народ
данас
запевати
,
да
знати
шта
јесам
бити
на
Косово
!
Слушај
,
синак
Ристивор
!
прегазити
поток
,
пожурити
се
међу
жетелац
,
казати
она
:
бити
се
на
Видов
Дан
велик
битак
,
српски
јесам
војска
јуначки
изгинути
,
српски
јесам
цар
Лазар
јуначки
пасти
!
тај
она
казати
и
ништа
више
!
“
продерати
Ристивор
свој
коњ
кроз
џбуње
и
шибље
,
прегазити
поток
,
окренути
копље
свој
наопако
,
да
сељанин
,
чим
он
угледати
,
узети
нагађати
,
да
се
неки
несрећа
десити
.
полаган
,
и
готово
рећи
свечан
,
корак
свој
коњ
упутити
се
бити
к
једином
храст
на
ивица
од
њива
,
под
који
јесам
угледати
неколик
стар
људи
.
мало
за
тај
па
стар
кнез
видити
како
људи
неки
потрчати
на
неколик
страна
и
махати
рука
жетелац
и
жетелица
.
млад
Боривоје
чути
како
се
довикивати
и
дозивати
,
и
како
се
певање
пресећи
као
оштар
нож
.
обојица
видети
јасно
како
са
сав
страна
жетелац
и
жетелица
потрчати
к
онај
храст
,
како
се
сав
моба
искупити
око
Ристивор
,
како
,
кад
овај
скинути
сав
калпак
,
сав
мушкарац
скинути
свој
шубарица
и
сукнен
капа
,
па
гологлав
слушати
што
она
он
нешто
говорити
.
јесам
дуго
потрајати
па
сељанин
и
сељанка
журно
покупити
срп
,
и
вила
и
грабље
,
покупити
здеље
и
чутура
,
запрегнути
во
у
кола
и
поћи
с
њива
сав
у
гомила
,
као
да
јесам
од
један
пут
сунце
заћи
и
ноћ
настати
!
Боривоје
рећи
свој
дед
:
„
ето
лепо
чути
како
жена
почети
запевати
и
нарицати
!
“
кад
стигнути
Ристивор
,
кнез
он
запитати
:
„
Шта
вео
?
“
„
Шта
хтети
да
вео
?
!
не
вео
ништа
!
старац
се
грувати
рука
у
прса
,
момчадија
занемети
,
а
од
женскадија
неки
ронити
суза
без
нарицање
,
а
по
неки
нарицати
без
суза
!
...
Ена
видити
,
отићи
сав
у
село
.
ники
ти
не
остати
на
њива
,
до
онај
неколико
вран
гавран
!
мал
’
не
заборавити
:
старац
један
,
који
јесам
ваљада
старешина
задруга
ако
јесам
старешина
село
,
рећи
ја
:
„
Кажи
господин
кнез
:
хвала
он
што
ти
послати
,
те
ми
казати
да
не
грешити
душа
песма
у
дан
,
у
који
ваљати
да
кукати
!
“
„
знати
јесам
“
,
прихватити
кнез
,
„
знати
јесам
да
хтети
тако
бити
!
“
и
онда
се
кренути
даље
,
сав
тројица
тужан
невесео
.
на
подножје
један
вис
сјахати
јесам
бити
да
коњ
свој
облакшати
,
и
поћи
уз
брдо
пешице
.
стар
бити
кнез
уз
пут
овда
и
онда
помиловати
свој
Лабуд
,
потапкати
он
по
грива
и
по
врат
,
и
проговорити
бити
он
у
кратак
реченица
,
као
да
он
јесам
тај
пријатељ
који
разумети
сав
што
он
он
казати
,
само
што
се
нем
родити
те
не
моћи
да
одговарати
!
Лабуд
бити
овда
и
онда
некако
замишљено
погледати
у
свој
господар
,
и
фркнути
бити
узастопце
по
неколик
пут
.
стар
бити
он
кнез
онда
опет
потапкати
па
задовољно
и
осмехивати
се
проговорити
:
„
ха
,
...
стар
борац
...
веран
мој
Лабуд
!
...
Погађаш
куда
полазити
,
јесам
ли
?
!
“
Лабуд
бити
опет
фркнути
,
погнути
мало
врат
,
и
покушати
да
усна
полагано
дохватити
крај
од
долама
стар
кнез
,
као
да
захвалан
хтети
да
целивати
скут
свој
господар
.
„
право
ти
јесам
?
...
како
да
ти
јесам
права
!
...
еј
,
кад
бити
сав
они
,
који
се
уз
пун
пехар
свој
јунаштво
хвала
,
имати
твој
јуначки
срце
,
мој
Лабуд
,
мој
веран
друг
!
“
„
деда
“
,
узити
реч
Боривој
;
„
кад
твој
Лабуд
знати
куда
полазити
,
зар
јесам
право
да
и
ја
и
Ристивор
тај
знати
?
!
„
куда
полазити
?
“
поновити
кнез
питање
свој
унука
.
„
мој
синак
,
ја
полазити
куда
ми
образ
јуначки
звати
а
воља
Божја
вода
!
...
полазити
,
ако
бог
да
,
у
покајање
,
.
.
из
покајање
у
опроштај
,
.
.
из
опроштај
у
славан
живот
!
“
„
јесам
видовит
,
као
Лабуд
твој
;
“
прихватити
смерно
,
али
нешто
као
и
невесео
,
Ристивор
;
„
него
опет
рећи
бити
да
се
у
тај
твој
славан
живот
само
кроз
погибија
улазити
!
“
„
за
јунак
погибија
немати
!
...
.
имати
смрт
,
“
...
.
рећи
кнез
мирно
и
поуздано
.
у
тај
изићи
на
сам
врх
брдо
.
Наша
три
Србин
уставити
се
у
исти
мах
,
као
да
она
онај
живахан
поветарац
,
који
она
запирати
у
лице
,
донети
од
некуд
заповест
„
стајати
!
“
застати
она
реч
у
грло
и
дати
у
груди
,
сав
са
лепота
призор
који
она
се
изненадно
указати
.
пукнути
равница
докле
око
допирати
.
по
њива
и
ливада
пасти
танак
маглица
као
велик
свилен
вео
обојити
блед
љубичица
.
Источно
се
небо
наслонити
на
плав
планина
,
па
она
пуштати
да
се
преливати
на
модар
перуника
.
сунце
се
на
запад
спуштати
у
талас
од
растопљен
злато
и
пурпур
.
милина
јесам
бити
погледати
на
овај
слога
од
топлих
и
нежан
бој
и
миран
свечаност
.
млад
Орловић
не
моћи
а
да
не
ускликнути
:
„
Косово
!
...
тај
тај
јесам
Косово
!
...
ај
како
јесам
дивно
!
“
стар
кнез
муком
замукнути
,
па
се
загледати
у
далек
даљина
.
Ристивор
отворити
и
очи
и
уста
,
забленути
се
у
нешто
,
чисто
се
скаменити
.
по
дуг
ћутање
проговорити
кнез
:
„
ето
ви
,
деца
,
велик
и
леп
црква
у
васиона
бог
саваот
!
“
„
Јела
мислити
црква
Грачаница
?
“
запитати
Ристивор
безазлено
.
„
какав
Грачаница
?
!
“
прихватити
кнез
.
„
не
мислити
ја
црква
који
јесам
људски
рука
градити
,
него
црква
који
јесам
јесам
бог
саградити
!
зар
не
видити
овај
велик
и
диван
куб
,
који
јесам
бог
наместити
над
Косово
?
зар
тај
поље
,
који
се
преливати
час
у
плав
а
час
у
румен
,
јесам
као
патос
од
шарен
мрамор
,
и
зар
јесам
српски
јунак
,
гинути
за
свет
вера
Хришћанску
,
крв
свој
посветити
тај
црква
на
слава
Божју
?
!
“
„
А
ја
мислити
“
рећи
Ристивор
,
„
ти
помињати
диван
Грачаница
,
који
ено
у
дно
Косово
како
се
бео
као
пехар
од
бео
мрамор
!
“
„
где
јесам
?
“
упитати
живо
стар
кнез
,
и
наднети
десни
рука
над
обрва
свој
,
да
као
пооштрити
очи
да
боље
видити
.
„
Ена
јесам
!
“
рећи
Ристивор
,
па
пружити
рука
правац
к
југоисток
.
„
ето
гледати
само
права
по
мој
рука
.
“
узалуд
се
стар
кнез
пригибати
час
с
један
час
с
други
страна
око
Ристивор
,
узалуд
по
правац
рука
његов
напрезати
свој
старачки
очи
да
продрети
што
дубље
у
сив
даљина
!
„
Ена
!
“
викнути
сад
живо
Боривој
,
„
ено
како
сунце
сијнути
о
златан
крст
!
Ена
,
деда
,
погледати
!
овамо
,
овамо
,
погледати
права
по
мој
рука
!
“
старац
оставити
Ристивор
па
по
рука
Боривојев
тражити
хтети
ли
где
у
даљина
увребати
одблесак
сунце
о
златан
крст
на
Грачаница
.
„
еј
мој
Градоје
!
“
говорити
тихо
јесам
себе
;
—
„
бадава
,
баш
као
да
јесам
почети
да
старити
!
и
јесам
друго
,
кад
ти
ето
очи
издавати
!
“
„
Али
,
молити
ти
,
деда
,
погледати
само
у
овај
правац
!
зар
не
видити
како
се
светлуцати
крст
као
да
јесам
од
жеравица
!
“
викати
Боривој
сав
усхитити
.
„
ха
,
ето
,
синак
,
сад
он
видети
!
јесам
,
видити
он
сад
!
“
закликтати
стар
кнез
радостан
.
али
радостан
бити
само
за
неколик
тренутак
,
па
се
онда
ућутати
и
снуждити
.
Замишљен
гледати
у
светло
звездица
у
који
крст
на
црква
трептати
.
Стојаше
ту
као
да
јесам
од
камени
па
укопати
.
Очи
он
се
напунити
суза
.
„
деца
!
“
прозборити
он
свечано
.
„
деца
!
онај
звезда
тамо
трептети
над
непобусан
гроб
честит
цар
наш
.
она
црква
тамо
сад
јесам
два
пут
свет
и
пред
небо
и
на
земља
!
ја
гледати
одавде
црква
,
у
који
јесам
гроб
наш
господин
Кнез
Лазар
;
а
моћи
бити
она
звезда
тамо
јесам
други
него
свет
душа
његов
,
који
оданде
на
ми
тројица
овде
гледати
!
да
скинути
калпак
,
и
да
клекнути
!
“
и
онда
старац
скинути
калпак
,
обесити
он
о
јабука
од
седло
,
а
јесам
се
полагано
спустити
на
колено
.
Прекрсти
се
неколико
пута
.
Пружи
се
и
пасти
на
прст
од
рука
свој
,
и
метанисати
три
пут
.
и
кад
трећи
метанија
начин
,
не
дигнути
се
,
—
повијен
по
земља
,
гледати
у
земља
као
да
не
смести
да
подигнути
очи
према
Грачаница
,
—
узити
да
говорити
на
глас
:
„
опростити
ми
,
господин
Кнез
!
опростити
ми
,
и
витешки
цар
наш
!
...
опростити
мој
унука
,
јер
дете
јесам
криво
што
не
стигнути
на
Косово
,
да
ти
верно
послужити
!
...
опростити
мој
слуга
Ристивор
,
јер
служити
ја
изгубити
слава
да
ти
послужити
!
...
опростити
и
ја
,
некада
твој
веран
други
а
сада
твој
стар
слуга
!
авај
жалост
мој
!
...
једва
сад
да
смети
о
себе
казати
да
јесам
веран
слуга
твој
!
како
да
смети
кад
ето
не
стигнути
да
се
поред
ти
и
за
ти
борити
!
...
Шта
хтети
?
!
Несрећа
јесам
наш
тако
хтети
!
...
.
.
Мученик
јесам
бити
за
живот
свој
—
јер
ко
моћи
да
носити
круна
овакав
народ
какав
јесам
ја
,
а
да
јесам
мученик
овај
свет
?
!
али
од
сав
мука
,
на
који
тај
жив
метати
,
чинити
ја
се
,
страшан
јесам
што
ти
дати
да
у
последњи
свој
час
на
овај
свет
помишљати
:
како
јесам
мало
веран
људи
у
народ
,
који
јесам
ти
толико
љубити
,
и
за
који
гинути
!
опростити
ми
,
господар
,
опростити
ми
;
јер
и
ако
јесам
људи
без
добар
срећа
,
јесам
људи
без
веран
срце
!
опростити
ми
!
“
и
онда
се
дигнути
,
прекрсти
се
и
наместити
сав
калпак
.
лице
он
се
чисто
разведрити
,
као
да
он
се
један
велик
терет
с
дух
скинути
.
„
сад
хтети
,
деца
,
у
име
Божје
,
да
наставити
пут
!
“
рећи
Боривоје
и
Ристивор
.
„
него
не
моћи
још
у
Грачаница
.
не
моћи
прићи
ка
гроб
господин
Кнез
овако
непокајан
!
“
и
појахати
коњ
,
и
поћи
полаган
корак
низ
брдо
,
а
правац
к
један
ступа
од
дим
и
пламен
,
који
се
на
источни
страна
Косово
видети
.
В
бити
јесам
већ
дубоко
у
ноћ
кад
се
кнез
Градоје
од
Орлов
Града
уставити
под
један
гранат
стогодишњи
храст
на
ивица
један
полупрокрчен
стар
шум
.
према
тај
шума
поље
се
полагано
уздизати
к
други
један
шумарица
,
који
се
као
зелен
венац
повијати
по
чела
тај
косина
.
Дуж
тај
венац
и
одмах
испод
он
бити
неколик
ред
шаторовати
.
стар
кнез
подуг
погледати
к
тај
шаторовима
,
као
да
јесам
ока
мерити
колико
јесам
далеко
од
храст
,
под
који
се
зауставити
бити
,
па
се
онда
окренути
Ристивор
:
„
Можеш
ли
поуздано
да
распознати
јесам
ли
тај
тамо
турски
шаторови
?
!
“
„
рећи
бити
да
јесам
турски
;
али
не
смети
ти
на
сигурно
рећи
док
она
се
не
бити
ближе
прикучити
!
“
одговорити
Ристивор
.
„
неки
сад
немати
!
“
прихватити
старац
;
„
бити
и
за
тај
време
.
Још
јесам
пола
ноћ
.
да
сјахати
овде
,
да
се
прихватити
хлеб
и
мало
вино
ако
он
још
у
твој
чутура
имати
.
да
одморити
и
себе
и
коњ
до
пред
зор
!
“
тако
и
учинити
.
Одседлаше
и
распасати
коњ
,
прострети
црвен
сукнен
плашт
по
сух
земља
испод
онај
грм
,
у
врх
плашт
,
а
уза
сам
грм
наместити
седло
,
како
хтети
она
као
узглавњак
послужити
.
сав
тројица
бити
уморан
.
млад
се
Боривој
пружити
по
свој
плашт
,
обор
седло
рука
свој
и
на
мах
заспати
.
А
кнез
Градоје
сести
с
Ристивор
те
се
најпре
прихватити
бео
погача
и
румен
вино
,
па
онда
старац
рећи
:
„
синак
Ристивор
,
ја
хтети
мало
да
отпочинути
,
а
ти
будан
чувати
стража
,
да
Турчин
не
бити
на
ми
успавати
нагазити
.
него
,
ако
бити
се
успавати
,
бити
ја
и
не
жалити
ја
,
чим
видити
да
она
велик
звездан
кола
на
небо
клизати
к
запад
!
“
и
старац
се
пружити
по
свој
плашт
поред
свој
унука
,
и
склопити
очи
.
Осећаше
умор
у
кост
и
на
очни
поклопац
;
али
не
бити
умор
у
срце
његов
.
један
мисао
витлати
јесам
други
,
онако
како
се
зрикавац
,
у
висок
трава
око
онај
храст
,
жустро
гањати
и
надметати
непрекидан
и
сав
тај
брз
и
брз
зрикање
.
Још
јесам
звездан
кола
стојати
високо
изнад
запад
,
кад
се
старац
дигнути
па
рећи
Ристивор
:
„
на
ти
јесам
сад
ред
,
синак
!
Пружи
се
па
спавати
и
одморити
се
,
а
ја
хтети
сад
већ
стража
чувати
!
“
Ристивор
бити
доиста
уморан
.
без
реч
прекрсти
се
и
прућити
по
сав
плашт
.
и
јесам
дуго
трајати
па
се
неуморљив
зрикавац
ућутати
запрепастити
,
јер
она
се
учинити
да
чути
рикање
један
џин
.
Ристивор
заспати
као
заклати
и
ркати
громко
.
одмах
у
сам
почетак
стар
кнез
зборити
тихо
у
два
мах
.
„
Лакше
,
Ристивор
,
лакше
!
бојити
се
рка
свој
пробудити
Турчин
!
“
Али
у
залуд
!
кад
јесам
већ
почети
да
свити
,
стар
кнез
продрмати
Ристивор
и
Боривоје
:
„
устајати
,
деца
,
у
име
Божје
и
у
добар
час
!
“
Ристивор
скочити
на
нога
,
протрти
мало
очи
,
превити
се
и
дубоко
поклонити
кнез
па
смерно
рећи
:
„
Добра
тај
јутро
и
добар
срећа
,
господар
!
“
„
Добра
тај
јутро
и
добар
срећа
,
деда
!
“
рећи
ведро
и
весело
Боривој
и
,
устав
хитро
,
смерно
прићи
к
рука
старчев
.
„
да
знати
како
слатко
снивати
да
јесам
у
Орлов
!
као
враћати
се
,
па
ми
народ
дочекивати
с
певање
,
а
поп
Каритон
,
у
одежда
кропити
ми
кит
босиок
.
и
тек
ја
мати
прићи
да
ја
загрлити
,
а
ти
ја
пробудити
!
“
„
нека
да
бог
да
бити
ти
се
санак
убрзо
и
испунити
!
А
сад
поћи
у
десно
;
тамо
,
видити
,
иза
онај
топола
имати
бистар
поток
,
на
који
јесам
се
ја
већ
умити
и
бог
помолити
.
ићи
ти
се
умити
и
ви
,
и
бог
помолити
;
па
онда
напојити
коњ
,
оседлати
она
и
за
пут
припремити
,
па
доћи
да
се
још
једном
заједнички
мало
заложити
!
“
тако
она
заповедати
кнез
,
тај
она
двојица
поћи
одмах
да
учинити
како
она
рећи
.
јесам
дуго
потрајати
па
се
она
двојица
вратити
водити
за
себе
сав
три
коњ
оседлати
.
Нађоше
кнез
где
стајати
пред
грм
,
а
загледати
се
бити
у
шаторове
турски
на
онај
кос
према
он
.
у
блед
светлост
од
свитање
лепо
се
моћи
видети
и
коњ
и
гомила
људи
у
стан
турски
.
лепо
се
моћи
распознати
пред
велик
један
зелен
шатор
у
земља
побијен
висок
копље
,
о
ко
висити
три
коњски
реп
.
старац
најпре
узити
јесам
да
прегледати
како
јесам
сваки
коњ
оседлати
,
и
наредити
да
Ристивор
мало
боље
притегнути
пас
у
Боривојев
Ждрале
.
кад
се
тај
свршити
,
кнез
Градоје
рећи
свој
мали
дружина
:
„
ходити
,
помоћи
ја
да
пребројити
шаторове
турски
,
не
бити
ли
сигурније
рачун
ухватити
,
колико
хтети
бити
тамо
турски
војска
!
ја
колико
пута
бројити
,
сваки
ја
пут
сав
друкчије
излазити
!
“
Узеше
сад
сав
тројица
да
бројити
.
Боривој
бити
први
да
викнути
:
„
равно
педесет
!
“
„
и
јесам
управ
педесет
!
“
прихватити
и
Ристивор
живо
.
„
педесет
шаторовати
,
по
четири
војник
под
сваки
,
тај
јесам
свега
два
стотина
војник
!
“
рачунати
полагано
кнез
Градоје
.
„
зар
свега
двеста
војник
?
!
“
запитати
Ристивор
изненадити
.
„
Вера
ја
се
варати
,
господар
!
ево
да
бројити
коњ
,
па
ако
не
изићи
најмање
четири
стотина
,
онда
ја
окат
да
ићи
у
слепац
,
а
да
не
пратити
такав
господар
!
“
„
тај
већ
све
ја
јесам
један
!
“
рећи
старац
:
„
и
двеста
јесам
мало
,
а
и
четири
стотина
јесам
много
!
него
да
се
прво
сад
прихватити
мало
хлеб
!
“
Седоше
опет
под
грм
.
старац
разложити
онај
део
погача
што
се
још
наћи
у
шареница
Ристоворовој
,
и
поделити
он
на
три
комад
.
сав
комад
подела
са
свој
коњ
.
Хранећи
Лабуд
шапутати
он
нешто
што
Боривој
и
Ристивор
не
моћи
разабрати
.
Лабуд
јесам
разумети
свој
господар
,
јер
подигнути
глава
високо
према
турски
стан
,
раширити
уздрхтао
ноздрва
,
као
да
жудити
да
посркати
сав
онај
свеж
поветарац
што
отуда
струјити
,
зарзати
и
узити
десни
копита
копати
ледина
.
„
е
сад
,
деца
мој
!
“
узити
старац
да
говорити
озбиљно
и
са
очевидан
узбуђење
,
„
ево
јесам
приспети
час
да
се
растајати
!
хвала
ви
,
који
ја
допратити
довде
!
сад
се
Боривоје
,
синак
мој
,
вратити
у
Орлов
град
к
мајка
свој
.
Ристивор
,
да
пратити
свој
млад
господар
,
и
да
он
чувати
,
и
да
он
предати
здрав
у
рука
госпођа
.
Појашите
,
деца
,
и
неки
ви
јесам
срећан
пут
,
неки
ви
Божји
благослов
пратити
,
и
неки
ви
јесам
светити
Јован
свагда
на
помоћ
!
“
„
А
тај
,
деда
?
!
“
запитати
млад
Боривој
пун
чудо
.
„
ех
,
синак
,
ја
хтети
...
“
одговорити
кнез
Градоје
,
затезати
очевидно
у
забуна
шта
да
казати
,
„
ја
хтети
,
ако
бог
да
,
у
небески
град
Јерусалим
на
покајање
!
“
„
Па
да
поћи
и
ја
с
ти
,
деда
!
“
рећи
Боривој
.
„
А
тај
не
моћи
!
“
прихватити
жив
кнез
.
„
пут
у
небески
Јерусалим
водити
права
уз
онај
кос
и
кроз
турски
војска
,
и
ко
знати
још
кроз
колик
беда
и
невоља
!
јесам
моћи
и
проћи
куд
јесам
намерити
,
а
с
ви
двојица
тежити
јесам
тај
.
А
после
,
дете
мој
,
видити
и
сам
како
јесам
чудан
и
мучан
време
настати
,
ваљати
да
се
наћи
мушки
глава
на
стар
гнездо
Орловић
!
“
„
Само
те
слушати
шта
и
како
говорити
,
господар
!
“
узети
реч
Ристивор
озбиљно
а
не
без
горчина
.
„
Слушам
ти
па
велим
себе
како
јесам
доиста
чудан
и
мучан
време
настати
кад
јесам
ето
и
стар
орао
од
Орлов
Града
невоља
,
да
свој
мисао
савијати
и
завијати
свакојако
!
и
ако
јесам
младост
готово
што
и
лудост
,
опет
моћи
мислити
да
ја
не
видити
шта
јесам
и
куд
јесам
наумити
?
кад
ти
ја
само
из
далек
напоменути
да
бити
добро
бити
,
да
се
и
ја
као
и
други
паметан
људи
вратити
дома
,
ти
јесам
се
срдити
на
ја
.
сигурно
јесам
имати
права
што
јесам
се
срдити
.
него
ја
јесам
сад
двојина
чудно
,
како
моћи
да
од
ја
тражити
да
ти
овде
на
доглед
турски
војска
оставити
сам
!
Слушао
јесам
ти
свагда
и
у
сав
ево
девет
година
,
али
данас
ти
послушати
не
хтети
.
млад
кнежевић
моћи
наћи
пут
у
Орлов
град
и
без
Ристивор
,
а
ја
јесам
се
заветовати
госпођа
кнегиња
да
тај
жив
оставити
хтети
!
“
узити
стар
кнез
да
се
крстити
запрепастити
.
„
ваистину
настати
последњи
време
,
кад
се
један
слуга
бунити
против
господар
свој
!
“
рећи
он
;
па
онда
наставити
срдито
:
„
Јес
чути
ти
...
не
моћи
ти
да
радити
како
се
ти
прохтевати
,
него
како
ти
се
заповедати
!
ти
хтети
да
пратити
кнежевић
ево
одавде
од
овај
грм
па
до
у
Орлов
.
јесам
ли
ја
разумети
?
!
“
и
стар
кнез
шкргутнути
зуб
и
севнути
очи
.
„
опростити
ја
,
деда
!
“
упад
у
реч
Боривој
.
„
Ристивор
бити
,
као
добар
и
веран
слуга
,
ти
и
послушати
;
али
ко
хтети
он
да
пратити
у
Орлов
ако
ја
не
усхтети
без
ти
у
Орлов
?
!
“
„
како
?
...
ако
не
усхтети
без
ја
у
Орлов
!
“
прихватити
старац
сав
већма
запрепастити
и
збунити
.
„
како
тај
!
!
...
јесам
ли
се
ви
двојица
јутрос
избезумити
,
тај
не
слушати
заповест
свој
стар
?
“
„
не
моћи
ја
ти
,
на
доглед
турски
војска
,
оставити
сам
!
не
моћи
се
ја
без
ти
враћати
!
Шта
бити
и
ја
и
Ристивор
мој
мајка
рећи
!
?
“
говорити
Боривој
мирно
,
али
он
се
пламен
просути
по
образ
.
„
о
,
бити
бог
с
ми
!
“
рећи
у
велик
чудо
стар
кнез
па
се
прекрсти
.
„
е
сад
...
шта
хтети
сад
?
!
“
„
Шта
хтети
?
!
“
прихватити
Ристивор
.
„
Ева
шта
:
што
ти
тај
и
ја
!
“
„
не
моћи
ви
што
и
ја
,
и
не
требати
ви
што
и
ја
!
“
рећи
кнез
Градоје
.
„
ја
хтети
да
загазити
у
турски
војска
,
да
јесам
питати
:
што
не
дочекати
да
сав
српски
војска
на
Косово
стигнути
,
него
мучки
напасти
кнез
док
тек
с
половина
српски
војска
стојати
!
“
„
ако
ти
загазити
у
турски
војска
,
загазити
и
ја
,
па
већ
како
ми
бог
да
!
“
рећи
млад
Боривој
глас
устрепетан
.
„
ето
,
веровати
ја
,
слутити
јесам
да
хтети
тако
да
бити
!
“
говорити
Ристивор
мирно
.
„
сад
што
јесам
ту
јесам
.
само
једно
знати
,
господар
:
не
хтети
ти
ја
данас
отерати
од
себе
ни
мач
,
ни
буздован
,
а
камо
ли
љут
заповест
!
млад
кнежевић
неки
се
вратити
,
и
требати
да
се
вратити
!
“
„
како
тај
сад
говорити
,
Ристивор
?
!
“
прекинути
он
готово
срдит
глас
Боривој
.
„
Чујеш
,
деда
!
ако
хтети
да
гинути
ти
,
и
ја
хтети
да
гинути
с
ти
;
ако
хтети
неки
да
се
враћати
,
да
се
враћати
сав
;
ако
хтети
неки
да
бегати
,
да
бегати
сав
!
“
„
да
бегати
?
!
“
цикнути
старац
,
па
подигнути
оба
рука
у
вис
запрепастити
.
„
да
бегати
?
!
...
ко
да
бегати
!
...
зар
ја
да
бегамо2
!
зар
Орловић
од
пет
стотина
година
свагда
ићи
напред
а
данас
на
Косово
да
бегати
?
А
,
мој
синак
,
да
грдан
ли
реч
рећи
!
...
овамо
!
...
у
седло
!
на
коњ
!
...
напред
!
“
и
старац
скочити
,
и
већ
се
дохватити
Лабуд
за
седло
,
и
већ
метнути
леви
нога
у
сребрн
широк
подножица
,
па
се
онда
уставити
,
јер
се
нешта
бити
присетити
.
„
Чекајте
,
мало
!
“
рећи
.
„
До
Турчин
допрети
живити
,
али
мучно
хтети
живити
кроз
она
пројахати
.
него
да
се
најпре
опростити
!
ода
,
синак
!
“
рећи
тај
стар
кнез
пружити
свој
десница
да
он
јесам
унук
пољубити
,
па
онда
и
јесам
загрлити
Боривоје
,
пољубити
он
у
лев
па
у
десни
образ
и
рећи
он
:
„
неки
ти
јесам
,
синак
,
просто
од
ја
!
и
неки
јесам
ти
и
данас
и
свагда
бог
и
свет
Јован
на
помоћ
!
“
Грунуше
Боривоје
крупан
суза
низ
блед
образ
.
сад
прићи
смерно
и
Ристивор
.
гологлав
дубоко
се
поклонити
пред
старац
,
па
,
савив
рука
на
прса
с
погнут
глава
,
узити
да
говорити
:
„
опростити
ја
,
добар
и
мио
господар
!
...
много
јесам
тај
пута
расрдити
...
много
пута
не
послужити
како
јесам
требати
послужити
...
опраштати
ја
по
велик
твој
доброта
!
и
неки
ти
за
твој
господски
милост
према
ја
сиромах
,
бог
на
небо
велик
милост
поклонити
!
“
старац
он
мести
свој
десни
рука
на
глава
,
као
да
он
благосиљати
.
„
неки
ти
јесам
просто
,
синак
Ристивор
!
“
рећи
он
,
па
кад
се
Ристивор
подигнути
,
пољубив
он
рука
по
други
пут
,
кнез
он
шапут
рећи
:
„
Ида
,
молити
и
млад
господар
да
ти
опростити
!
“
старац
се
понашати
као
да
он
једини
онде
немати
ни
од
који
смртан
какав
опроштај
да
тражити
.
Ристивор
прићи
к
рука
млад
Боривоје
,
али
он
јесам
овај
не
дати
,
него
загрлити
Ристивор
,
пољубити
он
и
у
један
и
у
други
образ
па
,
грцати
од
суза
,
рећи
:
„
ја
ти
,
добар
наш
Ристивор
,
немати
шта
да
праштати
,
него
опростити
ти
ја
!
„
сад
још
један
,
деца
мој
!
“
рећи
кнез
.
„
да
узети
по
један
залогај
хлеб
и
по
један
гутљај
вино
неки
ми
јесам
тај
у
овај
час
Света
Причешће
,
да
бити
ми
спаситељ
господ
Исус
Христос
на
небо
примити
као
свој
,
увести
у
царство
Божје
,
и
наместити
ми
у
онај
крај
рај
где
јесам
косовски
јунак
с
господин
Кнез
!
“
и
кад
се
сав
тројица
смерно
причестити
,
онда
кнез
Градоје
,
ведар
и
готово
весео
,
громак
глас
викнути
:
„
јунак
!
у
седло
!
напред
!
“
и
док
се
два
пут
само
ока
тренути
,
три
коњик
,
три
Србин
испасти
испод
грм
на
чист
поље
,
и
најпре
ход
па
онда
лак
трком
поћи
уз
онај
кос
,
на
вис
који
јесам
лежати
турски
стан
.
„
развити
мој
застава
!
“
бити
последњи
заповест
Кнез
Градоје
слузити
свој
Ристивор
.
ви
Већ
јесам
бити
сасвим
сванути
.
у
турски
стан
ударати
се
у
бубањ
и
видети
се
жив
кретање
.
мало
час
па
јесам
неколико
стотина
коњаник
стати
у
ред
испред
шаторовати
,
мирно
и
у
велик
тишина
очекивати
нешто
.
јесам
дуго
трајати
,
па
из
велик
зелен
шатор
,
пред
који
висок
копље
с
коњски
реп
побити
бити
,
изићи
висок
и
личан
човек
,
у
долама
од
црвен
чоха
богат
злато
извести
,
са
свилен
чалма
на
глава
и
нојев
перје
на
чалма
.
узјахати
арапски
један
бео
коњ
,
дивно
опремљен
у
кит
и
кићанка
и
узица
од
црвен
свилен
конац
,
и
проћи
полаган
и
таласаст
крок
поред
војник
,
који
он
јутарњи
његов
поздрав
жив
и
сложан
усклик
отпоздрављати
.
Дошав
до
на
крај
леви
крило
,
окренути
коњ
,
да
још
једном
поред
војска
свој
а
к
десни
крило
проћи
,
кад
се
од
један
пут
окренути
и
погледати
к
поље
,
који
јесам
три
Србин
права
к
његов
војска
јездити
.
мало
час
па
се
од
турски
војска
одвојити
један
четица
од
седам
коњаник
,
који
поћи
низ
зелен
кос
у
сретање
тројица
Срба
.
јесам
тај
четица
одмакнути
стотину
корачај
а
од
војска
се
одвојити
други
чета
од
четрнаест
коњаник
,
па
поћи
полагано
у
корак
за
онај
први
.
и
тек
да
јесам
и
она
одмакнути
бити
за
стотину
корачај
,
а
одвојити
се
и
трећи
чета
од
двадесет
и
један
коњаник
и
поћи
за
онај
два
.
заповедник
Турчин
дати
заповест
тај
се
ред
коњаник
који
стојати
иза
онај
у
први
ред
,
развити
у
два
крило
и
десно
и
лево
,
и
повише
у
полумесец
у
средина
који
стојати
као
звезда
сам
заповедник
на
свој
красан
арапски
бељац
.
тако
јесам
сад
сваки
војник
турски
војска
моћи
добро
да
видити
шта
бивати
на
тих
зелен
косина
на
који
се
три
Србин
и
први
чета
од
седам
Турчин
сусретати
.
кад
већ
стигнути
један
према
други
на
свој
двадесет
корачај
,
Турчин
се
уставити
,
и
њихов
вођ
викнути
јасан
глас
:
„
Стан'те
мало
,
незнан
делија
!
обрнути
копље
к
земља
и
казивати
:
ко
јесам
,
откуда
јесам
,
који
посао
овуда
нагнути
?
!
“
стар
кнез
нешто
рећи
свој
,
па
потерати
Лабуд
напред
.
за
он
јахати
Боривој
,
за
Боривоје
Ристивор
.
„
ја
јесам
Срба
од
Орлов
Града
.
не
стигнути
да
гинути
уз
наш
честит
Кнез
;
јесам
позно
да
за
он
данас
изгинути
!
“
говорити
на
глас
стар
кнез
Градоје
.
„
Стана
,
мора
!
...
ни
корак
напред
!
“
викнути
жустро
и
срдито
Турчин
.
„
не
будал'-те
но
се
предајите
!
“
„
Само
дух
наш
предавати
бог
наш
!
ви
,
поган
вера
агарјански
,
ево
шта
давати
!
“
Па
се
старац
бацити
копље
у
гомила
Турчин
,
сукнути
мач
из
корица
и
не
освртати
се
викнути
:
„
напред
,
депо
,
за
крст
частан
и
вера
Хришћанску
!
“
Лабуд
зарзати
дуг
врисак
као
да
кликтати
,
па
полетити
на
чета
Турчин
.
Турчин
не
моћи
да
веровати
очи
свој
,
бити
се
чисто
скаменити
за
неколик
тренутак
,
док
не
звизнути
мач
Градојев
посред
лице
турски
четовођа
,
па
онда
и
лево
и
десно
,
и
лево
и
десно
,
док
се
не
распрштати
први
чета
као
плева
који
јесам
вихор
дохватити
.
у
тај
час
брз
крок
стизати
други
чета
.
њен
вођ
,
с
гол
крив
сабља
у
десница
,
викати
громогласно
:
„
предавати
се
,
махнит
делија
!
предавати
се
,
не
гинути
лудо
!
“
„
ко
да
се
предавати
?
“
викати
старац
.
„
зар
ви
,
који
не
смети
дочекати
да
се
српски
војска
сав
искупити
?
зар
ви
,
који
издаја
освајати
а
не
јунаштво
?
!
ево
да
видити
ко
јесам
Срба
и
стар
и
млад
!
“
„
да
видити
ко
јесам
Срба
,
и
стар
и
млад
!
“
одјекивати
Ристивор
свој
господар
,
па
свој
копље
уставити
бесан
један
црн
Арапин
,
који
се
с
високо
уздигнут
крив
сабља
залетети
бити
на
стар
кнез
.
„
не
бојити
се
,
деда
,
за
ја
!
“
викати
Боривој
;
„
не
хтети
ја
ти
данас
на
Косово
посрамити
!
“
Па
млад
унук
Градојев
ударати
хитро
мач
по
Турчин
и
лево
и
десно
.
„
тако
,
синак
!
неки
видити
да
се
ни
деца
српски
не
бој
Турчин
!
“
одговарати
с
права
радост
стар
кнез
баш
у
тренутак
у
који
се
његов
мач
пребити
ударац
о
крив
један
сабља
који
склизнути
тај
он
обрати
по
мишица
.
кнез
дохватити
сав
буздован
па
он
растерати
Турчин
око
себе
.
„
она
,
поган
вера
агарјански
!
“
цикнути
Ристивор
кад
он
оштриц
турски
сабља
дохватити
по
леви
плећка
.
„
деда
!
“
викати
силно
раздрагати
млад
Боривој
!
„
дело
!
ево
добити
први
рана
!
“
„
неки
ти
јесам
срећно
,
синак
!
неки
ти
јесам
срећно
!
“
усклицавати
кнез
Градоје
борити
се
с
читав
један
чета
који
он
стезати
све
тесан
као
да
јесам
добити
заповест
да
он
жив
заробити
.
по
зелен
ледина
лежати
јесам
овде
онде
пет
тешко
рањен
Турчин
,
а
бар
толико
она
јесам
понети
лак
рана
.
после
неколико
тренутак
борба
па
се
,
на
један
значка
бубањ
озго
из
стан
,
остатак
од
онај
други
чета
распрштати
,
сваки
њен
коњаник
,
који
остати
жив
,
обод
коњ
да
у
бесан
трка
заћи
за
онај
трећи
чета
,
који
полаган
крок
јежђаше
к
тројица
Срба
у
крв
обливен
.
на
заповест
свој
вођ
овај
се
трећи
чета
раставити
у
три
четица
у
сваки
по
седам
коњаник
,
те
док
један
наваљивати
на
Срба
с
лице
,
други
два
заћи
она
с
леви
и
десни
бок
.
у
тренуће
ока
бити
три
Србин
опколити
Турчин
са
сав
страна
,
„
предавати
се
,
људи
!
видити
,
јесте
јунак
!
Предајите
се
ми
јунак
,
који
јесам
пријатељ
јунак
!
предавати
,
се
,
мора
,
не
гинути
лудо
!
“
тако
довикивати
Турчин
са
више
страна
.
„
зар
бити
ја
бити
српски
јунак
,
да
ви
се
живити
предавати
?
!
“
одговарати
стар
кнез
,
па
се
мач
,
који
он
Ристивор
додати
,
залетети
на
близ
Турчин
.
пет
сабља
се
склопити
над
глава
његов
,
и
опет
се
расклопити
под
витлање
мач
кнежев
,
да
се
по
нов
склоп
и
да
он
и
раме
и
мишица
и
плећа
и
јуначки
прса
дохватати
.
Турчин
она
раздвојити
и
сваки
од
она
опколеше
,
позивати
она
једнако
са
истински
дивљење
и
жаљење
,
да
се
предати
.
„
јесам
ли
ја
,
господар
,
још
у
живот
!
?
“
викати
Ристивор
,
огледати
да
буздован
свој
пробити
себе
пут
ка
гомила
који
он
се
око
господар
склептати
.
али
се
глас
старчев
сад
већ
више
јесам
чути
.
„
деда
!
...
Ристивор
!
јесам
ли
још
у
живот
?
!
“
питати
сиромах
млад
Боривој
,
промукао
глас
,
крвав
по
лице
,
стегнути
сад
већ
гомила
један
тако
,
да
не
моћи
више
ни
коњ
крочити
,
ни
мач
завитлати
.
али
се
ни
стар
кнез
ни
Ристивор
не
одазивати
.
„
пасти
јесам
и
један
и
други
!
“
викнути
он
неки
Турчин
.
„
ох
,
мој
добар
деда
!
.
.
ох
,
мој
Ристивор
!
“
промуцати
Боривој
,
пребледети
као
крпа
и
пасти
с
коњ
као
мртав
.
многи
јесам
коњ
јурити
поље
без
јахач
,
престрављен
и
чисто
подивљати
.
Лабуд
стојати
као
укопати
поред
свој
господар
,
који
у
тежак
рана
лежати
на
крвав
ледина
обнесвестити
.
Турчин
одјахати
од
коњ
па
се
искупити
око
рањен
Срба
.
о
Ристивор
мислити
да
јесам
мртав
,
али
не
бити
још
сигуран
.
Боривој
јесам
лежати
у
несвест
,
али
јесам
он
рана
лак
бити
,
Дође
заповест
од
алај
Бего
,
да
Турчин
на
свој
рука
донети
под
његов
шатор
сав
три
Србин
јунак
,
бити
да
јесам
мртав
бити
да
јесам
само
ранити
.
ВИИ
Већ
јесам
подне
превалити
,
а
турски
војска
један
Санџак-бега
још
једнако
стајати
на
онај
тих
западни
падина
Голеш
на
који
јесам
синоћ
замркнути
и
јутрос
осванути
.
гомила
Турчин
искупити
се
пред
зелен
шатор
Санџак-Беговим
и
око
он
.
наслонити
се
друг
други
на
раме
,
па
ако
ко
што
и
проговорити
,
проговарати
тај
шапут
.
као
да
са
неки
страх
и
поштовање
очекивати
да
се
нешто
збити
.
под
шатор
стојати
јесам
прав
као
бор
,
а
у
злато
и
скрлет
одевен
Санџак-Бег
,
заповедник
овај
турски
војска
,
окружити
неколицина
свој
доглавник
у
кафтан
од
црвен
и
од
зелен
вунен
тканина
.
не
говорити
ни
реч
,
свечан
мирноћа
гледати
у
два
рањеник
,
један
старац
и
један
млад
дечко
,
који
на
мекан
персијски
простирка
лежати
у
шатор
.
Дечку
тај
повезати
јесам
бити
глава
и
мишица
десни
танак
бео
платно
.
Старц
јесам
рана
привезати
;
скинути
јесам
он
панцир
,
размакнути
он
прсник
тај
обнажити
прса
да
он
облакшати
дихање
.
старац
јесам
с
мука
дихати
;
по
некад
јесам
изгледати
да
јесам
и
престати
дихати
,
али
бити
се
онда
опет
прса
надимати
,
и
под
убрзан
куцање
срце
убрзано
дизати
и
спуштати
.
овда
и
онда
нешто
бити
неразговетно
прозборити
;
али
јесам
очевидно
више
у
бунило
него
разборан
говорити
.
рањен
дечко
бити
се
придигнути
и
на
леви
рука
ослонити
,
па
кроз
суза
у
очи
гледати
непомично
у
стар
рањеник
,
и
напрезати
се
да
не
изгубити
ни
тих
шапат
са
усна
његов
.
Опазише
како
старац
узити
дихати
равномеран
и
мирније
и
како
отворити
очи
,
и
како
поглед
свој
заустављати
на
свако
од
присутан
Турчин
,
као
да
се
трудити
да
се
сетити
где
она
јесам
пре
један
прилика
видети
.
и
још
опазити
како
прст
леви
рука
тражити
нешто
о
леви
свој
бедра
.
„
Мач
!
...
.
где
јесам
мој
мач
,
Ристивор
!
“
прозборити
старац
тихо
.
„
запојити
он
вино
!
“
заповедити
Санџак-Бег
свој
.
Приђоше
неколико
она
Турчин
,
подигнути
полагано
старчев
глава
и
прса
,
подупрети
он
гужва
од
простирка
и
свакојак
тканина
што
се
под
богат
шатор
наћи
и
запојити
он
мирисан
малвасија
.
Стар
се
јунак
загрејати
срце
добар
вино
,
тај
доћи
к
себе
и
погледати
бистар
поглед
око
себе
.
„
јесам
л
’
жив
мој
унук
?
!
“
запитати
.
„
ето
ти
он
поред
ти
!
за
он
се
не
бринути
!
Лака
јесам
он
рана
!
“
„
неки
јесам
ти
срести
први
рана
,
синак
!
колико
она
имати
?
“
питати
старац
.
„
три
,
деда
!
“
рећи
Боривој
.
„
зар
само
три
?
“
запитати
кнез
Градоје
,
очевидно
незадовољен
у
свој
очекивање
.
„
зар
јесам
мало
три
рана
за
један
дечко
,
у
први
бој
његов
?
!
“
прихватити
Санџак-Бег
некако
свечан
глас
,
у
ко
јесам
дрхтати
тај
прекор
стар
,
са
три
рана
незадовољан
кнез
.
„
не
бити
ни
тај
бити
,
јер
ниједан
се
од
мој
јунак
јесам
прохтевати
да
се
на
један
дете
сабља
залетати
.
али
не
моћи
он
мач
из
рука
избити
,
док
он
мало
по
мишица
,
и
по
раме
и
по
глава
не
окрзнути
!
“
„
А
мој
слуга
Ристивор
>
“
питати
кнез
па
брижан
поглед
прелетати
сав
кут
од
шатор
.
„
твој
слуга
јесам
постидети
свој
господар
!
“
рећи
Санџак-Бег
.
„
жив
се
предавати
јесам
,
пасти
јесам
покрити
грдан
рана
!
“
„
колико
јесам
рана
стећи
?
!
“
питати
кнез
као
да
јесам
реч
о
тековина
некакав
велик
благо
.
Санџак-Бег
се
окренути
свој
људи
па
с
она
нешто
разговарати
турски
језик
.
„
Ева
мој
људи
казати
,
“
наставити
бег
говорити
кнез
,
„
мој
људи
казати
набројити
јесам
на
он
двадесет
и
три
рана
!
“
„
двадесет
и
три
рана
!
“
понављати
старац
подигнув
очи
увис
,
као
да
мера
колико
тај
на
вага
јунаштво
вредити
.
„
двадесет
и
три
рана
!
па
добро
јесам
,
синак
Ристивор
!
...
јесам
ли
још
жив
?
...
Ил
’
јесам
под
рана
умрети
?
“
питати
кнез
,
па
се
загледати
у
свој
унука
,
који
се
сав
тресаше
од
плач
.
„
издахнути
јесам
на
рука
мој
јунак
,
док
он
носити
овамо
к
ја
под
шатор
!
“
причати
бег
.
„
е
,
бог
да
ти
простити
,
синак
Ристивор
!
бог
да
ти
простити
!
“
понављати
стар
кнез
тихо
,
а
очевидно
дубоко
ганути
.
„
пре
него
хтети
издахнути
,
“
настављати
Санџак-Бег
свој
причање
,
„
замолити
јесам
мој
људи
:
„
тако
ви
јуначки
срећа
,
оставити
ја
струк
босиљак
,
који
хтети
наћи
под
мој
панцир
на
срце
мој
,
и
сахранити
ја
испод
нога
мој
господар
,
јер
хтети
да
јесам
он
и
у
гроб
веран
слуга
његов
!
“
ето
јесам
људи
тврд
срце
,
али
се
за
твој
слуга
заплакати
!
“
„
бог
да
ти
простити
,
синак
Ристивор
,
бог
да
ти
простити
!
“
шапутати
старац
неколико
пута
,
па
се
онда
пустити
у
некакав
дубок
мисао
,
не
скидати
поглед
свој
са
красан
лице
личан
и
господствен
Санџак-Бега
.
па
онда
узити
полагано
,
овде
и
онде
застајати
и
запињати
,
да
говорити
Санџак-Бегу
:
„
Јуначе
,
сав
ја
се
чинити
да
јесам
агарјански
род
,
све
да
и
јесам
агарјански
вера
.
али
неки
јесам
баш
и
Агарјанин
,
видити
ти
јесам
господин
и
јесам
јунак
.
ето
ти
заклињати
твој
господство
и
твој
јунаштво
,
учинити
ја
што
хтети
да
ти
молити
:
сахранити
мој
слуга
Ристивор
с
десни
страна
поред
ја
,
неки
сав
јунак
,
који
поред
наш
гроб
бити
пролазити
,
видити
,
да
јесам
мој
веран
слуга
ја
мој
десно
крити
бити
!
“
„
твој
јесам
слуга
јуначки
заслужити
,
да
он
толики
пошта
чинити
!
“
рећи
Санџак-Бег
.
„
ако
ти
јесам
записан
да
од
овај
рана
умрети
,
учинити
ти
како
ето
желити
.
него
имати
сад
и
ја
ти
да
запитати
за
нешто
!
“
Па
онда
Санџак-Бег
извадити
из
свилен
пас
свој
бео
и
као
паучинати
танак
свила
завијен
један
као
колајна
о
златан
ланац
.
на
један
стран
колајна
у
диван
емаљ
јесам
бити
израдити
допрсан
слика
госпођа
Мандалена
.
„
погледати
у
овај
слика
!
“
наставити
Санџак-Бег
поднесав
јесам
пред
очи
стар
кнез
.
„
Нађосмо
јесам
о
врат
а
испод
свилен
напрсник
у
тај
млад
јунак
до
ти
.
Кажи
ја
права
,
јунак
,
тако
ти
срећа
јуначки
,
јесам
ли
овај
слика
Мандалена
,
кћер
војвода
Новак
,
жена
кнез
Милана
Орловић
од
Орлов
Града
,
и
ако
јесам
—
онда
...
јесам
ли
тај
глава
кнез
Градоје
,
стар
орао
од
Орлов
Града
?
!
“
Кнез
Градоје
—
који
не
скидати
свој
поглед
са
лице
Санџак-Бега
—
сав
задрхтати
и
побледити
.
Напрегнувши
све
свој
сила
подигнути
се
живо
,
те
грчевито
дохватити
Бего
за
оба
рука
,
и
онда
викнути
загушљив
глас
:
„
ха
!
...
.
видити
!
...
видити
ти
ко
јесам
!
...
ох
,
Манда
,
...
ох
,
снаха
мој
!
ево
Станка
!
...
.
Станко
,
ох
...
.
бедан
Станко
!
“
и
онда
—
узбуђење
бити
и
сувише
јако
за
већ
изнурен
снага
старчев
.
онај
силан
напор
сломити
он
јесам
.
срце
он
силно
залупати
последњи
куцање
.
и
онда
—
узбуђење
бити
и
сувише
силно
за
већ
изнурен
снага
старчев
.
онај
силан
напор
,
и
душеван
и
телесни
,
онај
велик
изненађење
да
видити
човек
,
од
који
јесам
сенка
тако
често
падати
на
звезда
Даница
Орлов
Града
,
—
сав
тај
заједно
сломити
он
јесам
.
срце
он
нагло
и
силно
закуцати
—
последњи
куцање
.
пасти
мртав
кнез
Градоје
од
Орлов
Града
.
„
да
таков
не
имати
соко
!
“
сутрадан
јесам
сунце
обасјати
два
гроб
,
један
поред
други
.
Санџак-Бег
јесам
заповедити
тај
јесам
сваки
његов
војник
положити
по
један
камен
на
гроб
кнез
Градоје
и
веран
он
слуга
Ристивор
.
и
сам
султан
Бајазит
Илдирим
,
чути
за
јунаштво
њихов
,
објавити
јесам
сав
турски
војска
заповест
:
да
сваки
војник
,
бити
он
Јаничар
,
или
бити
Спахија
,
тимарлија
или
зијаметлија
,
кад
год
он
пут
нанети
онуда
,
стати
пред
онај
гроб
,
и
у
знак
свој
поштовање
положити
ма
бити
по
један
шљунак
на
она
!
тако
се
кроз
стотина
година
држати
громада
од
камење
,
прост
споменик
подигнут
рука
Турчин
јунак
,
двојица
јунак
од
косовски
Срба
.
крај
