ПУТНИЧКЕ
црта
Владана
ЂОРЂЕВИЋА
књига
други
.
Гмунденско
језеро
.
Крагујевац
.
у
Београд
у
ДРЖАВНОЈ
ШТАМПАРИЈИ
@card@
.
свој
драг
пријатељ
Стевана
РАЈИЧЕВИЋУ
фактор
српски
ДРЖАВНЕ
ШТАМПАРИЈЕ
за
спомен
Др
Владан
Ђорђевић
.
ГМУНДЕНСКО
језеро
.
ПУТНИЧКА
новела
.
Сећате
л
’
се
какав
врућина
бити
преклати
око
Духови
?
ја
не
знати
да
л
’
јесам
и
код
ви
,
тамо
на
„
доњи
Дунаво
“
,
бити
@card@
°
у
хлад
тако
рано
али
ја
овамо
,
у
горњи
место
,
добити
јесам
појам
како
хтети
ми
бити
у
вечан
пакао
,
кад
ми
стати
пржити
за
јестаственичке
јерес
,
за
који
ми
’
на
земља
за
сад
,
само
по
који
број
„
матица
“
узаптити
...
Већ
што
се
човек
знојити
,
тај
ни
по
јад
,
ама
што
се
оглупети
од
врућина
тај
јесам
грозно
.
бог
и
душа
за
онај
неколико
дан
имати
јесам
способност
за
сенатор
ма
који
јевропски
монархија
;
али
на
жалост
тај
висок
место
раздавати
г
.
г
.
монарх
на
цео
живот
достојан
свој
љубазан
и
веран
,
(
наравно
у
интерес
слобода
,
као
што
и
г
.
Ч
...
.
моћи
доказати
)
,
а
оно
сенаторски
стање
мој
мозак
трајати
јесам
само
док
јесам
она
жега
трајати
.
Ела
бити
јесам
„
паклен
“
врућина
.
ја
јесам
седети
у
свој
соба
и
размишљати
јесам
о
начин
како
да
се
разхладим
.
све
за
бадава
...
на
један
мах
стати
неко
у
предсобље
звонити
ка
да
хтети
да
откинути
звонце
.
Што
ми
јесам
год
у
квартир
бити
полетити
на
врата
,
кад
тамо
а
онај
један
земљак
,
један
књаж-
српски
Србин
.
он
само
што
дувнути
газдарица
,
под
нос
да
„
имати
част
“
,
отурити
ја
на
страна
те
ући
у
мој
соб
,
бацити
капа
капут
и
прслук
на
клавир
,
па
се
прућити
колико
јесам
дуг
на
канабе
,
хладити
се
свој
раздрљен
кошуља
.
ја
се
нагнути
више
његов
глава
,
па
он
стати
гледати
.
—
јесам
с
чути
?
—
почети
мој
земљак
пошто
се
мало
одморити
—
ја
јесам
болестан
.
Дошао
јесам
,
да
ја
лечити
!
—
—
да
чути
.
Шта
ти
фалити
?
—
—
покварити
ја
душа
сав
разнежани
стомак
,
па
не
моћи
ни
залогај
више
да
примити
у
себе
!
—
—
хм
!
од
тај
хронички
катар
страдати
сав
ђачки
дух
пред
испит
;
тај
јесам
ништа
нов
.
—
—
ја
не
знати
како
јесам
онај
што
разбијати
глава
са
„
ја
“
и
„
Не-ја
“
или
што
претурати
прашњав
и
буђав
роман
којекакав
средњековних
калуђер
—
али
овај
хиљадити
сиров
грчки
и
латински
име
без
икакав
смисао
и
сос
гутати
читав
месец
од
јутро
до
мрак
,
бррр
!
...
.
од
тај
бити
и
преживар
какав
упропастити
сав
свој
желудце
,
а
камоли
г-ђица
душа
!
—
—
Жао
ја
ти
јесам
соко
,
али
лек
који
бити
ти
излечити
скуп
јесам
и
од
мошус
,
па
јесам
вајдити
ни
да
ти
он
предпишем
!
—
—
А
зар
ти
не
знати
,
бездушан
материјалиста
,
да
ја
смеран
Хришћани
радо
давати
и
кошуља
с
леђа
за
спасеније
свој
дух
—
особито
на
оваки
врућина
?
овамо
с
рецепт
!
—
—
Добра
кад
хтети
.
мој
савет
гласити
:
бацити
сав
књижурина
у
запећак
,
отићи
до
близ
жељезнички
станица
,
седити
у
први
воз
који
се
бити
кренути
па
пустити
неки
тај
однети
међ
какав
планина
где
немати
ни
један
,
црвен
оџак
фабрички
а
камо
ли
загушљив
,
усијан
,
и
смрдљив
улити
великоварошки
.
ту
изаћи
из
кола
тумарати
три
—
четири
дан
по
планина
надисати
се
свеж
планински
мелем
насркати
се
густ
млеко
по
сенерхитнима
,
нагледати
се
руменити
обрашчић
и
усташаца
сељаначких
,
насањати
се
на
развалина
средњевековни
ритерски
замак
,
накупати
се
у
студен
језеро
планин
...
.
—
—
стајати
избавитељ
мој
!
—
гракнути
он
па
скочити
ти
ја
загрлити
—
за
тај
рецепт
постављати
те
за
наш
дворски
лекар
(
ти
ваљда
знати
да
сав
српски
господарчићи
имати
изгледати
да
постати
„
књаз
“
?
)
и
даровати
тај
Вукашинов
звезда
и
ред
с
лента
,
који
хтети
ја
установити
чим
ступити
на
престо
,
да
не
бити
наш
љубазан
и
веран
уздисати
и
даље
за
туђ
орден
,
који
се
као
што
ти
јесам
познати
обично
дати
за
сваки
други
заслуга
,
само
не
за
онај
који
јесам
учинити
свој
земља
и
народ
,
за
који
обично
награђивати
парац
поштен
хлеб
и
чист
савест
...
ја
он
метути
шаку
на
безбожан
уста
.
—
Ћут
несретник
!
ја
ако
ти
чути
бог
полиција
да
о
савест
говорити
?
ти
знати
да
његов
уш
допирати
до
Беч
!
...
—
Ал
не
,
без
сав
шал
—
почети
он
наново
тргнути
печат
с
уста
—
тај
јесам
божански
мисао
.
после
неколико
дан
лутање
по
тај
планина
вратити
бити
се
човек
тако
поткрепити
да
бити
моћи
издржати
још
који
месец
у
овај
злосрећан
прежвакању
давно
преживљен
теорема
.
после
тако
свеж
купање
у
чист
романтика
...
.
—
—
да
,
да
—
прекинути
он
ја
упоређење
—
само
што
се
у
тај
илиџа
не
улазити
за
два
грош
или
сто
пар
него
бити
требати
неки
тричав
@card@
—
@card@
форинта
!
—
.
мој
земља
стати
се
чешати
иза
уш
па
гунђати
:
„
хм
...
А
имати
већ
три
недеља
како
јесам
примити
пар
за
два
месец
,
...
хм
...
“
проћи
по
соба
неколик
пут
,
па
онда
од
једаред
стати
и
викнути
.
—
Έυρίνα
!
—
додати
полако
—
ти
ваљда
неси
прадедовски
језик
сав
толико
заборавити
да
не
знати
шта
значити
тај
велик
реч
грчки
?
Нашао
јесам
!
—
Шта
јесам
наћи
?
—
—
Начин
како
да
се
спасти
из
овај
пакао
!
—
и
док
јесам
се
обрнути
,
он
се
не
само
обући
него
и
наћи
све
што
ја
требати
,
набити
ја
шешир
на
очи
,
огрнути
ја
капут
и
за
тила
часак
одвући
ја
на
улица
који
ми
задахнути
као
какав
огроман
фабрички
фуруна
.
—
тај
куд
хтети
у
сунце
бог
тај
видети
?
—
бранити
јесам
се
ја
,
ал
сав
не
помагати
док
не
доћи
до
један
зид
који
јесам
навек
излепити
оглас
од
сваки
рука
.
ту
мој
земљак
као
да
тражити
неки
особит
оглас
.
—
ха
,
ено
он
,
видити
онај
бео
артија
с
црвен
и
плав
слово
нашаран
?
Читај
—
ја
стати
читати
:
„
Херцогиња
де
ла
Рок
умољавати
учтиво
сваки
који
бити
наћи
њен
изгубљен
псетанце
кинг-Лира
да
...
-
—
е
,
јесам
Дин
мумџија
!
јесам
тај
оглас
,
већ
онај
више
он
,
хеј
!
—
—
Па
што
љуцки
не
показати
—
ја
почети
читати
други
оглас
„
Ц
.
кр
.
западни
жељезница
приређивати
приликом
светао
празник
који
наступати
први
овогодишњи
теферич
до
Гмунден
,
Ишла
и
Салцбург
.
тај
воз
за
ћеф
(
Vergnügungs
Zug
)
кренути
се
вечерас
у
@card@
сахат
.
карта
за
половина
обичан
цена
и
т
.
д
.
—
ја
јесам
тај
оглас
поодавно
видети
—
почети
мој
земљак
—
али
ни
у
крај
памет
да
помислити
на
ми
.
из
ти
јесам
провиђење
рецептирало
.
дакле
ићи
кућа
па
написати
тестамент
,
а
ја
ићи
на
жељезница
да
набавити
за
обојица
карта
за
твој
бесмртан
„
воз
за
ћеф
“
,
ха
,
ха
,
ха
!
...
—
и
он
поћи
,
ал
ја
он
ухватити
за
рам
.
—
тај
јесам
ти
при
себе
?
где
јесам
тај
пар
,
па
још
за
два
карта
?
Знаш
ли
тај
болан
колико
бити
ми
требати
?
—
—
То
бити
лепо
бити
кад
овако
славан
муж
не
бити
наћи
у
сваки
доба
колико
хтети
новац
у
зајам
.
—
—
А
одакле
хтети
вратити
?
—
—
хм
,
тај
јесам
наиван
.
зар
ти
не
знати
да
јесам
сваки
српски
књижевник
милионар
?
...
—
и
пре
него
што
јесам
он
моћи
зауставити
успентрати
се
он
уз
један
омнибус
који
баш
на
онај
страна
пролазаше
где
јесам
западни
станица
.
ја
слегнути
раме
па
се
вратити
кућа
,
држати
тврдо
да
се
мој
сеља
шалити
и
да
је_на
омнибус
отићи
у
Шенбрун
.
кад
не
проћи
ни
два
сахат
,
а
он
се
вратити
,
па
ја
још
с
врата
махати
карта
.
—
ама
ти
се
истина
не
шалити
?
—
—
молити
знати
да
не
заборавити
да
јесам
и
ја
парац
Шумадинац
,
а
кад
ја
један
пут
рећи
хтети
слобода
штампа
,
хтети
порота
или
друго
нешто
,
онда
ми
тај
неизхристића
ники
на
свет
...
него
хајде
везивати
пртљаг
ако
хтети
понети
који
кошуља
и
огртач
па
да
ићи
,
јер
јесам
већ
време
!
—
ја
се
прекрсти
од
чудо
па
кад
јесам
другче
спремити
се
на
двоје
на
троје
,
рећи
забезекнут
газдарица
да
ићи
на
пут
,
и
сахат
после
тај
бити
јесам
у
пријатан
хладовина
диван
мермеран
дворана
и
ходник
на
станица
.
у
баштица
гостионички
бити
већ
пуно
наш
сапутник
и
сапутница
на
који
се
и
по
одело
моћи
познат
да
путовати
„
за
ћеф
“
(
ја
већ
морати
остати
сљедствен
кад
јесам
заглибити
у_
тај
несрећан
превод
)
.
у
место
озбиљан
замишљен
или
тужан
лице
,
сам
радост
и
весеље
,
на
сав
страна
шал
и
задевање
.
у
место
саравских
кеса
,
тај
путнички
знамење
,
сваки
обесити
„
дурбин
од
биљур
“
или
стаклен
чутурица
пун
наш
православан
сремски
шљивовица
који
се
овде
звати
„
слигобиц
“
.
сав
се
тај
разбашарило
,
рашћеретати
и
раскокотати
да
јесам
милина
погледати
.
—
Ха-а-а
!
—
учинити
мој
земљак
наслађивати
се
поглед
—
ја
јесам
већ
сад
тако
добро
као
да
јесам
појести
педесет
ћевапчић
па
залити
оканица
неготинца
!
Слушај
само
како
јесам
зацвркутати
онај
девојчић
„
Джив
,
џив
,
џив
!
“
па
онај
чича
што
се
растапати
од
милина
сркутати
његов
ћупче
мерценскога
пива
дебео
,
хе
,
хе
,
хе
!
А
куда
велим
да
сести
?
Хоћемо
ли
још
овде
да
’
се
загњурити
у
романтика
?
или
да
оклембесити
уста
,
да
завалити
капа
на
потиљак
,
да
разбацати
капут
да
закачити
палац
у
прслук
па
да
се
начинити
„
о
јес
џентлмен
!
“
ура
,
ено
још
један
ђак
!
хајд
овамо
!
-—
за
један
сто
седити
јесам
,
или
управо
лежати
јесам
на
три
столица
дугачак
ђак
бечки
универзитет
са
свој
чворновит
тојага
у
леви
а
са
свој
дугачак
луша
у
десни
рука
.
А
велим
од
куд
се
с
поље
видити
да
јесам
он
ђак
?
хвала
бог
,
по
униформа
буршовској
.
на
глава
он
капица
као
наш
женски
фес
и
још
плићати
сав
извезен
злато
тако
да
се
једва
видити
мало
црвен
кадива
.
на
врат
немати
никакав
марама
,
него
онако
раздрљити
се
као
какав
наш
катранџија
.
капут
он
јесам
кратак
од
црн
„
сомот
“
па
ишаран-гајтанима
ко
прибогу
наш
душанка
.
бео
панталоне
са
разним
шара
од
пива
мало
јесам
се
видети
јер
брат
штудија
имати
чизма
до
преко
колено
ка
да
хтети
сад
загазити
у
какав
рит
.
на
последак
и
о
лице
вредно
јесам
споменути
неколико
ожиљак
,
међу
који
један
бити
на
нос
још
незарасто
па
покрити
„
фластер
“
.
тај
јесам
јуначки
рана
из
бој
са
тојага
,
столица
или
богме
и
с
мач
ако
се
распра
дотицати
његов
„
частити
“
.
мој
земља
канда
се
с
буршом
добро
знати
јер
он
поздрав
са
:
—
Grüss
di
Gott
,
Peppi
!
(
поздравити
ти
бог
Јосипа
!
е
,
јесам
Шваба
,
не
умеду
ни
бог
да
назвати
љуцки
)
.
Пепи
се
окренути
,
па
кад
видити
мој
земљак
скочити
радосно
те
он
пружити
рука
.
—
сервус
Сервијанер
,
од
куда
ти
овамо
?
—
но
—
помислити
ја
у
себе
—
тај
с
небо
па
у
калабуре
.
лепо
јесам
награисати
.
—
А
који
ти
јесам
тај
лисац
?
—
рећи
хтети
Пепи
после
поздрав
показивати
рука
на
ја
.
Благонадеждна
читатељнице
,
„
лисац
“
значити
у
буршовском
језик
ђак
који
јесам
тек
ступити
у
буршовско
друштво
и
који
морати
бурш
да
служити
у
механа
и
на
бојни
поље
докле
се
не
показати
достојан
да
он
крстити
,
т
.
ј
.
да
он
полити
пива
и
да
он
произвести
за
бурш
.
него
збиља
ја
ти
јесам
ни
казати
шта
јесам
тај
„
бурш
“
у
широк
смисао
значити
момак
,
дакле
нешто
што
по
себе
ни
најмање
јесам
непријатно
(
јесам
ли
?
)
,
а
у
узак
смисао
значити
члан
какав
„
академичке
задруга
“
.
тај
јесам
задруга
бити
од
велик
важност
у
почетак
овај
век
по
буђење
свест
и
љубав
к
слобода
у
немачки
народ
,
особито
после
наполеоновски
рат
,
-
кад
оно
г
.
г
.
монарх
не
хтети
да
знати
више
за
златан
брдо
грађански
слобода
који
бити
обећати
свој
лаковеран
народ
само
да
овај
свој
крв
зајазити
чељуст
аждаја
Наполеон
.
у
тај
јесам
дружина
(
буршеншафтима
)
одрастао
људи
као
н
.
пр
.
Гуцков
,
Лаубе
,
с
она
у
свеза
стајати
Берн
,
Хајне
и
остати
делија
немачки
који
јесам
познати
под
име
„
млад
Немачка
“
.
Бурш
јесам
бити
и
млад
Санд
који
јесам
убити
издајица
Коцебуа
(
онај
исти
од
ко
имати
и
у
наш
књижевност
неколико
глуп
комедија
)
.
тај
јесам
друштво
бити
страх
и
трепет
свити
ондашњи
Б
...
.
и
Х
...
.
,
али
чим
немачки
држава
један
но
један
отети
себе
устав
,
изгубити
се
и
важност
тај
(
онда
тајни
и
забрањен
)
друштво
,
она
остати
на
универзитет
само
за
упознавање
и
братимљење
народни
подмладка
из
свити
крај
простран
немачки
земља
,
за
унапређење
немачки
јединство
у
језик
,
кад
се
политички
јединство
тај
огроман
народ
не
моћи
,
и
интерес
прав
слобода
не
требати
да
се
остварити
(
јер
јесам
у
један
огроман
држава
много
лакше
да
се
један
воља
дочепати
највише
власт
него
у
савез
многи
мали
слободан
државица
)
.
мало
по
мало
,
са
права
удруживање
и
јаван
договор
,
поникнути
стотинама
и
хиљадама
разнолик
дружина
који
као
локомотива
кренути
народни
живот
у
напред
,
а
бурши
остати
далеко
назад
са
свој
униформа
и
сабља
са
свој
капица
и
луша
,
са
свој
мамуза
и
трака
од
који
и
данас
градити
око
себе
зид
као
неки
особит
каста
друштво
,
за
који
јесам
сваки
други
грађанин
„
филистар
“
.
Што
јесам
пре
бити
разбибрига
,
тај
јесам
сад
ужасно
увећати
,
постати
главна
мета
бурш
,
а
тај
јесам
ждерање
(
јер
тај
се
не
моћи
назвати
само
пијанчење
)
пива
,
и
„
фехтовање
“
који
јесам
у
осталом
сам
школа
за
међусобан
разбијање
глава
у
који
бурш
свој
велик
лаворика
тражити
.
Чести
и
крвав
дуел
за
глуп
безпослице
већ
јесам
многи
мајка
у
црн
завити
.
тако
моћи
и
леп
установа
,
кад
се
преживити
кад
се
не
развијати
у
дух
временски
да
пасти
до
...
.
али
молити
за
опроштење
,
ја
за
цео
несам
хтети
толико
о
тај
ствар
да
говорити
.
проклети
бурш
!
—
зар
овај
овде
?
—
одговорити
он
мој
земљак—
не
само
да
још
јесам
лисац
него
немати
нада
да
хтети
икада
од
он
постати
што
ваљан
.
тај
јесам
филистар
,
и
тај
српски
филистар
,
знати
Пепи
,
из
онај
земља
„
тамо
дубоко
у
Турска
где
се
народ
један
с
други
чупати
“
као
што
јесам
чинити
ја
се
рећи
он
.
екс
.
ваш
некадашњи
министар
и
песник
Гете
!
—
Пепи
ја
измерити
од
глава
до
пета
па
онда
рећи
.
—
доиста
изгледати
филистарски
...
али
тај
немар
ништа
,
ја
и
мој
Сервијанер
извести
те
на
прав
пут
.
седити
овамо
међу
ми
.
ево
тај
пива
да
видити
како
локати
(
читатељ
знати
да
ја
верно
преводити
)
—
па
онда
се
окренути
његов
„
Сервијанеру
“
—
Па
куда
јесам
наумити
ви
двојица
?
—
—
ја
до
Гмунден
,
а
ти
?
—
—
Па
и
ја
бежати
тамо
из
овај
проклет
мравињак
.
Kreuzschokdonerwefter
!
(
тај
не
веровати
да
умести
и
Даничић
превести
,
а
камо
ли
хтети
ја
)
То
јесам
срећа
!
на
тај
рачун
и
за
срећан
пут
сад
хтети
још
један
мас
(
од
прилика
ока
)
да
пити
!
хеј
вирцауз
!
—
.
Донеше
пива
,
и
ја
стати
пита
.
из
разговор
сазнати
да
јесам
Пепи
и
род
из
Гмунден
шта
се
ми
двојица
особито
обрадовати
,
јер
сад
имати
барем
другар
који
хтети
ми
сав
моћ
показати
што
јесам
вредно
да
се
видити
у
околина
гмунденског
језеро
.
—
Кажу
да
јесам
врло
лепо
тај
гмунденско
језеро
!
—
приметити
ја
у
разговор
.
—
Шта
„
лепо
“
,
ја
не
трпити
такав
свакидашњи
реч
кад
се
о
мој
језеро
говорити
.
на
груди
наш
мајка
земља
имати
један
кит
цвеће
који
она
ево
већ
преко
-
милион
година
стајати
за
прслук
а
ни
најмање
јесам
увехао
.
на
тај
цвеће
још
трептети
суза
што
јесам
неки
заљубљен
бог
низ
лице
канути
кад
он
јесам
узабрати
у
-
богат
башта
васиона
,
да
јесам
поклонити
несуђен
драга
.
тај
цвеће
тако
дивно
красити
и
вечно
подмлађивати
наш
мајка
земља
да
наш
тат
—
сунце
по
ви
дуг
дан
за
она
гледати
,
кад
она
као
вредан
газдарица
тумарати
по
кујна
т
.
ј
.
кроз
азуран
небески
простор
.
и
наш
тат
вечно
сагоревати
од
љубав
.
тај
кит
цвеће
тај
јесам
горњо-
аустријски
брдо
и
планина
,
а
онај
боговски
суза
тај
јесам
диван
језеро
наш
.
А
од
тај
свити
божански
језеро
умиљат
се
звати
гмунденско
или
траунско
језеро
!
тако
ваљати
о
он
говорити
.
мој
се
земљак
заценити
од
смеј
,
а
ја
стати
мерити
бурш
.
у
мало
он
несам
запитати
да
л
јесам
чути
кадгод
за
Лаза
Костић
?
и
ако
јесам
,
како
он
смести
„
фушеровати
“
у
туђ
занат
?
—
Пепи
,
Пепи
—
тресо
се
мој
земља
—
тај
песник
.
славан
сравњење
.
сад
тек
знати
да
се
ја
онако
грозно
знојити
само
за
тај
,
што
наш
тат
још
непрестано
сагоревати
.
А
који
јесам
онај
галантан
небески
удварач
наш
љубазан
мамица
?
—
Пепи
потегнути
подобро
из
његов
„
кригла
“
па
врло
озбиљно
одговорити
.
—
г
.
Марс
,
фелдмаршаллајтнант
звездан
небески
војска
.
таман
Пепи
хтети
на
далек
запиткивање
мој
земљак
о
осталим
наш
род
,
да
разјаснити
зашто
јесам
месец
наш
стар
брат
,
кад
у
дворана
се
зачути
први
звоно
,
један
кондуктер
доћи
пред
баштица
па
загрмети
.
—
Ко
јесам
за
Гмунден
—
Ишл
—
Салцбург
неки
се
пењати
у
кола
!
—
ја
брзо
платити
па
појурити
на
поље
да
уграбити
добар
место
.
под
тај
се
разумевати
место
крај
прозор
одакле
се
моћи
прегледати
предео
кроз
који
пролеће
воз
.
крајан
вагон
од
воз
бити
још
празан
и
ја
поскакати
у
он
уздати
се
да
хтети
и
остати
празан
па
да
хтети
се
у
свој
време
моћи
прућити
на
тврд
клупа
који
јесам
обично
пред
зор
мекан
као
памук
,
само
кад
она
имати
толико
празнити
да
човек
свој
иструцкан
уд
опружити
моћи
(
јер
ваљда
ви
не
требати
ни_казати
да
јесам
ја
рад
наш
демократски
начело
путовати
на
трећи
класа
?
)
Али
на
жалост
број
теферичлија
бити
јесам
тако
огроман
,
да
се
за
тила
часак
и
крајњи
вагон
напунити
као
какав
кутија
смоква
.
ники
се
јесам
моћи
ни
наслонити
него
јесам
морати
седети
усправити
.
али
из
почетак
јесам
ни
бити
непријатно
,
јер
песма
имати
кад
ни
да
помишљати
на
тај
у
онај
хаос
од
шал
смеј
и
дим
који
јесам
куљати
на
сав
мушки
нос
и
уста
ка
из
оџак
,
тако
да
јесам
вагон
изгледати
као
какав
мали
фабрички
варош
,
од
шта
јесам
ја
и
мој
земља
највише
зазирати
;
осталу
хук
бук
и
прасак
фабрички
допуњавати
јесам
наш
„
љубведостојан
сопутница
“
који
јесам
торокати
као
да
сто
чекрк
уједан
пут
радити
.
досетка
,
шаљив
причица
,
задиркивање
,
озбиљан
препирка
сав
јесам
тај
прскати
као
кад
баћа
Стувер
у
пратеру
запалити
главни
фронт
какав
свој
„
ватромет
“
на
тезоименити
дан
њен
краљевски
и
т
.
д
.
особито
у
наш
одељење
(
вагон
јесам
обично
разделити
снизак
преграда
на
три
одељење
али
се
путник
моћи
преко
преграда
рахат
видети
и
разговарати
)
бити
живо
који
рад
раскалашан
бурш
и
његов
Сервијанера
,
толико
рад
онај
чича
који
видети
још
на
станица
.
он
јесам
поред
сав
тај
што
јесам
најмање
педесет
година
претурити
тако
ђаволаст
задиркивати
један
младица
који
јесам
с
ми
седети
,
тако
смешан
исказивати
свој
очајање
кад
он
јесам
она
казати
да
јесам
већ
удати
,
да
јесам
на
први
штација
чекати
њен
сладак
муж
,
и
како
јесам
и
она
неутешан
што
се
не
моћи
користити
његов
,
галантан
понуда
и
т
.
д
.
да
бити
тај
један
епизода
бити
читав
новела
—
ал
не
бојити
се
вазљубљена
читатељица
,
ја
знати
да
јесам
ти
и
онако
срдито
напућити
твој
устанца
па
велим
„
и
тај
ја
јесам
новела
!
Прича
недеља
дан
,
а
још
се
ники
јесам
ни
заљубити
а
камо
ли
да
се
ко
убити
или
отровати
или
у
вод
скочити
као
што
се
у
поштен
новела
приличити
!
“
Међа
тај
,
који
год
жељезница
путовати
,
знати
да
тај
џакање
и
весеље
у
вагон
не
трајати
дуго
,
особито
ако
се
воз
под
ноћ
кренути
,
или
ако
јесам
неко
„
затворен
“
друштво
у
он
,
као
што
јесам
наш
,
па
он
и
не
стајати
на
сав
обичан
станица
.
сахат
,
највише
два
,
па
онда
се
сав
изговор
,
умор
,
анекдоте
се
исцрпити
,
шал
изазивати
само
по
који
осмех
у
место
кикотање
и
грохот
,
досетка
постајати
сав
тром
и
туп
прећи
,
луша
се
један
по
једар
гасити
а
пушач
заборављују
да
она
на
нов
напунити
,
сваки
се
повлачити
у
себе
сам
па
се
пустити
свој
успомена
,
брига
,
жеља
и
нада
на
воља
,
и
на
последак
,
као
год
што
се
какав
хор
који
се
иза
кулиса
удаљавати
,
сав
слаб
и
слаб
чути
,
још
по
који
откинут
гласак
,
па
онда
све
умукнути
,
тако
и
овде
све
се
утишати
мало
по
мало
и
на
последак
ништа
се
јесам
чути
осем
монотон
труцкање
наш
возати
и
бесно
фачање
наш
локомотива
.
на
поље
бити
сунце
заћи
,
и
над
непрегледан
широк
њива
и
ливада
,
који
вредан
рука
сељачки
бити
претворити
у
прав
рај
и
за
само
око
,
и
који
у
даљина
обгрљавати
венац
модар
планина
као
оквир
какав
љубак
слика
,
трептати
читаво
мора
румен
светлост
.
какав
тајанствен
и
чаробан
копрена
покривати
тај
тији
вечерњи
светлост
сваки
и
обичан
стварка
у
природа
,
какав
божански
хармонија
склапати
она
из
оштар
противност
,
који
на
дан
чисто
вређати
осећање
о
леп
.
па
какав
благ
срећа
удевати
леп
вече
у
људски
груда
!
...
ако
она
раздирати
очајање
или
какав
силан
туг
,
један
поглед
у
тај
величанствен
и
миран
природа
,
хладити
запаљен
рана
,
утољавати
и
бесан
бод
,
па
ако
ништа
друго
,
а
он
измамити
бар
сузити
на
очи
,
тај
бар
тако
олакшати
набрекао
срце
.
ако
бурно
дахтати
под
какав
ненадан
срећа
,
који
човек
чисто
не
моћи
да
издржати
,
овако
вече
кадар
јесам
и
тај
бура
да
утишати
,
и
тај
радосно
раздрагати
срце
да
умирити
,
дати
он
снага
да
се
свој
срећа
нагледати
,
да
јесам
се
без
страст
науживати
.
па
и
на
ми
,
свакидашњи
тежатнике
,
који
се
не
моћи
потужити
ни
на
сувише
срећа
ни
на
превелик
несрећа
,
код
који
јесам
један
ка
и
други
,
код
који
цео
живот
пролазити
у
насуштни
хлеб
,
и
у
борба
,
не
с
поштен
пријатељ
,
већ
са
сам
црв
и
подлац
,
па
и
на
ми
,
какав
силан
утицај
имати
овако
свечан
тренутак
у
вечан
живот
природа
!
као
кад
какав
нежан
прстић
на
фин
жица
од
цитра
,
стан
мамити
сладак
глас
,
тако
потоњи
зрак
сунце
на
заход
моћи
да
измамити
мио
успомена
из
дух
,
па
од
она
да
начин
леп
слика
који
пролазити
поред
укочен
поглед
у
даљина
,
помињати
драг
тренутак
један
цео
живот
...
Отаџбина
,
детињски
срећа
,
браћа
и
сестра
,
друг
,
прво
будење
дух
и
срце
,
прво
свитање
идеја
за
који
ваљати
живети
,
први
борба
и
занос
први
победа
...
о
хвала
ви
мио
,
мио
слика
!
...
.
на
један
пут
стати
врискати
пишталица
на
локомотива
,
точак
се
све
лакше
и
лакше
окретати
,
најпосле
воз
стати
и
наш
вагон
се
затрести
па
стати
,
а
кондуктор
заграјати
.
—
Штација
Дингеда
!
десет
минута
одмор
!
—
у
вагон
опет
оживити
народ
.
ми
тројица
такође
похитати
за
остатак
у
станичку
гостионица
да
тај
десет
минута
што
јесам
могуће
целисходан
употребити
на
благ
и
поспјешествованије
наш
желудца
.
пред
станица
се
гурати
тамо
и
овамо
најмање
два
три
стотина
путник
,
а
највише
она
јесам
јуришати
у
гостионички
трапезарија
који
јесам
не
само
поставити
бити
за
толики
гомила
људи
,
него
већ
и
усути
јела
стајати
по
сто
само
да
се
драгоцен
време
уштедети
!
у
наш
напредан
век
и
кад
се
за
ћев
путовати
,
ваљати
на
врат
на
нос
јести
.
при
сав
тај
што
на
станица
бити
толико
свет
,
опет
јесам
свако
у
очи
упадати
један
жена
који
јесам
пред
ходник
стајати
са
један
повелик
путнички
торба
,
чекати
док
се
гомила
разићи
да
у
који
вагон
потражити
себе
место
.
на
она
бити
дугачак
црн
мантија
опасати
у
струка
груб
црн
гајтан
на
који
с
леви
страна
бити
обешен
бројаница
и
крст
.
глава
а
и
доста
лице
сакривати
неко
као
снег
бео
платно
,
наместити
као
у
калуђерица
.
она
стајати
смерно
гледати
преда
себе
,
као
да
ники
на
свет
немати
око
она
.
ја
подухватити
језа
кад
видети
тај
жив
анахронизам
онако
у
месечина
.
ја
и
на
инштитуција
калуђер
мрзети
,
али
калуђерица
јесам
тако
скрнављење
свет
природан
закон
,
да
„
prosto
plюnutъ
da
cҕhatъ
“
.
-
буран
имати
и
тај
ружан
обичај
да
завиривати
сваки
девојка
под
нос
,
поред
који
проћи
,
па
с
тај
се
несам
чудити
кад
Пепи
,
пролазити
поред
калуђерица
чучнути
да
она
испод
бео
настрешница
видити
лице
;
али
помислити
како
се
ја
и
мој
земљак
окаменити
кад
видети
да
Пепи
брзо
скинути
капа
тај
калуђерица
пољубити
рука
,
и
збуњено
се
стати
извињавати
.
—
опростити
...
пречастна
госпа
Варвара
...
али
од
куд
јесам
се
ја
моћи
надати
?
.
.
—
она
дигнути
полако
глава
,
а
ја
и
Сервијанер
само
што
се
погледати
...
Хоћете
ја
веровати
да
тај
калуђерица
не
моћи
бити
стар
од
18—20
година
,
и
да
ја
јесам
видети
леп
девојка
од
Крушевац
до
Петроград
и
од
Беч
до
Москва
?
ја
се
сећати
само
на
још
један
тако
леп
девојка
,
у
који
јесам
сав
,
што
ми
јесам
год
имати
срце
,
у
полугимназији
теразиски
,
пре
једанајест
година
бити
заљубити
.
и
бити
налик
на
она
тај
калуђерица
као
да
јесам
два
сестра
родити
.
оно
исто
српски
црнпураст
лице
,
онај
исти
жарки
очи
који
још
црње
долазити
,
под
дуг
лако
узвијен
трепавица
и
густ
црн
веђа
онај
исти
фино
просечен
усташца
,
онај
исти
целокупан
тип
лице
,
само
што
у
наш
београђанчета
бити
румен
обрашчић
као
румен
јабука
,
и
што
се
на
она
појављивати
при
сваки
смети
два
мек
рупица
у
који
како
казати
мој
еснафлија
„
божић
Амор
свој
стрела
запињати
“
,
а
на
лице
пречастан
госпа
Варвара
бити
кречан
бледоћа
,
и
не
веровати
да
бити
се
и
осмех
јесам
а
камо
ли
с
Љељом
усудити
на
тај
хладан
,
строг
ал
достојанствен
лице
.
ја
бити
заборавити
да
јесам
гладнети
,
и
да
калуђерица
не
ући
у
један
вагон
ја
бити
проиграти
наш
десет
минута
јер
не
само
да
бити
ми
задела
ноћ
остати
желудац
у
стање
турски
каса
,
него
ми
се
не
бити
ни
очи
наситити
онај
пуст
гледање
...
Срећом
ми
дочепати
бурш
,
који
јесам
пречастан
калуђерица
однети
торба
до
вагон
и
још
једаред
јесам
у
рука
пољубити
,
па
ми
увући
у
трапезарија
,
зграбити
с
један
сто
три
лунгенбратен
,
мета
пред
сваки
један
и
стати
јести
да
јесам
сав
иза
уш
пуцати
.
—
Пени
,
ако
бог
знати
,
какав
јесам
оно
?
...
—
—
он
...
он
...
он
!
.
—
бити
цео
одговор
буршев
који
се
довити
,
и
уз
тај
ми
пружити
рука
на
воз
,
као
утеха
да
хтети
ми
после
причати
.
кад
не
бити
другче
,
наклопити
се
и
ми
двојица
,
и
срећом
бити
и
последњи
залогај
прогурати
до
„
срце
“
кад
зазвонити
звоно
.
брзо
послати
на
кукаван
сажвакан
залогај
један
мали
потоп
феславскога
вино
,
платити
(
не
питати
колико
)
,
и
пре
други
звоно
бити
већ
на
свој
место
у
вагон
.
да
ја
јесам
ко
пре
тај
вечера
казати
да
јесам
моћи
за
мање
од
десет
минута
вечерати
,
ја
бити
он
казати
да
лагати
.
о
свет
искуство
,
без
ти
немати
ништа
.
ја
несмо
дати
бурш
ни
да
свој
душа
запалити
наш
запиткивање
о
калуђерица
.
—
она
јесам
мој
земљакиња
и
комшиница
бити
,
и
док
јесам
деца
бити
,
играти
јесам
се
заједно
!
...
—
одговорити
Пепи
и
гледати
предати
се
а
преко
његов
лице
прелетити
израз
,
који
се
бар
ја
учинити
као
неки
дубок
бол
и
сет
.
али
можда
јесам
крив
и
вагонски
лампа
који
и
онако
слаб
светлост
врло
неудесан
на
његов
лице
бацати
.
—
А
да
знати
какав
јесам
тај
вила
бити
пре
само
три
година
!
ко
бити
у
овај
погнут
,
блед
и
изнурен
калуђерица
познати
поносит
возареву
Мирцлу
!
—
он
опет
ућутати
,
па
остати
непомичан
заборавити
потпуно
на
кеса
дувански
који
бити
извадити
да
на
нов
напунити
луша
.
—
Па
који
јесам
јад
отерати
у
калуђерица
?
—
—
ах
!
—
учинити
Пепи
па
махнути
рука
преко
чела
,
као
да
се
,
трго
из
кратак
сан
—
моћи
ја
питати
...
тај
јесам
тако
тужан
прича
да
ви
јесам
ја
несмем
причати
.
ја
несам
мајстор
у
причање
па
хтети
начинити
какав
накарада
.
боље
причекати
до
сутра
,
па
кад
се
стати
возати
по
језеро
,
запитати
ма
који
возар
,
са
што
јесам
Шифер
-
Мирцл
отићи
у
калуђер
?
они
хтети
ви
сваки
испричати
боље
од
ја
!
тај
јесам
само
бити
уље
у
жар
наш
радозналост
.
сад
ми
јесам
баш
морати
причати
.
он
се
бранити
донекле
,
па
најпосле
кад
јесам
имати
куда
рећи
:
—
Добра
да
ви
причати
;
али
ако
ја
мој
буршовским
ручендама
згњечити
њежан
цветак
,
ви
јесам
крив
.
на
ви
грести
!
—
затим
извадити
сахат
,
уздахнути
„
тек
по
ноћ
“
,
погледати
по
вагон
,
промрмљати
„
а
у
овај
кутија
сардина
немати
ни
помисао
на
спававање
“
,
па
онда
напунити
и
запалити
луша
,
и
започети
да
причати
.
„
—
да
,
да
!
,
.
.
леп
јесам
бити
као
какав
иконица
!
А
уз
тај
тако
поносит
,
да
ники
јесам
смести
ни
да
јесам
се
дотакнути
од
свити
наш
момак
.
ако
бити
се
какав
странац
усудити
да
јесам
помиловати
(
јер
она
јесам
са
очин
чамац
превозити
путник
преко
језеро
)
она
бити
он
шинути
по
рука
,
а
богме
кадкад
јесам
она
ни
весло
сувише
замашан
бити
.
образ
она
бити
руменити
као
алмруже
,
очи
плав
као
генцијана
а
кос
златан
као
исти
сунце
кад
са
какав
снежан
поље
одсјајкивати
.
какав
јесам
момак
несу
просити
,
па
све
за
бадава
!
она
јесам
хтети
ни
да
погледати
на
оно
силно
благо
који
јесам
она
нудити
!
...
она
јесам
чекати
свој
суђен
.
и
он
се
брзо
јавити
.
Душа
ваљати
ни
Лоидлу
не
бити
замерка
.
стасит
,
срчан
момак
,
какав
само
планина
гајити
.
у
цео
наш
околина
не
бити
снажан
рвач
,
ни
куражан
ловац
,
јер
ви
требати
да
знати
да
јесам
мало
другачи
ловити
лаконог
гемзе
по
наш
вратоломан
крш
,
него
што
јесам
газити
кроз
какав
рит
за
тица
.
па
како
јесам
лепо
возарче
Мирцл
на
брзо
припитомити
тај
диваљ
џин
,
тај
бесан
ловац
!
сваки
јутро
доносити
она
јесам
свеж
алпски
цвеће
да
она
заденути
за
зелен
шешир
,
и
за
везен
прслук
;
а
како
бити
пасти
тији
ноћца
,
па
бити
месец
ударити
преко
језеро
свој
сребрн
мост
,
одмах
бити
се
зачути
и
сладак
песмица
уз
нежан
тон
са
цитра
,
који
бити
се
помешати
са
чаробан
шуштање
језерски
таласић
,
одмах
се
моћи
видети
како
се
на
језеро
љуљушкати
два
чамац
један
до
други
,
и
како
у
један
немати
ники
,
а
у
други
момак
и
девојче
...
на
његов
крило
легати
мали
цитра
и
он
мамити
што
моћи
срдачан
гласић
из
она
певати
тихо
,
а
она
он
обгрлити
па
он
час
љубити
а
час
опет
помагати
певати
.
па
какав
мио
песмица
!
он
тек
започети
:
„
Dirnl
du
hast
mich
lieb
.
Dirnl
,
gelt
,
du
hast
mich
gern
,
Jch
steig
auf
n
Himmel
u
auf
;
Und
hol
dir
a
Стерн
!
“
„
(
Девојче
,
ти
ја
волети
;
девојче
јел
да
јесам
ти
драг
?
тај
ја
бити
се
на
небо
попети
,
да
за
тај
који
звезда
скинути
“
)
.
А
она
он
одговарати
:
„
jesam
hö
хер
der
Turm
,
jesam
schöner
das
Gläut
,
jesam
stolzer
dein
Herzerl
,
jesam
grö
сер
die
Freud
!
“
(
„
Што
јесам
виша
кула
,
тај
се
лепше
чути
звоно
с
она
;
што
јесам
твој
срдашце
поноситије
,
тај
јесам
и
радост
мој
веће
.
“
)
А
кад
бити
се
ситити
напевати
,
онда
бити
Лоидл
стати
причати
свој
злато
о
скривен
кланац
и
језерце
о
који
Мирцл
још
никад
ни
чудо
јесам
,
и
на
који
јесам
Лоидл
наилазити
рад
свој
непрекидан
лутање
и
пентрање
за
гемзама
.
девојка
се
једном
тај
причање
Лоидлова
тако
допасти
да
он
стати
молити
да
и
она
један
пут
повести
са
себе
у
лов
.
Хоће
и
она
да
видити
те
чопорити
дичан
дивљач
,
хтети
и
она
један
пут
да
се
успентрати
на
највише
вршак
Трауенштајна
одакле
он
казати
да
видити
не
само
цео
Гмунден
,
и
цео
језеро
и
сав
брдо
и
сав
село
око
језеро
на
један
пут
,
него
и
преко
тај
далеко
,
далеко
...
Лоидл
се
насмејати
„
како
хтети
се
ти
пентрати
по
онај
стење
?
тај
ти
не
бити
ни
до
по
пута
доћи
па
бити
тако
сустати
да
не
бити
моћи
маћа
“
—
„
охо
,
молити
,
и
ја
јесам
планинкиња
и
ако
јесам
понајвише
одрасти
крај
језеро
.
Покушај
,
па
хтети
видети
да
хтети
се
ти
још
пре
уморити
него
ја
“
—
„
Хајд
баш
да
видити
.
али
у
очи
тај
дан
требати
да
преноћити
на
наш
стран
језеро
,
на
прилика
код
твој
тетак
у
Карбахмиле
?
јер
ми
ваљати
здраво
поранити
ако
хтети
да
видити
гемзе
док
јесам
још
на
окуп
...
“
она
пристати
и
уговор
и
дан
и
место
састанак
.
тетак
хтети
јесам
пустити
,
она
знати
,
да
се
Лоидл
и
Мирцл
пазити
,
а
она
знати
и
тај
да
јесам
Лоидл
поштено
момчити
.
—
и
осванути
жељен
час
,
кад
јесам
Лоидлу
ваљати
доћи
пред
теткин
кућа
и
викнути
„
она
—
хуј
!
“
да
одјекнути
од
стотина
стена
.
девојка
јесам
већ
бити
готов
,
обучен
и
умивен
,
спреман
за
пут
,
и
изаћи
из
колиба
поштапати
се
велик
„
грисбајлом
“
(
тај
јесам
велик
штап
за
пењање
у
Алпи
)
.
он
јесам
осем
тај
имати
свој
пушак
о
раме
.
Пошто
се
срдачно
поздравити
,
узети
се
за
рука
па
хајд
’
уз
брдо
.
ваздух
бити
пријатан
ал
’
ипак
суров
,
мирисати
од
планински
биље
,
ал
’
опет
још
толико
хладан
да
се
јежити
кожа
од
он
.
магла
се
још
витлати
по
земља
или
на
стена
који
изгледати
као
да
јесам
добити
џиновски
крило
.
над
далек
ивица
Алпи
,
на
небо
јављати
се
као
крв
црвен
пруга
који
се
све
више
ширити
у
зелен
,
бледо-црвене
и
бисерасто-сјајне
трака
.
јела
и
смрека
који
за
се
одвојити
стајати
тек
што
почети
да
бацати
први
,
дугачак
,
скоро
прозрачан
сенка
по
земља
.
Лоидл
и
Мирцл
ићи
јесам
брзо
да
се
пре
сунце
дочепати
неки
вис
,
и
девојче
играти
се
штап
лупати
он
о
стена
поред
који
пролазити
.
—
моћи
тај
радити
Мирцл
.
ја
већ
морати
и
говорити
лакше
.
јер
како
заћи
иза
онај
чука
тамо
,
ето
ми
одмах
у
кланац
кроз
који
се
долазити
до
гемзовских
стена
,
па
само
да
начути
дивљач
и
најмањи
јек
човечији
глас
,
онда
збогом
сваки
ловљење
,
и
онда
се
моћи
слободно
вратити
откуда
јесам
и
поћи
.
Девојче
узити
грисбајл
по
среда
па
поћи
мирно
уза
свој
драг
даље
.
—
стајати
!
—
заповедати
он
на
један
пут
али
врло
полако
,
стати
па
оштро
гледати
за
магла
и
правац
који
се
она
витлати
.
—
ја
морати
с
други
страна
ударити
,
јер
ветар
дувати
све
иза
ми
права
гемзама
у
нос
,
а
кад
оне
омирисати
ловачки
месо
,
онда
одлетети
у
невидиш
.
имати
угурсуз
нос
да
ни
сам
ђаво
не
бити
веровати
!
—
они
дакле
ударити
други
правац
.
Мирцл
јесам
моћи
да
се
нагледати
сав
тај
дивота
и
величанство
који
се
око
она
налазити
.
стрм
расцепљен
стена
у
нежан
жар
први
зрак
,
и
дубок
ждрело
међу
она
увити
у
оно
тајанствено
плаветнило
као
какав
бајка
.
овде
—
онде
по
који
усамљен
тица
прилепити
се
уза
какав
као
зид
усправљен
стена
,
па
час
поклизнути
а
час
се
сам
затоциља
да
у
који
пукотина
потражити
црвак
.
дубоко
,
дубоко
под
њен
нога
видити
се
варош
како
се
још
рвати
с
магла
,
само
она
двоје
стајати
у
сред
јутарњи
светлост
,
и
сред
милијон
росан
капљица
што
се
у
хиљаду
светао
бој
прелевати
,
а
пред
она
ужарити
глава
урнебеских
глечер
.
Још
мало
поћи
уза
страна
,
-па
ето
она
на
кос
планински
.
сенка
већ
бити
оштрије
,
ваздух
бити
мало
топао
,
а
цео
јесам
свет
изгледати
као
руж
задахнути
какав
злаћен
дах
.
планински
чука
и
висок
шиљак
од
стена
који
стајати
у
кола
изгледати
као
висок
листић
у
ружин
круна
.
Девојче
погледати
на
низак
предати
се
...
на
дно
планински
котао
ширити
се
питом
језеро
.
она
он
још
никад
јесам
тако
цео
угледати
и
ако
јесам
на
он
одрасти
.
половина
бити
још
у
магла
а
други
половина
,
који
грлити
зелен
лук
од
леп
башта
искитити
бео
спретан
сеоце
као
бео
цветић
,
бити
већ
огрејати
сунце
.
какав
поглед
бити
тај
зелен
,
пурпурасто
и
дијамантасто
светлуцање
и
прелевање
на
језеро
!
па
опет
,
шта
јесам
тај
реч
да
казати
онај
што
угледати
леп
очи
возарчета
у
сав
занос
од
миља
!
ту
ни
један
молер
нем
бој
,
ту
ниједан
језик
нем
реч
;
тај
бити
као
да
јесам
вила
откати
некакав
ужасан
велик
ћилим
од
сам
бисер
,
па
он
изнети
на
сунце
,
па
он
дизати
и
спуштати
,
па
се
играти
он
да
се
сав
блистати
,
сјајити
,
засењивати
,
цаклити
,
сагоревати
,
да
се
све
топити
у
онај
жарки
боја
.
ја
људи
ја
се
кочоперити
наш
говор
,
а
кад
угледати
оваки
какав
појава
природан
,
ја
тек
опет
морати
да
признати
да
јесам
цео
наш
говор
само
муцање
,
ја
увидити
да
и
ја
као
мутавац
само
моћи
знак
да
наговестити
шта
осећати
,
али
исказати—
не
умети
.
девојка
јесам
стајати
наслонити
на
свој
драг
,
па
јесам
само
гледати
у
језеро
.
и
он
јесам
речца
проговорити
.
на
један
пут
она
дигнути
глава
па
он
погледати
у
очи
...
он
се
учинити
као
да
он
тај
поглед
отворити
сав
ребро
,
па
он
кроз
сред
срце
проћи
...
—
хајдемо
,
хајдемо
,
душица
.
сунце
хтети
ми
претити
!
—
и
он
јесам
обавити
око
витак
стас
свој
снажан
десница
па
јесам
сладак
силом
откинути
с
место
на
који
јесам
бити
језеро
очарати
.
—
хајдемо
,
само
полако
,
и
пазити
да
не
откотрљати
који
камичак
у
амбиз
,
јер
он
хтети
док
слетети
до
доле
начинити
толики
ларма
да
хтети
се
сав
дивљач
разбегнути
.
Видиш
онај
чука
тамо
?
тај
јесам
Кајзершпиц
.
кад
и
она
обићи
,
онда
хтети
прилегнути
на
земља
...
—
—
Хоћеш
одатле
гађати
јадан
гемзе
?
.
—
—
аја
,
ја
хтети
само
да
гледати
у
доља
што
јесам
под
чука
,
као
у
какав
рибњак
.
тамо
врити
и
гамизати
дивљач
да
она
бројати
немати
.
само
ти
ићи
смиром
и
држати
се
уза
страна
!
—
тако
поћи
опет
мало
даље
.
ловац
постајати
,
како
који
корак
даље
,
сав
пажљив
и
остражнији
.
—
тако
сад
добро
пазити
да
тај
штап
не
звекнути
где
о
стена
...
ни
речца
више
...
полако
...
полако
...
овде
морати
пузити
четвероношке
...
пст
...
моћи
глава
дизати
.
.
обићи
тај
камен
...
пст
!
...
сад
да
се
неси
ни
мрднути
.
—
девојка
хтети
да
удесан
положити
поред
себе
сав
грисбајл
,
ал
’
осетити
снажан
рука
Лоидлову
који
она
не
дати
ни
маћа
.
његов
густ
обрва
живо
се
мицати
и
очи
она
исказивати
куда
требати
да
гледати
.
она
погледати
у
дубина
.
какав
слика
!
у
један
огроман
арена
,
окружен
са
свити
страна
громадан
стење
и
окићен
са
мало
зелен
трава
и
џбунић
,
лешкарити
јесам
ићи
пасти
дивљач
.
она
никад
јесам
видети
тако
многи
гемзе
у
друштво
,
па
још
како
јесам
рахат
,
па
како
јесам
се
разбашариле
.
Баш
се
видити
да
јесам
код
свој
кућа
.
подаље
од
осталих
стајати
један
стар
јарац
,
на
један
велик
камен
као
на
какав
трибина
или
на
кула
,
и
по
његов
жив
мрдање
уш
а
и
по
цео
његов
држање
видети
се
да
прислушкивати
и
на
сав
страна
пазити
.
„
То
она
јесам
вођ
—
шанути
Лоидл
свој
цурити
на
ухо
—
он
чувати
стража
.
Чим
он
осетити
штогод
па
само
звизнути
,
одмах
стругнути
цео
руља
и
за
тила
часак
она
нестати
као
да
јесам
авет
бити
“
.
у
девојче
куцати
срдашце
тако
силно
...
колико
она
мило
бити
што
јесам
драг
обавешћивати
,
опет
умало
он
она
не
метнути
рука
на
уста
,
јер
сад
се
она
још
више
бојати
него
он
,
да
гемзе
не
начути
човечији
глас
,
па
да
не
ишчезнути
тај
леп
вилински
сан
што
она
трептијаше
пред
очи
у
јутарњи
позлата
.
она
јесам
лежати
груди
на
ивица
један
стена
који
се
као
одсечен
одмах
спуштати
у
недогледан
провала
,
и
осећати
јесам
како
она
срце
о
стена
бити
...
сунце
јесам
све
више
и
више
осветљавати
дубок
планински
казан
продирати
у
његов
небројен
пукотина
и
ждрело
који
из
он
изводити
.
како
леп
бити
нежан
гемзе
који
већ
бити
обасјати
,
са
онај
витак
тело
и
танак
нога
,
с
онај
црн
,
влажан
и
сјајан
носић
,
с
онај
велик
,
сјајан
,
паметан
очи
!
—
Душица
,
погле
онамо
онај
гемзу
са
двоје
млад
!
—
шанути
опет
Лоидл
па
пружити
прст
,
али
не
макнути
рука
.
она
погледати
и
видити
један
гемзу
како
се
са
свој
млад
гемзицама
игра
.
да
јесам
од
шећер
бити
наредити
тај
група
,
не
бити
моћи
сладак
бити
!
Мата
скочити
на
један
камен
па
гледати
свој
мали
,
па
онда
сићи
к
она
,
па
опет
ускочити
,
па
опет
она
гледати
.
Мирцл
одмах
разумеде
шта
тај
игра
значити
.
Мата
јесам
учити
свој
млад
скакање
...
и
дојиста
јесам
се
преварити
девојче
.
јер
,
ено
гемза
сићи
с
камени
љутит
,
дотерати
једно
мало
до
стена
па
он
стати
дотле
гурати
глава
докле
јесам
имати
куд
,
него
хоп
—
ено
он
на
стена
.
она
он
јесам
гледати
малко
,
па
онда
стати
к'о
бајаги
бежати
,
а
гемзица
с
камен
у
страх
да
не
остати
без
мајка
на
нов
скочити
,
и
ено
јесам
где
се
умиљавати
око
мати
.
тако
јесам
ићи
и
с
други
гемзицом
.
кад
бити
оба
на
камени
,
а
мати
тек
изненада
она
гурнути
с
камен
,
па
морати
да
скакати
,
хтети
она
се
не
хтети
...
—
Хоћеш
да
ти
убити
који
гемзу
,
Мирцл
—
шанути
опет
ловац
свој
девојка
,
и
махати
се
токорсе
за
пушак
.
девојка
преблед
од
тај
помисао
,
усправити
се
мало
,
склопити
свој
рука
молити
,
и
погледати
он
с
таки
прекор
и
суза
у
очи
,
да
се
Лоидл
јесам
моћи
уздржати
а
да
она
пољубац
не
осушити
суза
који
канути
преко
њен
обрашчић
.
Мирцл
стати
опет
гледати
доле
и
јесам
моћи
да
одвојити
очи
од
тај
весео
чопор
поносит
дивљач
.
ала
чудан
мирноћа
и
срећа
бити
у
тај
рај
,
високо
над
свет
,
изнад
свити
брига
и
невоља
—
па
опет
како
близу
бити
ловачки
смртоносан
цев
!
...
—
гурнути
један
камичак
у
амбиз
,
Мирцл
,
али
полако
и
нек
јесам
здраво
велик
!
—
Девојче
дохватити
један
камичак
,
али
у
исти
мах
ухватити
јесам
Лоидл
за
рука
.
—
оставити
тај
камен
...
не
помицати
се
...
избрати
други
какав
,
ал
’
овај
ни
по
што
више
.
и
тај
да
он
неси
додирнути
рука
;
догурати
он
до
ивица
штап
!
—
она
учинити
све
,
како
јесам
драг
казати
,
и
камичак
одскакутати
низа
стена
котрљати
још
неколико
камичак
са
себе
на
који
јесам
путем
ударни
,
чак
до
у
диван
гемзовски
станак
.
Још
док
јесам
камичак
озго
летити
звизнути
гемза
на
стража
.
Гемзе
наћулити
уш
,
млад
се
помешати
међу
стар
,
сав
гомила
згромадаше
се
у
чопор
оштро
мотрити
на
сав
страна
.
један
гемза
одвојити
се
из
чопор
,
па
пажљиво
прићи
онај
место
где
јесам
камичак
пасти
,
стати
он
њушити
и
превртати
са
свити
страна
,
па
онда
подигнути
глава
у
вис
и
стати
омирисавати
ваздух
—
али
ветрић
јесам
високо
изнад
чопор
лахорити
—
па
кад
видити
да
немати
опасност
,
вратити
се
на
свој
јесам
,
а
укочен
чопор
оживити
и
растурити
се
опет
у
весео
гомилица
,
који
на
нов
ударити
у
играње
...
—
Добра
.
А
сад
узети
један
камен
у
рука
,
протрљати
он
мало
длан
...
тако
...
задахнути
он
...
сад
он
бацити
како
хтети
!
и
други
камен
пасти
.
Стражар
-
гемза
звизнути
још
јаче
него
мало
час
.
на
нов
страх
и
трепет
међу
гемзама
.
Испитивач
прићи
онако
исто
пажљиво
к
место
,
ал
’
тек
што
прињуши
камен
,
дати
од
себе
тако
чудноват
,
силан
,
ал
’
непријатан
глас
,
да
се
гемзе
један
преко
други
безобзирце
распрштати
на
сав
страна
,
и
брже
него
што
бити
човек
моћи
представити
шта
се
тај
учинити
не
бити
више
ни
један
гемзе
у
доља
—
—
—
али
не
само
језеро
и
планински
кланци_
,
још
неко
јесам
знати
за
тајни
миловање
дичан
Лоидла
са
леп
Шифер
-
Мирцлом
!
и
тај
она
јесам
бити
издајица
.
А
знати
који
тај
?
тај
бити
китнасти
прозорчић
на
собица
девојче
,
тај
бити
ноћни
састанак
и
ашиковање
на
тај
кобан
ал
меден
прозорчић
,
који
се
у
ми
звати
„
фенстерл'н
“
...
.
не
потрајати
дуго
,
и
већ
јесам
сав
комшија
знати
да
јесам
Лоидл
и
Мирцл
двоје
„
љубезан
“
или
један
„
паард
“
,
и
сад
настати
мутан
и
облачан
дан
у
живот
леп
девојче
који
јесам
дотле
тако
ведар
и
срећан
бити
.
да
јесам
који
други
изабрати
,
не
бити
јесам
ники
ни
у
кућа
криво
погледати
,
у
ми
се
сав
женидба
почињати
са
тим
„
фенстерл'н
“
,
али
Лоидла
—
о
он
не
хтети
тат
ни
да
чути
.
ама
за
што
,
за
бог
?
ви
се
сећати
како
јесам
он
у
почетак
,
хвалити
,
па
откуд
да
се
он
родбина
девојачки
не
допадати
?
хе
,
он
јесам
истина
бити
дичан
и
вредан
,
али
...
сав
Гмунденци
,
сав
рибар
и
ловац
који
живити
по
село
око
језеро
знати
јесам
да
јесам
он
Wilderer
,
т
.
ј
.
да
јесам
он
починити
сав
онај
грдан
штета
по
забран
и
ловачки
потес
.
тај
бити
једина
,
али
врло
сраман
љага
на
он
.
истина
ники
не
бити
се
моћи
заклети
да
он
јесам
видети
где
по
забрањен
место
ловити
или
красти
дивљач
,
али
тек
сваки
јесам
тај
знати
.
и
доиста
,
он
се
само
свој
хитрост
и
срчаност
умести
спасти
од
чест
потера
који
јесам
сеоски
кмет
и
грофски
шумар
шиљати
,
само
да
он
једном
укебати
.
на
последак
бити
стављен
од
општина
награда
од
@card@
форинта
онај
ко
тај
страшан
лопов
потказати
ићи
јава
власт
где
он
моћи
на
дело
ухватити
.
„
Шта
?
—
грмити
јесам
Мирцлин
отац
—
тај
вилдерера
хтети
,
тај
лумпов
и
крадљивац
?
сутра
он
моћи
ловац
протерати
тане
кроз
луд
глава
,
па
онда
?
онда
јесам
имати
љубазник
или
муж
,
моћи
тражити
други
!
тако
ја
свити
светац
ја
не
хтети
да
имати
зет
који
сваки
деран
имати
права
да
убити
.
_
сирот
девојче
шта
јесам
знати
да
радити
до
плаката
и
трпети
...
али
кад
јесам
вече
доћи
и
донети
драг
на
прозор
,
онда
он
јесам
цура
пасти
око
врата
,
па
он
јесам
јецати
од
плач
молити
и
преклињати
да
се
манути
те
свој
кобан
страст
,
па
да
ка
’
и
други
људи
отићи
у
канцеларија
шумарев
па
да
лепо
узети
допуштење
кад
хтети
где
да
ловити
,
а
не
да
метати
сваки
пут
сав
живот
на
коцка
.
он
она
јесам
неколико
пута
обећавати
да
хтети
она
молба
испунити
,
али
јесам
имати
снага
да
одржати
реч
.
он
се
љутити
на
сам
себе
,
али
сав
забадава
.
Међа
тај
јесам
ни
остати
момак
из
околина
бити
без
срце
и
без
очи
за
лепота
красна
Шифер
-
Мирцл
и
просилац
нагрнути
са
сав
страна
,
тако
да
јесам
већ
једном
ваљати
ломити
колач
.
отац
се
особито
допасти
Валзер
Хис
,
леп
,
здрав
деран
,
из
добар
имућан
кућа
.
и
он
стати
наваљивати
да
он
ћерка
поћи
за
он
.
један
вече
,
кад
јесам
Лоидл
баш
поћи
бити
свој
цура
,
истрчати
она
као
без
дух
пред
он
и
стропоштати
он
се
на
прси
.
—
Лоидл
,
ја
хтети
се
убити
,
ако
се
ти
не
махнути
„
вилдераја
“
.
ја
не
дати
живети
код
кућа
гонити
ја
да
поћи
за
недраг
,
за
Валзер
Хиса
!
...
—
и
овде
се
девојка
скоро
загушити
плакати
.
Момка
стати
тешко
око
срце
.
он
се
тако
ражалити
да
она
се
одмах
заклети
да
не
хтети
ни
узети
пушак
у
рука
,
да
хтети
јесам
раздробити
о
какав
стена
на
хиљада
комад
(
и
да
он
јесам
при
рука
бити
за
цео
бити
учинити
,
али
она
јесам
бити
у
планина
добро
скрити
заједно
с
његов
муниција
и
велик
торба
од
кожа
,
па
док
он
до
она
доћи
,
ко
знати
да
л
’
се
не
хтети
предомислити
!
...
)
,
и
шта
ви
он
јесам
обећати
у
тај
тренутак
,
само
да
утишати
свој
злато
.
у
потврда
свој
обећање
дати
она
јесам
рука
,
уз
тај
трп
чврст
„
Buss
“
пољубац
и
притиснути
јесам
тако
силно
на
прса
,
да
у
мал
’
јесам
јаукнути
од
бол
.
и
од
тај
вече
проћи
@card@
,
@card@
дан
,
проћи
четири
недеља
,
нигде
се
ни
речца
не
чути
о
какав
нов
штета
ићи
крађа
дивљач
.
отац
Мирцлин
већ
се
не
љутити
кад
се
у
кућа
споменути
име
Лоидлово
,
и
мало
по
мало
почети
и
он
да
веровати
да
хтети
се
момчити
поправити
,
а
уздање
Валзер
Хиса
стати
падати
.
Лојидл
јесам
доиста
бити
прегнути
да
одржати
девојка
задан
реч
,
и
само
једно
јесам
учинити
,
т
.
ј
.
јесам
ни
дирнути
свој
пушак
.
„
А
што
да
јесам
дирати
—
помишљати
јесам
у
себе
—
кад
хлеб
не
искати
?
неки
јесам
нек
стајати
!
“
један
,
опет
после
ашиковање
на
прозор
,
доћи
Лоидл
у
механа
.
кад
тамо
и
Валзер
Хис
у
она
,
седити
замишљено
и
тужно
за
сто
.
Лоидл
,
како
јесам
бити
раздраган
и
пијан
од
срећа
,
прићи
к
он
,
и
ако
се
несу
никад
пазити
она
двоје
,
па
он
питати
,
шта
он
јесам
?
„
А
шта
хтети
ја
бити
,
одговарати
Валзер
Хис
,
мој
старац
,
мој
јадан
баба
на
дом
,
како
који
дан
сав
више
не
видити
.
Чим
се
присумрачи
већ
не
видити
ништа
па
макар
он
сто
свећа
упалити
!
“
—
„
о
сиромах
Хамер
!
па
што
не
гледати
,
ваљда
бити
се
моћи
наћи
лек
?
Што
не
потражити
доктор
?
“
—
„
хм
,
доктор
!
Шта
несу
радити
с
он
па
забадава
.
оно
,
ја
јесам
један
наш
човек
у
Салцбург
који
више
знати
него
сав
доктор
,
казати
један
лек
који
јесам
многи
и
многи
до
сад
помоћи
;
али
где
хтети
он
ја
добити
?
“
—
„
А
што
?
де
да
видити
,
ваљда
не
хтети
бити
тако
тешко
набавити
“
:
—
„
тај
се
лек
само
у
планина
добијати
,
и
тај
пушак
.
и
тај
јесам
:
слезина
из
гемзе
“
—
„
Па
тај
јесам
тешко
.
отићи
само
грофовски
ловац
...
.
“
Валзер
Хис
он
упасти
у
реч
смејати
се
и
жмиркати
очи
.
„
знати
шта
хтети
да
казати
,
али
тај
гемзу
не
смести
убити
обичан
ловац
,
него
...
ти
ја
разумети
!
...
ти
!
...
“
—
„
аха
!
“
осмехнути
се
Лоидл
„
и
тај
,
наставити
Хис
,
не
смести
слезина
бити
са
сав
хладан
кад
се
метнути
на
очи
болесник
,
дати
ваљати
бити
где
у
наш
планина
...
али
наравно
,
где
јесам
сад
тај
момак
,
који
бити
се
подухватити
да
тај
севап
учинити
?
ловац
јесам
истерати
из
она
и
последњи
искра
кураж
!
...
“
Лоидл
бити
међу
тај
подобро
потегнути
из
свој
чаша
,
па
који
вино
,
а
који
дражење
Валзер
Хиса
,
еле
за
час
пропасти
сав
што
јесам
Мирцл
горак
суза
откупити
.
он
тај
мисао
јурнути
у
срце
ка
’
пролетњи
сок
у
дрво
.
зар
сиромах
старац
да
изгубити
очњи
вид
само
за
тај
што
немати
ники
ко
бити
се
упустити
у
један
честит
метак
за
он
?
јок
,
тај
не
смести
бити
док
јесам
Лоидл
жив
.
А
најмање
требати
Хисов
отац
да
ослепити
.
Лоидл
хтети
да
показати
људи
да
он
јесам
„
срце
прав
место
.
“
у
пркос
свити
забрана
и
уцена
повисити
,
дигнути
се
Лоидл
сутра
на
ноћ
у
планина
,
извући
из
један
камењар
пушак
и
торба
свој
,
где
она
јесам
обично
крити
,
па
стати
се
пети
све
више
и
сав
дубље
у
планина
,
тражити
згодан
бусија
.
месец
бити
већ
увелике
искочити
,
и
бити
красота
у
планина
.
Свеће
и
ватра
по
село
бити
давно
погасити
и
само
се
језеро
моћи
у
дубина
видети
како
се
у
месечина
цаклити
као
исти
сребро
.
на
један
пут
искрснути
диван
гемз-јарац
пред
Лоидла
.
он
одмах
обор
пушак
,
нанишанити
и
—
оштар
метак
проломити
се
кроза
стена
.
Живинче
само
што
једном
скочити
,
али
три
аршин
у
висина
,
па
се
онда
стропоштати
и
јесам
се
више
ни
мрднути
.
Лоидл
он
прискочити
,
за
тила
часак
очупати
прегрш
вуна
с
кичма
заденути
јесам
за
шешир
,
стрпати
цео
јарац
у
свој
велик
торба
па
јесам
упрети
на
леђа
,
и
онда
запети
што
јесам
моћи
брже
назад
.
Ноћ
бити
прилично
хладан
,
но
с
он
јесам
све
киптјети
зној
.
на
по
пута
сести
под
један
дрво
да
се
малчице
одморити
.
на
један
пут
:
чути
се
неки
шуштање
,
неки
шаптање
,
па
онда
корак
у
камењар
и
сав
јасан
и
разговетан
разговор
.
Оче
небески
,
тај
тај
јесам
ловац
шумарев
!
он
јесам
добро
чути
где
говорити
:
„
ту
негде
морати
да
јесам
.
тај
ми
јесам
и
пут
и
правац
потказати
.
А
и
пуцањ
се
с
овај
страна
чути
.
он
ми
не
хтети
више
утећи
,
-
само
се
држати
тако
раздељен
!
“
Шта
да
се
радити
?
или
скочити
у
амбис
који
јесам
баш
под
тај
дрво
зијати
,
тај
се
размрскати
о
стење
па
се
тако
спасти
грдан
љага
и
срамота
за
цео
живот
,
или
се
бранити
јуначки
докле
трајати
прах
и
олово
,
и
не
предавати
она
се
жив
у
рука
.
у
тај
мах
сенути
он
још
један
мисао
кроз
глава
.
он
се
успентрати
уз
дрво
као
какав
диваљ
мачак
,
заједно
са
свој
лов
и
пушак
,
па
се
шћућурити
у
густ
лишће
као
какав
скамењен
тица
.
ловац
доћи
под
дрво
,
и
један
рећи
„
ја
остајати
овде
на
стража
.
овај
јесам
један
од
важан
место
,
као
што
јесам
и
сам
од
Валзер
Хиса
чути
;
а
ви
знати
да
он
не
хтети
вући
ники
за
нос
,
особито
где
се
тицати
Лоидла
.
тај
и
он
јесам
с
ми
у
хајка
,
ено
он
где
јесам
у
јарак
ухватити
бусија
!
“
и
он
доиста
остати
под
дрво
па
се
разбашари
као
да
се
не
хтети
макнути
с
место
до
зор
.
А
и
остати
хтети
за
цео
остати
на
свој
бусија
!
кад
...
у
један
мах
...
стати
у
дрво
нешто
кврцати
и
пуцкати
,
Лоидл
стати
све
више
и
више
осећати
да
се
грана
,
у
који
јесам
он
полуседио
а
пола
лежати
,
нагибати
...
Оче
небески
велик
грана
на
који
јесам
он
,
бити
почети
трунути
на
онај
место
где
се
од
стабло
одвајати
,
па
се
сад
под
овако
велик
терет
ломити
!
сад
стати
тако
силно
пуцати
и
крхати
се
да
се
Лоидлу
учинити
е
хтети
свет
да
пропасти
,
и
он
препоручити
бог
душа
,
јер
сад
више
нем
спасење
,
сад
јесам
већ
знати
да
хтети
за
неколик
тренутак
бити
раздробити
и
разбацати
на
хиљада
комадић
,
јер
ево
,
он
већ
летити
у
провала
!
...
он
само
што
чвршће
пригрлити
грана
,
заклонити
очи
па
дрекнути
„
Језус
Мари
!
“
у
уш
он
стати
зујати
,
мало
за
тај
бућнути
о
један
стена
и
осетити
како
јесам
од
она
одскочити
,
у
исти
мах
зачути
човечији
врисак
и
—
обнесвеснути
.
кад
јесам
доћи
к
себе
осећати
да
јесам
још
жив
,
и
да
јесам
још
непрестано
,
у
грање
,
шта
више
,
и
јарац
јесам
ту
.
он
легати
на
он
.
али
испод
он
...
брујити
и
грмити
водопад
да
јесам
страхота
слушати
.
он
се
припети
што
силан
за
сав
што
јесам
моћи
дохватити
.
најзад
опустити
један
рука
,
пошто
се
други
чврсто
држати
,
па
стати
око
себе
пипати
.
нигде
дно
.
он
спустити
пушак
на
кајиш
колико
јесам
моћи
дубље
...
нем
дно
!
дакле
,
он
се
бити
с
грање
заглавни
између
два
стена
попреко
над
ужасан
провала
у
који
продирати
бесан
водопад
.
он
остати
тако
како
се
наћи
и
гледати
јесам
да
се
ни
најмање
не
померити
.
Помрчина
као
тесто
у
провала
—
а
он
сваки
коштица
бости
.
ни
од
куда
ни
слаб
зрачак
светлост
.
али
он
бити
још
у
живот
,
и
његов
пушак
бити
цео
целцат
крај
он
,
па
шта
јесам
хтети
више
?
али
што
јесам
у
тај
тежак
,
дуг
час
проћи
Лоидлу
кроз
глава
,
што
јесам
он
мислити
ту
страшан
ноћ
његов
живот
тај
не
бити
пожелети
ни
свој
грд
непријатељ
.
на
последак
почети
свитати
,
и
Лоидл
се
на
дебео
крај
велик
грана
успужа
до
један
стена
.
прво
што
јесам
на
она
видети
бити
један
човечији
леш
.
Лоидл
он
сагледати
у
лице_
.
велик
бог
,
тај
јесам
Валзер
Хис
,
убити
онај
исти
грана
на
који
се
Лоидл
спасти
,
и
ако
јесам
неколико
стотина
стопа
на
она
пасти
.
Лоидл
он
опрати
лице
клечећи
крај
он
,
али
он
се
бити
већ
давно
охладити
.
са
суза
у
очи
,
молити
се
Лоидл
бог
,
да
спасти
и
опростити
душа
Валзер
Хиса
.
за
тај
јесам
којекако
сићи
у
село
,
час
четвороношке
,
час
прескакати
,
час
клизање
.
ники
живити
јесам
он
срести
.
ловац
,
што
бити
на
бусија
чути
јесам
да
неко
дрекнути
„
Језус
Мари
“
али
јесам
мислити
да
јесам
тај
њихов
друг
који
јесам
под
онај
дрво
остати
,
а
овај
опет
у
мал
’
јесам
онемити
и
оглувити
од
страх
.
они
јесам
се
брзо
после
искупити
и
отићи
назад
.
Лоидл
одмах
отићи
у
„
амт
“
(
канцеларија
)
који
јесам
још
бити
под
управа
гроф
чији
јесам
шум
,
и
испричати
он
све
,
шта
се
прошли
ноћ
у
планина
десити
,
и
јавити
где
јесам
леш
Валзер
Хиса
.
гроф
заповедити
да
се
све
узети
на
протокол
,
испитати
цео
ствар
,
на
кад
се
уверити
да
јесам
доиста
све
онако
бити
,
поставити
Лоидла
за
свој
ловац
.
он
бити
слободан
!
колико
јесам
сласт
и
срећа
бити
на
први
„
фенстерлисању
“
после
тај
,
моћи
мислити
!
сад
јесам
баба
леп
Мирцле
бити
потпуно
задовољан
да
он
Лоидл
бити
зет
.
тај
он
јесам
сад
господин
постати
!
и
просидба
се
на
брзо
свршити
;
али
од
свадба
јесам
моћи
бити
ништа
тај
јесен
,
јер
„
девојка
јесам
бити
још
спреман
“
како
ваљати
за
свадба
,
и
тако
се
она
одложити
до
пролеће
;
али
брига
јесам
вереник
за
тај
!
они
јесам
се
сад
моћи
састајати
колико
јесам
пута
хтети
на
дан
,
моћи
јесам
ћаскати
у
друштво
колико
она
срце
искати
,
тај
ту
хтети
проћи
цео
зима
као
какав
сан
!
...
али
зима
бити
тај
година
необично
јак
.
Што
ни
старац
не
памтити
,
тај
се
тај
зима
догодити
т
.
ј
.
и
само
се
језеро
заледити
.
о
путања
и
пут
кроз
планина
не
бити
ни
помен
.
по
тај
и
бити
огроман
доказ
љубав
од
Лоидла
што
јесам
при
сав
тај
сваки
недеља
по
један
пут
пробијати
се
кроз
снежан
брег
тај
долазити
свој
драга
.
о
чест
долажење
не
бити
зборати
.
Баш
и
да
јесам
моћи
Лоидл
оставити
кућа
и
родбина
сам
у
онај
мора
од
снег
и
лед
,
не
бити
он
Мирцла
допустити
.
__
али
кад
један
недеља
у
обично
време
не
доћи
драг
,
па
кад
још
седам
други
вечност
,
још
седам
дан
проћи
,
а
Лоидла
никако
немати
,
девојка
да
полудити
.
„
Мор
бити
да
се
какав
несрећа
догодити
“
хукати
јесам
јадница
непрестано
.
отац
она
јесам
тешити
како
јесам
знати
,
али
и
он
јесам
јесам
видети
да
не
хтети
бити
чист
посао
.
Прође
богме
и
трећи
недеља
,
а
Лоидлу
ни
трагати
ни
глас
.
девојка
јесам
моћи
више
да
издржати
тај
страшан
неизвесност
,
и
подигнути
се
да
видити
шта
јесам
.
отац
јесам
наравно
јесам
моћи
пустити
сам
,
па
поћи
с
она
.
у
Гмунден
шта
несу
радити
да
добити
саонице
за
*
*
*
,
где
јесам
бити
колиба
Лоидлова
,
па
сав
забадава
!
ни
један
саоничар
не
смести
да
се
подухватити
.
„
бог
с
ви
,
говорити
,
тај
одонуд
немати
ни
један
саонице
ево
већ
десет
дан
.
тамо
морати
да
јесам
страшно
сад
!
“
„
ја
ићи
пешке
“
рећи
Мирцла
кратко
,
па
поћи
.
тај
храброст
њен
окуражити
мало
срчан
саоничара
,
па
пристати
да
возити
али
под
услов
да
ићи
само
дотле
док
не
наићи
на
очевидан
опасност
за
себе
или
за
коњ
,
јер
он
се
онда
враћати
.
они
пристати
и
сести
у
саонице
.
леден
ветар
сипати
она
јесам
снежан
игла
у
лице
.
саонице
се
кренути
,
али
не
прећи
ни
два
стати
корачај
,
па
већ
јесам
ваљати
сврнути
с
друм
,
јер
на
он
бити
толики
брег
снег
навејан
да
јесам
коњ
још
из
далек
зазирати
.
Кочијаш
бити
угледати
са
страна
нешто
чистина
,
па
стати
терати
преко
џомаба
и
јарак
да
јесам
путник
сав
скакати
са
свој
место
.
где
брег
ближе
један
други
стајати
тај
јесам
ветар
још
махнит
бити
,
подизати
читав
брег
снег
,
витлати
она
и
разбијати
на
сав
страна
.
најзад
,
кад
ући
међу
стена
бити
мирније
,
али
какав
слика
!
јела
и
смрека
једва
јесам
се
видети
из
снег
,
толико
он
јесам
ту
бити
нагомилати
,
и
да
не
бити
у
снег
плитак
жљеб
над
онај
место
где
јесам
у
дубина
јарак
крај
пут
,
не
бити
бити
могуће
наћи
пут
.
колиба
,
који
јесам
један
зид
наслонити
на
стена
бити
сад
оградити
са
свити
страна
висок
зид
само
од
снег
,
и
јадан
становник
с
тежак
мука
одмакнути
бар
који
корак
онај
снежан
зид
који
она
затвор
врата
и
прозор
.
Жустри
коњић
који
бити
у
саонице
упрегнути
ознојити
се
већ
од
зор
.
Кочијаш
јесам
непрестано
уздисати
„
не
моћи
се
даље
“
:
али
Мирцл
он
јесам
свагда
умести
доказати
да
се
моћи
још
мало
.
„
ја
ако
ја
коњ
поломити
нога
?
“
питати
он
опет
.
отац
девојчин
обећавати
сваки
штета
накнадити
.
Обично
се
тај
грдан
снег
у
више
мах
наслагати
,
и
сваки
слој
добити
сав
покривач
од
лед
.
копита
коњски
пробијати
површан
кор
лед
,
и
нога
пропадати
у
горњи
слој
,
али
коњ
јесам
уједно
захуктати
у
напред
,
и
тако
се
догађати
да
оштар
ивица
у
леден
кора
поломити
нога
коњ
.
таки
несрећан
живинче
немати
више
помоћ
и
права
јесам
благодат
ако
он
ко
тане
из
пушак
или
секира
прекратити
самртан
мука
.
Ена
,
где
коњ
опет
зазирати
и
не
хтети
даље
.
ваљати
јесам
сићи
па
повести
преко
какав
брежуљак
или
рупчага
у
снег
,
јер
преко
она
примамљивати
опет
парац
пут
на
који
се
моћи
сањкати
.
мало
за
тај
ваљало
јесам
опет
извући
саонице
из
какав
стрм
страна
где
јесам
путник
више
један
на
други
него
један
поред
други
седити
,
или
она
јесам
ваљати
испразнити
од
снег
.
неколико
хватити
даље
ваљати
јесам
један
коњ
извлачити
из
снег
,
јер
бити
,
упасти
до
трбух
,
и
тај
ваљати
он
јесам
извући
најпре
један
нога
,
па
јесам
метути
на
савијен
ћебе
,
исто
тако
један
дењчић
под
трбух
и
један
стражњи
нога
,
па
онда
трзати
за
узда
,
јер
само
тако
јесам
бити
могуће
извући
коњ
.
на
последак
ваљати
јесам
испрегнут
па
за
уздица
водити
коњ
,
тај
се
онда
сам
вратити
па
довући
и
саонице
.
-
сад
наићи
опет
на
велик
брег
снег
насред
пут
.
коњ
стати
врчати
,
махати
глава
,
устукњивати
,
и
кад
год
бити
покушати
да
она
натерати
на
брег
,
а
они
хтети
да
се
стрмоглавити
на
страна
.
знојити
јесам
у
млаз
тећи
с
она
,
а
оба
дрхтати
ка
прут
.
„
силазити
или
да
се
враћати
!
“
командовати
пресудан
кочијаш
.
-
Мирцл
скочити
из
саонице
,
и
отац
за
она
,
помоћи
обрнут
саонице
,
исплатити
,
па
опучити
даље
пешке
,
јер
јесам
знати
да
одатле
немати
више
но
четврт
сахат
до
један
колиба
,
у
који
живити
један
добар
знанац
Лоидлов
такође
грофски
ловац
.
они
загазити
онако
на
добар
срећа
,
јер
тај
јесам
бити
избор
.
пропадати
јесам
у
снег
час
до
колено
час
и
више
,
и
помагати
једно
други
да
се
опет
искобељати
.
Старц
јесам
пуцати
срце
у
недра
гледати
како
он
се
дете
мучити
,
али
Мирцл
јесам
ништа
осећати
,
јесам
ни
опажати
да
јесам
до
појас
гол
вод
,
а
од
појас
у
читав
панцир
од
лед
;
она
јесам
хтети
даље
,
даље
...
онамо
где
хтети
се
решити
живот
или
смрт
,
јер
она
обузимати
ужасан
слутња
сав
више
што
јесам
се
већма
примицати
мета
.
само
један
појава
тргнути
јесам
из
тај
туп
неосетљивост
за
сав
што
око
она
бивати
.
тај
бити
један
чопор
дивљач
који
угледати
у
снег
.
—
ах
сирот
срна
и
гемзе
!
—
уздахнути
девојче
и
сузити
она
грунути
на
очи
.
сигурно
јесам
помислити
на
онај
рај
који
јесам
са
Лоидлом
гледати
,
па
он
упоредити
с
овај
стање
...
јадан
дивљач
бити
до
трбух
у
снег
,
омршавити
—
сам
кожа
и
кости
!
колико
она
поломити
свој
витак
нога
док
се
довући
до
какав
дрво
да
се
његов
кор
захранити
...
колико
она
се
стропоштати
с
какав
велик
санта
лед
и
снег
који
се
одвалити
са
какав
висок
стена
па
смрвити
и
уништити
све
,
на
што
у
свој
падање
ударити
.
колико
јесам
колиба
,
колико
јесам
људски
породица
погинути
и
наћи
сав
гроб
под
какав
подобан
лавина
!
...
при
овај
потоњи
мисао
вриснути
девојка
,
да
она
се
отац
сав
престравити
.
њен
таман
слутња
добити
облик
,
и
ако
она
за
жив
глава
не
бити
хтети
да
погледати
у
он
.
—
Шта
јесам
,
дете
мој
,
ако
бог
знати
?
—
—
Ништа
,
ништа
,
отац
,
видети
јесам
ено
онамо
под
стена
,
један
распарчан
гемзу
.
морати
да
се
стропоштати
с
какав
лавина
!
—
кукаван
живинче
!
—
рећи
старац
погледав
на
онај
страна
—
па
погле
како
овај
цео
чопор
мирно
стајати
као
да
ја
и
не
пролазити
тако
близу
поред
она
!
од
глад
јесам
и
на
страх
заборавити
!
...
Кажу
,
да
ловац
не
само
што
зими
немати
срце
да
она
бити
из
пушак
,
већ
она
још
по
кадшто
сам
износити
те
полагати
сена
или
насечен
маховина
!
—
Пођоше
опет
мало
даље
.
старац
јесам
видети
по
лице
девојчетов
,
да
у
њен
прса
страшан
бура
беснити
,
па
почети
—
сиромах
—
да
говорити
и
не
мислити
о
шта
само
да
јесам
мало
разговор
...
—
да
,
мој
дете
...
Варошанин
ми
завидети
за
наш
мали
благовање
у
лето
,
а
не
знати
како
ја
тај
скупо
плаћати
...
они
не
знати
у
свој
топлим
соба
и
за
пун
трпеза
шта
јесам
тај
провести
недеља
и
месец
у
дрвен
колиба
,
сав
затрпан
снег
,
и
тај
провести
с
деца
,
са
старац
,
с
болесник
...
они
не
сањати
како
јесам
тај
немати
кор
хлеб
,
а
не
моћи
нигде
ништа
зарадити
,
нити
набавити
...
они
не
знати
да
се
моћи
бити
богатати
ако
се
имати
само
један
врећа
брашно
,
само
један
ћупић
маст
,
само
који
парац
пастрма
...
па
поред
сав
тај
,
ни
један
часак
не
бити
сигуран
за
сав
живот
...
умирати
без
свештенички
благослов
,
без
свет
причешће
...
.
.
јер
до
колико
она
допрети
наш
добар
свештеник
и
доктор
,
који
не
остављати
ни
часак
да
се
код
свој
кућа
скрасити
...
па
бар
да
добити
што
за
сав
труд
и
метање
живот
на
коцка
!
.
.
Често
не
само
да
морати
лекарија
да
поклањати
,
него
кад
видити
какав
јесам
јад
и
чемер
у
колиба
оставити
и
цео
новац
што
при
себе
имати
...
А
погле
Мирцл
како
јесам
кор
на
раст
испуцао
од
зима
па
се
разјапити
...
А
гле
колик
јесам
леденица
!
име
ја
имати
хват
у
сваки
,
тај
изгледати
као
дрво
од
лед
...
ух
Божа
благ
,
кад
први
пут
затоплити
,
па
сунце
стати
растапати
овај
пропаст
снег
,
што
хтети
ту
бити
водити
,
што
хтети
се
тај
потоп
рушити
низа
стена
и
кланац
у
језеро
!
неки
она
милостив
богородица
само
одбити
од
наш
сирота
колебати
!
...
али
Мирцл
,
Мирцл
,
сладак
дете
мој
шта
јесам
ти
?
ти
јесам
ја
веома
сустала-
!
-—
Девојче
ћутети
затрести
глава
,
и
њен
дуг
леп
кос
који
се
бити
следити
у
сијасет
леден
кићанчица
зазвекетати
као
да
јесам
она
витица
од
кост
...
она
само
што
пружити
рука
напред
где
се
већ
димити
оџак
поменут
ловац
,
па
почети
с
удвојен
снага
грабити
напред
.
отац
јесам
једва
моћи
да
јесам
стигнути
.
на
последак
бити
пред
жуђен
врата
,
отворити
,
и
—
девојка
као
згранут
цикнути
„
Лоидл
“
,
па
се
стропоштати
на
његов
смрзнути
и
снег
уваљан
леш
,
-
који
јесам
лежати
на
под
...
њен
се
слутња
испунити
...
'
газда
од
колиба
испричати
скамењен
старац
,
како
се
још
прошли
ноћ
чути
стропоштавање
један
лавина
,
који
се
проламати
као
хиљаду
гром
у
једаред
,
па
како
јесам
он
јутрос
зором
ићи
да
видити
да
јесам
какав
штета
учинити
,
и
како
јесам
видети
да
јесам
један
крило
од
лавина
пригњечити
и
Лоидлову
колиба
.
цео
пре
подне
јесам
копати
и
разгртати
снег
док
јесам
он
једва
наћи
под
развалина
...
.
ето
,
господа
мој
,
за
што
јесам
диван
Шифер
-
Мирцл
постати
мајка
Варвара
,
за
што
јесам
волети
обући
калуђерички
мантија
него
невестински
рухо
,
кад
он
јесам
моћи
обући
као
Лоидлова
љуба
...
“
—
—
тако
завршити
бурш
свој
приповетка
.
бог
знати
на
колико
се
место
наш
воз
заустављати
,
ја
тај
ништа
несмо
чути
,
ја
несмо
ни
један
задремао
,
па
опет
ни
један
несмо
опазити
да
на
поље
већ
свитати
.
тако
ми
све
занимати
тај
прича
.
Што
јесам
ја
још
већма
занимати
тај
бити
сам
личност
причалова
.
јесам
ли
могуће
да
јесам
тај
забаталити
човек
,
који
само
за
лумповање
и
нерадњу
живити
,
који
нигде
ништа
не
читати
,
нити
имати
када
да
што
збиљски
мисао
,
јесам
ли
могуће
да
он
осећати
тај
величанство
и
страховит
лепота
природан
,
ту
дуг
човечији
племенит
жеља
и
уздање
,
тај
мора
сласт
и
чемер
о
који
ми
јесам
причати
?
...
мој
земљак
ка
’
да
јесам
тај
исто
размишљати
по
што
се
приповетка
свршити
,
јер
он
стати
мерити
бурш
од
глава
до
пета
.
—
Пепи
,
дати
да
ти
добро
видити
.
ја
не
знати
да
л
ја
мој
уш
,
или
ја
мој
очи
још
непрестано
варати
?
какав
се
чудо
тај
преобразити
у
тако
...
—
—
Папрлапа
,
Сервијанер
,
дати
ја
твој
марама
да
ти
јесам
исцепати
од
суза
;
јер
ја
јесам
само
за
тај
прескочити
описивање
последњи
„
срцепарајући
“
сцена
,
што
јесам
се
бојати
да
ми
ти
не
потопити
цео
вагон
твој
суза
!
...
—
—
ето
видити
,
господа
,
да
у
тај
човек
нем
срце
,
кад
он
моћи
после
онаки
рефлексија
да
...
—
Пепи
се
стати
церекати
као
дуд
.
—
ха
,
ха
,
ха
...
и
ви
сав
доиста
мислити
да
јесам
ви
ја
неки
истинит
догађај
причати
,
и
да
јесам
овај
калуђерица
мој
Мирцл
?
—
па
видити
да
он
ја
сав
озбиљно
и
питати
гледати
,
он
опет
прснути
у
смех
—
куку
,
за
Вог
,
мој
трбух
,
ох
...
ох
...
ох
...
е
,
тај
јесам
добро
бити
...
сад
морати
ја
да
брисати
суза
,
који
ја
јесам
смех
натерати
на
очи
!
—
па
по
што
се
са
сав
утишати
наставити
:
—
тај
ја
јесам
хтети
само
да
ви
разбити
сан
,
кад
јесам
бити
могуће
спавати
,
па
јесам
скрпити
из
три
новела
један
мој
сељак
,
г
.
Авг
.
Силберштајна
,
!
...
што
сан
моћи
трагичан
прича
,
поред
који
јесам
уједно
моћи
да
ви
упознати
и
са
онај
страна
наш
живот
крај
гмунденског
језеро
и
у
наш
кланац
,
који
ви
по
сав
прилика
,
не
хтети
имати
кад
да
видити
,
јер
ви
се
морати
са
исти
воз
вратити
.
ето
тај
јесам
цео
ствар
!
—
—
А
калуђерица
,
несрећник
,
калуђерица
?
—
питати
мој
земља
.
—
Калуђерица
јесам
један
од
онај
глупити
као
ноћ
сељакуша
,
који
имати
још
на
стотина
у
паства
св
.
отац
папа
!
—
одговорити
он
слегати
раме
.
—
Па
што
јесам
она
онда
синоћ
пољубити
рука
?
—
—
из
тај
прост
узрок
што
несмо
бити
на
сам
,
иначе
бити
јесам
се
пољубити
у
уста
.
него
махнути
ја
са
твој
вечан
запиткивање
.
погле
како
се
славно
рађати
сунце
!
...
—
и
на
поље
доиста
бити
већ
сванути
.
ја
отворити
прозор
и
кроза
он
ми
задахнути
свеж
и
мирисав
јутарњи
поветарац
.
околина
већ
не
бити
онако
равнати
као
синоћ
,
већ
се
видети
да
се
приближивати
горостасан
Алпи
што
у
свој
недра
крити
тај
чаробан
свет
језеро
,
стење
,
гемза
,
прича
и
песма
,
али
још
бити
прилично
далеко
од
она
,
још
бити
завити
у
онај
тајанствен
модар
бој
.
Међа
тај
осећати
да
се
воз
спремати
да
стати
.
ја
протурити
глава
кроз
прозор
да
видити
какав
јесам
станица
,
кад
предати
ја
читав
варош
у
један
доља
;
иза
она
се
видити
један
савијутак
некакав
велик
река
.
Брдашца
око
варош
трептети
од
јутарњи
позлата
као
год
и
јабука
с
крст
на
црквен
кула
,
а
питом
кућа
са
свој
кићен
башта
легати
још
у
„
хлад
дебео
“
.
—
ама
да
јесам
овај
Линц
,
Пепи
?
—
—
наравно
,
стар
кућа
—
одговорити
бурш
гледати
око
себе
да
не
заборавити
што
—
покупити
свој
сиротиња
,
јер
овде
хтети
не
само
доручковати
него
и
у
други
кола
сести
,
који
хтети
ми
кроз
брдо
провући
до
мој
Гмунден
!
—
кола
стати
,
кондуктер
заграјати
„
Линц
“
и
„
четврт
сахат
останак
“
,
ја
покуљати
из
вагон
.
ах
како
јесам
славно
опружити
згрчен
уд
пошто
се
цео
ноћ
проседети
!
...
—
ето
,
јазичници
,
—
поучавати
ми
бурш
кад
сести
пред
рештаурацијом
да
доручковати
и
да
се
умити
—
тај
ви
јесам
наш
Линц
.
славан
варош
,
особито
са
наш
владика
који
сваки
месец
писати
тако
масна
пастирски
писма
,
да
бити
човек
помислити
да
јесам
...
—
Ћути
,
Пепи
,
ако
бог
знати
,
моћи
такав
име
да
тровати
овај
млеко
ваздушан
!
—
упасти
мој
земљак
у
реч
,
па
дисати
са
сав
снага
онај
доиста
већ
планински
свеж
ваздух
.
—
Којешта
,
Сервијанер
,
кад
се
довече
попети
на
„
химелрајхвизе
“
више
Гмунден
,
онда
хтети
видети
да
јесам
овај
само
сурутка
према
онај
млеко
и
мед
.
видити
ли
хеј
тамо
онај
планина
што
она
јесам
врх
одсећи
као
нож
?
онај
јесам
планински
џин
,
што
се
звати
Трауенштајн
.
испод
он
јесам
тај
„
небески
ливада
“
ја
ви
казати
,
тај
јесам
ваздух
тај
јесам
медицина
.
ја
јесам
убедити
да
хтети
напредан
индустрија
двадесети
век
начинити
од
он
особит
артикл
тако
,
да
хтети
се
наш
ваздух
с
гмунденског
језеро
и
његов
рајски
околина
разашиљати
по
цео
свет
у
запечаћен
боца
као
рохичка
ићи
карлсбадски
или
други
који
лековит
вод
,
па
кад
хтети
човек
да
се
угушити
од
сецирсалског
,
болнички
,
касарнски
,
тамнички
,
фабрички
и
театарски
ваздух
,
а
он
само
отпушити
стакло
гмунденца
па
повући
неколико
поштен
уздах
...
Хол
!
Ена
мој
калуђерица
!
сад
хтети
ја
доћи
.
Сервијанер
,
да
се
неси
усудити
овај
пошећерен
кифла
да
дирати
,
убити
ти
!
—
и
Пепи
отрчати
за
калуђерица
који
као
да
јесам
чекати
док
сав
путник
бити
за
доручак
да
се
неопажен
,
провући
до
нов
воз
,
који
се
упутити
бити
.
те
несрећан
жена
бој
се
свет
и
светлост
као
и
други
црноризац
.
Пепи
јесам
брзо
стигнути
,
и
смерно
поздрав
,
узити
она
торба
из
рука
и
живо
махати
рука
и
говорити
нешто
допратити
јесам
до
вагон
у
који
јесам
пречастан
госпа
Варвара
ући
,
благословити
наш
бурш
још
једанпут
.
Пени
се
одмах
вратити
ми
.
—
Јес
’
чути
,
момак
,
—
почети
Сервијанер
махати
глава
—
тај
јесам
нешто
сувише
услужан
према
тај
калуђерица
...
—
хм
...
хм
...
шта
ли
јесам
тај
узрок
,
бого
благ
?
...
Пепи
се
најпре
уверити
да
јесам
дотични
кифла
у
живот
,
па
тек
онда
одговорити
.
—
моћи
бити
носорог
!
...
ја
истина
несам
особито
правоверан
католик
,
али
поштовати
свако
ко
с
такав
искреност
веровати
,
и
тај
вера
жртвовати
свој
младост
и
сав
цео
живот
,
као
тај
сирот
девојка
.
Што
јесам
ја
мило
да
она
још
који
пут
погледати
у
лице
—
тај
јесам
стар
јад
...
пре
него
што
јесам
ја
отићи
на
универзитет
,
ја
јесам
се
радо
гледати
,
и
да
она
она
ужасан
машта
не
доћи
у
глава
,
ко
знати
шта
бити
бити
данас
!
...
А
,
ба
,
што
јесам
проћи
—
проћи
!
—
и
бурш
саса
свој
кава
у
грло
као
да
јесам
пива
.
—
какав
тај
машта
?
—
—
ама
истина
,
Пепи
,
тај
на
наш
питање
управо
јесам
одговорити
са
онај
твој
скрпљен
прича
.
Рашта
јесам
она
отићи
у
калуђер
?
—
—
из
исти
узрок
рад
који
јесам
цура
орлеански
,
Јованка
од
арак
,
сатарити
онолико
хиљада
француски
и
инглиски
глава
,
рад
хистерија
.
јавити
она
се
свет
богородица
на
један
златан
облак
,
па
као
што
јесам
Јованци
у
тај
прилика
казати
где
хтети
наћи
чудотворан
мач
,
који
хтети
победити
непријатељ
отаџбински
,
тако
јесам
мој
комшиница
казати
да
сахранити
свој
леп
тело
у
влажан
зидина
намастирским
,
и
да
се
удати
за
небески
заручник
.
глуп
девојче
отрчати
прво
попити
и
испричати
он
шта
она
јесам
богородица
благоизволети
саопштити
.
г
.
поп
који
јесам
чинити
ја
се
доктор
теологија
,
пасти
пред
она
на
колено
,
као
пред
светиња
,
прикљињући
срећан
избраница
да
одмах
послушати
заповест
с
небо
,
и
за
неколик
дан
бити
јесам
леп
девојка
наш
—
осечен
биљка
,
калуђерица
...
—
Па
тај
јесам
много
интересантан
узрок
него
онај
новелистички
,
који
јесам
ти
онако
незграпан
уплести
у
описивање
гмунденске
околина
.
јавити
она
се
богородица
!
гледати
молити
ти
!
ах
што
не
хтети
случајно
да
уганути
т
...
.
обртње
,
па
да
пасти
шака
какав
паметан
лекар
за
женски
болест
(
јер
калуђерица
не
звати
доктор
без
крајњи
невоља
)
!
ја
бити
се
опкладити
да
бити
он
тај
прилика
наћи
и
анатомски
узрок
за
што
она
се
јавити
св
.
богородица
!
—
тако
развести
мој
земљак
,
а
и
ја
заинтересовати
сад
калуђерица
много
више
.
—
Пепи
,
да
л'би
јесам
ја
моћи
који
проговорити
с
тај
твој
несуђен
?
—
—
за
што
не
?
сутра
хтети
она
са
први
или
други
пароброд
прећи
преко
језеро
у
Ебренсе
.
ако
и
ја
с
тај
пароброд
поћи
,
моћи
се
разговарати
читав
сахат
.
али
,
казати
тај
фукс
,
оставити
срце
у
гостионица
,
јер
ти
се
иначе
моћи
догодити
какав
несрећа
и
ако
тај
пречастан
госпа
интересовати
као
што
видити
са
сав
са
научни
гледиште
!
...
—
у
тај
мах
зазвонити
први
пут
.
док
поустајати
и
стати
плаћати
,
звекнути
сабља
иза
ми
,
и
чути
где
се
неко
смејати
.
обрнути
се
сав
тројица
и
угледати
један
врло
мали
хусарски
официр
где
стајати
пред
ми
,
углавити
сав
„
монокл
“
у
десно
очњи
дупља
,
па
мера
бурш
од
глава
до
пета
,
и
смејати
се
како
моћи
бити
глуп
.
—
хе
,
хе
,
хе
,
фамоз
!
фамоз
!
—
Пепи
скочити
.
—
Што
се
церити
,
блесан
?
зар
не
умети
ни
на
који
други
начин
да
показати
како
јесам
звекан
?
—
—
Жан
—
мазити
се
одговорити
официр
окренути
се
у
пол
лакеј
који
јесам
иза
он
стајати
,
—
ево
тај
мој
камџијати
па
показати
тај
млад
човек
да
држати
језик
за
зуб
кад
он
ја
,
удостојити
поглед
!
—
Пепи
само
што
пребледети
.
Жан
похитати
да
испунити
заповест
свој
господар
,
али
он
бурш
шчепати
за
прса
па
он
тако
силно
треснути
о
земља
,
и
ако
јесам
грдосија
лакеј
бити
,
да
он
јесам
сигурно
требати
један
сахат
док
устати
.
официр
видити
на
што
изаћи
његов
беснило
хтети
да
се
извући
,
и
као
да
ништа
јесам
ни
бити
поћи
даље
,
али
јесам
Пепи
један
скок
стати
већ
преда
он
.
грдан
гомила
путник
бити
се
за
тила
часак
искупити
око
ми
.
—
Удовлетворење
,
дерати
,
или
се
не
хтети
макнути
с
овај
место
!
—
рећи
он
Пепи
загушен
глас
и
кроз
зуб
.
официр
погледати
око
себе
,
па
онда
одговорити
што
јесам
моћи
с
велик
достојанство
.
—
знати
ли
он
,
млад
човек
,
да
се
гроф
Лео
Карло
Стефан
фон
Вицвиц
моћи
само
са
себе
раван
дуелисати
?
—
и
официр
надигнути
свој
горњи
усница
на
десни
страна
.
Пепи
тргнути
из
џеп
свој
карта
па
јесам
бацити
официр
у
лице
.
фон
Вицвиц
зграбити
карта
,
прочитати
име
,
па
онда
салутова
и
врло
збуњено
промрмљати
.
—
А
...
тај
јесам
други
ствар
...
од
куд
јесам
се
ја
моћи
надати
г
.
барон
...
да
...
у
осталом
ја
ви
са
сав
стајати
на
расположење
...
ја
хтети
у
Гмунден
отсести
у
касина
.
Наши
се
секундант
моћи
наћи
сутра
у
осам
сахат
у
кавана
касина
.
господин
барон
!
...
—
и
Вицвиц
салутова
још
један
пут
,
па
се
изгубити
у
гомила
,
испратити
такав
један
поглед
бурш
,
који
јесам
толико
исто
бити
као
и
неколико
шамарати
.
@card@
заустављен
гомила
радознао
теферичлија
поћи
вагон
у
жив
жагор
,
а
ја
се
бити
од
чудо
укочити
.
тај
епизода
бити
тако
напрасан
,
из
ведар
небо
,
да
несмо
знати
шта
да
о
цео
ствар
мислити
.
Пепи
постајати
мало
пред
ми
,
поглед
један
,
па
други
у
очи
—
па
сав
тројица
прснути
у
смех
...
—
за
име
бог
Пепи
,
тај
јесам
барон
?
...
ти
...
ти
...
пфф
!
—
ни
један
јесам
моћи
од
смеј
да
изговорити
цео
реч
.
сав
сам
междуметија
и
кикот
.
тек
у
вагон
моћи
јесам
се
љуцки
разговарати
.
-
—
да
,
деца
,
као
што
ја
гледати
ја
јесам
барон
.
како
ја
се
тај
несрећа
догодити
,
не
знати
;
али
слутити
да
јесам
овако
бити
:
један
од
мој
предак
који
јесам
сад
врло
добро
у
дона
Аврамов
,
бити
јесам
мало
угледан
него
што
јесам
мој
благородије
.
тај
предак
(
овде
Пепи
саставити
наш
глава
у
гомила
и
наставити
полако
да
остати
у
вагон
не
чути
)
додворити
се
тај
велик
част
да
ложити
фуруна
у
соба
„
велик
“
царица
Марија
Терезија
,
а
од
тај
званије
до
баронство
—
само
јесам
један
корак
!
—
Али
сад
доста
о
тај
,
ја
већ
улазити
у
наш
планински
ланац
.
гледати
,
па
уживати
!
—
—
Нећу
да
знати
ни
за
што
;
док
ми
не
казати
,
мислити
се
озбиља
тући
са
онај
денди
?
—
прихватити
мој
земља
.
—
и
ти
још
питати
.
тај
не
само
да
хтети
се
озбиља
тући
,
него
хтети
пас
тако
уредити
,
да
он
цео
живот
не
хтети
више
пасти
на
памет
да
залајати
на
ко
а
камо
ли
да
уједати
!
—
—
право
да
ти
казати
,
Пепи
,
ја
јесам
тај
за
паметан
држати
.
Мршти
се
колико
хтети
,
ал
’
ја
не
моћи
узети
реч
натраг
.
зар
ти
јесам
срамота
,
да
у
XИX
век
ићи
на
дуел
и
тај
с
онакав
пачавром
у
облик
човечији
?
—
—
А
шта
бити
тај
радио
,
Сервијанер
,
да
јесам
на
мој
место
бити
?
—
—
ја
?
ја
бити
он
ишамарати
као
балавац
,
па
бити
он
пустити
да
се
тужити
нана
!
—
—
е
,
видити
благо
мој
,
тај
не
ићи
.
ја
не
смети
да
заборавити
на
бој
који
носити
(
и
бурш
показати
немачки
трака
који
јесам
као
знак
свој
буршеншафта
носити
преко
прслук
)
.
тек
пошто
бити
се
казати
одсечно
да
не
хтети
самном
на
двобој
,
тек
онда
бити
ја
имати
права
да
поступити
с
он
као
што
бити
ти
урадити
!
—
мој
земља
доћи
у
ватра
:
—
ама
јесам
ти
при
себе
,
човек
?
зар
један
живот
који
толико
обећавати
урадити
за
благостање
свој
суграђанин
,
који
јесам
моћи
бити
једина
потпора
и
уздање
какав
велик
поштен
породица
,
зар
цео
сакровиште
интелигенција
,
који
јесам
за
толико
година
труд
и
трошак
привређивати
,
зар
...
—
овде
он
Пепи
запушити
уста
.
—
Ћути
,
срце
мој
.
тај
бити
ја
све
умести
други
казати
;
али
сам
себе
не
.
ја
сумњати
да
бити
ти
на
мој
жеста
другачи
радио
,
и
ако
бити
,
тај
јесам
просто
с
тај
,
што
јесам
у
са
сав
другачији
одношај
одрастати
него
што
јесам
ја
.
Наши
јесам
поглед
на
тај
ствар
тако
унакрсно
различан
,
да
се
никада
не
бити
споразумети
.
с
тај
махнути
тај
ствар
,
и
молити
ви
обојица
,
да
више
на
тај
глупост
не
мислити
.
ја
јесам
толико
сигуран
у
сваки
род
оружје
који
онај
лутак
моћи
изабрати
,
да
моћи
слободно
сматрати
ствар
као
свршен
,
па
уживати
наш
красан
Гмунден
.
-
Поглете
,
кол'ко
јесам
се
већ
приближити
Трауенштајну
!
Ена
иза
онај
планински
пресла
тамо
,
одмах
хтети
се
спустити
у
Гмунден
.
да
видити
,
како
јесам
оригинално
кад
локомотива
не
вући
,
него
са
укочен
точак
клизити
низ
стрмен
,
а
за
она
цео
воз
!
и
дојиста
фрчање
машина
сав
се
слабије
и
слабије
чути
,
а
стењати
и
дрвље
који
баш
уз
сам
прозоре_промицаше
,
мењати
се
онако
исто
брзо
,
али
ја
не
знати
да
л
’
јесам
истина
тај
што
бурш
рећи
.
на
један
пут
гракнути
глас
са
сав
шест
прозор
у
вагон
„
језеро
,
језеро
!
“
и
дојиста
,
пред
ми
,
дубоко
у
доља
у
који
се
силазити
,
у
сред
угасит
зелен
поље
и
брежуљак
,
иза
који
се
горостасан
планина
подизати
,
лежати
парац
језеро
,
као
парац
чист
плав
небо
—
али
само
за
тренутак
,
па
он
нестати
као
да
јесам
опсена
бити
.
воз
бити
обићи
последњи
савијутак
на
свој
цикцак
путања
низ
брдо
,
и
сад
јесам
јурити
права
на
низак
.
Ена
већ
и
пиштаљица
звиждати
.
„
Гмунден
!
Гмунден
!
“
—
на
станица
бити
сијасет
Гмунденаца
који
из
радозналост
да
видити
како
изгледати
овај
година
бечки
теферечлије
,
а
који
што
многи
очекивати
свој
пријатељ
и
рођака
из
престолнице
у
гост
.
уз
тај
помислити
непрегледан
гомила
званичан
и
драговољан
амал
,
кочијаш
,
гостионичарски
момак
,
који
јурнути
као
гладнети
вући
на
вагон
још
пре
него
што
се
бити
љуцки
зауставити
,
замислити
уз
тај
сијасет
кола
и
колица
,
фијакер
и
„
екипажа
“
који
се
бити
смотати
у
некакав
клупче
какав
се
моћи
бити
само
при
кочијашки
испит
прав
,
покрити
све
тај
густ
облак
прашина
који
тај
клупче
људи
,
коњ
и
кола
дигнути
у
небо
,
тако
да
читав
помрачење
сунце
наступити
—
па
хтети
од
прилика
моћи
„
преставити
себе
“
како
јесам
изгледати
у
васиона
пре
него
што
се
бог
решити
да
загрмети
„
неки
бити
свет
“
,
знати
шта
се
обично
звати
хаос
.
ми
троје
изаћи
из
вагон
,
па
по
што
се
мало
проьрвасмо
с
један
амалин
који
јесам
,
са
цео
нужан
поштовање
,
хтети
да
ми
отети
што
јесам
имати
у
рука
—
пребродити
кроз
прашина
у
који
јесам
до
више
чланак
упадати
,
и
дочепати
се
калдрма
.
—
сад
Пепи
,
куда
велим
да
одсести
наш
благородије
?
—
питати
мој
земља
.
—
најбоље
и
јевтин
јесам
код
удовица
„
угасит
јелен
“
.
она
по
себе
већ
јесам
старати
кутија
,
али
прав
добар
истегнут
савијача
с
јабука
,
а
држати
и
добро
пиће
.
јесам
далеко
одавде
,
ено
она
жут
кућа
,
тај
јесам
„
угасит
јелен
“
.
док
се
ви
пресвући
и
попушити
један
,
ја
хтети
само
да
се
јавити
код
кућа
,
па
ето
ја
одмах
да
ићи
на
језеро
.
сервус
,
деца
,
па
се
добро
владати
.
особито
ти
Сервијанер
да
се
не
јесам
усудити
да
уштинути
за
образ
онај
леп
келнерку
угасит
јелен
,
јер
тај
јесам
мој
„
пламен
“
(
љубоф
)
!
—
—
какав
келнерке
,
што
булазнити
којешта
?
ти
ваљда
мислити
собарица
?
—
—
о
бог
,
он
не
знати
ни
тај
да
ја
,
синов
леп
језеро
горњоаустријски
,
не
узимати
свој
криглове
из
рутав
шап
брадат
чудовиште
који
се
у
Беч
звати
келнер
,
него
из
мек
алабастарских
ручица
женски
!
—
—
Јес
’
чути
,
Пепи
,
ви
јесам
паметан
људи
.
Баш
и
ако
не
бити
ваш
вити
језеркиња
тако
леп
као
у
прича
о
језерски
вилистанима
,
барем
јесам
од
тај
сигуран
да
не
хтети
по
ваш
сос
и
супа
од
кухина
до
сто
шетати
један
од
онај
ужасан
келнерски
„
покунпорта
“
,
који
ми
тровати
живот
у
Беч
.
—
у
тај
стигнути
и
угасит
јелен
,
и
ја
се
опростити
с
бурш
па
ући
у
авлија
који
бити
сав
у
дебео
хлад
огроман
орах
,
начичкати
постављен
сто
.
ту
затећи
доста
народ
крај
јутрењи
кригла
пива
или
јабуковача
,
који
се
у
тај
крај
такође
радо
пити
.
из
отворен
кухина
разлевати
се
божански
мирис
с
разнородан
печење
и
мешати
се
с
балзамски
ваздух
,
у
ко
дисати
срећан
Гмунден
,
као
год
што
се
и
цврчање
и
пржење
из
кухина
слевати
у
један
хармонија
са
жив-живкањем
небројен
врабац
,
који
у
тај
мах
особито
живо
дебатовати
у
густ
грање
стар
орах
,
као
да
држати
какав
скупштина
.
Међа
тај
пошт
.
удовица
угасит
једен
не
дати
ми
много
време
за
тај
сентименталан
размишљање
о
небески
хармонија
кухина
и
остати
природа
,
јер
ми
обасути
свој
комплимент
и
добродошлица
,
и
тај
скоро
онај
исти
реч
који
ми
у
свој
време
дочекивати
наш
механџија
по
Србија
,
наш
механџија
по
Босна
и
сав
остати
гостионичар
уставан
Јевропа
.
не
знати
за
што
,
ал
’
кад
госпођа
Јеленовица
изговорити
свој
беседа
,
ја
се
и
нехотице
сетити
један
сарајевски
поп
који
јесам
три
година
сваки
недеља
говорити
једно
исто
„
слово
“
,
тако
да
јесам
он
сав
благовјеран
христијанин
знати
на
памет
,
а
ја
крај
певница
обично
јесам
полако
говорити
реч
по
реч
пред
он
као
веровати
или
оченаш
.
Пошто
добити
соб
—
на
жалост
ни
с
један
се
прозор
не
моћи
видети
језеро
,
само
се
чути
брујање
и
стропоштавање
река
трун
,
који
се
негде
близу
гостионица
одвајати
из
језеро
,
као
што
рећи
собарица
—
и
пошто
се
мало
уљудити
,
сићи
и
ја
под
орах
да
чекати
бурш
.
један
келнерица
доћи
да
ми
питати
шта
заповедати
?
док
јесам
мој
земљак
наручивати
и
развести
читав
разговор
о
разним
особина
сваки
поједини
пиће
који
она
рећи
да
имати
,
ја
јесам
посматрати
њен
рухо
.
хаљина
од
циц
али
без
рукав
,
тако
да
се
до
раме
хладити
стројне
рука
,
који
јесам
се
црвенити
као
да
јесам
у
први
степен
сагорења
(
Derinatitis
combustionis
erythematosa
)
.
на
лабудов
грд
широк
ђердан
од
бисер
—
из
какав
шкољка
специјалан
,
не
знати
—
испод
јабука
Адамов
бити
ђердан
закопчан
повелик
павта
од
сребро
,
са
црвен
и
зелен
чешки
дијамант
.
на
глава
велик
црн
свилен
марама
,
онако
исто
наместити
као
што
носити
у
ми
Црногорка
.
витак
стас
утегнути
у
јелек
од
црн
сомот
.
ето
тако
јесам
у
главноме
одело
свити
гмунденака
осем
„
један
висок
племство
и
п
.
т
.
публикум
“
који
се
париски
носити
.
да
л
’
јесам
леп
Гмунденке
?
тај
зависити
од
појам
који
сваки
имати
о
леп
.
ја
јесам
се
учинити
здрав
,
а
тај
јесам
прво
што
требати
физиолошки
цео
жена
.
—
проклети
Сервијанер
—
зачути
се
на
један
мах
глас
буршев
,
који
бити
ка
’
из
земља
никнути
—
ја
јесам
знати
да
хтети
она
тако
затећи
.
Ката
,
Ката
неверница
црн
,
зар
се
тако
чувати
задан
реч
?
—
и
бурш
обухватити
девојка
око
пас
,
да
јесам
пре
него
што
се
она
отети
моћи
пољубити
у
уста
—
Ката
се
најзад
извити
из
чврст
клешта
који
бити
саставити
крепак
мишица
бурш
око
њен
бедрица
,
па
побећи
у
кухина
бацити
бурш
само
овај
испрекидан
реченица
као
одговор
:
—
Ал
јесам
ви
...
г
.
барон
...
ала
јесам
...
schlimm
!
—
ето
још
један
реч
који
не
хтети
превести
ни
друштво
српски
словесносги
.
„
хм
,
како
да
јесам
?
Schlimm
значити
зао
,
зло
,
зло
!
“
одговорити
ја
који
гимназиста
који
имати
свагда
пет
код
г
.
...
.
е
,
мој
суграђанин
,
и
ја
јесам
тако
мислити
док
јесам
на
твој
место
бити
,
јер
и
ја
јесам
имати
не
само
пет
него
по
каткад
и
седам
или
девет
из
немачки
граматика
(
само
не
у
дневник
већ
на
пешкир
и
фес
који
јесам
на
тај
час
обично
бити
поставити
мој
панталоне
)
,
али
овамо
у
горњи
место
имати
тај
реч
много
више-значења
него
што
стајати
у
граматика
г
.
преводилац
краљица
Хортензе
или
у
речник
Исајиловић
.
кад
какав
швапче
рећи
неко
„
Sie
Schlimmer
!
“
тај
јесам
реч
,
тај
јесам
музика
који
у
један
дах
казати
„
Ђаволе
,
обешењак
,
угурсуз
,
анђео
,
душа
,
срце
мој
!
“
мој
земљак
у
мал
’
не
удавити
бурш
од
завист
што
он
јесам
Ката
онако
слатко
казати
да
јесам
schlimm
!
—
е
,
сад
на
језеро
деца
!
—
кликнути
Пепи
и
ја
се
дигнути
па
хајд
’
у
варош
.
_
тек
што
јесам
изаћи
из
сокачић
у
који
јесам
наш
гостионица
,
доћи
на
један
дрвен
ћуприја
испод
који
се
пенушити
река
што
се
на
неколико
хватити
на
више
одвајати
из
језеро
.
—
ето
деца
—
почети
Пепи
свој
чичеронство
—
тај
јесам
наш
бесан
Траун
или
како
јесам
на
извор
у
Штирској
,
звати
,
трун
.
она
протицати
кроз
халштатско
и
кроз
наш
гмунденско
језеро
,
стропоштавати
се
код
село
Роитама
преко
тако
огроман
стена
у
доља
да
у
цео
Аустрија
не
хтети
бити
тако
славан
водопад
,
и
најзад
утицати
у
Дунаво
код
Линц
,
еле
као
што
видити
дугачак
јесам
неки
@card@
сахат
,
или
да
се
земљописније
изразити
,
протицати
неки
@card@
миља
!
—
—
А
ићи
ли
до
водопад
или
од
он
па
на
ниже
какав
лађа
она
?
—
—-
Ида
боме
наш
соларе
(
Traunfahrer
)
с
један
крај
језеро
почети
па
чак
до
Линц
,
стропоштавати
се
заједно
с
река
низа
стена
и
не
бити
она
ни
ђаво
од
тај
.
—
е
,
сад
ми
ево
—
у
сред
наш
варош
—
јесам
л
’
да
доста
средњевековни
изгледати
кућа
?
тај
јесам
све
остати
од
@card@
год
.
у
који
ми
бити
цео
варош
изгорети
,
па
се
од
онда
на
нов
почети
да
дигнути
.
али
тај
јесам
само
овде
тако
,
на
пијаца
и
око
шетница
јесам
подигнути
сав
нов
трокатница
и
четворокатница
,
и
онај
се
први
видити
кад
се
с
језеро
погледати
,
јер
оно
јесам
четврти
страна
наш
пијаца
.
сад
хтети
ја
тамо
!
—
—
А
јесам
ли
,
Пепи
,
какав
јесам
овај
шинути
у
калдрма
,
зар
и
Гмунден
већ
имати
„
коњски
жељезница
“
?
—
запитати
он
ја
,
угледав
цео
пут
куда
јесам
пролазити
шина
.
—
Нес
тај
шинути
за
кола
,
већ
састављати
велик
магацин
за
со
’
који
јесам
на
обала
са
жељезнички
станица
и
по
она
гурати
наш
содарски
момак
рука
огроман
товар
до
вагон
.
или
ви
и
не
знати
да
ја
овуда
много
радити
са
со
?
на
онај
стран
језеро
преко
имати
још
један
варош
и
ако
јесам
много
мања
од
Гмунден
,
звати
се
Ебенсее
,
и
у
она
јесам
велик
фабрика
императорски
за
добивање
со
из
многи
слан
вод
који
се
налазити
по
Салцкамергуту
,
и
који
довлачити
сав
чунак
до
у
фабрички
казан
у
Ебенсеу
!
ја
хтети
у
Ебенсее
ићи
или
после
подне
или
сутра
,
већ
како
бити
друштво
,
пароброд
ићи
пет
пут
на
дан
тамо
и
овамо
!
—
—
Па
повеличка
варош
,
погле
кол'ко
се
отегнути
тамо
уз
брежуљак
!
—
рећи
хтети
мој
земља
—
па
како
јесам
дивно
наместити
!
заиста
само
да
човек
сести
па
да
црта
!
—
—
е
,
онај
тамо
јесам
већ
село
Алтминстер
и
ако
јесам
тако
близу
да
изгледати
као
да
спадати
још
у
Гмунден
,
јер
у
среда
имати
растркан
онолики
вила
(
богаташки
пољски
добра
)
.
али
опет
имати
јесам
Гмунден
неких
@card@
душа
који
се
занимати
тај
да
дати
бог
што
јесам
божији
а
цар
што
јесам
царев
,
па
како
јесам
овај
последњи
позамашан
сума
сваки
година
,
а
од
земљан
бројаница
,
чешаљ
,
и
т
.
д
.
не
моћи
много
да
се
зарадити
,
тај
јесам
врло
велик
срећа
што
сваки
лет
донети
жељезница
по
један
десетак
—
двадесет
хиљада
странац
који
овде
и
у
Ишлу
(
два
сахат
од
Ебенсеа
на
кола
)
крпа
свој
здравље
—
иначе
,
богме
не
знати
да
л
’
бити
поред
оваки
порез
и
данак
,
остати
дуго
тако
веран
подајник
цар
небески
и
земаљски
,
као
што
јесам
данас
у
сам
ствар
!
—
—
имати
ли
колико
школа
?
—
—
немати
много
;
имати
четири
основни
разред
,
али
за
тај
имати
пет
црква
,
један
велик
намастир
и
они
развијати
народ
за
чудо
у
дух
прав
хришћански
наука
.
проговорити
који
с
први
занатлија
на
ко
наићи
,
па
хтети
видети
какав
благослов
ницати
у
крај
где
истина
немати
сувише
школа
ал
’
имати
толики
црква
!
—
—
хм
,
а
радник
се
у
ви
још
не
бити
,
не
састављати
друштво
за
међусобан
поучавање
,
као
што
н
.
пр
.
доле
већ
почињати
на
сав
страна
?
—
—
То
не
.
овде
имати
само
један
друштво
за
пристојан
„
укопавање
леш
“
.
тај
јесам
све
.
Грађански
касина
тек
јесам
у
зачетак
и
по
сав
прилика
не
хтети
ништа
више
бити
до
кавана
.
А
,
збиља
,
имати
и
један
милосрдан
завод
за
неговање
мали
деца
,
који
јесам
доћи
на
свет
без
допуштење
дотични
поп
,
а
такав
деца
имати
у
ми
више
но
„
брачни
родити
“
,
као
што
статистички
број
сваки
година
доказивати
.
за
што
јесам
се
наш
многобројан
калуђер
толико
заузимати
да
се
тај
завод
подигнути
,
тај
хтети
ја
увек
остати
загонетка
...
они
бити
ваљати
да
помислити
да
хтети
се
тај
несрећан
женскиња
,
који
јесам
продати
свој
душа
нечастив
,
сав
више
умножавати
,
кад
знати
да
имати
дете
куда
склонити
,
где
не
хтети
никакав
невоља
осетити
!
па
да
знати
с
какав
очински
љубав
се
заузимати
пречастан
отац
за
јадан
находчад
!
ни
родити
родитељ
не
бити
се
за
она
боље
старати
!
—
и
око
усна
буршевих
заиграти
враголаст
осмех
.
у
тај
мах
обићи
један
рогаљ
од
улица
и
ја
и
мој
земља
само
што
учинити
једно
изненадно
„
А
!
...
“
па
се
погледати
.
ја
јесам
бити
на
велик
четвртаст
пијаца
гмунденској
,
и
пред
ми
бити
језеро
са
целокупан
величанство
свој
.
ви
се
сад
бојити
да
ја
не
напунити
уста
колико
моћи
више
појетски
сравњење
и
громопуцателним
фраза
о
дивота
језеро
.
не
бојити
се
.
ни
један
молер
,
који
цео
живот
само
„
ландшафт
“
слика
,
ни
Виктор
Иго
,
који
јесам
онакав
мајстор
у
описивање
до
најмање
ситница
не
бити
моћи
дати
веран
слика
гмунденског
језеро
и
његов
умиљат
а
опет
онако
џиновски
—
огроман
околина
.
ја
хтети
само
дунђерски
плаивазом
да
обележити
спољашњи
контура
,
,
и
поједини
место
у
она
,
колико
требати
да
се
умети
наћи
у
топографија
овај
прича
.
-
замислити
да
јесам
из
небески
шатор
изрезати
и
на
земља
спустити
један
парац
тако
од
свој
хиљада
и
шест
стотина
четвороугалних
хватити
,
и
тај
у
форма
„
пишкота
“
или
„
мушкацона
“
,
т
.
ј
.
елипса
који
јесам
у
среда
с
’
оба
страна
угнут
.
на
тај
два
место
,
где
јесам
језеро
узак
,
налазити
се
с
десни
страна
на
један
зелен
брежуљак
стар
намастир
Траункирхен
са
свој
живописан
прњавор
и
леп
двор
некаки
руски
богаташ
,
—
а
с
леви
страна
се
подигнути
као
какав
зид
права
у
небо
,
мрк
стена
Трауенштајн
,
који
се
од
језерски
огледало
подигнути
два
хиљада
и
два
стати
педесет
стопа
у
висина
.
Шта
јесам
иза
тај
теснац
у
језеро
(
који
јесам
ипак
два
пут
толико
широк
као
Дунаво
)
не
видити
се
из
Гмунден
,
али
ви
већ
знати
да
јесам
тамо
Ебенсее
са
свој
фабрика
.
иза
језеро
,
у
дно
панорама
подизати
се
громадан
стена
Шпицлштајн
,
Ерлакогл
,
штирски
гребен
(
Grate
)
и
остати
снег
покрити
Алпи
,
који
се
с
тај
не
моћи
да
догледати
граница
што
човек
не
знати
где
престајати
брег
а
где
настајати
облак
,
тако
се
црта
прелевати
један
у
други
,
тако
сав
тај
трептети
у
жарки
светлост
сунчан
.
у
предњи
половина
језеро
,
од
теснац
његов
где
испадати
у
он
Трауенштајн
и
Траункирхен
,
па
до
Гмунден
,
који
јесам
у
сред
меко
савијен
лук
,
ево
како
изгледати
обала
.
лево
јесам
,
испод
Трауенштајна
сести
Карбахмиле
,
а
за
тај
долазити
планина
који
се
спуштати
до
под
сам
варош
.
наједном
њен
осоја
налазити
се
Химелрајхвизе
који
ми
јесам
бурш
још
у
Линц
онако
хвалити
.
с
десни
,
почети
од
Трауенкирхена
па
до
варош
немати
ниједан
велик
брег
или
стена
,
него
сав
лак
дољице
и
„
holmitьi
“
(
као
што
бити
наш
роман-
баша
Милован
Видаковић
рећи
)
,
застрети
раскошан
боја
који
лето
на
расположење
имати
,
и
искићен
виноград
,
парк
,
сеоце
и
великашки
кићен
двор
.
тај
обала
ви
дан
јесам
у
сунце
,
јер
први
зрак
који
позлатити
мрк
шиљак
и
процеп
џиновски
Трауенштајна
,
чим
прећи
преко
он
разлити
се
изнад
зелен
језеро
и
његов
љубак
десни
обала
,
а
кад
јесам
на
заход
сјајан
сунце
,
онај
се
спуштати
баш
иза
тај
брежуљак
,
и
његов
потоњи
зрак
изумирати
баш
на
тај
цветан
башта
,
на
тај
родним
,
лако
заталасан
поље
.
пред
тај
талијански-жарким
парче
гмунденске
околина
стајати
у
језеро
и
мали
оток
Орт
а
на
он
старински
„
zamokъ
“
или
град
гмунденски
са
свој
кула
и
узак
прозор
.
дрвен
ћуприја
један
састављати
замак
на
острво
са
онај
половина
који
јесам
на
обала
.
сад
у
тај
„
град
“
писати
надлежан
власт
свој
небројен
акт
„
о
царев
брада
“
као
што
нем
.
узречица
казати
,
који
у
српски
гласити
„
жив
ја
Тодор
да
се
чинити
говор
“
—
Између
замак
и
варош
имати
још
Алтминстер
,
село
са
један
врло
стародреван
црква
.
ето
таки
јесам
околина
гмунденскога
језеро
—
али
,
као
што
рећи
,
нацртан
дунђерски
писаљка
.
али
наш
поглед
на
брзо
се
отргнути
с
горостасан
облик
суморан
Трауенштајна
и
са
ведар
слика
на
десни
обала
језеро
,
да
се
тај
више
нагледати
он
сам
.
никад
ја
јесам
жао
бити
што
несам
молер
као
у
тај
тренутак
.
тај
људи
располагати
са
толико
бој
!
они
она
знати
тако
мешати
,
да
јесам
кадар
сваки
и
нежан
разлика
обележити
,
за
који
бити
ми
јадник
требати
читав
страна
,
па
опет
ко
знати
какав
бити
несмислицу
набрбљати
.
колико
јесам
звезда
на
небо
толико
јесам
ситан
таласић
игрушкало
на
површ
језерски
,
и
у
сваки
капљица
сваки
таласић
на
по
себе
,
разбијати
се
сунчан
светлост
у
црвен
,
неранџаст
,
жут
,
зелен
модар
и
љубичаст
зрака
,
из
који
се
састојати
.
какав
мешавина
бој
!
Очи
јесам
чисто
засенут
од
толики
драж
,
толики
одблесак
.
с
леви
страна
још
легати
на
језеро
црн
сенка
нагромадно-грдних
стена
и
зелен
планина
,
и
у
она
се
видити
сваки
кланац
и
чука
,
сваки
парац
снежан
лавина
који
се
у
падеж
заглавити
међ
испуцан
стење
,
сваки
храст
и
џбун
с
Химелрајшке
ливада
,
сваки
бео
кућица
из
Карбахмиле
,
сав
се
тај
видити
у
језеро
као
у
какав
каменорез
.
А
десно
,
као
да
вити
доста
онај
мора
пламен
бој
,
на
десни
половина
језеро
бити
небројен
гондола
са
китнастим
балдахин
,
са
црвен
јастук
,
са
застава
свити
народ
на
свет
(
за
чудо
много
застава
бити
са
боја
и
звезда
велик
република
)
,
осем
тај
промицати
кроз
тај
господски
гондола
пуно
ајнбајмелна
,
чунов
из
један
дрво
у
који
немати
више
место
но
за
један
возар
,
пуно
онај
пљоштити
лађа
што
преносити
со
из
Ебенса
у
гмунденске
магацин
(
Plätten
)
и
који
под
тежак
терет
до
сам
ивица
у
језеро
тон
,
пуно
„
траунфарера
“
,
пуно
бео
једро
који
далеко
у
језеро
изгледати
као
бео
тица
који
изнад
вод
лет
,
пун
витак
весло
који
се
у
одмерен
такт
спуштати
у
зелен
језеро
,
и
подизати
у
зрак
да
затрепте
као
да
јесам
у
сам
злато
и
сребро
захватати
.
бог
знати
колико
јесам
ми
троје
стајати
на
обала
,
у
сред
онолики
гомила
народ
и
онаки
ларма
као
што
само
на
пијаца
бити
моћи
,
не
видити
и
не
чути
ништа
,
не
мицати
се
с
место
,
на
који
ми
јесам
очарати
тај
језеро
...
ја
јесам
,
док
јесам
бити
деца
,
често
слушати
прича
о
вилистанима
у
који
јесам
необуздан
машта
китити
леп
драгоценост
свој
богатити
ризница
тај
надземаљски
ићи
подморски
и
подјезерски
свет
,
и
бити
убедити
да
се
ништа
сјајан
и
лепше
не
моћи
ни
замислити
,
а
камо
ли
видети
,
а
ево
сад
пред
ми
један
свет
,
према
који
се
онај
блед
слика
губити
као
маглити
пред
сунчан
зрак
.
—
А
,
деца
?
—
започети
Пепи
—
како
ви
се
допадати
гмунденско
језеро
?
јесам
ли
претеривати
мој
хвала
?
—
—
ја
јесам
само
један
пут
у
свој
живот
бити
у
оваки
расположење
као
у
овај
мах
—
одговорити
мој
земљак
полако
,
и
на
његов
дица
бити
неки
необичан
ведрина
и
озбиљност
—
и
тај
бити
лане
кад
једном
случајно
у
по
дне
проћи
поред
бечки
опера
па
видити
где
свет
јурити
на
некаки
академија
(
ви
знати
какав
славан
концерт
давати
оркестар
оперски
сваки
недеља
и
празник
у
по
дне
?
)
и
ја
ући
.
на
програм
бити
само
четири
комад
,
један
симфонија
Бетховена
,
по
нешто
од
Мозарта
и
Менделсон
и
на
последак
композиција
Хектор
Берлиоз
—
чинити
ја
се
да
се
звати
„
Мирна
морити
“
или
„
тишина
на
мора
“
—
од
ко
ја
донда
не
бити
ништа
чути
.
кад
одсвирати
,
браћа
,
ја
—
ја
јесам
исто
овако
бити
као
данас
од
овај
поглед
.
као
што
ја
онда
бити
жао
што
не
моћи
да
претворити
сав
живац
мој
тело
у
чути
за
слушање
,
тако
бити
сад
хтети
да
се
нешто
сав
милион
клетка
из
који
се
мој
тело
састојати
моћи
претворити
у
сам
очи
,
да
се
нагледати
тај
безграничан
лепота
у
природа
.
Наши
противник
који
се
,
доказивати
да
јесам
људски
душа
нешто
што
се
као
готов
целина
у
човечији
тело
при
рођење
удухне
,
и
при
последњи
дах
издухне
,
доста
поштапати
тај
,
веда
:
„
узети
сав
велик
дело
славан
песник
и
уметник
.
зар
јесам
онај
дивота
,
који
далеко
над
овај
прљав
земља
трептети
у
сфера
немогућан
идеал
,
зар
јесам
оне
само
копија
,
зар
јесам
тај
слика
који
јесам
моћи
с
поље
,
искуство
доћи
у
душа
?
“
А
ја
велим
,
кад
јесам
природа
тако
безграничан
леп
и
савршен
,
и
кад
јесам
наш
чути
кадар
такав
утисак
да
доносити
наш
душа
из
природа
,
као
што
јесам
н
.
пр
.
овај
два
који
ви
поменути
,
онда
ја
не
требати
никакав
мех
који
удухњују
и
исисати
људски
дух
из
тело
,
градити
од
један
нераздељан
целина
,
двоје
!
—
ја
несам
никад
свој
земљак
видети
у
тако
озбиљан
расположење
,
па
он
стати
мерити
од
глава
до
пета
.
Пепи
се
једва
уздржавати
од
смех
док
јесам
он
говорити
,
а
кад
јесам
свршити
,
он
само
што
прснути
и
пасти
он
на
прса
,
па
се
трести
као
да
јесам
полудети
.
земљак
план
и
хтети
да
он
одгурнути
од
себе
,
ал
’
Пепи
се
тако
смејати
од
срце
,
и
тако
јесам
смешан
изгледати
кад
подигнути
свој
сузне
очи
молити
за
милост
,
да
се
мало
по
мало
заценити
и
ми
двојица
...
смех
јесам
прилепчив
опасан
болест
...
за
час
се
скупити
гомила
сељак
и
раденик
из
содара
око
ми
,
радознало
загледати
ми
...
њихов
лице
који
у
општи
не
изгледати
особито
интелигентан
,
изгледати
у
тај
мах
од
радозналост
тако
глуп
,
да
се
ја
још
више
завалити
у
смех
.
Посрћући
доћи
до
први
гондола
,
стропоштати
се
на
јастук
,
а
Пепи
само
што
показати
возар
рука
пут
Орта
,
па
се
прућити
колик
јесам
дуг
у
чамац
.
кад
јесам
се
утишати
,
бити
сав
тројица
подобро
изнемоћи
.
—
опростити
Сервијанер
—
започети
Пепи
,
по
што
јесам
опет
прикупити
толико
снага
да
моћи
говорити
—
опростити
,
ако
ти
јесам
мој
смех
увредити
.
ја
јесам
појмити
леп
мисао
који
јесам
хтети
да
исказати
и
ја
те
за
она
поштовати
,
али
ти
јесам
јесам
тако
грозно
исказати
да
...
тако
ја
онај
три
усамљен
длака
на
ћелав
теме
немачки
спаситељ
Бизмарк
...
.
(
овде
у
мал
’
Пепи
на
нов
не
почети
да
се
смејати
,
али
се
одмах
ухватити
за
трбух
)
Ајао
,
ја
хтети
да
добити
грч
.
смиловати
се
Сервијанер
,
моћи
да
ја
тако
гледати
...
-
—
—
тај
моћи
се
церекати
више
,
доста
један
пут
.
Кажи
људи
куда
ваљати
да
ми
возити
!
—
—
благословен
да
јесам
и
ти
и
сав
твој
потомак
што
ја
подсећати
на
мој
чичеронску
дужност
,
гвозден
дужност
хтети
ја
спасти
.
хеј
Јергл
,
хтети
ли
испод
ћуприја
или
око
замак
па
у
Алт-
Минстер
?
—
возар
који
бити
име
Јергл
обрнути
се
к
ми
:
—
ја
велим
сад
да
ударити
око
Орта
,
па
кад
се
вратити
испод
ћуприја
,
да
господа
видити
замак
са
свити
страна
!
—
—
Лепа
,
леп
Јергл
,
гледати
да
она
показати
сав
дивота
наш
језеро
,
па
хтети
онда
долазити
и
осем
теферичког
воз
!
—
за
тај
рећи
ми
—
овај
олупан
орман
,
или
„
замак
“
као
што
он
Јергл
звати
,
бити
јесам
гмунденски
град
пун
осам
стотина
година
,
и
прелазити
с
један
властеоски
породица
на
други
док
на
последак
јесам
пасти
у
приватан
имање
наш
император
—
који
бог
неки
на
много
лет
поживети
!
—
као
и
многи
други
раубритерска
гнездо
који
време
јесам
згладити
са
лице
земља
!
—
—
А
који
она
мука
натерати
да
према
острво
подигнути
још
један
градић
,
кад
оток
јесам
ни
двадесет
хватити
од
обала
?
—
—
е
,
и
тај
имати
свој
прича
.
сваки
брежуљак
,
сваки
црквица
,
сваки
местанце
око
језеро
имати
сав
романтички
накит
у
прича
који
прелазити
од
колено
на
колено
,
расти
и
разгранавати
се
док
не
постати
читав
роман
.
пре
него
што
хтети
имање
прећи
на
гроф
валс
,
у
XВ
век
,
становати
јесам
у
он
два
брата
,
па
се
завадити
—
да
л
’
око
какав
девојка
у
који
јесам
се
н
.
п
.
обојица
заљубити
,
ићи
око
бабов
рухо
и
оружје
,
или
око
шта
други
,
тај
зависити
од
особан
наклоност
причати
на
ко
ви
судбина
нанети
—
и
поделити
се
.
тако
јесам
поникнути
онај
други
половина
замак
на
обала
.
Међа
тај
...
—
овде
опазити
Пепи
да
он
ја
ни
један
не
слушати
па
гракнути
—
ама
,
деца
који
ја
причати
?
—
—
Причај
овај
мртав
тврдокрилац
и
осталим
џиновски
буба
што
по
језеро
на
леђа
пливати
.
збиља
од
куда
она
толики
хиљадити
у
језеро
?
—
—
Нешто
она
попадати
од
умор
при
летење
преко
језеро
,
а
нешто
она
нанети
ветар
кад
се
на
језеро
дигнути
олуја
!
—
-
—
зар
и
на
овај
миран
,
питом
језеро
моћи
бити
бура
?
но
,
тај
морати
изгледати
као
кад
се
какав
женица
с
анђелски
благ
лице
љутити
!
—
—
да
не
да
Вог
и
пречист
дева
Мари
—
уплести
се
Јергл
у
разговор
—
да
ми
данас
ухватити
бура
далеко
од
обала
,
а
ви
бити
видети
,
господин
,
како
јесам
страшно
наш
језеро
у
свој
срџба
!
—
—
Оно
истина
,
страшно
јесам
по
каткад
—
прихватити
опет
Пепи
—
али
ја
бити
не
само
из
„
хец
“
него
и
рад
тај
желети
да
ми
ухватити
бура
,
да
ви
двојица
однети
кућа
потпун
слика
наш
језеро
!
—
—
хвала
леп
на
тај
потпуност
—
рећи
земљак
—
кад
ми
се
моћи
чамац
изврнути
,
а
ја
богме
несам
Леандар
да
препливати
...
.
—
-
Пепи
скочити
кад
зачути
име
Леандар
.
—
Сервијанер
знати
ли
тај
прича
о
Хера
и
Леандра
?
—
рећи
за
тај
прекинути
он
у
реч
.
ја
се
насмејати
.
—
е
па
кад
знати
,
хтети
ли
да
ви
испричати
како
се
око
наш
језеро
сачувати
тај
бајка
?
заиста
јесам
чудновато
да
се
на
златан
обала
средоземни
морати
и
око
језеро
у
наш
:
Алпи
,
у
два
тако
различан
народ
као
што
јесам
грчки
и
немачки
сачувати
скоро
један
исти
песма
о
силан
љубав
двоје
млад
срце
...
—
—
ја
бити
ти
,
са
мој
други
,
бити
врло
захвалан
ако
бити
ми
јесам
хтети
испричати
,
али
онако
као
што
доиста
јесам
народ
причати
,
а
не
да
ми
вући
за
нос
као
ноћас
!
—
не
бојити
се
,
Сервијанер
,
сад
се
не
моћи
китити
туђ
перје
,
јер
сигурно
наш
сав
три
возар
знати
тај
прича
.
Јергл
,
знати
ли
ти
шта
јесам
бити
са
јединица
ћерка
гроф
штајерски
Стокара
,
који
јесам
бити
испосница
у
штауенкирхенском
намастиру
?
—
—
А
који
гмунденац
не
бити
знати
тај
леп
прича
,
млад
господин
?
—
прихватити
возар
осмехнути
се
—
ја
јесам
јесам
слушати
од
мој
стар
мајка
још
кад
јесам
оволишан
бити
—
и
он
показати
свој
жуљевит
рука
колишан
.
—
е
па
добро
,
Јергл
,
а
ти
слушати
како
хтети
ја
причати
овај
господа
па
ако
ударити
на
страна
,
или
стати
другачи
причати
,
него
што
јесам
бити
,
а
ти
ја
поправити
.
Јес
’
чути
?
добро
.
А
сад
обрнути
права
у
Трауенкирхен
,
ја
хтети
да
баш
на
сам
место
где
се
догодити
причати
.
ви
јесам
сав
једно
што
хтети
данас
пре
у
намастир
него
у
Алтминстер
?
и
тамо
и
амо
јесам
старински
црква
и
леп
изглед
на
језеро
,
па
ја
мислити
да
јесам
сав
један
?
—
—
ти
знати
,
Пепи
,
да
смести
те
поставити
за
наш
Настас
,
па
како
ти
наредити
онако
неки
бити
!
—
одговорити
мој
земљак
.
-
—
Настас
?
какав
јесам
тај
животиња
?
—
—
молити
за
опроштење
,
Пепи
,
ја
јесам
хтети
рећи
да
јесам
ти
наш
кнез
Хохенлое
!
-
возар
разапети
једро
,
думенџија
притиснути
думен
тако
силно
на
десно
,
да
јесам
се
одмах
обрнути
пут
онај
зелен
брежуљак
који
улазити
у
језеро
и
на
ко
јесам
Трауенкирхен
и
који
ми
се
све
ближе
и
ближе
примицати
.
—
Намастир
ко
се
примицати
—
почети
Пепи
—
сазидан
јесам
пре
хиљаду
година
,
и
тај
ево
који
прилика
.
диваљ
и
бесан
хорда
Хун
бити
продрети
и
у
наш
крај
,
па
као
да
она
се
допадати
овај
парац
божији
рај
на
земља
,
шћаху
да
се
настати
око
наш
језеро
.
гроф
Отокар
од
Штајер
и
Леополд
херцег
аустријски
изаћи
с
уједињен
војска
пред
она
,
дочекати
она
код
онај
поток
тамо
што
се
спуштати
у
језеро
,
и
побити
Хун
до
нога
као
што
и
име
онај
поток
сведочити
јер
он
се
звати
Сигесбах
.
после
тако
славан
победа
,
Отокар
сазидати
један
намастир
у
име
захвалност
свевишњи
бог
што
она
јесам
помоћи
да
побити
сав
Хун
који
бити
продрети
до
наш
језеро
,
и
поклонити
он
калуђерица
од
бенедикћанскога
ред
.
за
тај
јесам
он
опет
овај
свет
жена
бити
свагда
на
рука
кад
он
јесам
требати
утеха
небески
,
или
друго
што
.
Намесница
у
намастиру
бити
јесам
свагда
или
какав
висок
госпођа
из
родбина
штедар
ктитор
,
или
други
који
херцег
смерно
детешце
који
се
гнушати
грешан
живот
по
замак
и
кула
ритерски
...
—
овде
Јергл
упасти
бурш
у
реч
:
—
ама
,
господин
,
ја
све
тај
што
ви
причати
несам
ни
од
ко
у
Гмунден
чути
!
—
—
То
писати
у
књига
,
Јергл
,
а
сад
хтети
тек
да
почети
сам
прича
:
Ела
бити
јесам
тако
неких
двадесет
година
пошто
јесам
гроф
Отокар
сазидати
Трауенкирхен
.
у
његов
двор
бити
велик
весеље
...
—
аха
,
—
учинити
Јергл
намештати
се
боље
на
свој
место
и
захватати
још
боље
свој
весло
—
сад
се
почињати
!
—
-
—
стар
гроф
славити
јесам
осамнаести
дан
рођење
свој
мио
Лудгарде
,
свој
јединица
ћерка
.
сав
витез
из
близ
и
из
далек
,
сав
херцег
,
гроф
и
барон
из
овај
окрајина
ондашњи
царство
немачки
бити
се
искупити
на
сјајан
турнир
гроф
штајерски
.
са
она
бити
доћи
и
њихов
веран
љуба
и
красан
кћер
,
на
који
јесам
знати
човек
шта
више
да
се
дивити
,
да
л
’
онај
необичан
лепота
или
смеран
чедност
са
који
сваки
гледати
преда
себе
,
кад
бити
она
се
приближити
какав
племенит
витез
да
она
овај
ићи
онај
упит
или
да
она
што
лепо
казати
.
па
опет
како
јесам
тај
сав
лепота
ишчезнути
,
чим
стар
гроф
међу
она
довести
за
рука
свој
анђелак
па
она
рећи
:
—
ев
’
овај
јесам
мој
Лудгарда
,
овај
јесам
зеница
очи
мој
!
узети
јесам
у
свој
наручје
,
па
она
бити
место
мајка
и
сестра
,
који
она
јесам
бог
давно
узети
,
учити
јесам
сав
што
јесам
добро
и
поштено
да
се
после
она
поносити
моћи
и
њен
седити
баба
и
онај
племенит
витез
који
бити
судити
да
јесам
као
љуба
одвести
двор
свој
!
—
код
последњи
реч
облити
жарки
румен
цео
лице
нежан
цветак
,
и
леп
Лудгарда
прићи
рука
стар
госпођа
,
који
срдачно
загрлити
стидљиво
девојче
дати
она
сваки
по
који
мудар
савет
;
за
тај
прићи
девојка
млад
племенит
госпођица
.
онај
јесам
сестрински
изгрлити
и
ижљубити
,
и
ако
она
у
тај
мах
башити
тешко
на
срце
,
јер
јесам
сваки
на
први
поглед
видети
како
јесам
Лудгарда
очарати
сав
витез
до
један
који
се
бити
искупити
у
простран
дворана
гроф
Отокар
,
како
се
онај
пред
она
губити
као
бледети
звездица
када
грана
јарко
сунце
.
један
она
јесам
мало
тешити
а
тај
јесам
да
хтети
мегдан
(
турнир
и
остати
јуначки
игра
који
спремати
стар
гроф
свој
племенит
гост
толико
замахати
њихов
млад
витешки
срце
,
да
не
хтети
имати
кадити
много
уздисати
за
њихов
кобан
супарница
,
за
леп
Лудгардом
.
и
доиста
несу
се
преварити
.
Чим
затрештати
дугачак
труба
,
ударити
бубањ
на
двориште
,
витез
јурнути
свак
на
свој
место
,
јер
јесам
свако
ваљати
изнети
штит
са
породичан
грб
и
сав
шлем
са
перјаница
који
он
по
сталеж
припадати
,
да
она
разгледати
оштро
око
турнирски
херолда
,
који
јесам
знати
сваки
витез
у
глава
,
и
тај
не
само
у
баварски
турнирски
округ
него
и
у
рајнски
,
швапски
и
франачки
.
он
јесам
ваљати
само
да
погледати
грб
на
поређан
ритерски
штит
,
па
да
одмах
побројати
колико
јесам
који
витез
имати
предак
и
да
ли
имати
права
да
се
борити
на
овако
племенит
мегдан
.
А
данас
јесам
морати
бити
особито
на
опрез
строг
херолд
,
јер
међу
гост
гроф
Отокар
бити
данас
и
јесам
светлити
Турнирфогт
(
турнирски
краљ
)
од
Баварска
.
на
један
простран
ливада
испред
замак
бити
оградити
место
за
мегдан
.
мало
по
даље
бити
подигнути
огроман
трибина
од
даска
,
искитити
и
наместити
што
моћи
бити
господски
,
јер
одатле
хтети
да
гледати
седити
кнез
,
херцег
,
гроф
и
барун
и
остати
племенит
гост
,
који
се
не
хтети
више
да
кушати
свој
мишица
на
мегдан
,
одатле
хтети
да
сијати
дичан
госпа
и
госпођица
у
свој
целота
и
драгоцен
накит
,
одатле
хтети
краљица
свечан
игра
раздавати
наградити
срећан
борац
који
одржати
победа
на
мегдан
.
свуд
око
ограда
бити
се
искупити
силан
народ
из
околина
и
из
далек
,
сваки
веран
подајник
гроф
Отокар
гледати
јесам
да
не
изостати
тај
дан
са
свечаност
,
јер
такав
се
турнир
ретко
држати
,
и
тај
све
у
велик
варош
кад
цар
кроз
она
проћи
или
при
други
какав
необичан
придика
.
кад
витез
сићи
из
замак
да
поређати
штит
и
гвозден
шлем
утишати
се
грајати
у
народ
,
и
све
живо
бити
упрети
очи
на
капија
,
очекивати
нестрпљиво
да
углед
победоносан
гроф
свој
и
његов
мио
ћерка
што
она
се
лепота
већ
бити
пронети
по
цео
свет
на
четири
страна
.
и
несу
дуго
чекати
,
а
капија
се
на
град
широм
отвор
,
млад
племићски
пажи
који
тај
велик
срећа
у
део
пасти
да
носити
застава
и
штит
славан
гроф
,
отпочети
велик
литија
,
одмах
за
она
јесам
Отокар
глава
у
свој
свечан
рухо
и
ослањујући
се
као
на
штап
на
онај
исти
мач
који
он
јесам
цар
припасати
после
победа
над
бесан
Хун
,
а
десни
рука
водити
свој
умиљат
јагњешце
,
свој
Лудгарду
.
она
јесам
бити
без
много
накит
обучен
,
као
да
јесам
знати
да
она
не
требати
никакав
адиђар
и
никакав
богат
рухо
поред
онакав
анђеоски
лице
,
поред
онаки
вилински
стас
!
за
она
јесам
ићи
још
два
паж
који
јесам
она
носити
дугачак
скута
.
А
за
она
ићи
све
по
двоје
,
витез
и
дама
,
водити
се
за
рука
и
пред
сваки
племенит
пар
ићи
јесам
паж
носити
штит
са
грб
или
мач
свој
господар
.
Чим
народ
углед
свој
милостив
гроф
,
загрмети
са
свити
страна
из
хиљада
грло
:
—
Heil
,
Heil
Отокар
,
граф
von
Steuer
,
Heil
seinem
Tōchterlein
!
—
(
Живео
,
живети
Отокар
гроф
штајерски
,
живети
његов
ћерчица
!
)
.
Отокар
отпоздравити
на
еве
страна
махати
рука
у
који
јесам
мач
држати
;
а
Лудгарда
само
још
више
поруменити
,
само
још
смеран
гледати
преда
себе
.
Отокар
довести
свој
ћерка
до
испод
велик
„
небо
“
који
бити
у
сред
трибина
подигнути
изнад
његов
престол
и
столица
за
Лудгарду
,
сести
јесам
крај
себе
,
па
онда
разгледати
да
видити
,
јесам
ли
све
у
ред
;
па
кад
јесам
видети
да
јесам
веран
слуга
сав
до
најмање
ситница
спремити
што
требати
за
витешки
турнир
,
и
по
што
и
последњи
витез
довести
свој
дама
до
њен
место
па
поклонити
се
стати
иза
она
—
он
дати
рука
знак
и
труба
огласити
да
се
турнир
отварати
.
Херолд
проћи
још
једанпут
поред
уређен
борац
,
загледати
још
један
пут
у
многозначајан
шара
и
грб
на
сјајан
штит
па
онда
доћи
пред
престо
свој
господар
тај
он
јавити
да
немати
ни
један
витез
међу
борац
који
хтети
данас
изаћи
на
турнир
који
не
бити
имати
прописан
најмањи
број
славан
и
племенит
предак
.
за
тај
херолд
на
сав
четири
страна
огроман
ограда
прочитати
висок
закон
турнирски
који
се
морати
строго
придржавати
сваки
витез
који
изаћи
на
мегдан
и
строг
казна
под
који
потпадати
сваки
ко
се
усудити
да
тај
правило
погазити
.
најзад
прегледати
тај
царски
човек
и
сав
оружје
поједини
борац
,
па
огласити
да
јесам
сав
копље
без
оштар
гвозден
шиљак
,
да
јесам
мач
кратак
и
на
врх
затубаст
зарубити
,
да
јесам
буздован
као
што
правило
прописивати
.
за
тај
се
херолд
повући
са
сав
назад
,
а
мегдански
редара
(
Grieswärtel
)
доћи
пред
Отокар
,
поклонити
се
до
земља
,
па
онда
расклопити
вратница
на
ограда
и
заузети
свој
место
на
сред
мегдан
,
са
оба
страна
.
сад
затрубити
труба
на
нов
и
двадесет
витез
у
потпун
панцир
и
оклоп
,
са
турнирски
мач
о
бедро
,
са
сјајан
штит
на
леви
мишица
,
и
са
тежак
буздован
у
десница
стати
у
ред
пред
престол
гроф
Отокар
,
поклонити
се
најпре
он
и
његов
ћерка
,
па
онда
турнирфогту
и
осталој
висок
властела
,
за
тај
спустити
гвозден
решетка
на
лице
и
ући
на
бојиште
.
редара
она
поделити
на
два
пол
и
поставити
она
онолико
раздалеко
колико
закон
прописивати
,
па
се
одмах
повући
на
страна
,
повадити
мач
и
пажљиво
гледати
хтети
ли
се
сав
витез
држати
строг
правило
.
труба
јекнути
још
један
пут
,
и
оба
странка
сударити
се
с
подигнут
буздован
и
штит
,
који
јесам
сваки
глава
чувати
.
да
дивно
ли
бити
у
тај
мах
погледати
ту
витешки
борба
у
који
стајати
двадесет
по
избор
витез
,
сав
који
од
ко
дичан
како
племенит
узраст
тако
и
јуначки
опрема
,
и
срчан
храброст
,
и
који
обасјавати
јарко
сунце
одбијати
се
са
онај
сјајан
оклоп
,
штит
и
шлем
!
да
дивно
ли
бити
чути
какав
усклик
пропраћати
властела
и
народ
око
заграда
сваки
уметнути
покрет
јуначки
мишица
,
сваки
сложан
звекет
с
који
одскакати
двадесет
буздован
од
двадесет
штит
!
али
баш
тај
усклик
и
одобравање
с
трибина
на
који
јесам
седети
сваки
витез
ил
’
сестра
или
дама
срце
његов
,
учинити
да
борац
долазити
у
много
велик
ватра
него
што
требати
за
гол
игра
,
па
ударати
буздован
и
осем
она
три
правац
који
прописивати
закон
(
према
глава
,
прса
,
и
по
штит
)
.
али
редара
на
мах
у
таки
прилика
растављати
борац
са
свој
мач
,
и
ако
бити
који
витез
у
свој
занос
или
из
какав
личан
мржња
на
противник
још
непрестано
нападати
,
онда
се
редара
стављати
на
страна
притешњен
витез
и
нападати
с
он
заједно
докле
он
не
бити
прзница
савладати
,
и
тај
ако
јесам
могуће
без
крв
,
па
он
онда
предавати
турнирски
суд
.
тако
јесам
и
данас
бити
,
и
труба
затрештати
уз
громовит
одобравање
гледалац
кад
се
први
део
турнир
,
са
буздован
свршити
.
сад
прићи
сваки
витез
његов
паж
да
примити
господарев
буздован
,
јер
сад
јесам
бити
ред
за
мач
.
редара
измењати
место
да
се
у
нов
борба
не
мешати
освета
за
који
неправилан
или
сувишан
ударац
буздован
,
него
да
сваки
витез
добити
други
противник
у
игра
.
сад
зацаклити
и
зазвекетати
кратак
широк
мач
који
ударати
један
о
други
а
који
о
шлем
,
јер
јесам
сваки
циљати
на
челенка
и
шара
противнички
шлем
.
који
највише
одломити
тај
драгоцен
накит
,
тај
јесам
победилац
у
овај
игра
.
и
у
први
и
у
други
победити
јесам
данас
млад
Конрад
,
витез
ајзенауски
.
сад
јесам
бити
ред
на
трећи
део
турнир
на
коњанички
борба
,
у
који
се
само
по
двоје
пуштати
у
ограда
.
Херолд
на
нов
изаћи
на
среда
и
протелалити
на
сав
страна
да
хтети
се
сад
борити
копље
,
и
тај
на
коњ
,
племенит
Курт
гроф
штајерски
,
мити
сестрић
гроф
Отокар
,
са
племенит
Конрад
витез
од
Ајзенау
,
данашњи
победилац
на
мач
и
буздован
.
оба
властелин
дојахати
пред
престо
и
сагнути
свој
турнирски
копље
до
земља
одати
тако
почаст
сед
гроф
и
краљ
турнирски
,
поклонити
се
један
други
,
па
онда
спустити
визир
на
лице
и
упоредо
ујахати
на
мегдан
.
редара
(
који
сад
такође
бити
на
коњ
)
раставити
борац
,
и
дати
трубач
знак
.
три
пут
се
затркиваху
срчани
борац
са
свој
аждаја
један
на
други
,
али
сав
три
пут
склизнути
дуг
копље
или
са
штит
или
са
оклоп
на
прса
,
а
нити
се
један
копље
сломити
нити
се
један
борац
помакнути
из
седло
од
тај
силан
удар
.
Међа
гледалац
бити
огроман
узбуђење
,
сваки
јесам
чисто
сагоревати
од
нестрпљење
да
видити
ко
хтети
мегдан
одржати
,
јер
Курт
јесам
бити
славан
борац
,
који
јесам
на
многи
турнир
до
сада
однети
награда
,
и
ако
,
као
што
се
причати
,
на
крвав
мегдан
,
на
бојни
поље
не
бити
такав
јунак
.
па
како
јесам
бити
вешт
у
тај
јуначки
игра
моћи
јесам
лако
отет
венац
млад
Конрад
који
јесам
данас
први
пут
бити
на
турнир
,
и
ако
јесам
у
многи
битка
до
сад
показати
да
у
он
лавовски
срце
куцати
.
па
не
само
међу
гост
сед
гроф
,
међу
дама
и
витез
,
не
само
у
ред
и
гомила
прост
народ
око
турнир
,
него
и
под
грофовски
балдахин
,
у
срдашце
леп
Лудгарде
борити
се
нада
и
зебња
,
јер
тај
јесам
срдашце
одавно
бити
Конрадов
,
и
ако
он
ни
у
сан
јесам
снити
толики
срећа
,
и
ако
се
она
двоје
ретко
састајати
,
ретко
који
реч
прозборити
моћи
.
за
Курто
она
не
бити
ни
мало
жао
бити
да
бити
победити
,
јер
она
он
јесам
од
сав
дух
мрзити
и
ако
она
јесам
бити
брат
од
тетак
,
мрзити
он
јесам
са
његов
суровост
и
крвожедност
,
са
његов
безбожан
и
раскалашан
живот
.
најзад
после
дуг
и
мучан
,
ал
’
узалудан
борба
,
испасти
Курто
за
рука
да
протурити
свој
копље
између
десни
бут
Конрадов
и
седлати
,
и
сав
живо
што
јесам
желети
да
млад
Конрад
остати
данас
победилац
задрхтати
за
свој
љубимац
;
међу
тај
витез
јесам
тако
чврсто
седити
у
свој
седло
да
се
Куртов
копље
пребити
преко
среда
,
ал
он
не
померити
с
место
ни
за
длака
...
сад
јесам
победа
скоро
сигурно
бити
Конрадов
,
јер
не
проћи
колико
да
човек
избројити
двадесет
,
а
он
избацити
свој
противник
из
седло
,
и
племенит
гроф
ваљати
се
,
истина
не
у
свој
плав
крв
,
али
у
прашина
и
песак
на
мегдан
.
и
на
нов
се
проломити
небо
од
хиљадугласних
усклик
,
и
са
свити
страна
се
захорити
:
—
Heil
Конрад
,
Ritter
von
Eisenau
!
—
сад
изаћи
херолд
те
и
он
он
званично
прогласити
као
победилац
на
данашњи
турнир
,
и
позвати
он
да
примити
награда
из
рука
красна
Лудгарде
.
Конрад
сјахати
с
коњ
,
који
јесам
поношљиво
копати
песак
испред
себе
,
потапшати
он
по
лабудски
савијен
врат
и
добацити
тежак
кићен
узда
свој
паж
,
па
се
онда
упутити
пред
престо
сед
гроф
и
његов
кћер
,
захваљујући
смерно
на
десно
и
на
лево
за
онај
одушевљен
усклик
који
он
непрестано
поздрављати
.
она
два
паж
,
који
јесам
за
време
цео
турнир
седети
или
управо
лешкарити
код
нога
свој
узвишен
госпођа
Лудгарде
,
усташа
,
те
од
свој
слуга
примити
свој
везен
јастук
.
на
један
јесам
бити
свилен
лента
награда
победилац
,
а
други
наместити
један
паж
на
висок
степен
,
пред
нога
свој
госпођа
.
Конрад
се
поклонити
цео
властеоски
честит
збор
,
забацити
тежак
решетка
с
лице
на
шлем
,
па
он
онда
скинути
с
глава
,
и
његов
густ
црн
кос
,
који
се
једва
видети
испод
грдан
шлем
,
рас
се
у
небројено
дражестан
промена
по
леђа
и
по
раме
,
па
се
под
грло
саставити
,
као
да
јесам
хтети
да
начинити
црн
сјајан
оквир
око
онај
мушки
,
јуначки
а
опет
онако
безграничан
умиљат
лице
Конрадов
.
не
знати
да
ли
јесам
он
пунити
образ
и
другдаш
онако
руменити
,
али
у
тај
мах
,
ваљаде
рад
борба
на
сунце
и
тај
под
онако
тежак
оружје
,
изгледати
као
да
јесам
образ
какав
дечак
који
јесам
баш
сад
доћи
с
играње
;
па
опет
не
бити
ништа
детињски
на
тај
лице
,
и
ако
се
мрк
наусница
једва
опазити
моћи
—
такав
јесам
силан
ватра
сагоревати
у
онај
велик
црн
очи
,
толико
мушки
самоуздања
бити
око
оштро
обележен
усница
у
онај
лак
осмех
,
који
само
права
снага
располагати
.
он
устрчати
уз
степен
и
клечати
леви
колено
на
јастук
.
у
његов
сваки
покрет
бити
толико
не
принудити
лепота
,
толико
достојанство
и
гипкост
у
један
мах
да
се
из
прси
племенит
госпођа
и
госпођица
откинути
и
нехотице
један
дубок
уздах
;
а
како
она
јесам
у
срце
бити
кад
чути
где
неколико
стар
витез
рећи
„
да
красан
ли
бити
тај
пар
бити
Конрад
и
Лудгарда
!
“
—
тај
јесам
господ
бог
знати
...
А
име
ја
,
права
имати
старац
витез
!
ко
јесам
год
видети
ту
чаробан
група
,
како
Конрад
клечати
,
а
девојка
се
нагнути
над
он
као
какав
анђео
с
небо
,
па
како
спуштати
он
лента
око
врата
за
један
тренутак
морати
да
он
загрлити
—
ко
она
јесам
год
видети
морати
јесам
признати
да
нигде
под
небо
не
бити
се
моћи
-
наћи
такав
момак
и
такав
девојка
,
који
бити
тако
један
уз
други
пристајати
као
она
двоје
.
Конрад
јесам
много
слушати
о
лепота
Отокарове
кћер
пре
него
што
јесам
видети
,
али
кад
она
јесам
угледати
он
се
смејати
пуст
свет
,
који
он
једва
бити
наговестити
што
јесам
у
ствар
видети
.
А
како
ли
он
јесам
бити
садити
,
кад
он
тако
из
близ
задахнути
њен
„
мирисав
девојачки
душа
“
,
кад
он
у
уш
зазвонити
небески
музика
њен
сладак
глас
,
који
он
рећи
:
—
племенит
Конрад
,
витез
ајзенауски
,
примити
из
мој
рука
мален
накит
који
јесам
израдити
за
победилац
на
јуначки
турнир
баба
мој
.
на
лента
јесам
мој
бој
,
и
ја
се
поносити
што
хтети
она
од
сад
носити
такав
дичан
витез
!
—
Конрад
задрхтати
срце
у
недра
.
Шта
јесам
одговорити
на
тај
реч
,
како
се
понашати
,
јесам
ли
по
пропис
повести
племенит
госпођица
за
рука
(
јер
сад
се
цео
збор
подигнути
)
—
ништа
он
тај
јесам
знати
,
он
ни
труба
јесам
чути
,
он
ни
Куртов
демонски
поглед
јесам
опазити
,
он
јесам
ништа
друго
видети
осем
Лудгарду
,
јесам
ништа
друго
слушати
до
мио
гукање
њен
нежан
глас
.
док
се
тај
догађати
пред
престол
гроф
Отокар
,
докле
јесам
сав
тај
безбројан
поглед
из
народ
и
са
трибина
бити
као
очарати
на
Конрад
и
Лудгарди
,
дотле
се
Курт
подигнути
са
земља
,
очистити
се
,
и
гунђати
безбожан
клетва
кроз
зуб
склонити
се
у
један
прикрајак
,
одакле
јесам
моћи
не
опазити
да
јесам
посматрати
.
онај
олуј
радостан
и
одушевљен
усклик
који
властела
и
народ
поздрављати
његов
супарник
,
разбуктати
оно
мало
мржња
што
се
у
Куртов
срце
наћи
према
Конрад
у
огроман
пламен
.
његов
лице
ни
онако
не
бити
бог
знати
како
узорит
,
јер
он
на
десни
половина
стајати
ниже
и
трепавица
и
јабучица
и
ухо
и
ноздрва
и
брк
и
уснични
угао
,
сав
стајати
ниже
но
на
леви
образ
,
јер
он
јесам
цео
глава
бити
померити
на
лево
и
на
више
,
један
реч
Курт
бити
наказан
кривошија
.
па
кад
се
на
тај
и
онако
ружан
лице
стати
огледати
гадан
страст
и
безбожан
жеља
који
јесам
у
његов
прса
беснети
у
тај
мах
—
бити
он
страшно
погледати
!
кад
се
кренути
цео
светло
скупштина
пут
замак
уз
трештање
труба
и
грмљавина
бубањ
,
уз
песма
и
весео
усклик
,
па
кад
поред
он
проћи
Конрад
водити
за
рука
леп
Лудгарду
,
Куртов
се
песница
грчевито
стегнути
и
да
јесам
се
ко
близу
десити
моћи
бити
чути
:
—
гладак
,
сјајан
змија
...
Курт
хтети
ти
за
свагда
избити
отрован
зуб
...
бити
уверити
,
да
хтети
више
ники
за
срце
ујести
!
—
Конрад
и
Лудгарда
и
Отокар
са
цео
властела
бити
таман
доћи
до
ћуприја
на
ланац
,
који
баш
бити
спустити
,
кад
ал
’
истрчати
кастелан
од
замак
из
капија
,
па
права
пред
Отокар
и
стати
он
нешто
причати
размахивати
жив
рука
.
седити
гроф
бити
мало
зачуђен
,
али
он
опет
одмах
огласити
свој
гост
да
она
у
замак
очекивати
царски
херолд
и
тај
по
сав
прилика
с
важан
новина
.
богме
и
бити
тај
важан
новост
који
после
по
сахат
саопштити
Отокар
свој
запрепаштен
гост
,
који
он
очекивати
у
велик
дворана
док
се
вратити
из
свој
ризница
у
који
се
бити
затворити
са
царски
посланик
.
—
беснити
хорда
крволочан
Хун
прећи
јесам
на
нов
граница
свет
римски
царство
,
па
клати
,
пасти
и
пустошити
где
она
год
пут
нанети
.
цар
ја
звати
на
оружје
да
бранити
земља
од
антихрист
.
на
оружје
дакле
вазал
веран
,
на
оружје
и
ви
остати
пријатељ
и
витез
,
на
оружје
сав
који
не
жалити
погинути
за
свој
цар
и
за
свет
вера
Христов
!
—
за
неколико
сахат
после
турнир
не
бити
ни
један
гост
на
замак
гроф
Отокар
.
сав
се
разићи
кућа
,
да
склонити
свој
женскиња
,
да
избрати
поуздан
оружје
,
па
да
онда
заћи
по
свој
село
да
дизати
свој
веран
подајник
на
оружје
.
Међа
тај
Отокар
одмах
послати
свој
речит
херолда
у
народ
да
он
јава
какав
јесам
гласити
од
цар
стигнути
,
и
да
звати
сав
што
оружје
понети
моћи
,
под
застава
ђерманског
ћесар
.
у
неки
доба
ноћ
бити
јесам
готов
седити
војвода
са
први
заповест
који
јесам
ваљати
раздати
.
Пошто
јесам
и
последњи
ситан
књига
написати
(
јер
гдекоји
вазал
његов
не
могадијаху
данас
доћи
на
његов
турнир
,
па
она
јесам
сад
ваљати
башка
јавити
)
заповедити
Отокар
да
он
зовнути
сестрић
.
гроф
Курт
доћи
,
сав
у
гвожђе
,
спреман
да
се
одмах
кренути
.
—
на
који
страна
заповедати
да
похитати
честит
ујка
?
мој
јесам
људи
сав
спреман
као
запет
стрела
!
—
—
знати
ја
тај
добро
,
мој
Курт
,
али
сада
ти
највише
ја
сам
требати
.
ја
ти
не
моћи
пустити
ни
да
сабирати
војска
нити
тај
моћи
повести
са
себе
у
бојити
!
—
Куртов
лице
помрчати
:
—
тај
ваљда
јесам
рад
мој
данашњи
несрећа
на
турнир
,
честит
ујак
?
—
како
моћи
тако
што
детињасто
помислити
?
—
упасти
брзо
у
реч
Отокар
—
тај
јесам
на
толико
турнир
одржати
победа
,
да
моћи
без
брига
пустити
и
једном
голобрад
момче
,
као
што
јесам
Конрад
,
да
малко
поодрасти
крило
.
ево
са
што
ти
не
требати
да
ићи
у
бојити
:
ти
знати
да
јесам
Лудгарда
сав
мој
благо
овај
свет
,
да
јесам
она
зеница
очи
мој
.
А
на
који
бити
јесам
оставити
у
пуст
двор
?
ко
знати
какав
непријатељ
и
од
куда
моћи
напасти
на
мој
замак
,
и
однети
мој
живот
,
мој
јединица
ћерка
!
с
тај
јесам
одлучити
да
послати
Лудгарду
бенедикћанским
сестра
,
у
мој
намастир
Траункирхен
.
тамо
хтети
бити
сигуран
од
сваки
опасност
,
тамо
хтети
јесам
носити
као
мало
водити
на
длан
,
тамо
нека
остати
докле
год
војни
устрајати
.
али
до
намастира
јесам
подалеко
,
а
пут
имати
толико
замак
и
толико
беснити
млад
ритер
да
јесам
не
бити
смести
послати
ни
по
ко
,
осем
по
ти
,
мој
добар
,
храбрити
Курт
!
Хоћеш
ли
да
с
твој
људи
отпратити
сестрица
у
намастир
?
—
—
не
само
тај
,
племенит
ујак
,
него
хтети
ако
хтети
утулити
у
ја
сваки
жудња
за
јуначки
борба
,
па
хтети
и
ја
за
време
цео
војни
остати
у
Гмунден
или
у
замак
на
острво
,
само
да
бити
близу
Лудгарде
,
да
јесам
бранити
ако
се
какав
безбожан
рука
подигнути
и
на
сам
божији
кућа
,
да
она
доносити
глас
од
баба
и
да
она
испунити
сваки
жељица
који
узимадне
у
онај
усамљен
и
тужан
намастирском
друштво
!
—
Старц
грунути
суза
од
радост
,
па
загрлити
свој
добар
сестрић
,
и
пошто
он
јесам
небројено
пута
захвално
притиснути
рука
,
рећи
он
:
—
сутра
са
зором
дакле
.
Ида
ја
се
сад
одморити
,
синак
.
тај
јесам
данас
и
онако
веома
уморан
!
—
Курт
отићи
у
свој
изба
,
а
Отокар
кћер
свој
,
који
он
у
велик
страх
очекивати
.
тек
што
се
врата
за
старац
затворити
,
а
иза
тежак
завеса
на
прозор
помолити
се
један
враголасто
лице
,
који
се
пажљиво
осврнути
на
сав
страна
,
па
онда
се
завеса
расклопити
,
и
из
дубок
у
дебео
зид
изрезан
прозор
изаћи
један
паж
,
и
тај
онај
исти
ко
јесам
данас
после
турнир
витез
Конрад
предати
коњ
и
оружје
.
—
тако
ли
стајати
ствар
?
—
мрмљати
јесам
паж
за
себе
—
и
тај
још
сутра
са
зором
?
но
почекати
,
соко
!
—
и
он
на
прст
изаћи
из
соб
,
отворити
тако
полако
врата
,
да
се
ни
најмањи
шушањ
јесам
чути
.
—
—
—
после
неколик
дан
,
један
вече
бити
већ
после
вечерњи
,
седети
јесам
леп
Лудгарда
у
мали
башта
траункирхенског
намастира
и
гледати
укочен
поглед
у
миран
површје
зелен
језеро
који
допирати
до
сам
висок
зид
што
бити
ограда
намастирска
.
Већу
половина
језеро
бити
већ
покрити
сенка
,
чамац
и
лађа
на
он
нестајати
један
по
један
,
и
сад
јесам
се
само
љубити
с
он
последњи
зрак
сунце
на
заход
.
свуд
око
она
бити
цвеће
,
џбун
,
а
мало
по
даље
читав
зид
стар
храст
с
густ
круна
,
тако
да
одавде
јесам
девојче
ни
видети
сав
суморан
садашњи
стан
,
нити
и
један
од
онај
блед
несрећан
лице
који
јесам
сад
морати
по
ви
дан
да
гледати
.
овде
она
не
вређати
уш
онај
промукао
глас
као
из
гроб
,
који
не
знати
више
ништа
до
молити
се
,
молити
се
и
опет
молити
се
онај
страшан
бог
,
ко
јесам
Лудгарда
сад
себе
престављати
као
какав
благ
милосрдан
који
само
за
љубав
и
опроштај
знати
...
овде
јесам
моћи
на
тенан
дисати
благ
мирисав
вечерњи
ваздух
,
моћи
јесам
слушати
весело
цвркутање
и
певање
тица
у
грање
,
моћи
јесам
гледати
леп
свет
божији
,
моћи
јесам
мислити
на
сав
што
она
срце
хтети
,
а
да
не
зепсти
да
тај
чинити
какав
грех
,
као
што
она
јесам
у
суморан
,
важан
,
хладан
и
таман
црквица
манастирски
,
у
који
толико
много
пута
на
дан
морати
на
молитва
,
где
она
и
нехотице
из
молитвеник
на
један
пут
изаћи
пред
душа
поносит
слика
Конрадов
и
његов
црн
ал
’
онако
љубазан
очи
,
па
задрхтати
сиротица
као
прут
,
да
се
у
тај
мах
не
стропоштати
какав
камен
из
свод
,
да
јесам
казна
за
такав
безбожан
мисао
...
А
шта
јесам
она
крив
сиротица
?
она
се
толико
пута
зарицати
сам
у
себе
да
не
хтети
више
никад
мислити
на
тај
витез
—
а
и
шта
она
јесам
он
к'о
бајаги
,
да
толико
с
он
разбијати
глава
,
да
рад
он
не
моћи
да
спавати
по
цео
ноћ
?
Нит'јој
род
ни
помоћи
бог
—
па
опет
,
после
неколик
тренутак
,
опет
јесам
у
мисао
бити
крај
престол
баба
свој
,
а
пред
она
клечати
стасит
Конрад
,
па
јесам
гледати
свој
паметан
очи
тако
дуго
,
тако
од
срце
,
тако
слатко
...
неки
чудан
осећање
просути
она
се
по
цео
тело
,
неки
срећа
и
неки
чежња
како
јесам
до
сад
никад
јесам
осетити
обузети
она
срце
,
и
најзад
она
грунути
суза
на
очи
,
а
сам
јесам
знати
за
што
.
на
један
мах
учинити
она
се
да
нешто
шушнути
више
она
;
она
се
тргнути
из
свој
сањарија
,
убрисати
суза
и
погледати
око
себе
,
али
у
башта
не
бити
живити
дух
:
и
она
се
опет
загледати
у
даљина
,
загледати
се
у
кланац
који
бити
на
други
обала
језеро
,
баш
према
Траункирхену
,
где
сад
бити
дивно
погледати
вечерњи
румен
на
прозор
један
кула
у
кланац
.
Чија
ли
јесам
бео
кула
?
...
ко
тај
знати
?
...
Можда
какав
пустињак
који
јесам
омраза
на
део
свет
па
се
настанити
на
тај
место
да
живити
само
за
жарки
сунце
и
планински
хлад
,
за
питом
језеро
и
кршан
стење
...
али
тај
не
моћи
бити
.
пустињак
—
казати
—
живити
у
пећина
или
колиба
а
не
подизати
тако
леп
кула
...
тај
морати
да
јесам
какав
витез
кула
,
који
...
свет
богородица
,
они
чинити
ја
се
једном
рећи
да
јесам
Ајзенау
негде
на
гмунденском
језеро
?
...
па
можда
јесам
у
тај
кула
...
овде
Лудгарду
савладати
тај
необичан
осећање
,
који
она
у
исти
мах
испуњавати
и
блажен
срећа
и
горак
туг
,
па
заборавити
на
сав
,
и
пружити
рука
према
кула
,
а
из
прси
она
се
отети
лак
уздах
:
—
Конрад
,
мити
,
мити
Конрад
!
—
—
Лудгардо
,
сунце
мој
!
—
зачути
се
на
један
пут
,
и
два
снажан
мишица
савити
се
око
њен
витак
стас
,
а
на
усна
осетити
врео
пољубац
—
први
пољубац
...
девојка
само
што
полако
вриснути
,
па
покрити
дица
рука
.
она
бити
у
наручје
Конрадов
.
дуго
јесам
трајати
док
се
тај
џиновски
талас
,
који
први
састанак
и
први
загрљај
узбуркати
у
тај
недогледан
мора
сласт
и
чемер
,
што
се
звати
љубав
,
толико
слегнути
,
да
јесам
Конрад
и
Лудгарда
моћи
разговарати
,
да
јесам
моћи
бар
покушати
да
исказати
један
други
шта
јесам
осећати
,
и
колико
један
други
драг
бити
.
—
Видиш
,
девојка
—
започети
најзад
Конрад
—
ја
јесам
војник
,
ја
јесам
свој
цео
детињство
проживети
у
-
битка
,
стојећи
вазда
уз
мој
баба
,
ја
јесам
далеко
путовати
само
да
наћи
прилика
да
показати
свој
јунаштво
и
да
се
борити
за
наш
свет
вера
;
јуначки
јесам
мегдан
бити
за
ја
тај
,
што
за
риба
вод
а
за
тица
ваздух
,
па
опет
,
од
како
јесам
у
твој
зеница
погледати
,
анђео
мој
,
ја
јесам
сав
тај
на
страна
бацити
да
само
за
ти
жив
...
твој
отац
,
мој
цар
ја
звати
у
помоћ
,
да
бранити
земља
од
језичник
,
да
умножити
слава
наш
оружје
,
и
да
стећи
себе
местанце
у
рај
а
ја
сав
тај
не
чути
,
ја
за
сав
тај
не
хајати
...
јесам
да
ја
мој
стар
храброст
издати
;
ко
год
се
усудити
да
тај
тумачити
што
несам
и
ја
похитати
на
бојиште
,
жив
ја
бог
,
не
хтети
више
на
овај
свет
ниједан
други
мисао
помислити
—
али
ја
не
моћи
сад
да
убијати
кад
сваки
дати
прси
мој
,
сваки
куцањ
срце
мој
хтети
само
да
љубити
;
ја
не
моћи
да
убијати
,
кад
ја
јесам
у
душа
така
тишина
и
срећа
,
да
у
сваки
и
низак
себар
мој
видити
брата
мој
,
да
бити
сваки
зрачак
,
који
задрхтати
под
плав
небо
пољубити
хтети
,
да
бити
сваки
јагњешце
који
пут
покрај
ја
проћи
зауставити
да
се
играти
с
’
он
!
како
хтети
да
убијати
људи
који
јесам
бог
као
и
ја
створити
,
кад
ја
јесам
сваки
цветак
рођак
кад
се
ја
чинити
да
јесам
ја
и
тица
и
цвеће
браћа
родити
?
.
.
—
—
Кажи
ја
,
мио
човек
,
ко
јесам
и
шта
јесам
ти
ја
,
да
ја
такав
блаженство
обузимати
кад
ти
само
у
очи
погледати
,
кад
само
твој
глас
чути
?
ко
ти
јесам
дати
тај
страшан
влада
надати
ја
да
истиснути
сав
други
слика
који
јесам
до
сад
мој
срце
носити
,
да
ја
твој
слика
на
сваки
корак
пратити
,
и
да
се
никакав
напрезање
не
моћи
да
откинути
од
сладак
ланац
у
који
јесам
ја
оковати
?
Конрад
,
дичан
витез
,
ја
ти
љубити
,
ја
ти
љубити
више
но
спасење
дух
свој
,
јер
ја
на
тај
мислити
и
кад
се
бог
молити
!
—
и
девојка
се
привити
уз
момак
као
витак
хладолеж
уз
поносит
стабло
јабланов
.
и
тако
се
разговарати
даље
обгрлити
чврсто
један
с
други
,
као
да
јесам
се
бојати
да
она
какав
завидљив
подземан
дух
не
раставити
.
сваки
она
јесам
реч
бити
песма
у
слава
љубав
,
сваки
поглед
,
сваки
притиштај
рука
,
сваки
пољубац
бити
свет
служба
те
вечан
творачки
страст
,
који
одржавати
васиона
.
пред
тај
велик
празник
дух
не
падати
ни
једном
на
ум
да
помислити
где
јесам
,
да
помислити
да
она
сваки
тренутак
изненадити
моћи
,
и
да
тај
моћи
задат
самртан
рана
свој
млад
љубав
.
Шта
јесам
Лудгарди
стати
да
распитивати
од
куда
он
на
један
пут
изникнути
као
из
земља
,
и
како
јесам
ући
у
намастирску
ограда
,
и
да
ли
он
јесам
ко
опазити
,
шта
она
за
тај
питати
,
кад
јесам
он
само
код
она
,
кад
моћи
да
се
сунчати
у
светлост
његов
очи
,
кад
моћи
да
чути
да
и
он
на
она
јесам
заборавити
,
да
и
он
за
она
тако
исто
гинути
,
и
да
она
никакав
сила
овај
свет
не
хтети
раставити
.
месец
јесам
већ
у
велик
бацити
свој
сребрн
мост
преко
језеро
,
а
Конрад
и
Лудгарда
и
не
помишљати
на
растајање
.
на
један
пут
зачути
се
на
зид
,
више
онај
заклон
где
јесам
она
двоје
седети
,
један
кукумавка
са
свој
једнолик
тужан
песма
.
Конрад
скочити
,
па
пољубити
још
једном
свој
девојка
у
чедо
,
рећи
она
да
он
тај
његов
паж
давати
знак
да
јесам
неко
ући
у
башта
,
и
да
тај
по
сав
придика
она
тражити
.
она
истина
јесам
ни
калуђерица
ни
испосница
,
али
докле
он
јесам
отац
њен
не
обећати
за
љуба
,
не
требати
да
она
заједно
затећи
.
—
Лака
ноћ
јагњешце
мој
!
лак
ноћ
!
—
—
бог
ти
у
помоћ
,
живот
мој
!
—
—
Још
овај
,
Лудгардице
!
кад
год
под
ноћ
угледати
из
твој
ћелијица
упаљен
буктиња
на
алтан
кула
мој
тамо
у
кланац
,
знати
да
хтети
ти
свагда
тај
ноћ
доћи
у
наручје
,
дичан
љуба
мој
!
—
-
кукумавка
на
зид
стати
нестрпљив
са
свој
песма
.
и
љубавник
моћи
доиста
већ
чути
лак
корак
како
шкрипити
у
песак
који
бити
стаза
набити
.
Још
један
пољубац
,
још
један
поглед
,
и
за
неколик
тренутак
бити
витез
прећи
преко
висок
зид
,
а
брзорук
паж
смотати
дугачак
лествица
као
да
јесам
од
конац
а
не
од
лађарски
уже
,
па
још
имати
време
да
по
сав
правило
витешки
учтивост
поздрав
дама
свој
господар
,
и
тек
онда
он
нестати
са
зид
.
али
и
бити
јесам
крајње
време
,
јер
тек
што
нестати
врагуљастог
лице
пажевог
са
зид
,
а
из
џбун
се
појавити
дугачак
,
мршав
слика
поштован
приорке
(
намеснице
)
траункирхенског
намастира
.
—
А
,
ви
јесам
ту
племенит
и
христољубив
госпођица
?
ја
јесам
мислити
,
кад
на
пета
молитва
не
доћи
у
црква
,
да
ви
јесам
какав
мали
бољетица
зауставити
у
ваш
ћелијица
;
али
ја
наћи
клет
празан
кад
за
тај
доћи
да
упитати
за
ваш
здравље
,
и
тако
се
упутити
овамо
,
знати
да
ваш
смирен
душа
љубити
усмамљеност
,
у
који
се
моћи
са
сав
одати
молитва
и
покајање
!
—
и
пречастан
госпа
подигнути
свој
упао
очи
к
звездан
небо
,
а
њен
дугачак
мршав
прст
пропуштати
зрно
по
зрно
од
црн
коштан
бројаница
.
Лудгарда
ништа
не
одговарати
,
она
јесам
управо
ни
чути
шта
јесам
пречастан
госпођа
приорка
казати
,
јер
у
њен
душа
још
јесам
дрхтати
јек
онај
небески
мелодија
,
који
за
она
бити
у
сваки
реч
Конрадов
,
она
јесам
једва
видети
ту
црн
слика
из
жив
гробље
,
њен
очи
бити
још
засенити
блесак
„
сунце
“
њен
.
за
тај
она
само
климнути
глава
,
али
не
кренути
очи
са
језеро
,
на
ко
као
да
јесам
тражити
да
видити
нешто
испод
онај
тајанствен
копрена
који
ноћ
бити
преко
језеро
спустити
,
и
који
само
местимице
прекидати
месечев
зрак
као
какав
сребрн
трака
.
—
о
мој
племенит
и
христољубив
госпођица
од
Штајер
—
започети
на
нов
намастирска
глава
—
знати
ја
тај
свечан
тренутак
у
млад
девојачки
душа
,
кад
јесам
обузети
неки
страх
од
грешан
свет
,
неки
свет
жудња
за
самоћа
,
где
јесам
сам
са
свој
створитељ
...
е
у
ја
јесам
бити
такав
тренутак
,
кад
ја
јесам
шеснаест
година
бити
,
али
ја
тај
онда
држати
да
јесам
грешан
жудња
за
путен
љубав
и
осталим
световни
грешан
живот
,
јер
онда
ја
још
не
бити
умудрити
милостив
спаситељ
и
велик
божији
угодник
Св
.
!
—
овде
приорка
склопити
свој
рука
,
наслонити
она
на
уста
и
промрмљати
неколико
кратак
молитвица
—
Па
тако
јесам
сад
и
с
ви
,
драго
дете
.
о
,
неки
ви
за
време
умудрити
сав
светац
да
здравити
очи
чист
дух
погледати
по
овај
низак
свет
који
се
давити
у
свој
прљав
страст
,
и
да
ви
показати
какав
благо
имати
у
свој
чист
девичким
прса
,
како
бити
он
моћи
сачувати
не
оскврнити
ни
једном
грешан
помисао
,
и
како
не
бити
имати
ништа
да
покајати
пре
него
што
бити
се
са
сав
посветити
служба
божији
,
ако
јесам
вишњи
промисао
решити
да
...
—
овде
се
пошт
.
приорка
прекинути
сам
у
реч
,
и
пажљиво
гледати
у
девојка
да
видити
какав
хтети
утисак
на
она
учинити
тај
што
јесам
она
одавно
спремати
да
она
поменути
најпре
из
далек
,
док
не
бити
доћи
време
да
она
отворено
предложити
да
се
покалуђерити
.
девојка
у
тај
мах
цикнути
од
радост
.
она
јесам
на
онај
трака
месечина
који
баш
преко
Конрадов
кула
просецати
језеро
опазити
један
чамац
како
пристати
уз
обала
,
и
видети
јесам
како
велик
од
онај
двојица
возар
који
сад
изаћи
из
он
махати
марама
—
па
кад
јесам
тај
видети
она
скочити
као
срна
,
загрлити
запрепаштен
приорку
тако
страсно
као
да
грлити
свој
Конрад
,
и
шанути
она
:
—
сутра
,
сутра
драгати
меден
,
шећеран
госпа
пријорко
!
—
одлетити
кроз
башта
намастиру
...
Пошт
.
намесница
дуго
јесам
седети
замислити
на
Лудгардину
место
.
-
хм
...
хм
!
—
размишљати
мудар
госпа
претурати
бројаница
—
мој
наговештавање
узбудити
она
јесам
силно
,
тај
нем
сумња
;
сад
само
не
знати
,
да
ли
радосно
,
или
она
вриснути
што
се
упрепастити
од
тај
мисао
:
да
и
она
постати
калуђерица
?
тај
хтети
видети
.
на
сваки
начин
не
требати
ствар
пренаглити
,
јер
бити
намастир
грдно
много
изгубити
кад
бити
проиграти
такав
потпора
,
који
ми
јесам
очевидно
јесам
бог
послати
.
у
овако
буран
и
тежак
дан
права
јесам
благодат
,
кад
међу
посвећен
и
обучен
сестра
имати
један
који
јесам
,
као
Лудгарда
,
близак
род
скоро
са
цео
моћан
велик
властела
,
па
моћи
у
сваки
доба
прибавити
црква
и
кћер
божији
у
она
сваки
заштита
...
А
кад
бог
позвати
стар
гроф
Отокар
на
истина
,
онда
све
,
његов
добра
,
сав
замак
и
кула
,
сав
земља
бити
хиљадама
подајник
с
толики
вазал
,
припасти
намастиру
у
ко
бити
његов
јединица
ћерка
бити
рукоположити
—
и
пречастан
госпа
склопити
на
нов
свој
коштуњав
рука
,
да
се
још
један
пут
помолити
бог
—
С
свет
,
угодник
божији
,
о
штедар
заштитник
наш
намастира
и
велик
основатељ
наш
богољубив
ред
,
молити
бог
за
ми
,
и
умудрити
ја
како
да
носити
овај
нов
брема
који
јесам
вишњи
промисао
положити
на
мој
слаб
раме
,
и
како
да
придобити
свет
црква
овај
изгубљен
овчица
,
који
у
свој
тама
и
незнање
можда
само
на
светски
сласт
и
грешан
живот
мисао
,
како
да
у
она
придобити
још
један
достојан
невеста
наш
спаситељ
Исус
Христа
!
—
овде
поћутати
неколико
тренутак
у
тај
смеран
положај
,
за
тај
начинити
три
патентичка
крста
палац
и
тај
на
чела
,
на
уста
и
на
усахнуо
прса
,
уздахнути
„
амин
“
па
устати
и
упутити
се
полако
у
намастир
.
—
—
Конрадов
паж
бити
хитро
потресан
момак
.
он
јесам
после
тај
вече
много
,
много
пута
превести
свој
господар
преко
језеро
и
назад
а
да
она
ни
једно
непосвећен
око
не
опазити
.
али
један
ноћ
,
тек
што
јесам
Конрад
сићи
преко
баштенски
зид
и
сести
у
сав
чамац
,
с
који
он
јесам
паж
обично
чекати
у
један
скривен
залив
иза
намастира
—
учинити
се
обојица
да
зачути
корак
на
обала
.
Постајаше
и
поћутати
мало
—
не
чути
се
ништа
,
само
ветрић
љуљушкати
крунити
лиснат
дрвље
у
башта
.
и
они
се
отиснути
од
обад
.
али
тек
што
јесам
један
двадесет
пут
захватити
весло
,
опазити
на
камен
један
,
баш
на
онај
место
одакле
јесам
поћи
,
један
ритер
,
свега
у
тежак
гвожђе
с
визир
на
лице
,
и
са
лук
у
рука
.
Ритер
најпре
подигнути
свој
песница
претити
,
па
онда
положити
лук
с
тетива
—
један
звизг
—
и
стрела
се
побости
у
чамац
баш
до
Конрад
.
—
Доста
добро
гађати
пашче
један
!
—
рећи
Конрад
па
истргнути
стрела
из
даска
и
стати
јесам
гледати
.
—
Добра
стрела
,
па
још
отровати
...
—
и
његов
се
очи
уписати
чисто
на
онај
камен
где
још
стајати
тајанствен
стрелац
.
Паж
јесам
грабити
што
јесам
моћи
живље
,
с
оба
весло
,
али
при
сав
тај
јесам
моћи
да
се
не
осврнути
.
Још
један
стрела
звизнути
поред
пажове
рука
па
продрети
у
вод
,
попрскати
његов
свилен
гиздав
вамс
.
—
господар
,
рећи
на
један
пут
паж
окренути
се
Конрад
—
онај
јесам
Курт
гроф
од
Штајер
!
—
—
јесте
,
соко
,
и
ја
јесам
он
сад
познати
,
по
онај
његов
тром
ход
!
—
и
Конрад
гледати
за
суморан
слика
,
слика
свој
супарник
,
докле
се
не
изгубити
иза
намастирског
зид
и
шум
.
и
доиста
јесам
се
преварити
.
тај
бити
глава
сестрић
Отокарев
.
ево
како
се
тај
десити
да
Курт
у
тај
доба
бити
на
траункирхенској
обала
.
он
јесам
почешће
из
Орта
долазити
Лудгарди
у
поход
,
к'о
бајаги
да
она
донети
гласе
од
отац
,
који
се
већ
у
велик
борити
с
непријатељ
,
и
на
сав
страна
побеђивати
,
а
у
сам
ствар
долазити
јесам
да
јесам
придобити
за
себе
.
он
истина
бити
такав
развратник
који
јесам
могуће
заволети
девојка
са
сав
снага
свој
срце
,
јер
у
тај
људи
срце
јесам
један
нераздељив
адиђар
,
који
се
само
једном
поклонити
моћи
,
већ
гомилати
ситан
,
новац
који
они
куповати
толико
женски
срце
колико
она
јесам
драго
—
али
опет
Лудгарда
бити
тако
леп
да
бити
њен
драж
распламтити
и
још
грђе
пропао
сладострасник
него
што
бити
Курт
.
осем
тај
он
бити
у
последњи
време
прокоцкати
свој
последњи
добра
,
тако
да
сад
јесам
имати
ништа
више
до
коњ
и
оружје
,
а
кад
бити
добити
Лудгарду
за
жена
,
он
бити
опет
бити
један
од
богат
витез
римски
царство
.
Пошто
он
сав
околишење
и
кушање
не
помоћи
,
данас
бити
доћи
Курт
у
намастир
да
изиграти
и
последњи
коцка
.
Чим
остати
на
само
с
Лудгардом
,
он
јесам
одмах
упитати
:
—
Мојо
леп
Лудгардо
,
казати
права
,
бити
ли
поћи
за
ја
?
—
—
пре
бити
се
венчати
с
мрачан
гроб
,
него
што
бити
поћи
за
ти
,
чума
девојачки
!
—
и
она
се
с
гнушање
окренути
од
он
.
—
А
за
што
тај
,
круна
девојачки
?
—
рећи
Курт
задављен
глас
,
а
из
очи
он
севнути
паклен
огањ
,
па
јесам
зграбити
за
рука
тако
силно
да
јесам
вриснути
од
бод
,
а
вез
који
држати
у
рука
пасти
на
под
,
па
се
расклопити
,
и
показати
дивно
извезен
грб
ајзенауски
.
као
муња
сена
Курто
један
мисао
кроз
глава
.
—
аха
,
голубица
,
рад
овај
јастреб
—
и
Курт
стати
свој
каљав
нога
на
тај
драгоцен
,
злато
и
бисер
израдити
,
грб
—
рад
овај
кукавица
одбијати
се
мој
грофовски
орао
?
—
и
у
он
ускључа
уз
остати
гадан
страст
још
и
сав
мржња
,
који
јесам
од
турнир
гајити
према
тај
„
деран
“
који
јесам
он
победити
.
девојка
скочити
као
згранути
,
па
са
снага
који
бити
довољан
бити
за
какав
витез
,
одгурнути
Куртов
телесина
,
и
подигнути
сав
вез
са
земља
.
—
јесам
чути
,
јунак
на
језик
?
да
се
неси
више
никад
усудити
да
ја
пред
очи
изаћи
,
јер
име
ја
божији
,
моћи
ти
скупо
стати
—
и
овде
Лудгарда
показати
оштар
врх
један
нож
који
она
бити
сакрити
у
недра
—
а
за
срамота
који
јесам
нанети
витешки
грб
муж
мој
,
за
она
хтети
на
други
место
скупо
платити
!
—
—
Мужа
твој
?
—
цикнути
Курт
—
зар
јесам
тако
далеко
,
блудница
мој
?
е
,
онда
запамтити
овај
,
мити
Лудгардо
!
не
мој
жена
,
као
што
јесам
ти
ја
у
лаковерност
и
поштење
понудити
,
већ
мој
наложница
хтети
бити
,
тако
ја
рај
и
пакао
и
тако
ја
поносит
орао
на
грб
штајерски
!
—
па
за
тај
јурнути
из
ћелијица
на
поље
,
а
оставити
Лудгарду
сам
усред
тако
чемеран
осећање
какав
јадан
девојче
цео
живот
јесам
осетити
.
—
Курто
јесам
сад
бити
прво
да
се
уверити
да
ли
Конрад
долазити
тајно
у
намастир
и
који
пут
.
с
тај
јесам
тај
цео
дан
провести
пред
намастиром
стражарити
цео
обала
и
оштро
мотрити
на
ајзенауску
страна
.
али
при
сав
тај
јесам
моћи
ништа
опазити
,
тако
јесам
вешто
умести
Конрадов
паж
да
околишити
и
да
се
у
сенка
држати
.
на
последак
,
у
неки
доба
ноћ
,
видити
да
ни
у
један
клет
нем
жишка
ни
кандило
упалити
,
и
да
цео
намастир
у
велик
спавати
,
кренути
се
и
он
мртав
уморан
кућа
;
у
тај
мах
зачути
врло
близу
где
један
ланац
звекнути
,
а
одмах
за
тај
веслање
.
он
се
намах
вратити
,
али
док
он
доћи
до
камен
одакле
се
моћи
видети
залив
,
чамац
бити
већ
прилично
одмакнути
у
језеро
.
Курт
послати
за
он
два
стрела
,
и
ако
бити
он
сам
жао
бити
да
јесам
свој
противник
погодити
,
јер
сад
пошто
јесам
знати
да
јесам
Лудгарда
пут
његов
срце
,
сад
јесам
хтети
кап
по
кап
да
сркати
грозан
освета
,
који
јесам
данас
смислити
сагоревати
у
свој
гвозден
одело
под
врео
зрак
летњи
сунце
у
по
дне
—
сад
јесам
хтети
да
он
као
диваљ
звер
рашчупати
срце
,
па
да
у
искрзан
рана
сипати
кан
по
кап
страшан
отров
који
само
узмоћи
пронаћи
или
измислити
.
на
крило
тај
црн
мисао
доћи
јесам
Курт
око
по
ноћ
у
Орт
.
вратар
који
он
јесам
на
капија
дочекати
,
рећи
он
да
он
у
његов
соба
још
од
синоћ
чекати
некакав
човек
,
који
се
казати
да
јесам
гласник
гроф
Отокар
.
Курт
устрчати
уз
увијен
басамаке
на
кула
,
и
ако
он
ноћас
ни
мало
јесам
бити
до
трчање
,
али
од
тај
како
стајати
ствар
на
бојни
поље
,
зависити
јесам
сав
план
који
јесам
данас
премишљати
.
он
заиста
затећи
у
свој
соба
херолда
ујаков
.
—
Која
добро
Херолд
?
—
запитати
он
Курт
докле
он
слуга
раскопчавати
и
скидати
тежак
оклоп
и
панцир
—
шта
радити
мој
племенит
ујак
?
разгонити
ли
још
бесан
хорда
антихрист
Хун
?
—
—
у
слава
божији
,
и
у
царев
здравље
,
немати
више
ни
један
безбожник
на
наш
благословен
земља
.
победитељ
од
Сигенсбаха
показати
она
јесам
још
једанпут
да
она
не
моћи
бити
станка
на
овај
диван
земља
који
покривати
крило
царски
орао
,
и
тај
,
сад
она
јесам
тако
показати
да
се
ни
њихов
унука
унука
не
хтети
усудити
да
прекорачити
граница
римски
империја
!
—
—
То
се
гроф
Отокар
већ
враћати
са
свој
славан
поход
?
Можда
хтети
сутра
прекосутра
и
он
стигнути
?
—
Об
овај
питање
тако
силно
и
тако
чудан
глас
излетети
на
Куртов
уста
,
да
херолд
никако
не
могадијаше
да
у
она
видити
радост
или
пријатан
изненађење
.
—
мој
узвишен
господар
—
одговорити
херолд
—
отићи
јесам
с
бојни
поље
права
цар
да
пред
његов
престол
положити
трофеј
који
јесам
задобити
,
па
хтети
тек
онда
похитати
у
наручје
свој
кћер
и
свој
сестрић
,
а
за
сад
ви
по
ја
слати
овај
два
ситан
књига
.
—
и
Херолд
извадити
испод
везен
кецеља
од
црн
чоха
који
он
покривати
прса
и
трбух
,
два
парче
пергамент
,
савити
свако
за
себе
у
труба
,
и
везати
сваки
особит
врпца
.
Курт
зграбити
пергамент
,
тргнути
подвезица
и
чисто
јесам
гутати
неколико
врста
који
бити
црвен
и
црн
боја
нашарати
.
његов
лице
синути
од
радост
.
—
А
!
—
рећи
за
тај
пружити
се
на
постеља
и
још
непрестано
држати
пергамент
расклопити
као
да
не
моћи
да
он
се
нагледати
.
—
Па
тај
ка
’
да
јесам
победа
тако
олако
задобити
,
као
што
се
ја
у
први
мах
до
твој
реч
учинити
?
—
—
јесам
племенит
витез
,
али
што
јесам
силан
и
страшан
непријатељ
,
што
она
јесам
теже
савладати
тај
јесам
и
слава
победиочева
...
—
овде
Курт
упасти
херолду
у
реч
:
—
Штеди
твој
мудрост
за
други
пут
Херолд
,
па
ја
причати
како
јесам
ићи
у
последњи
велик
битка
,
и
шта
јесам
са
тај
заклетва
о
који
ја
ујак
писати
!
—
Херолд
он
само
погледати
са
страна
,
али
јесам
имати
куд
већ
прогутати
свој
срџба
,
па
одговорити
:
—
како
заповедати
,
млад
гроф
штајерски
.
ја
јесам
онај
ноћ
из
убаха
напасти
са
свити
страна
,
кад
се
ни
шта
надати
несмо
,
и
тај
напасти
непријатељ
са
нов
одморан
чета
,
који
он
тај
вече
бити
упомоћ
стигнути
,
као
што
после
сазнати
.
Наши
јесам
људи
бити
мртав
уморан
,
попадати
око
логорски
огањ
и
тако
тврдо
заспати
да
јесам
се
тек
онда
пробудити
кад
јесам
непријатељ
већ
бити
продръо
у
срце
наш
стан
.
крајњи
забуна
и
очајање
обузети
наш
војска
,
и
да
гроф
Отокар
јесам
на
свој
аждаја
пролетати
с
један
крај
бојиште
на
други
,
те
тако
чета
свој
личан
храброст
куражити
и
на
нов
у
бојни
ред
стављати
—
бог
знати
шта
бити
у
први
мах
бити
!
али
ни
тај
јесам
моћи
на
дуго
да
одржати
људи
на
окуп
,
наш
војвода
и
витез
један
по
један
пасти
,
а
наш
сед
господар
издати
стар
кости
тако
да
се
једва
у
седло
држати
,
а
камо
ли
да
бити
моћи
на
сав
страна
стизати
и
потпомагати
.
тако
стати
и
он
губити
уздање
да
хтети
тај
дан
остати
наш
победа
;
али
при
сав
тај
јесам
хтети
још
да
заповедити
да
се
трубити
сузбијање
и
прелазак
преко
река
,
који
јесам
још
у
наш
рука
бити
,
него
у
сред
фијукање
отрован
стрела
око
његов
глава
,
скинути
шлем
,
па
подигнути
рука
к
небо
и
стати
се
на
глас
бог
молити
,
тако
да
ми
јесам
стотинама
чути
тај
молитва
;
„
Велика
свемогућ
Божа
,
саслушати
молитва
веран
роб
твој
Отокар
,
не
дати
да
поганик
погазити
и
победа
данас
светлити
застава
са
знамење
крста
,
на
који
јесам
твој
син
издахнути
;
не
дати
да
овај
битак
испасти
у
корист
овај
скот
који
не
хтети
да
знати
за
твој
свет
име
и
који
хтети
оскврнити
сав
црква
и
намастире
у
овај
земља
,
који
ти
се
данас
на
мој
уста
молити
.
ако
ти
требати
жртва
,
да
се
уверити
о
наш
љубав
,
не
дати
да
антихрист
толики
невин
деца
поклати
,
па
ја
се
ево
заклињати
спасење
дух
мој
,
да
хтети
ти
ту
љубаван
жртва
принети
из
мој
сопствен
кућа
,
и
да
хтети
,
ако
ми
поклонити
победа
,
драг
грана
на
старински
стабло
мој
властеоски
породица
укинути
давати
положити
на
олтар
твој
светити
црква
.
“
и
од
тај
час
,
честит
гроф
,
као
да
јесам
се
на
наш
страна
борити
сав
непрегледан
небески
војска
херувим
и
серавима
,
јер
наш
непријатељ
,
и
ако
она
јесам
у
тај
мах
бити
скоро
два
пут
толико
као
ми
,
стати
бегати
као
сам
нечастив
(
далеко
он
леп
кућа
)
кад
он
се
показати
знамење
крста
,
и
за
кратко
бити
сав
грдан
војска
хунски
побијен
,
и
на
њен
место
стајати
сад
брег
пуст
оружје
,
исакаћених
безбожник
и
коњски
лешина
!
—
јесам
ли
доиста
онако
изговорити
заклетва
мој
светлити
ујак
,
као
што
ти
рећи
?
—
запитати
Курт
растројено
,
и
трти
чела
длан
.
—
од
реч
до
реч
,
гроф
штајерски
,
ја
бити
се
моћи
на
св
.
јеванђеље
заклети
да
јесам
тако
бити
!
—
одговорити
Херолд
.
—
Добра
јесам
.
сад
ићи
па
се
одморити
.
са
зором
да
јесам
на
нога
.
ја
морати
у
намастир
траункирхенски
да
племенит
госпођица
саопштити
воља
и
заклетва
њен
племенит
баба
.
јер
немати
сумња
да
јесам
гроф
Отокар
са
онај
заклетва
мислити
да
свој
јединица
кћер
дати
у
калуђерица
...
—
—
и
ја
сав
тако
протумачити
тај
заклетва
наш
господар
,
јер
у
он
немати
више
деца
.
за
тај
ми
јесам
свемогућ
творац
небески
и
подарити
победа
,
што
јесам
тако
велик
жртва
од
срце
и
прав
љубав
поднети
на
олтар
!
—
Курт
махнути
рука
и
тај
отпустити
херолда
.
Чим
се
јек
од
његов
корак
низа
стуб
изгубити
,
Курт
отворити
и
онај
пергамент
,
који
јесам
бити
за
Лудгарду
.
—
прекрасно
...
прекрасно
...
тај
да
јесам
он
ја
јесам
бирати
реч
не
бити
боље
написати
...
аха
леп
вештица
—
шта
хтети
сад
?
сад
немати
нигде
излазак
,
сад
морати
или
жив
у
гроб
или
у
мој
наручје
...
ја
мислити
да
бити
ти
код
ја
топлије
бити
...
ха
,
ха
,
ха
!
—
и
он
устати
с
постеља
па
узбуђено
шетати
од
један
крај
собњи
до
други
.
најзад
зовнути
старешина
онај
чета
војник
што
јесам
с
он
остати
у
Орту
и
Гмунден
да
се
на
невоља
наћи
кћер
гроф
Отокар
,
па
он
заповедити
да
сутра
у
јутро
бити
са
свој
људи
на
окуп
,
и
да
пред
замак
чекати
даље
наредба
.
сутра
дан
,
тек
што
јесам
сунце
позлатити
снежан
вршак
Траунштајна
,
бити
гроф
Курт
са
херолдом
и
са
свој
војник
пред
капија
траункирхенском
,
па
пошто
јесам
на
сав
страна
,
око
намастира
наместити
јак
стража
и
заповедити
да
он
одмах
јавити
чим
бити
опазити
да
се
с
други
обала
,
особито
од
ајзенауске
страна
отиснути
какав
чамац
—
ући
на
двор
намастирски
и
грмнути
блед
калуђерица
који
бити
промолити
глава
кроз
решетка
,
шта
не
отварати
ви
дан
.
и
други
тежак
гвозден
вратница
шкрипнути
у
свој
заьрђалим
баглама
,
и
Курт
јурнути
као
бесомучан
унутра
.
Пошто
јесам
с
приорком
само
неколико
реч
проговорити
,
и
оставити
она
херолда
да
она
овај
потанко
испричати
рад
шта
јесам
доћи
,
упутити
се
журно
у
Лудгардину
ћелија
.
девојка
се
стукнути
и
погледати
као
да
јесам
на
какав
змија
згазити
...
рука
она
чисто
нехотице
полетити
њен
последњи
прибежиште
од
суров
сила
—
нож
у
недра
.
Курт
се
заценити
сотонски
кикот
.
—
моћи
тако
жустро
—
анђео
мој
!
Саслушај
најпре
роб
твој
.
пре
сав
ево
тај
један
ситан
књига
од
отац
.
Хоћеш
да
сам
читати
,
или
да
ти
ја
читати
,
голубица
бео
?
—
Лудгарда
он
истргнути
пергамент
из
рука
па
стати
читати
.
на
један
пут
она
стати
рука
дрхтати
а
слово
се
помешати
,
она
посрнути
,
но
срећом
бити
близу
један
сто'ца
,
па
се
за
он
прихватити
.
лице
она
бити
бео
као
креч
,
а
из
очи
се
просипати
муња
на
нечастив
лице
Куртов
.
прса
она
тако
силно
одскакати
да
једва
после
неколик
тренутак
бити
у
стање
да
промуцати
овај
неколико
реч
:
—
овај
...
јесам
никад
мој
отац
написати
...
овај
јесам
пород
твој
паклен
дух
!
...
—
Курт
устати
смејати
се
,
отшкринути
врата
на
ћелијица
,
па
она
показати
херолда
Отокарева
који
на
сред
двор
разговарати
живо
са
приорком
.
—
ти
добро
познавати
онај
поштен
душа
,
ти
знати
да
хтети
он
пре
изгубити
глава
него
што
хтети
какав
лаж
рећи
.
он
хтети
ти
још
много
више
испричати
него
што
казати
бабов
ситан
књига
!
—
овде
издати
девојка
сав
снага
;
она
покрити
лице
,
па
бризнути
у
плач
,
и
кроз
њен
горко
јецање
чути
се
само
:
„
Конрад
,
Конрад
мој
!
“
...
—
звати
он
колико
хтети
,
тај
сраман
милосник
,
тај
себар
међу
властела
,
али
он
богме
не
видети
твој
очи
леп
,
док
јесам
мој
глава
на
раме
.
—
и
запенушен
звере
зграбити
Лудгарду
за
рука
па
јесам
довући
до
прозор
,
расклопити
оба
крило
тако
силно
да
бојадисати
стакло
у
окно
прснути
у
комад
,
па
она
онда
показати
свој
војник
.
—Видиш
ли
тај
чест
стража
.
толико
она
имати
свуд
око
намастирског
зид
,
и
твој
милосник
морати
бити
имати
крило
,
ако
бити
хтети
да
ти
ипак
доћи
.
А
пре
него
што
бити
себарски
витез
ајзенауски
моћи
да
наврбује
толико
јуначки
мишица
да
прокушати
отмица
,
твој
хтети
отац
бити
овде
,
и
онда
морати
у
калуђерица
,
ако
не
хтети
,
да
ти
на
свој
самртан
постеља
проклети
што
јесам
учинити
да
погазити
заклетва
,
који
се
заклети
у
страшан
тренутак
живот
свој
,
и
што
јесам
он
проиграти
вечно
блаженство
на
онај
свет
,
који
јесам
он
јадник
тако
богоугодан
живот
на
земља
давно
заслужити
!
.
.
—
Лудгарда
јесам
осећати
како
она
се
гвозден
канџа
тај
чудовиште
сав
више
и
више
стезати
око
грло
,
и
она
пасти
као
убити
пред
он
на
колено
,
грчевито
стегнут
рука
клонути
као
одсећи
низ
тело
,
а
бледети
усна
прошаптати
.
—
милост
,
милост
!
—
—
аха
—
рећи
Курт
са
задовољство
—
пузити
ли
већ
ка
крст
?
—
па
за
тај
јесам
стати
миловати
по
лице
.
—
Видиш
,
јагњешце
бео
,
грехота
бити
бити
да
овај
сочан
руж
,
овај
пуначак
обрашчић
увенути
у
влажан
зидина
намастирским
,
да
тај
леп
плав
очи
изгубити
сав
сјај
у
онај
вечан
мрак
,
грехота
бити
бити
да
овај
дугачак
,
мекан
,
свион
плав
кос
пострићи
и
бацити
на
буњиште
...
грехота
бити
бити
да
овај
витак
тело
увити
у
онај
гадан
црн
мантија
...
А
од
свити
тај
грех
моћи
те
спасти
само
један
реч
:
река
,
да
јесам
мој
,
рећи
да
јесам
се
венчати
пре
него
што
јесам
до
ми
доћи
глас
о
заклетва
отац
твој
,
па
јесам
спасти
и
отац
хтети
ти
благосиљати
што
јесам
он
избавити
од
тај
грозан
дужност
да
свој
сопствен
дете
жртвовати
...
.
бити
мој
,
леп
,
леп
жена
!
—
и
у
последњи
реч
план
сав
што
јесам
заостати
од
прав
страст
у
разорен
испорченом
срце
сладострасникову
,
а
његов
се
рука
обавити
око
Лудгардиног
стас
.
девојка
вриснути
као
да
она
јесам
сам
пакао
задахнути
свој
јара
,
па
прикупити
сав
снага
који
јесам
још
имати
,
истргнути
се
из
његов
рука
.
—
ти
лагати
,
измет
и
наказа
људски
,
јесам
само
у
тај
спасење
,
имати
још
начин
који
се
моћи
спасти
и
ти
и
намастира
!
—
и
Лудгарда
склопити
рука
на
прса
као
да
хтети
још
боље
да
прикрити
оштрица
који
хтети
јесам
свити
мука
опростити
.
-
један
скок
бити
Курт
пред
она
,
раздерати
она
хаљина
и
кошуља
на
прса
,
па
она
отети
ножић
из
недра
.
—
А
шта
хтети
сад
,
бео
цура
?
—
шанути
она
за
тај
подигнути
нож
у
висина
;
ал
’
одмах
он
пасти
на
ум
да
се
она
моћи
на
хиљада
начин
и
осем
нож
убити
ако
усхтети
,
за
тај
она
бацити
нож
пред
нога
,
па
само
рећи
:
—
Али
ја
јесам
будала
.
убити
се
,
ако
хтети
,
ти
знати
како
јесам
на
онај
свет
онај
који
сам
себе
живот
узети
!
—
Лудгарда
се
згрозити
од
овај
реч
.
пред
очи
она
изаћи
онај
страшан
слика
који
јесам
она
скоро
у
сваки
црква
и
намастирској
видети
,
и
на
који
јесам
насликати
сав
мука
на
који
бацати
у
пакао
велик
грешник
.
тај
слика
одузети
она
и
последњи
напрезање
да
се
одржати
на
нога
,
пред
очи
она
стати
светлуцати
,
у
уш
она
стати
звонити
неки
чудан
непојаман
глас
,
соб
се
стати
око
она
окретати
,
и
јадан
девојче
се
стропоштати
без
свест
на
патос
.
зверски
жеља
разбуктати
се
у
прса
зликовац
кад
погледати
на
онај
леп
,
полунаг
тело
који
без
икакав
обрана
лежати
пред
његов
нога
...
он
јурнути
врата
да
она
изнутра
подупрети
,
али
—
у
тај
мах
ући
пречастан
госпођа
пријорка
са
још
неколико
сестра
,
јер
оне
бити
чак
на
двор
чудити
врисак
Лудгардин
,
па
похитати
да
видити
шта
јесам
.
Калуђерица
се
скаменити
од
чудо
кад
угледати
у
какав
стање
легати
на
под
—
ћерка
Отокарева
!
...
—
племенит
госпођица
као
да
јесам
обрадовати
глас
о
богоугодан
заклетва
отац
њен
.
она
стати
чупати
кос
,
цепати
свој
рухо
,
и
најпосле
пасти
у
несвест
од
силан
туга
...
—
одговорити
Курт
с
осмех
који
јесам
требати
да
исказати
презирање
,
али
који
он
ни
мало
не
испасти
за
рука
.
Калуђерица
се
згледати
,
али
ни
један
јесам
смести
да
посумњати
у
онај
што
казати
гроф
Курт
од
Штајер
,
па
он
за
тај
махнути
,
па
прионути
око
сирот
девојка
да
јесам
себе
повратити
,
што
она
брзо
испасти
за
рука
.
Пошто
се
Лудгарда
опоравити
,
и
пошто
и
сам
пријорка
остати
код
она
,
морати
јесам
јадница
да
слушати
читав
низ
предика
,
који
јесам
пречастан
госпа
пријорка
саставити
док
јесам
још
сам
на
сав
рачун
спремати
се
да
јесам
обрлатити
на
прав
пут
спасење
,
докле
још
ни
слутити
јесам
моћи
да
хтети
у
сам
гроф
Отокар
стећи
савезник
...
али
све
забадава
.
Лудгарда
јесам
ни
слушати
,
она
јесам
ни
чути
с
какав
јесам
одушевљење
приорка
причало
о
богоугодан
пустињак
Месопотамија
,
који
јесам
цео
живот
провести
у
трећи
степен
пустињачки
сиротиња
(
т
.
ј
.
несу
хтети
да
имати
никакав
имање
,
ништа
што
бити
свој
назвати
моћи
)
и
који
јесам
—
да
бити
што
више
спасти
душа
свој
—
заједно
с
осталом
стока
пасти
трава
,
и
ићи
голи
као
и
први
људи
пре
грех
;
она
јесам
ни
чути
прича
о
свет
угодник
божији
који
јесам
по
ви
дан
камџија
шибати
свој
грешан
тело
да
он
се
тако
не
прижели
ништа
од
овај
свет
,
него
да
се
непрестано
спремати
за
онај
добар
тамо
горе
,
и
т
.
д
.
сав
за
бадава
.
Лудгарда
јесам
хтети
ни
да
чути
ништа
о
калуђерство
.
једва
пристати
и
на
тај
да
обући
испоснички
рухо
,
и
да
почети
примати
поука
од
приорке
о
позив
и
дужност
калуђерички
,
као
што
она
отац
у
писма
изрично
заповедати
.
сиротица
јесам
једва
чекати
да
се
једном
свршити
она
дугачак
бесмислен
церемонија
,
у
који
јесам
постати
испосница
,
па
да
један
пут
остати
сам
,
да
један
пут
душа
дан
.
али
тек
што
јесам
довести
до
њен
клет
,
тек
што
се
стропоштати
на
свој
постеља
да
се
сит
наплатак
,
шкрипнути
врата
на
нов
,
и
један
калуђерица
ући
полако
пажљиво
освртати
се
,
и
пажљиво
врата
затварати
.
—
Па
зар
још
јесам
доста
—
уздахнути
Лудгарда
—
тај
шта
хтети
још
од
ја
за
име
бог
?
—
али
калуђерица
не
рећи
ништа
,
већ
метнути
прст
на
уста
;
доћи
до
прозор
,
па
промолити
глава
на
поље
поглед
на
сав
страна
,
па
се
онда
вратити
запрепаштен
девојка
који
она
јесам
мерило
од
глава
до
пета
.
прво
бити
она
лице
познати
,
а
друго
моћи
бити
се
заклети
да
јесам
јесам
као
калуђерица
видети
,
бар
не
у
траункирхенском
намастиру
.
Калуђерица
се
дубоко
поклонити
пред
Лудгардом
па
отпочети
,
мало
збунити
,
говорити
.
—
опростити
ја
,
светао
госпођа
,
што
у
овакав
час
усудити
се
да
прерушити
до
твој
ћелијица
продрети
...
—
Лудгарда
скочити
са
постеља
чим
зачути
тај
познат
глас
.
—
ти
јесам
веран
паж
мој
Конрад
?
—
—
јесам
,
светао
госпођа
мој
,
и
само
у
његов
име
моћи
јесам
се
усудити
да
пред
твој
лице
изаћи
.
ја
јесам
на
време
сазнати
колик
хтети
стража
бити
поставити
око
намастира
,
па
како
јесам
могуће
да
господар
и
даље
прелазити
ноћу
амо
,
ако
не
хтети
да
мести
на
коцка
твој
и
његов
живот
без
икакав
корист
,
тај
јесам
ја
послати
да
он
честитати
љуба
у
сред
оволики
непријатељ
имати
барем
један
веран
слуга
на
који
се
поуздати
моћи
.
осем
тај
ако
ваљадне
што
предузимати
,
ја
хтети
преносити
гласити
тамо
и
овамо
а
да
се
непријатељ
ништа
не
досетити
.
Шта
се
данас
овде
догодити
,
и
какав
јесам
гласити
стигнути
од
славан
гроф
Отокар
,
ја
јесам
све
побележити
и
сав
послати
у
Ајзенау
по
поуздан
људи
из
Гмунден
,
куда
хтети
ја
сваки
дан
одлазити
под
изговор
да
имати
тамо
неколико
болесник
да
неговати
.
јер
—
и
тај
ти
морати
казати
—
ја
јесам
се
пријорки
казати
да
јесам
калуђерица
од
ред
милосрдан
нудиља
,
који
немати
нигде
близу
намастира
,
и
да
бити
желети
да
се
који
недеља
одморити
у
овај
дом
божији
,
докле
не
прикупити
нов
снага
за
мој
далек
путовање
!
—
Лудгарди
се
напунити
очи
суза
.
—
јадан
момак
!
А
знати
ли
шта
тај
чекати
,
ако
ти
ухватити
да
јесам
тај
на
ти
само
машкара
?
—
—
Чеко
ја
смрт
.
али
шта
јесам
ја
до
тај
кад
моћи
само
за
мој
господар
и
пријатељ
,
кад
моћи
за
његов
дичан
љуба
да
погинути
?
—
и
паж
хтети
да
целивати
скут
од
хаљина
Лудгардине
,
али
она
он
пружити
рука
:
—
хвала
,
по
сто
пут
хвала
,
добро
срце
!
али
сад
јесам
већ
доцкан
.
Ида
и
ти
отпочинути
.
сутра
хтети
се
разговорити
о
онај
што
наћи
да
јесам
најбоље
учинити
!
—
Паж
клечати
на
један
колено
па
пољубити
Лудгарди
рука
,
за
тај
се
још
дубоко
поклонити
и
отићи
из
ћелијица
,
тако
исто
тихо
и
нечујно
као
што
јесам
доћи
.
—
Прође
неколико
дан
после
овај
догађај
.
Стража
,
јесам
око
намастира
стајати
онако
исто
као
што
она
јесам
Курт
први
дан
разредити
,
само
што
она
млад
гроф
не
обилазити
тако
често
.
онај
јесам
оштро
пазити
на
сав
страна
и
ники
јесам
смести
у
намастир
без
особит
допуштење
.
само
смеран
и
дубоко
погнути
калуђерица
од
ред
милосрдан
сестра
нудиља
,
који
бити
у
гост
у
намастиру
,
смести
јесам
кад
јесам
год
хтети
ући
и
изаћи
,
јер
она
јесам
у
Гмунден
имати
многи
болесник
да
гледати
.
тако
јесам
Конрад
сваки
дан
добивати
потпун
извешће
о
сав
што
се
догађати
у
зид
Траункирхена
,
и
моћи
јесам
употребити
тренутак
који
он
се
као
удесан
јава
,
да
спасти
љуба
свој
из
непријатељски
канаџа
.
он
јесам
у
свој
порука
наваљивати
да
се
не
чекати
док
Отокар
доћи
,
али
Лудгарда
он
јесам
одговарати
да
она
не
веровати
да
хтети
јесам
отац
,
који
јесам
она
сав
на
свет
бити
,
натерати
силом
да
се
покалуђерити
,
и
да
се
она
тврдо
уздати
умекшати
његов
срце
ако
јесам
доиста
у
он
никнути
тај
страшан
одлука
,
и
ако
јесам
цео
ствар
само
интрига
Куртов
.
тек
пошто
се
уверити
да
немати
више
очински
љубав
—
поручивати
он
девојка
—
тек
пошто
видити
да
немати
други
спасење
,
онда
хтети
да
бегати
у
свет
.
Конрад
јесам
имати
куд
.
и
он
пристати
да
се
и
тај
последњи
покушати
,
па
ако
не
помоћи
ни
тај
—
онда
отмица
,
па
макар
знати
да
хтети
он
цео
царски
војска
гонити
,
па
макар
се
рад
она
морати
тући
са
цео
свет
.
али
дан
промицати
а
о
долазак
Отокареву
у
Траункирхен
ни
трагати
ни
глас
.
стати
тешко
витешки
Конрад
у
пуст
кула
,
у
који
сада
не
бити
ни
његов
слуга
,
јер
он
паж
бити
у
намастиру
,
а
остати
момак
бити
растурити
на
сав
страна
пријатељ
и
витез
за
који
знати
да
не
жалити
заложити
сав
мач
па
и
сам
глава
где
се
радити
да
се
спасти
дама
један
витез
,
и
по
каткад
он
се
чинити
да
хтети
се
разболети
од
тежак
срџба
и
жудња
.
тако
лешкарити
Конрад
једно
после
по
дне
на
трава
пред
свој
кула
и
гледати
непомичан
поглед
преко
језеро
,
тамо
где
се
пун
сунчан
зрака
одбијати
на
оружје
и
оклоп
његов
џелат
...
„
о
девојка
,
за
што
ја
твој
молба
ударати
тако
тежак
ланац
на
рука
,
а
ја
бити
тај
бездушан
најамник
показати
,
ко
јесам
Конрад
од
Ајзенауа
!
“
...
али
стиснут
песница
,
који
бити
подогао
претити
,
клонути
опет
на
зелен
трава
...
.
.
—
здраво
да
јесам
витез
ајзенауски
!
—
зачути
се
некакав
храпав
глас
иза
он
.
Конрад
се
окренути
и
видити
пред
себе
са
сав
непознат
човек
са
непријатан
али
доста
јуначки
изглед
.
лице
он
бити
ишарати
ожиљак
,
па
и
десно
око
бити
изгубити
у
тај
бој
,
који
оставити
толики
траг
на
он
,
јер
и
оно
бити
везати
црн
марама
.
Дугачки
и
густ
брада
риђ
бој
,
спуштати
се
преко
оклоп
на
прса
који
бити
заједно
са
шлем
доста
незграпан
начинити
тако
да
изгледати
као
да
несу
за
садашњи
господар
ковати
,
и
на
који
се
такође
моћи
видети
доста
удубљен
и
искривљен
место
,
где
јесам
тежак
буздован
ударити
.
левати
он
рука
бити
на
крсташки
балчак
дугачак
мач
,
а
у
десни
јесам
држати
бодљикав
буздован
на
који
се
црвенити
рђа
и
осушен
крв
.
—
и
тај
ја
здрав
,
незнан
јунак
.
који
ти
добро
к
ја
довести
?
—
Казаше
ја
људи
да
ти
требати
момак
који
умети
владати
оружје
,
на
како
се
ето
свршити
крајина
с
Хун
,
ја
доћи
да
се
код
ти
најмити
у
служба
ако
ја
усхтети
примити
!
—
Конрад
он
пажљиво
погледати
од
глава
до
пета
.
—
како
ти
јесам
име
,
и
одакле
јесам
?
—
запитати
за
тај
.
—
име
ја
јесам
Хинц
,
а
родом
јесам
из
Шварцвалд
!
—
—
А
јесам
ли
још
шта
вичан
осем
тежак
буздован
и
оштар
мач
?
—
—Разумем
се
нешто
и
око
коњ
,
а
ваљда
бити
се
за
невоља
умести
наћи
и
у
витешки
лов
.
бар
витез
од
Штајнтала
код
ко
јесам
служити
пре
овај
крајина
,
и
ко
јесам
свагда
у
лов
пратити
бити
са
ја
задовољан
!
—
Конрад
уста
код
овај
реч
Хинцових
.
како
да
он
не
пасти
на
памет
планински
лов
,
него
чамити
код
свој
кула
као
какав
заточеник
.
—
Па
хајд
’
да
огледати
,
Хинце
,
пристајати
ли
један
други
.
Отиђи
у
коњушница
па
опрема
за
обојица
коњ
.
Дечак
хтети
ти
један
казати
који
коњ
ја
најрадије
јахати
.
—
и
Конрад
пружити
рука
свој
нов
слуга
.
овај
закачити
буздован
о
балчак
,
скинути
црн
гвозден
рукавица
који
досезати
скоро
до
лакат
,
па
се
руковати
с
Конрад
и
отићи
у
кула
.
да
витез
не
бити
данас
тако
расејати
,
он
бити
опазити
да
рука
Хинцова
ни
мало
не
одговарати
суров
и
незграпан
лице
,
него
шта
више
моћи
бити
се
упоредити
са
рука
ма
каки
господичић
који
јесам
навикнути
на
тежак
посао
.
после
по
сахат
извести
Хинц
опремне
коњ
,
и
обојити
узјахати
,
па
се
упутити
узан
стаза
између
Траунштајна
и
језеро
.
Конрад
јесам
при
полазак
оставити
вратар
разнети
порука
ако
бити
он
потражити
какав
пријатељ
из
Гмунден
док
се
он
не
вратити
из
лов
,
али
Хинца
као
да
тај
разговор
ни
мало
не
занимати
.
он
јесам
додавати
господар
оружје
,
а
после
се
замахати
око
свој
коњ
.
на
лов
имати
јесам
Конрад
прилика
да
познати
Хинца
са
многи
рука
.
он
јесам
гађати
не
моћи
бити
боље
,
скакати
јесам
преко
стрменит
место
и
одржавати
се
на
коњ
и
уза
онаки
страна
где
јесам
Конрад
обично
силазити
с
ков
.
кад
се
већ
јесам
моћи
даље
јахати
,
везати
коњ
за
један
храст
у
добар
заклон
,
па
онда
опучити
пешке
у
планина
.
па
како
јесам
разговоран
бити
Хинц
!
колико
јесам
он
знати
старински
песма
о
страшан
витез
Сигфрид
,
о
његов
женидба
и
смрт
,
колико
јесам
знати
причати
о
ритер
с
гвозден
рука
!
па
какав
јесам
шаљивчина
бити
тај
чудноват
Шварцвалдац
!
бити
јесам
тренутак
где
јесам
Конрад
заборављати
на
цео
сав
јад
и
чемер
,
на
цео
очајање
који
он
морити
обузимати
при
сваки
помисао
на
близ
будућност
—
и
он
се
смејати
од
сав
срце
.
тако
јесам
Хинц
за
неколик
сахат
узети
на
јуриш
срце
свој
нов
господар
,
и
кад
се
под
ноћ
вратити
кула
,
па
он
Конрад
предавати
узда
,
потопша
он
по
раме
рећи
:
—
ако
јесам
и
ја
ти
у
воља
,
мој
вредан
Хинце
,
као
што
јесам
се
ти
ја
допасти
,
онда
се
не
хтети
тако
лако
растати
,
ми
двоје
—
а
?
—
и
тако
остати
Хинц
у
служба
Конрадов
,
и
како
који
дан
сав
мио
постајати
свој
господар
,
тако
да
он
јесам
много
и
кроз
прст
гледати
,
јер
не
проћи
неколико
дан
а
млад
донети
Конрад
да
његов
нов
момак
често
кришом
излазити
из
кула
,
те
по
цео
ноћ
не
доћи
.
он
он
зовнути
предати
се
па
он
стати
испитивати
.
Хинц
поцрвенити
,
па
стати
збуњено
муцати
,
на
последак
признати
да
имати
у
Гмунден
љубавца
,
па
к
она
одлазити
.
Вис
он
Конрад
јесам
ни
питати
.
он
се
особито
допадати
кад
јесам
човек
искрен
.
тако
проћи
читав
месец
,
од
како
јесам
Лудгарда
постати
испосница
,
читав
месец
тежак
мука
за
који
нем
реч
,
ал
’
који
морити
да
поднети
љубаван
срце
Конрадов
и
његов
љуба
.
на
последак
осванути
и
жуђен
дан
који
хтети
одлучити
њихов
судбина
,
куцнути
тај
давно
чекати
час
,
који
изгледати
сав
с
таки
једнак
нестрпљење
а
с
онаки
разним
осећање
и
уздање
.
сав
гласник
који
стар
војвода
бити
послати
до
тај
дан
јављати
подударан
да
хтети
гроф
Отокар
од
Штајер
,
лице
на
Липштатсонтаг
стигнути
у
Гмунден
,
и
светина
који
се
из
свити
страна
скупљати
на
тај
народни
празник
,
бити
овај
година
три
пута
многобројан
јер
јесам
свако
мамити
да
видити
славан
царев
војвода
са
његов
сјајан
свита
одабран
витез
,
да
видити
велик
парада
с
који
се
општина
гмунденска
одавно
спремати
да
он
дочекати
,
да
видити
како
хтети
траункирхенскн
намастир
дочекати
свој
штедар
ктитор
,
који
у
свој
безграничан
љубав
ето
долазити
да
свој
јединица
посветити
вера
Христов
и
свет
служба
божији
...
у
очи
тај
дан
бити
Хинц
нешто
веома
снуждити
.
питати
он
господар
за
што
јесам
невесео
.
—
А
како
хтети
бити
весео
,
кад
ето
сутра
јесам
велик
празник
онај
што
се
миловати
,
а
ја
не
хтети
ни
видети
свој
злато
,
камо
ли
провести
цео
дан
с
она
!
—
Беше
смешан
чути
таки
љубаван
уздах
од
ћошкаст
,
ружан
и
прилично
у
година
војник
.
Конрад
се
и
нехотице
развући
усница
па
рећи
:
—
А
за
што
голуб
мој
?
ко
ти
бранити
да
ви
дан
сутра
бити
с
твој
драга
?
—
Хинц
разрогачити
очи
:
—
Па
ја
мислити
да
хтети
морати
непрестано
крај
ти
остати
кад
сутра
отићи
на
дочек
војвода
Отокар
?
Конрадов
се
чела
напуштити
:
—
ја
он
не
хтети
дочекати
.
он
се
срдити
на
ја
што
он
несам
доћи
у
помоћ
са
свој
људи
противу
Хун
,
—
а
ја
опет
не
хтети
да
он
казивати
шта
ја
јесам
зауставити
...
ако
јесам
тај
,
ти
моћи
слободно
провести
дан
где
ти
јесам
драго
,
само
сутра
на
вече
да
јесам
у
кула
,
јер
можда
хтети
ја
требати
!
...
—
Хинц
у
мало
јесам
загрлити
свој
господар
од
тежак
радост
,
па
онда
одлетити
низ
кула
као
момак
од
двадесет
лет
.
сутра
дан
оживити
Гмунден
као
какав
приморски
варош
.
са
свити
страна
језеро
забелети
се
једрати
на
чамац
.
небројен
чамац
и
лађица
пристајати
пред
трг
на
ко
јесам
чисто
врити
од
силан
гост
.
и
сав
тај
бити
у
леп
стајаћи
руво
,
и
стар
и
млад
.
онај
истина
многи
момак
и
многи
девојка
јесам
стати
толико
до
тај
Отокар
,
али
данас
јесам
Липштатсонтаг
,
(
Lieb'bestättigumgssontag
)
,
па
ко
се
не
бити
накитити
што
моћи
бити
боље
!
А
знати
какав
јесам
тај
празник
?
он
немати
ни
у
један
календар
,
али
живити
у
наш
народ
по
овај
крај
и
дан
данашњи
,
дакле
далеко
преко
хиљаду
година
.
на
тај
дан
се
искупити
сав
момак
и
девојка
који
се
миловати
а
ма
рад
какав
узрок
не
моћи
да
се
венчати
,
па
живити
онако
као
што
се
живети
пре
него
што
јесам
жрец
и
поп
измислити
тајна
брак
,
који
она
толики
приход
носити
сваки
година
.
Пошто
се
лепо
помолити
бог
у
црква
,
они
сести
где
у
порта
па
једно
друго
питати
,
јесам
ли
тај
година
што
јесам
проћи
бити
задовољан
један
с
други
,
да
се
јесам
који
наћи
шта
увређено
,
да
јесам
он
или
она
ухватити
у
невера
,
да
ли
се
данас
још
онако
пазити
као
онда
кад
јесам
започети
заједно
живети
,
и
јесам
ли
вољан
да
и
од
сад
настава
„
одношај
“
.
ако
једно
други
имати
што
замерити
,
или
ако
се
више
у
општи
не
слагати
они
се
лепо
руковати
и
растајати
за
на
век
са
врло
мудар
изрека
„
ако
не
моћи
више
један
поред
други
живети
,
моћи
се
добра
и
пријатељство
растати
,
“
а
ако
се
и
сад
пазити
као
у
почетак
познанство
,
па
се
на
тај
дан
поновити
стар
срдачан
свеза
—
онда
немати
крај
весеље
.
Механџије
и
свирач
добро
знати
тај
дан
у
година
,
јер
она
нањ
спопасти
„
крвав
“
зној
,
ал
’
она
он
донети
скоро
толико
ка
’
неколико
месец
тежатника
и
обичан
дан
.
у
сред
тако
огроман
џумбус
,
певанија
и
играње
,
у
сред
тај
необичан
врева
и
комешање
,
пролет
око
заранак
један
десетак
коњаник
на
свој
запенушен
коњ
низ
главну
улица
права
пред
општински
кућа
.
као
пожарни
пламен
пронети
се
глас
у
сав
улица
и
кроза
сав
гомила
народ
на
тржиште
,
у
порта
и
на
ливада
око
механа
где
се
младеж
бити
искупити
.
—
Стигоше
аброноша
!
за
тила
часак
ујахати
и
јесам
Отокар
на
варошки
капија
!
—
ја
кад
се
заталасати
тај
мора
људи
,
жена
и
деца
!
сав
живо
бити
нагло
да
уграбити
који
месташце
на
пут
који
хтети
проћи
славан
војвода
.
док
се
они
из
општински
кућа
кренути
,
већ
јесам
бити
свуда
тако
пуно
,
да
се
с
мука
моћи
прокрчити
пут
кроз
народ
.
Честити
старешина
грађански
са
осталим
онај
варошки
(
сенатор
,
општинар
)
у
свој
до
земља
дугачак
мантија
од
црн
чоха
,
са
широк
јака
од
хермелин
,
са
бео
перје
на
црн
баретима
,
и
са
драгоцен
знамење
свој
чин
,
који
она
јесам
на
тежак
златан
ланац
висити
око
врата
и
блистати
на
прса
—
дочекати
висок
гост
на
сам
капија
и
поднети
он
на
јастучић
кључ
гмунденске
,
у
знак
варошки
поверење
,
љубав
и
поштовање
.
тако
исто
још
на
капија
дочекати
Отокар
цео
властела
из
околина
,
са
његов
драг
Курто
на
чела
.
лице
он
се
од
радост
сијати
скоро
живље
но
његов
сјајан
рухо
и
оружје
,
који
данас
бити
на
он
.
гроф
Отокар
од
Штајер
примити
милостив
поздрав
грађански
старешина
и
осталих
варошки
представник
,
додарну
рука
поднесен
кључ
,
за
тај
загрлити
свој
сестрић
,
па
пошто
се
с
он
упитати
за
јуначки
здравље
,
руковати
се
са
сав
племић
и
господичић
,
и
онда
дати
знак
да
се
цео
литија
кренути
.
напред
труба
и
бубањ
,
за
она
војник
Куртов
са
дугачак
копље
уз
рам
,
и
маширати
у
густ
ред
,
за
она
поп
и
калуђер
са
свој
ђак
свећа
,
кадионица
и
латински
песма
,
за
она
велик
и
мали
властела
,
и
пред
сваки
племићем
на
неколик
корак
ићи
јесам
његов
заставник
са
барјак
и
паж
са
сјајан
штит
.
за
она
јесам
ићи
смеран
отац
варошки
са
свој
старешина
а
око
она
застава
и
знамење
варош
.
онда
долазити
јесам
Отокар
ослањати
се
на
свој
Курто
,
а
левица
поштапати
се
на
сав
грдан
мач
,
који
јесам
сав
блистати
у
алем
,
и
само
слабо
бити
привезати
дугачак
и
широк
ланац
од
сам
златан
павата
око
бедро
стар
јунак
.
Одушевљење
народни
не
знати
шта
јесам
доста
кад
углед
поштен
и
леп
лице
стар
војвода
.
у
кланац
,
који
се
из
далек
чинити
као
да
јесам
одмах
иза
Траункирхена
и
Ајзенауа
,
проламати
се
јек
од
хиљада
и
хиљада
глас
који
се
надвикаваху
свој
радостан
усклик
:
слава
Отокар
,
гроф
штајерски
!
—
—
Слава
десни
рука
царски
:
—
—
Слава
избавитељ
хришћански
земља
од
безбожник
!
—
уз
тај
грмети
јесам
још
и
сав
звоно
на
сав
црква
и
намастирима
који
јесам
онда
много
више
бити
но
данас
,
уз
тај
трештати
неки
стотина
који
труба
који
бубањ
,
уз
тај
њискати
стотина
преплашен
коњ
,
јер
иза
Отокар
пружати
се
недогледан
свита
возар
,
војник
,
и
слуга
,
који
још
не
бити
сав
ући
ни
на
варошки
капија
,
кад
она
јесам
господар
бити
већ
на
обала
језерски
.
ја
дивно
ли
бити
сад
погледати
на
питом
језеро
!
небројено
чамац
застрт
скрлетан
црвен
чоха
,
и
искићен
застава
,
а
међу
она
велик
чамац
варошки
са
драгоцен
небо
од
голубији
бој
са
златан
шара
и
кићанка
—
љуљушкати
се
на
његов
талас
.
па
ипак
при
сав
тај
што
јесам
део
џиновски
лук
од
Орта
до
Химелрајхвизе
бити
начичкати
чамац
опет
сав
тај
бити
мало
за
онолики
народ
—
јер
сваки
јесам
хтети
да
пратити
војвода
преко
језеро
у
Траункирхен
.
Отокар
ући
у
сав
чамац
и
с
он
варошки
сенат
Курт
и
неколико
она
од
велик
властела
.
с
десни
се
поредити
поп
са
свој
свита
у
један
десет
чамац
,
лево
уз
Отокарев
чамац
пловити
јесам
цео
остати
властела
,
у
свој
@card@
година
а
иза
тај
близ
околина
кренути
се
цео
остати
једва
прегледан
маса
весло
и
чамац
.
у
исти
мах
отиснути
се
и
од
Траункирхенске
обала
неколик
чамац
,
у
сретање
овај
варош
на
талас
.
и
са
она
се
подизати
дим
из
кадионица
,
и
са
тај
се
чамац
зачути
на
брзо
црквен
песма
само
много
нежан
много
лепше
,
и
са
она
се
скоро
заблистати
частан
крстити
и
црквен
застава
,
и
на
њихов
велик
чамац
бити
подигнут
олтар
...
тај
ићи
св
.
бенедикћанке
,
смеран
калуђерица
намастира
Траункирхенскога
,
да
поздравити
свој
штедар
дароватељ
и
заштитник
.
сад
се
већ
чути
и
звоно
из
Траункирхена
...
о
,
како
чудан
одјек
у
планина
и
стење
око
језеро
тај
необичан
живот
који
сад
бити
на
његов
талас
!
али
ники
немати
кад
да
сад
на
тај
пазити
.
јер
ено
се
оба
страна
већ
здраво
примакнути
један
други
,
ено
се
већ
моћи
распознати
како
добар
калуђерица
клечати
око
олтар
и
певати
свој
свечан
молитва
,
ено
већ
и
поштовати
пријорке
где
на
сав
страна
благосиљати
,
ено
и
један
млад
испосница
пред
пријорком
,
над
сам
кљуна
велик
чамац
,
где
клечати
па
пружати
свој
бео
рука
према
светло
гост
...
ах
,
тај
тај
јесам
леп
јединица
гроф
Отокар
,
тај
јесам
она
лепотица
о
који
певати
већ
сав
минесенгери
и
трубадур
,
тај
јесам
онај
вилински
чедо
што
бити
по
лепота
и
по
срце
свој
бити
за
краљица
ол
’
царица
,
а
сад
јесам
испосница
...
па
гле
,
како
јесам
блед
јадан
девојче
!
...
песма
умукнути
,
подигнут
стотина
весло
застати
у
зрака
,
чамац
се
зауставити
,
и
за
час
настати
неки
свечан
тишина
.
сваки
јесам
хтети
,
ако
се
узмоћи
,
да
чути
који
реч
од
онај
што
се
бити
сад
говорити
на
чамац
грофовски
.
али
они
који
бити
поиздаље
чути
само
један
очајан
врисак
,
и
видети
како
Лудгарда
пасти
пред
свој
отац
и
обгрлити
он
колено
—
више
ништа
.
Међа
тај
они
који
јесам
ближе
бити
,
они
видети
слика
,
који
не
хтети
заборавити
до
смртан
час
свој
.
Лудгарда
јесам
ништа
говорити
,
она
јесам
само
гледати
у
драго
лице
свој
баба
,
тражити
да
прочитати
у
његов
црта
милост
или
страшан
пресуда
,
који
за
она
бити
грозан
него
осуда
на
смрт
.
преко
њен
блед
образ
сустизати
јесам
се
сузити
као
да
јесам
оне
хтети
да
казати
нешто
кад
издати
неверан
усна
,
па
се
само
грчевито
напрезати
не
пуштати
ни
гласак
више
после
онај
јаук
који
се
отети
из
несрећан
прси
млад
испосница
...
Отокар
подигнути
свој
дете
,
па
он
силно
пригрлити
на
онај
исти
јуначки
прси
на
који
јесам
до
скори
онако
блажен
и
безбрижно
почивати
његов
мезимац
,
и
у
који
се
данас
бити
распламтао
страшан
бојити
између
онај
што
леден
памет
звати
свет
дужност
и
нежан
очински
срце
...
како
бити
радо
дати
седити
војвода
сав
свој
благо
и
госпоство
,
сав
свој
слава
,
све
,
све
,
само
да
он
господ
не
дати
да
испити
овај
горак
чаша
.
—
стегнути
срце
,
мој
драго
дете
...
не
заборавити
да
јесам
тај
жртва
који
хтети
да
поднети
створитељ
и
спаситељ
твој
,
откупити
живот
и
поштење
хиљадама
хиљада
људи
,
да
јесам
спасти
стотинама
божији
храм
од
скрнављење
безбожан
рука
...
.
радовати
се
,
што
јесам
господ
бог
баш
ти
изабрати
...
-
овде
издати
глас
јадан
отац
,
али
гроф
Отокар
брзо
прикупити
свој
снага
и
на
поздрав
поштован
пријорке
и
намастирских
сестра
одговорити
доста
мирно
и
тако
гласно
да
се
на
далеко
чудо
.
—
хвала
ви
,
светити
служитељке
божији
,
хвала
што
се
у
ваш
благоугодним
молитва
сећати
свагда
и
мој
грешан
дух
...
Вишња
јесам
толико
милост
просути
на
мој
недостојан
глава
,
и
таки
очевидан
чудо
избавити
од
пропаст
цео
војска
мој
да
ево
за
први
дужност
сматрати
,
пошто
јесам
вратити
цар
мач
што
ја
он
јесам
поверити
бити
,
да
принети
бог
на
жртва
један
од
последњи
узданица
староста
мој
!
—
и
он
загрлити
Лудгарду
и
Курто
.
поп
и
калуђерица
запевати
неки
песма
„
Блажени
они
који
сам
себе
убијати
у
слава
господа
”
или
тако
нешто
,
а
народ
заслепити
толики
самопрегорење
и
безграничан
љубав
ка
господа
—
заборавити
на
мах
на
оно
мало
милосрђе
што
се
дочети
кретати
у
хиљадама
његов
срце
кад
углед
несрећан
девојка
—
па
гракнути
на
нов
на
сав
глас
да
јесам
чисто
Траунштајн
јекнути
.
—
Слава
христољубив
Отокар
слава
свет
срце
његов
!
Слава
,
Слава
!
Слава
!
—
али
као
да
ни
сам
господа
не
бити
мило
толико
нечовечан
љубав
,
јер
у
исти
мах
натуштити
се
ведро
плав
небо
,
стати
грмети
и
севати
,
а
из
небо
који
се
до
мало
час
љупко
смешити
тај
величанствен
појавити
на
језеро
,
стати
се
проламати
гром
,
и
један
од
она
ударити
баш
иза
Траункирхена
,
у
планина
Соненштајн
,
који
јесам
данас
гол
стена
,
ал
’
онда
бити
у
густ
шума
...
облак
који
се
са
свити
страна
тако
брзо
згромилаше
,
те
покрити
небо
над
језеро
бити
тако
црн
и
спустити
се
тако
ниско
да
се
пола
Траунштајна
губити
у
она
а
на
леп
језеро
учинити
се
на
један
пут
ноћ
...
.
сав
живо
премрети
од
страх
...
.
и
срчан
обузети
неки
језа
кад
угледати
овај
небески
знамење
,
овај
срџба
божији
.
,
.
.
поп
засести
њихов
латински
песма
у
грло
па
ни
да
квекнути
више
...
_
звоно
на
један
пут
умукнути
и
у
Гмунден
и
у
Траункирхену
,
као
на
какав
заједнички
заповест
...
властела
се
збуњено
згледати
,
а
народ
не
падати
више
на
памет
да
радосно
клицати
.
кад
још
у
тај
мах
букнути
иза
намастира
огроман
пламен
од
неки
џиновски
огањ
који
јесам
гром
запалити
,
народ
помислити
да
јесам
бог
јесам
намастир
упалити
па
прснути
на
стотина
страна
само
да
побећи
од
човек
,
на
ко
се
небо
тако
срдити
...
па
не
само
глупити
празноверан
народ
,
него
и
сав
онај
херцег
гроф
и
барон
,
који
до
мало
час
подизати
Отокар
у
небо
за
богоугодан
дело
који
јесам
намислити
да
учинити
,
сав
,
сав
се
разбегнути
куд
који
,
па
и
сам
гроф
Курто
на
један
пут
нестати
као
да
јесам
у
језеро
пасти
,
а
оно
само
Отокар
јесам
видети
како
он
сестрић
ускочити
у
близ
племићски
гондола
,
па
побећи
са
осталима
пут
Гмунден
,
јесам
видети
,
јер
јесам
сувише
имати
посао
око
јадан
кћер
свој
.
али
при
сав
тај
што
сав
тај
хиљадити
људи
,
који
он
до
мало
час
усклицаху
као
да
јесам
какав
полубог
,
побећи
од
он
као
да
он
дати
просипати
кужан
зараза
.
при
сав
тај
што
ни
старац
не
бити
чист
од
празновера
,
он
ипак
не
задрхтати
ни
за
један
тренутак
,
он
стајати
непомично
у
сред
велик
општински
чамац
,
исправљенији
скоро
него
што
обично
моћи
да
ходати
и
стајати
,
његов
леп
глава
са
онај
дуг
сребрн
влас
и
бео
брада
бити
поносно
ако
не
дрско
подигнути
према
натуштен
небо
,
и
онај
силан
муња
који
он
за
по
који
секудн
осветљавати
лице
не
учинити
ама
ни
да
се
један
једина
црта
пореметити
.
тако
се
држати
јунак
,
тако
стајати
човек
који
јесам
готов
да
се
ухватити
и
с
гром
у
коштац
за
онај
што
он
мислити
да
он
јесам
дужност
!
...
сирот
,
сирот
Лудгарда
!
...
-
кад
велик
чамац
пристати
уз
обала
,
па
се
Отокар
обрнути
да
видити
ко
јесам
јошт
остати
узањ
од
онај
огроман
војска
,
он
углед
само
калуђерица
,
варошки
сенатор
и
гмунденског
старешина
...
горак
осмех
заиграти
на
усна
старчев
...
-
кад
ући
у
намастир
онда
тек
видети
да
не
горети
он
себе
,
већ
Соненштајн
,
који
скоро
иза
зид
намастирских
почињати
.
Ужасна
ватра
бити
тај
,
и
како
који
сахат
сав
даље
и
даље
обухватати
онај
огроман
шум
у
који
донда
још
ни
један
секира
не
бити
засећи
.
силан
ветар
који
јурнути
из
стење
и
ждрело
као
какав
бесан
дух
па
узбуркати
и
дубок
слој
језеро
,
подизати
огроман
талас
у
висина
и
стропоштавати
она
у
амбис
—
стати
чупати
читав
раст
из
корен
,
и
они
се
стропоштавати
у
језеро
повлачити
за
себе
по
стотину
каменовати
,
као
да
јесам
бити
и
онако
доста
ужаснути
ломњава
и
прасак
од
онај
громовних
плотун
који
по
неколико
пута
одјекивати
Траунштајн
,
Шпицлштајн
,
Ерлакогел
и
остати
громадан
стење
на
сваки
тресак
који
бити
шинути
црн
облак
сав
вршкове
око
језеро
.
олуј
сав
снажан
распаљивати
ватра
на
Соненштајну
,
и
она
око
по
ноћ
бити
обухватити
цео
планина
свуд
у
наоколо
,
и
паклен
црвен
који
обасјавати
узрујан
облак
на
црн
небо
чинити
он
само
страшан
него
што
јесам
и
онако
бити
.
у
неки
доба
ноћ
ударити
силан
пљусак
,
и
сваки
крштен
душа
око
језеро
обрадовати
се
у
нада
да
хтети
он
ако
не
угасити
а
онај
бар
у
толико
ограничити
онај
ужасан
ножар
да
не
обухватити
село
око
језеро
,
јер
онда
отићи
и
Гмунден
!
...
али
пљусак
не
потрајати
дуго
већ
уступити
место
град
,
који
грунути
тако
крупан
како
он
ни
стар
гмунденац
јесам
запамтити
,
тако
силан
да
јесам
побити
сав
ситан
живина
који
се
десити
на
двор
,
и
поломити
скоро
сав
прозор
,
тако
да
јесам
олујина
моћи
фијукати
и
кроз
склонит
соб
по
кућа
...
ни
град
не
потрајати
дуго
,
па
се
опет
провалити
гром
да
јесам
и
онај
падати
на
колено
ко
се
никад
молити
јесам
...
па
при
цео
тај
страхота
један
јесам
човек
стајати
на
алтан
кула
ајзенауске
,
гологлав
као
да
хтети
да
расхладити
угрејан
чела
на
тих
ветрић
вечерњи
и
гледати
на
траункирхенску
страна
као
да
тамо
баш
залазити
умиљато
и
уморан
сунце
а
не
да
горети
један
цео
планина
!
тај
јесам
Конрад
.
бесан
ветар
шибати
он
са
свити
страна
,
цео
се
кула
из
темељ
трести
,
и
што
јесам
год
бити
чељад
посакривати
се
у
подрум
или
други
заклон
,
само
јесам
он
стајати
на
свој
алтан
и
гледати
јесам
у
страховит
црн
дубина
језеро
,
који
се
по
кадшто
разјапиваше
пред
његов
очи
,
да
се
после
неколик
тренутак
за
тај
одма
на
нов
склоп
...
али
он
јесам
о
тај
мислити
што
јесам
гледати
,
јер
бити
онда
морати
бар
колко
толико
задрхтати
од
толики
ужас
који
се
на
један
мах
око
он
просути
...
он
јесам
још
непрестано
видети
величаствену
литија
на
језеро
како
полако
и
сложно
махати
са
хиљадама
свој
крило
,
видети
јесам
дивно
искићен
чун
,
који
јесам
носити
човек
што
хтети
до
који
час
,
једном
речца
свој
решити
његов
и
Лудгардину
судбина
,
видети
јесам
како
он
калуђерица
отићи
на
сусрет
,
познати
јесам
сломљен
душа
свој
где
клечати
пред
приорком
,
видети
јесам
како
он
љуба
пасти
ничке
пред
отац
свој
па
он
загрлити
колено
...
и
ено
,
ено
старац
нешто
говорити
,
дигнути
рука
к
небо
...
да
л
’
јесам
живот
или
смрт
?
ал
ено
где
сав
онај
добар
људи
у
глас
клицати
„
Слава
Отокар
“
,
морати
бити
да
хтети
се
све
на
добро
окренути
;
тај
зар
бити
народ
имати
срце
да
онако
клицати
,
да
јесам
чути
како
се
стар
војвода
предомислити
и
како
хтети
оскрнавити
отац
у
себе
,
нити
се
огрешити
о
срећа
и
живот
један
дете
свој
за
љубав
један
неразуман
и
грозан
заклетва
?
...
и
ено
се
заједно
враћати
у
намастир
и
сад
хтети
његов
веран
паж
његов
десни
рука
,
учинити
све
што
јесам
у
човечији
сила
да
јавити
сав
што
јесам
и
како
јесам
...
како
се
свршити
литија
и
шта
јесам
иза
она
настати
,
сав
тај
бити
Конрад
као
неки
сан
,
као
неки
песма
који
се
из
далек
чути
,
ал
’
човек
не
моћи
да
разбрати
ни
један
реч
.
његов
уздање
у
паж
не
бити
узалудно
.
пред
по
ноћ
стигнути
под
ајзенауску
кула
један
коњаник
од
гмунденске
страна
,
који
јесам
Конрад
тако
жељно
чекати
,
и
пре
него
што
јесам
он
сјахати
,
бити
витез
код
он
.
—
говорити
,
Фрице
,
ако
бог
знати
!
—
Сирома
Фриц
једва
јесам
дисати
толико
јесам
морати
уз
ветар
да
гонити
,
толико
бити
сустати
од
огроман
напрезање
с
који
јесам
од
Гмунден
довде
продроо
.
—
војвода
јесам
неумитан
...
сутра
хтети
јесам
покалуђеричити
...
ноћас
сав
ћелија
пуст
...
сав
у
црква
...
Паж
хтети
држати
луч
на
Лудгардину
прозор
,
да
господар
права
подањ
стати
...
Ужета
спремити
...
Лудгарда
чекати
...
Ноћас
или
никад
!
...
—
и
јадник
се
стропоштати
онесвестити
пред
нога
свој
господар
.
Конрад
он
подигнути
као
какав
дете
па
он
на
рука
однети
у
кула
,
и
предати
он
свој
људи
,
и
упитати
где
јесам
Хинц
?
сав
рећи
да
јесам
баш
сад
међу
она
бити
,
па
он
у
тај
мах
некуд
нестати
.
Конрад
јурнути
на
поље
,
и
тек
што
јесам
из
кула
изаћи
углед
према
пожар
Хинца
где
дрешити
једини
чун
свој
господар
,
који
јесам
моћи
да
отети
од
онај
небројен
знанац
,
који
он
остати
одвести
још
јутрос
у
Гмунден
.
—
Верн
слуга
—
мрмљати
јесам
Конрад
—
ти
и
не
чекати
да
ја
исказати
што
мислити
,
ти
унапред
погађати
сваки
мој
жеља
,
—
и
он
јурнути
к
језеро
.
Међутим
док
он
до
вод
,
Хинц
бити
се
са
чамац
жустро
отиснути
од
обала
,
па
се
смејати
неки
хладан
страховит
смех
од
који
се
учинити
Конрад
,
да
хтети
он
заледити
сав
крв
у
дамар
.
огањ
соненштајнски
бити
цео
слика
осветлити
свој
скерлет-бојом
,
и
Конрад
јесам
моћи
јасно
видети
како
Хинц
тргнути
маска
с
лице
,
па
се
на
један
мах
претворити
у
гроф
Курто
штајерски
.
—
себар
ајзенауски
,
ти
тражити
слуга
твој
,
али
јесам
наћи
господар
...
онај
исти
рука
који
јесам
до
синоћ
придржавати
стремен
докле
ти
ускочити
на
коњ
;
данас
хтети
уместо
ти
примити
сладак
терет
из
осветљен
ћелија
траункирхенске
,
па
хтети
он
однети
овамо
где
он
ники
више
ни
видети
не
хтети
а
камо
ли
љубити
,
осем
ја
,
гроф
штајерски
!
запамтити
овај
ноћ
дерати
,
па
се
више
не
хватати
у
коштац
са
витез
пред
који
требати
да
у
прах
милити
!
—
Куртов
глас
умукнути
,
јер
сад
он
један
велик
талас
подигнути
чаман
у
висина
,
па
се
заједно
с
он
стропоштати
,
али
за
тила
часак
пропети
се
други
огроман
талас
и
на
његов
грбина
појавити
се
неповређен
чамац
и
возар
у
он
,
који
јесам
сад
озбиљно
веслати
пут
намастира
.
Конрад
јесам
гледати
мало
за
свој
крвник
не
мицати
се
као
да
јесам
од
камен
.
.
па
један
пут
се
отети
некакав
неразумљив
и
загушен
глас
из
његов
прси
...
он
бацити
са
себе
све
што
јесам
од
гвожђе
на
он
бити
,
оклоп
,
панцир
,
све
,
све
,
само
узити
го
мач
у
зуб
,
и
—
скочити
у
језеро
...
потрајати
дуго
докле
он
талас
изнети
на
површина
,
али
од
тај
тренут
пливати
јесам
као
стрела
,
права
за
чамац
...
док
се
тај
догађати
с
један
страна
језеро
,
на
други
се
подизати
само
смеран
молитва
к
небо
...
молити
јесам
бог
да
се
смиловати
на
свој
робље
,
да
она
опростити
што
он
тако
дуго
затезати
обећан
жртва
,
да
се
смиловати
,
тај
ето
сутра
са
зором
посветити
Лудгарду
,
тај
ето
сутра
у
јутро
бити
тај
небески
изабраница
већ
невеста
Христов
и
носити
на
прст
небески
брачни
прстен
,
који
хтети
јесам
за
навек
одвојити
од
овај
грешан
свет
,
и
који
хтети
она
јесам
владика
Штајерски
наденути
на
прст
...
с
тај
кад
видети
да
девојка
не
моћи
да
одржати
на
нога
никакав
напрезање
,
калуђерица
јесам
на
одвести
у
њен
ћелија
и
спустити
јесам
бео
постеља
,
који
јесам
још
данас
посути
бити
цвеће
и
који
хтети
сутра
бити
брачни
постеља
нов
вереница
Христов
...
за
тај
се
вратити
све
опет
у
црква
само
оставити
сестра
од
милостив
нудиља
,
да
чувати
зеница
намастирску
...
тек
што
се
затворити
врата
на
ћелија
,
прерушен
паж
прискочити
врата
тај
она
закључати
,
зграбити
из
један
прикрајак
спремљен
буктиња
и
запалити
јесам
полако
на
кандило
,
па
пошто
се
добро
разгорети
углавити
јесам
у
оквир
од
прозор
,
па
стати
размрсивати
и
расправљати
свој
басамаке
од
ужад
,
с
који
јесам
толико
пута
претурити
свој
господар
преко
зид
намастирског
.
Шат
он
послужити
и
овај
страшан
ноћ
!
...
Међа
тај
бити
се
Лудгарда
прилично
опоравити
,
па
сести
у
свој
постеља
,
наслонити
глава
на
оба
рука
и
гледати
укочено
у
један
клин
у
под
.
њен
лице
бити
у
онај
мора
страховање
,
уздање
,
бол
и
очајање
,
који
она
јесам
данас
прећи
преко
глава
,
добити
тако
мученички
тако
светињички
израз
,
да
бити
човек
и
нехотице
морати
да
посумњати
,
јесам
ли
тај
онај
исти
пупољак
од
некада
,
она
исти
диван
девојка
,
или
јесам
тај
какав
анђео
с
небо
,
који
јесам
доћи
да
однети
измучен
душа
Лудгардину
,
па
се
и
он
сам
сажалити
што
тако
млад
и
леп
морати
већ
да
умрети
,
тај
јесам
сести
крај
она
,
па
се
замислити
...
бар
тај
бити
први
мисао
који
сенути
кроз
глава
млад
паж
,
чим
јесам
свршити
што
јесам
имати
да
спрема
,
па
се
окренути
да
видити
шта
он
ради
госпођа
,
—
и
он
пасти
на
колено
,
склопити
рука
пред
тај
свет
појава
с
онај
свет
,
и
у
мал
’
јесам
почети
да
јесам
молити
:
милост
,
милост
,
.
моћи
узети
душа
мој
добар
госпођа
!
Гоподар
јесам
не
бити
преживети
ни
један
дан
,
а
и
ја
бити
од
туга
за
она
умрети
морати
!
смиловати
се
на
младост
њихов
,
на
њихов
добра
,
добар
срце
!
—
али
у
тај
махнути
Лудгарда
рука
преко
чела
,
па
упитати
полако
:
—
да
ли
јесам
моћи
твој
гласник
већ
стигнути
до
Ајзеннауа
?
—
—
моћи
јесам
,
светао
госпођа
!
—
одговорити
паж
,
па
устати
—
и
ја
мислити
да
хтети
скоро
угледати
наш
чамац
на
талас
...
—
у
чељуст
страшан
језеро
...
—
промрмљати
Лудгарда
за
себе
,
и
неки
језа
јесам
проћи
по
цео
тело
па
се
сав
стрести
...
—
Што
се
тај
тицати
,
-
светао
госпођа
приватити
паж
,
који
одмах
увидити
шта
Лудгарда
мислити
—
не
брати
ни
мало
брига
.
ми
јесам
још
једном
ухватити
овако
исто
силан
бура
на
језеро
,
и
ја
јесам
мислити
да
ми
јесам
последњи
час
куцнути
,
и
упустити
јесам
весло
из
малаксао
рука
,
али
господар
јесам
тако
мирно
и
тако
поуздано
веслати
као
да
ни
тих
поветарац
јесам
замутити
гладак
огледало
језерски
.
ако
ја
само
једном
угледати
његов
чун
у
језеро
,
онда
јесам
за
цео
још
ноћас
спасти
!
јер
требати
...
—
девојка
на
један
пут
скочити
па
притрчати
прозор
,
и
пружити
рука
на
онај
страна
где
јесам
на
језеро
лежати
пламен
,
као
крв
црвен
слика
,
пожар
соненштајнског
.
Паж
у
мало
не
дрекнути
од
радост
.
од
ајзенауске
страна
искочити
један
црн
балван
у
осветљен
партија
језеро
,
па
стати
просецати
крвав
талас
права
пут
намастира
.
Лудгарда
и
веран
паж
стајати
не
помичан
,
и
не
говорити
ни
речица
пратити
јесам
сваки
кретање
онај
црн
пруга
,
који
све
више
и
више
расти
,
и
тек
пошто
она
се
толико
приближити
да
јесам
моћи
распознати
да
јесам
доиста
чамац
и
да
у
он
један
ритер
веслати
,
а
тај
јесам
по
тај
познати
што
се
огањ
,
с
блесак
одбијати
на
његов
оклоп
и
оружје
,
тек
онда
се
сетити
да
мало
дубље
и
мирније
уздахнути
.
—
он
јесам
!
он
јесам
!
—
шапутати
јесам
момак
трти
рука
радосно
,
па
онда
подигнути
песница
према
онај
страна
где
се
још
на
колено
молити
за
божији
благослов
на
скрнављење
свет
права
људски
—
показати
ја
ви
,
црн
тица
,
на
чији
јесам
страна
милостив
отац
небесан
!
—
у
тај
мах
осетити
он
да
он
Лудгарда
силно
шчепати
за
рука
,
па
он
на
нов
окренути
прозор
.
—
Видиш
ли
још
чамац
?
—
—
како
он
не
бити
видети
?
тај
просецати
џиновски
талас
као
да
цео
век
свој
јесам
ништа
други
радио
!
—
—
А
...
а
...
видити
ли
онај
леш
,
или
онај
пливач
што
се
иза
чамац
вући
?
—
и
глас
девојче
дрхтати
као
да
јесам
грозница
хтети
да
ухватити
.
Паж
се
оштро
загледати
у
онај
пруга
који
чун
остављати
иза
себе
,
али
његов
соколов
око
јесам
моћи
да
угледати
ништа
,
јер
обично
се
тај
пруга
одма
губити
у
онај
залетање
,
сударање
и
размрскавање
огроман
таласова
.
—
ја
не
видити
ништа
,
госпођа
!
—
—
Али
ја
сал
видети
...
—
одговорити
девојка
тихо
,
а
на
њен
ведар
и
поносит
чела
спустити
се
на
нов
онај
тежак
мрк
облак
брига
и
страх
.
—
А
—
рећи
за
тај
паж
,
појмити
шта
се
Лудгарда
боја
—
да
јесам
они
што
намирисати
—
и
он
показати
палац
преко
раме
—
они
прво
не
бити
ми
оставити
овде
тако
на
мир
а
друго
не
бити
ни
за
који
благо
наћи
човек
,
који
бити
данас
скочити
у
језеро
у
потера
за
витез
ајзенауским
,
који
се
хватати
у
коштац
и
са
3—4
свој
парњак
,
па
она
опет
побацати
у
прашина
!
—
-
и
тако
се
паштити
добро
момак
да
разагнати
сваки
сумња
,
сваки
нов
страховање
,
који
обузимати
његов
госпођа
у
тај
дуг
—
тежак
час
!
како
она
се
пре
—
ах
кад
јесам
тај
бити
!
—
чинити
да
јесам
кратак
пут
од
један
обала
језерски
до
други
,
кад
јесам
из
онај
веран
заклон
у
намастирској
башта
,
гледати
за
чамац
свој
драг
,
а
сада
!
...
о
свет
богородица
,
зар
овај
страшан
мука
не
хтети
бити
крај
?
она
се
чинити
да
читав
вечност
трајати
тај
немилостив
борба
између
страх
,
уздање
и
очајање
,
који
се
играти
с
њен
јадан
срце
...
од
сваки
нов
талас
,
који
се
дочепавати
трошан
чун
,
зависити
јесам
живот
или
смрт
,
срећа
или
живот
у
гроб
...
најзад
јесам
издати
снага
;
тај
што
јесам
јадница
данас
претрпити
бити
сувише
!
...
Лудгарда
пасти
на
колено
и
стати
се
од
срце
бог
молити
да
она
прекинути
страдање
па
макар
бити
канџија
срџба
свој
,
макар
гром
из
црн
тмина
који
на
поље
сакривати
и
небо
и
земља
,
само
да
се
не
мучити
више
...
у
тај
мах
вриснути
паж
.
он
се
грчевито
држати
за
прозор
да
не
пасти
,
а
лице
он
јесам
бити
бео
као
исти
зид
.
Лудгарду
проћи
неки
страшан
слутња
,
и
један
једини
поглед
бити
довољан
да
она
угасити
и
последњи
жижак
уздање
...
на
талас
,
већ
близу
обала
,
пливати
јесам
полако
један
изврнут
чамац
...
мало
даље
један
весло
и
један
штит
...
а
још
мало
даље
играти
се
талас
с
један
човечији
леш
који
јесам
на
леђа
лежати
...
Шуме
на
Соненштајну
бити
с
језерски
страна
сав
изгорети
,
и
оно
страховито
осветљење
језеро
гасити
се
мало
по
мало
,
бура
се
стишавати
,
гром
умукнути
,
муња
се
више
не
појавити
,
и
најпосле
остати
само
црн
ноћ
и
тишина
као
у
гроб
.
само
још
у
ћелија
Лудгардиној
светлуцати
јесам
кандиоце
,
али
и
његов
пламен
борити
се
са
смрт
,
и
он
прснути
још
неколико
пута
,
па
се
и
он
угасити
...
после
неколико
сахат
грана
над
језеро
леп
летњи
даа
.
гроф
Отокар
од
Штајер
тек
што
бити
пред
зор
легати
мало
да
склопити
уморан
очи
,
а
већ
се
зачути
силити
куцање
алка
на
његов
врата
.
он
отворити
и
преплашен
приорка
улетити
у
соб
без
дух
,
и
јавити
он
да
јесам
сестра
мало
час
видети
како
Лудгарда
јурнути
из
намастира
напоље
,
како
јесам
ни
вратар
несу
моћи
на
капија
зауставити
,
јер
она
се
учинити
као
да
јесам
девојка
бесомучан
па
јесам
се
распрштати
куд
који
.
за
час
јесам
бити
цео
намастир
на
нога
,
и
стар
војвода
поћи
са
свој
доглавник
и
витез
вазал
да
тражити
дете
свој
.
Учини
он
се
чудно
што
у
његов
свита
немати
његов
драг
сестрић
,
али
кад
он
рећи
његов
момак
,
да
јесам
гроф
Курт
још
синоћ
отићи
пријатељ
у
Ор
,
он
јесам
више
ни
питати
већ
похитати
онај
страна
куда
рећи
да
јесам
видети
његов
Лудгарду
.
и
несу
дуго
тражити
...
на
обала
,
одмах
снизак
намастира
,
обасјавати
први
сунчан
зрак
чудноват
слика
.
Лудгарда
,
онако
у
њен
испоснички
рухо
,
са
распуштен
влас
,
легати
на
груди
Конрад
ајзенауског
,
а
с
он
се
цедити
вод
у
млаз
као
да
јесам
сад
изаћи
из
језеро
...
пред
она
клечати
сестра
нудиља
,
који
јесам
бити
одредити
ноћас
да
чувати
испосница
па
раскопчавати
хаљина
који
још
бити
на
витез
...
мало
по
даље
од
она
легати
у
песак
гроф
Курт
од
Штајер
на
леђа
,
са
избуљен
крвав
очи
,
модар
образ
и
крвав
пена
на
уста
...
на
језеро
љуљушкати
се
један
изврнут
чамац
са
грб
ајзенауским
...
Приорка
и
остати
калуђерица
окренути
се
на
страна
с
гнушање
од
саблазан
,
који
угледати
...
витез
се
згледати
зачуђен
а
неки
и
уплашити
...
.
само
један
Отокар
остати
миран
.
он
прићи
мртав
сестрић
свој
,
целивати
он
,
па
онда
се
окренути
Лудгарди
,
који
се
још
јаче
припити
уз
свој
Конрад
;
овај
сад
дочепати
мач
који
јесам
лежати
у
песак
,
и
положити
он
на
Лудгарду
,
па
свој
звучан
,
крепак
глас
грмнути
:
—
Ко
се
усудити
да
мој
жена
дотакнути
,
тај
јесам
готов
са
овај
живот
!
—
-
гроф
Отокар
дозвати
паж
Конрадов
,
и
заповедити
он
да
гласно
причати
све
,
све
што
знати
.
и
честито
момак
нацрт
у
кратак
цео
прича
од
онај
турнир
на
који
јесам
његов
господар
видети
леп
Лудгарду
,
па
до
овај
тренутак
—
и
тај
испричати
тако
верно
,
с
толико
прав
саучешће
у
тај
безграничан
срећа
и
очајање
,
који
јесам
корак
по
корак
пратити
,
да
ни
једно
око
не
остати
сухо
,
да
се
ни
сам
калуђерица
,
који
јесам
мислити
да
јесам
давно
и
давно
исплакати
свој
последњи
суза
,
не
моћи
устегнути
,
него
бризнути
у
плач
...
само
један
приорка
јесам
имати
када
да
бити
осетљив
за
туђ
несрећа
и
незаслужен
страдање
,
јер
она
јесам
знати
да
од
овај
тренутак
зависити
богатство
и
уплив
намастирски
,
и
она
јесам
дрхтати
чекати
да
видити
шта
хтети
сад
да
радити
.
Отокар
уста
с
камен
,
на
ко
јесам
седети
док
јесам
паж
причати
,
па
онда
поћи
Конрад
с
овај
реч
који
проћи
приорки
као
нож
кроз
срце
:
_
—
бацити
мач
,
синути
Конрад
,
ја
не
хтети
један
неправда
светити
други
.
ја
јесам
у
тежак
час
обећати
бог
један
грана
мој
породица
,
и
ја
јесам
хтети
да
испунити
заклетва
—
али
свевишњи
творац
јесам
хтети
да
ја
оставити
избор
.
он
ја
узити
у
место
кћер
,
мој
драг
сестрић
...
неки
бити
свет
воља
његов
!
—
—
после
тај
шта
хтети
да
ви
још
причати
?
и
лијеп
јесам
пород
изродити
два
кћер
и
четири
син
,
тако
бити
,
сад
се
помињати
.
ви
браћа
здравље
и
весеље
!
“
тај
обичан
завршетак
из
наш
народни
песма
о
подобан
прилика
,
и
тај
у
доста
рапав
немачки
превод
,
заврети
Пепи
овај
прича
,
па
се
онда
обрнути
возар
:
—
шта
велим
,
Јергл
?
јесам
ли
све
тако
бити
како
ја
испричати
?
—
Јергл
махнути
глава
,
духнути
једно
„
хм
“
кроз
нос
,
па
онда
рећи
:
—
тај
оно
и
јес
и
јесам
.
ви
некако
сав
тај
на
књишки
обртати
!
—
па
онда
стати
на
нов
веслати
.
Пепи
се
обрнути
ми
смејати
се
.
—
ја
јесам
знати
—
велим
—да
се
хтети
Вог
знати
како
допасти
мој
добар
Јерглу
;
али
ви
двојица
јесам
моћи
опазити
како
јесам
на
неколик
место
покушавати
да
запливати
у
слог
народни
причање
,
али
све
за
бадава
!
ја
јесам
сувише
живети
другачи
но
што
народ
живити
,
сувише
читати
и
сувише
навикнути
да
оне
„
фин
“
и
„
заплести
“
осећај
,
који
јесам
ја
још
кадар
осећати
,
исказивати
свој
начин
—
па
сад
,
кад
бити
хтети
да
онако
просто
исказивати
што
у
наш
прса
кипити
,
као
што
народ
говорити
о
свој
срећа
и
несрећа
,
о
свој
живот
,
просто
ми
се
људи
морати
смејати
.
тај
бити
тако
исто
бити
,
као
кад
бити
хтети
да
наш
испрекидан
саркастички
смех
онако
од
срце
ићи
,
као
кад
се
какав
дете
смејати
.
—
на
сваки
нанин
—
одговорити
Сервијанер
—
сам
јесам
ствар
по
себе
толико
занимљив
да
моћи
лако
гледати
кроз
прст
што
се
тицати
облик
,
који
јесам
она
ти
дати
.
него
ја
прича
не
налазити
особит
сличност
са
прича
о
Хер
и
Леандра
.
—
А
,
ја
испрва
ни
јесам
несам
знати
,
који
хтети
ви
прича
да
причати
,
јер
она
имати
од
више
рука
а
о
исти
ствар
.
онај
други
јесам
у
длака
налик
на
тај
грчки
историја
.
тако
н
.
пр
.
један
гласити
:
у
намастиру
јесам
бити
неки
млад
херцегиња
а
тамо
између
Ерлакогла
и
Шпицлштајна
некакав
ритер
,
који
јесам
сваки
ноћ
пливати
преко
језеро
,
докле
он
једном
талас
не
избацити
мртав
на
обала
.
други
опет
:
у
намастиру
јесам
бити
неки
млад
девојче
истина
не
онако
„
благородан
“
као
садашњи
јунакиња
,
али
с
онако
исто
врео
срдашце
у
недра
,
као
оне
,
а
преко
језеро
,
тамо
код
Карбахмиле
бити
јесам
некакав
млад
и
леп
воденичарски
момак
,
који
јесам
такође
кадар
бити
за
љубав
свој
злато
препливати
преко
језеро
.
и
он
јесам
сваки
ноћ
пливати
преко
језеро
,
док
госпођа
приорка
јесам
сазнати
за
тај
грешан
ашиковање
...
она
заповедити
да
се
зајазити
поток
на
који
радити
намастирски
млин
,
па
наместити
намастирске
слуга
на
стража
,
да
чекати
млад
млинар
што
сваки
ноћ
скрнавити
намастир
права
љубав
.
и
чим
се
јадник
приближити
обала
,
мртав
уморан
од
толики
напрезање
,
развалити
стражара
јаз
,
и
читав
брег
зајажен
вод
ударити
пливач
у
лице
и
бацити
он
неколико
хватити
у
језеро
назад
.
он
се
борити
колико
јесам
моћи
с
тај
ненадан
непријатељ
,
али
тај
јесам
борба
бити
мучан
него
што
јесам
мислити
...
и
он
прогутати
мрачан
дубина
језерски
за
на
век
.
Шта
јесам
бити
с
његов
љуба
?
...
тај
ники
не
знати
.
Влажни
и
таман
подрум
намастирски
тако
исто
верно
чувати
сваки
тајна
који
она
се
поверити
,
као
и
дно
хладан
језеро
.
Бурш
ућутати
,
али
кад
видити
да
јесам
се
и
ја
замислити
и
загледати
у
даљина
,
узити
реч
на
нов
:
—
Али
да
ја
се
не
бити
претворити
обојица
у
патак
од
силан
сентименталност
,
морати
још
и
овај
„
То
исто-мало
друкчије
“
додати
,
као
нов
доказ
да
јесам
срце
свагда
ћуприја
где
какав
дубок
вод
растављати
двоје
драга
“
—
у
газда
од
онај
леп
вила
тамо
,
имати
један
велик
пас
најфундлендски
.
и
тај
рундов
имати
свој
драго
на
далеко
,
т
.
ј
.
на
други
стран
језеро
али
и
он
као
год
и
Конрад
ајзенуски
,
или
онај
безимен
ритер
или
јадан
млинар
,
и
он
сваки
вече
препливати
језеро
да
у
наручје
свој
најфундлендкиње
изјадати
свој
тежак
срце
,
да
он
она
свој
мек
шапа
угладити
брижан
борити
са
паметан
чела
.
јесам
л
истина
Јергл
?
—
возар
климнути
глава
.
—
колико
и
колико
јесам
он
пута
наћи
у
сред
језеро
где
пливати
права
пут
онај
мали
дашчарица
!
—
—
То
јесам
дворити
његов
Дулчинеја
!
—
тумачити
јесам
Пепи
.
Међутим
и
ја
стигнути
под
Траункирхен
,
па
пошто
јесам
се
нагледати
са
језеро
тај
старински
„
зданије
“
,
који
јесам
толико
много
преживети
,
и
који
толики
бура
у
природа
и
у
људски
друштво
не
моћи
ништа
наудити
—
обићи
он
па
стати
у
залив
иза
намастира
,
где
обично
и
ветрењача
стајати
.
одатле
се
већ
видити
Ебенсее
са
свој
фабрика
.
околина
на
тај
половина
гмунденског
језеро
немати
онако
умиљат
партија
као
што
јесам
онај
на
десно
од
Гмунден
,
али
стена
и
планина
громадају
се
са
свити
страна
,
тако
да
она
се
на
онај
страна
где
јесам
Ишл
не
моћи
крај
догледати
.
ја
одпустити
возар
,
па
отићи
у
намастир
г
.
попити
,
јер
сад
само
сеоски
парох
служити
у
мали
црква
,
а
намастир
јесам
пуст
.
—
преластан
господин
отићи
јесам
јутрос
у
Гмунден
,
и
рећи
јесам
вратити
се
пред
вече
!
—
одговорити
ми
црквењак
један
са
бакарно-црвеним
,
чворугастим
нос
,
и
велик
ћела
на
глава
.
—
А
зар
ми
ти
не
бити
моћи
показати
црква
и
намастир
?
—
упитати
Пепи
.
—
Жао
ја
јесам
,
милостив
господин
,
али
његов
пречасност
јесам
строго
заповедити
!
...
—
последњи
реч
тај
човек
са
замјечателним
нос
несмо
чути
,
јер
он
одмах
оставити
.
Пепи
се
најпре
почети
љутити
што
јесам
за
бадава
доћи
,
али
одмах
почети
и
себе
и
ми
тешити
тај
,
што
и
онако
нем
бог
знати
шта
у
тај
зидина
,
и
наћи
чак
да
јесам
боље
што
она
несмо
изближе
разгледати
,
јер
бити
можда
покварити
романтичан
слика
,
који
јесам
сваки
за
се
начинити
по
његов
прича
и
т
.
д
.
али
шта
хтети
сад
?
Чамац
јесам
послати
назад
,
а
ватрењача
баш
мало
час
прохујати
поред
ми
у
Гмунден
,
па
бити
ваљати
чекати
два
сахат
док
отићи
још
један
пут
у
Ебенсее
па
се
вратити
под
намастир
.
—
А
шта
ту
ваздан
лонџања
?
—
грмнути
земљак
,
који
јесам
моћи
врло
добро
да
пешачити
—
ја
хтети
апостолски
дуж
цео
обала
па
у
Гмунден
!
—
—
Дај
да
ти
бацити
за
тај
предлог
,
Сервијанер
!
наравно
да
хтети
чекати
онај
инглиски
медвед
са
његов
ватрењачом
,
особито
кад
јесам
овако
славан
дан
.
уз
пут
имати
воће
,
какав
јесам
тешко
и
јесам
Адам
у
рај
у
свој
време
имати
.
на
да
видити
какав
јесам
тај
славан
врт
и
парк
,
какав
двор
а
какав
балкон
какав
цура
и
какав
аргуси
!
—
.
и
ја
се
кренути
из
Траункирхена
све
крај
обала
.
испрва
јесам
ићи
и
којекако
.
пут
ми
јесам
водити
кроз
тако
леп
башта
да
несмо
ни
осећати
ужасан
жега
,
али
мало
по
мало
постати
ми
врућина
тако
несносан
да
јесам
грабити
да
се
што
скори
дочепати
Гмунден
и
диван
хладовина
код
„
угасит
јелен
.
“
кад
доћи
до
Алт-минстера
,
почети
Пепи
на
нов
предлагати
да
свратити
у
један
механа
крај
језеро
,
где
имати
свагда
пржен
рибица
,
да
отићи
у
старински
црква
и
т
.
д
.
али
преко
свити
његов
предлог
прећи
се
мучке
на
дневни
ред
,
т
.
ј
.
да
се
ићи
кућа
,
и
он
ни
најмање
не
протестовати
противу
таки
поступање
већина
,
јер
и
он
јесам
бити
мртав-уморан
,
па
јесам
само
за
тај
предлагати
да
спасти
свој
цицеронско
достојанство
.
најзад
стигнути
у
наш
гостионица
,
гладан
,
жедан
,
уморан
.
данас
већ
јесам
се
моћи
мислити
ни
на
какав
екскурзија
,
већ
хтети
да
се
одмарати
.
али
тек
што
сести
прићи
бурш
некакав
момак
.
—
где
јесам
,
г
.
барон
,
ја
ви
одавно
чекати
?
—
Пепи
скочити
:
—
Шта
јесам
?
јесам
ли
још
у
гостионица
?
—
—
он
јесам
још
у
два
сахат
отпутовати
с
курирски
воз
.
—
Бурш
се
стукнути
један
корак
назад
.
—
куда
болан
?
—
—
овде
јесам
узети
карта
само
до
Линц
,
тај
јесам
добро
чути
,
јер
јесам
непрестано
ићи
за
он
!
—
ја
и
земљак
мој
згледати
се
.
какав
јесам
опет
овај
тајанствен
разговор
?
Пепи
јесам
ходати
испред
сто
,
са
прекрштен
рука
на
прса
и
дубоко
замислити
.
на
један
пут
стати
па
се
опет
окренути
свој
аброноша
.
—
у
колико
сахат
полазити
први
воз
?
—
у
шест
г
.
барон
.
Пепи
поглед
на
сахат
.
-
—
дакле
за
сахат
и
по
.
добро
јесам
.
ићи
кућа
!
—
момак
отићи
,
а
Пепи
се
окренути
ми
.
—
ја
јесам
знати
да
хтети
ја
умакнути
угурсуз
.
тај
што
ја
гледати
тако
?
зар
се
још
не
сећати
да
говорити
о
онај
глуп
официр
?
ја
јесам
бити
наместити
мој
момак
да
пазити
на
он
,
и
ето
чути
да
јесам
загребати
—
али
се
он
љутито
варати
,
ако
мислити
да
хтети
тако
лако
извући
се
из
дуел
самном
.
ја
хтети
још
вечерас
у
потера
за
он
,
на
хтети
он
стигнути
пре
него
што
се
нада
!
—
и
Пепи
се
стати
на
нов
шетати
пред
сто
.
Шта
несмо
ја
и
мој
земљак
покушати
да
он
тај
избити
из
глава
,
све
забадава
.
он
јесам
још
тај
вече
одпутовати
.
тај
догађај
покварити
ми
цео
остати
теферич
.
сутра
дан
јесам
ићи
ватрењачом
у
Ебенсее
,
прегледати
огроман
фабрика
,
пентрати
се
по
планина
иза
тај
варошица
,
бити
на
оба
лаудашка
језерце
,
и
видети
један
дворац
у
који
лети
становати
по
неколик
месец
жена
сад
,
император
аустриски
,
бити
у
Алт-
Минстер
,
на
химелрајхвизи
,
науживати
се
диван
поглед
на
језеро
са
тај
ливада
,
—
али
свуда
осећати
да
немати
наш
бурш
да
сав
тај
зачинити
свој
шал
и
прича
.
ја
се
богмити
и
у
Беч
вратити
а
Пепију
ни
трагати
ни
глас
.
месец
дан
после
теферич
,
добити
писма
од
он
,
и
тај
из
Гмунден
.
ево
шта
ми
писати
:
„
у
Линц
,
на
каса
,
распитати
за
мој
фон
Вицвица
,
и
рећи
ја
да
јесам
узети
карта
за
Салцбург
.
наравно
да
јесам
и
ја
ударити
исти
пут
.
ту
он
изгубити
траг
за
неколик
дан
,
док
не
наићи
у
листа
странац
,
који
јесам
доћи
у
Ишл
и
његов
дугачак
име
.
одмах
и
ја
отићи
у
Ишл
.
Још
исти
дан
пред
вече
срести
он
у
шетница
.
ја
мислити
да
јесам
имати
капа
крв
у
лице
за
први
неколико
тренутак
кад
ја
угледати
,
па
одмах
за
тај
поцрвенити
као
паприка
.
ја
он
прићи
са
сав
учтив
,
поздравити
он
са
сав
грација
који
јесам
„
наш
“
сталеж
урођен
:
—
извинити
,
г
.
гроф
,
што
ви
у
ваш
вечерњи
шетња
заустављати
,
али
ја
јесам
сматрати
за
кавалирски
дужност
похитати
за
ви
,
да
ви
јавити
како
јесам
врло
непоуздан
људи
изабрати
за
секундант
,
јер
у
одређено
време
јесам
ники
бити
у
кавана
касина
гмунденске
!
—
г
.
гроф
старити
се
да
се
показати
колико
јесам
могуће
миран
.
—
ах
!
...
г
.
Барон
!
...
зар
ви
несте
добитак
мој
писма
?
ја
јесам
ви
писмено
јавити
какав
ја
неодложан
посао
принудити
да
одложити
решење
наш
спор
...
—
ја
он
не
хтети
пустити
да
даље
торокати
,
него
захтевати
да
се
одмах
довести
ствар
у
ред
.
ја
отићи
у
гостионица
,
где
јесам
бити
и
његов
и
мој
познаник
и
уговорити
:
сутра
у
шест
сахат
изјутра
,
у
шумица
један
у
који
немати
ники
тако
рано
,
и
тај
с
пиштољ
,
на
шест
корачај
.
сад
јесам
бити
пред
сведок
сад
јесам
имати
куда
племенит
гроф
.
морати
се
тући
хтети
он
се
или
не
хтети
.
тек
што
јесам
изаћи
из
гостионица
,
срести
ја
један
богаташ
из
Беч
који
преко
лет
живити
у
Ишлу
,
са
цео
породица
и
код
ко
јесам
ја
неколико
пута
до
сад
бити
.
он
се
врло
обрадовати
кад
ја
видити
и
јесам
ја
хтети
пустити
док
он
не
обећати
да
хтети
„
провести
вече
у
његов
салон
“
ја
јесам
се
бранити
донекле
тај
што
несам
понети
хаљина
за
такав
друштво
,
али
он
ја
уверавати
да
хтети
бити
„
међу
себе
“
,
и
да
хтети
дама
така
играч
као
што
јесам
ја
радо
опростити
његов
буршовско
рухо
и
т
.
д
.
Ела
,
око
девет
сахат
,
дигнути
се
ја
мој
богаташ
,
и
затећи
већ
повелик
друштво
,
измешати
како
се
само
у
купатило
налазити
.
забављати
се
прилично
,
бар
јесам
за
ја
бити
драгоцен
забава
слушати
онај
разговор
,
који
јесам
хтети
да
бити
научни
а
у
који
неси
моћи
да
ухватити
ни
глава
ни
реп
,
гледати
она
овчији
лице
код
сто
на
који
се
играти
карта
и
тај
у
позамашан
сума
,
слушати
пренемагање
госпођа
домаћица
,
и
хроника
шкандалозну
који
стар
госпођа
у
друштво
живо
обработаваху
.
али
највише
не
забављати
ћерка
домаћинов
,
млад
,
-
прилично
леп
девојка
,
са
тако
здрав
мисао
да
бити
заиста
заслуживати
мало
боље
друштво
него
што
јесам
оно
у
ко
морати
да
живити
.
у
један
пут
угледати
међу
гост
мој
сладак
гроф
!
на
он
нов
униформа
,
орден
,
белило
на
образ
,
монокл
,
и
т
.
д
.
ви
већ
знати
како
изгледати
тај
фела
људи
.
и
он
ка
да
се
зачудити
кад
јесам
ја
видети
,
али
при
сав
тај
несмо
дати
ники
да
опазити
шта
јесам
међу
ми
,
и
кад
ми
домаћица
преставити
један
други
,
ја
се
врло
учтиво
поклонити
,
па
по
што
јесам
неколико
празан
реченица
изговорити
,
окренути
један
други
леђа
.
после
закуска
,
који
јесам
доиста
врло
славан
бити
угрејати
се
и
ја
мало
шампањски
вино
,
па
се
несам
дати
много
молити
,
кад
засвирати
један
диван
валцер
мој
Јована
Штраус
.
играти
јесам
као
бесан
,
тако
да
ја
стати
салетати
сав
играчица
,
па
у
џакању
и
шалити
с
она
несам
ништа
видети
шта
господа
радити
,
а
најмање
јесам
имати
кад
да
гледати
шта
мој
драг
фон
Вицвиц
радити
.
у
сред
безбрижан
забава
и
весеље
кад
ја
ни
из
далек
не
бити
наслутити
моћи
да
хтети
тај
вече
још
и
други
нешта
привући
пажња
друштво
осем
неуморан
играње
,
дакле
као
из
ведар
небо
гром
—
ударити
катастрофа
.
ја
баш
бити
у
леп
ковитлање
са
домаћинов
ћерка
,
кад
ал
’
иза
ја
зачути
се
тако
силан
пуцањ
,
да
јесам
домаћица
пасти
у
несвест
,
да
јесам
клавир
умукнути
,
сваки
игра
престати
и
сав
гостити
јурнути
права
ја
.
Још
се
ја
освртати
да
видити
одакле
јесам
пуцањ
доћи
,
а
цео
друштво
стати
се
смејати
као
да
се
згранути
.
како
сав
гледати
права
у
ја
,
а
неки
и
прст
права
на
ја
показивати
,
тај
се
стати
огледати
и
видити
код
мој
нога
некаки
бар
,
стати
се
пипати
по
хаљина
,
и
—
бог
силан
,
ко
ја
јесам
тај
учинити
?
из
мој
задњи
широк
џеп
вирити
грло
шампањски
боца
отпушити
,
и
племенит
сок
кипити
из
он
низ
мој
хаљина
на
патос
...
пуцањ
се
чути
кад
јесам
чеп
искочити
...
ја
за
један
тренутак
стати
памет
.
Шта
значити
сав
тај
?
онај
грозан
смејање
не
хтети
никад
заборавити
.
само
се
један
душа
јесам
смејати
,
и
тај
јесам
бити
мој
играчица
.
али
и
на
њен
лице
се
видети
питање
:
шта
тај
значити
?
ја
јесам
само
ћутао
и
гледати
редом
у
она
небројен
смеј
искривљен
лице
,
што
ја
окружавати
;
али
у
мој
јесам
прса
страшно
кључати
.
у
тај
мах
прићи
несрећан
Вицвиц
па
ја
гласно
пред
сав
рећи
,
трудити
се
да
утишати
смеј
.
—
ја
разумети
потпуно
,
г
.
штудиозус
,
да
се
ваш
сталеж
много
кроз
прст
гледати
,
али
оваки
шал
,
као
што
јесам
украсти
цео
боца
шампањ
ако
ми
се
где
у
гост
особито
допасти
вино
—
тај
јесам
чинити
ја
се
прећи
сваки
мера
.
ви
хтети
,
надати
се
,
после
овај
епизода
увидети
,
да
ја
морати
са
свој
страна
захвалити
на
част
да
се
с
ви
дуелисати
,
рад
онај
ствар
који
се
међу
ми
догодити
!
—
он
особито
ударити
глас
на
реч
украсти
.
ја
се
смркнути
мало
пред
очи
и
ја
скочити
права
на
официр
,
и
бог
ја
јесам
сведок
,
за
неколик
тренутак
бити
бити
лешити
,
да
ја
у
тај
мах
не
зграбити
од
остраг
два
снажан
рука
.
—
Пуштајте
господин
,
—
цикнути
ја
и
обрнути
се
.
ја
јесам
држати
домаћин
.
—
ако
не
бити
задовољан
са
мој
сатисфакција
,
моћи
чинити
што
хтети
.
—
за
тај
се
домаћин
обратити
свој
гост
.
—
Госпође
и
господа
!
молити
да
ја
пажљиво
саслушати
!
—
смех
престати
.
сав
с
нестрпљење
очекивати
да
видити
шта
хтети
да
бити
.
Домаћин
викнути
„
Карло
“
,
и
један
од
ливрејисан
слуга
ући
у
соб
.
—
ходити
ближе
и
говорити
тако
јасно
да
сав
чути
.
Шта
јесам
се
пре
по
сахат
разговарати
са
г
.
гроф
од
Вицвиц
у
леви
крило
ходник
,
и
за
што
ти
јесам
дати
г
.
гроф
десет
форинта
.
да
неси
ни
словце
слагати
,
јер
—
ти
ја
добро
знати
!
—
Карло
не
изгледати
ни
мало
уплашено
,
него
само
мало
збунити
,
као
човек
који
јесам
само
неки
шал
покварити
,
и
он
погледати
Вицвица
смешити
се
,
као
да
питати
да
л
’
да
казати
.
-
Вицвиц
бити
стати
страшно
блед
,
и
он
покушати
у
тај
мах
да
се
„
повући
из
друштво
“
,
али
он
домаћин
тако
категорички
грмнути
да
почекати
неколико
тренутак
да
се
јесам
ни
с
место
макнути
.
—
говорити
—
заповедати
за
тај
слуга
.
—
г
.
гроф
ја
јесам
—
причати
Карло
—
изазвати
на
страна
,
па
ја
јесам
казати
да
јесам
се
сав
гостити
договорити
да
учинити
мали
шал
са
г
.
ђак
,
који
јесам
данас
имати
срећа
да
вечерати
са
висок
господство
,
и
дати
мити
десет
форинта
да
г
.
штудијозу
завући
шампањски
боца
у
џеп
,
а
да
не
осетити
,
и
тај
да
најпре
исећи
канапе
на
џеп
.
ја
јесам
тај
и
учинити
тако
вешто
да
г
.
штудијозус
јесам
ништа
осетити
,
и
кад
мало
час
зачути
како
се
цео
друштво
од
срце
смеј
,
ја
јесам
се
надати
да
хтети
добити
од
остати
господа
по
нешто
на
напојница
!
—
и
слуга
врло
блесаст
гледати
око
себе
кад
видити
какав
јесам
утисак
учинити
његов
признање
.
крајњи
презирање
огледати
се
на
сав
лице
,
и
бог
знати
колико
бити
она
пљунути
од
гњушања
,
да
под
јесам
бити
од
фин
паркет
.
—
Шта
велим
на
овај
г
.
гроф
?
—
питати
строг
домаћин
окренути
се
Вицвицу
.
—
да
јесам
тај
сав
сраман
лаж
и
интрига
какав
мој
непријатељ
!
—
одговорити
овај
прикупити
сав
снага
.
—
да
ли
хтети
бити
исти
убеђања
,
ако
ви
ја
,
на
поштен
реч
казати
,
да
јесам
нехотице
бити
принудити
да
чути
од
реч
до
реч
цео
разговор
ваш
с
Карла
?
—
г
.
гроф
бити
јесам
мртав
као
риба
.
—
ја
ви
морати
молити
,
г
.
гроф
,
да
ја
у
будући
уштедети
тај
непријатан
дужност
,
да
ви
показати
врата
—
и
резолутан
домаћин
он
доиста
показати
рука
врата
,
а
цео
друштво
стати
пљескати
.
фон
Вицвиц
поћи
,
али
ја
изаћи
предањ
и
рећи
он
од
прилика
овај
:
-
г
.
гроф
Лео
Карло
Стефана
фон
Вицвиц
!
ви
јесам
се
на
жељезнички
станица
у
Линц
тако
недостојан
понашати
према
ја
да
јесам
заслужити
да
се
с
ви
као
с
дериште
какав
поступати
,
али
ја
јесам
,
чувати
достојанство
друштво
који
јесам
члан
,
и
поштовати
у
ви
кавалир
позвати
ви
на
двобој
.
ви
јесам
,
господин
гроф
,
утећи
из
Гмунден
пре
онај
време
кад
јесам
требати
да
се
наш
секундант
наћи
.
ја
јесам
ви
гонити
узастопце
докле
ви
на
последак
ненађох
овде
у
Ишлу
,
и
ја
ви
по
други
пут
позвати
да
ја
кавалирски
дат
удовлетворење
за
нанесен
увреда
,
и
ви
по
други
пут
уговорити
са
ја
рок
,
а
ево
неколико
сахат
за
тај
хтети
на
много
сраман
начин
да
се
извући
из
афера
.
ви
хтети
,
уздати
се
,
савршено
одобрити
ако
сад
с
ви
поступити
као
што
се
пристојати
тако
људи
као
што
јесам
ви
!
—
овде
он
леви
рука
отргнути
орден
с
прси
,
а
десни
он
опалити
по
десни
образ
,
за
тај
он
предати
на
нов
орден
,
поклонити
он
се
дубоко
,
па
онда
он
окренути
леђа
.
Шта
мислити
да
јесам
урадити
високородан
г
.
гроф
?
потегнути
сабља
на
ја
?
Божа
сачувати
!
Отишао
јесам
са
сав
миран
кућа
да
метати
хладан
крпа
на
образ
,
као
што
се
од
таки
пачавре
у
официрски
хаљина
и
очекивати
моћи
.
и
тако
,
мој
драг
Сервијанери
,
ја
не
бити
судити
да
мој
ритерски
авантиру
свршити
ритерски
.
камо
срећа
да
јесам
он
још
у
Линц
мало
прогњавио
,
па
ми
не
бити
покварити
наш
теферич
.
али
имати
и
тај
свој
добар
страна
.
ви
двојица
јесам
барем
имати
прилика
да
се
упознати
са
преставник
један
дело
наш
велик
властела
,
који
се
врло
поносити
тај
што
имати
предак
од
хиљада
година
!
“
тај
три
новела
издашде
јесам
у
и
свеска
часопис
»
salon
,
für
Literatur
,
kunst
und
Geselschaft
,
herausgegeben
v
.
e
.
Dohm
&
J
.
Rodenlierg
,
Leipzig
«
и
тај
:
»
Witer
in
den
Alpen
«
на
страна
@card@
;
—
»
der
Gemsenjäger
vom
Attersee
«
на
страна
@card@
;
—
»
Das
Sciffermädchen
am
Traunsee
«
страна
@card@
.
о
тај
догађај
имати
многи
варијација
око
гмунден
.
језеро
.
ја
јесам
овај
,
који
јесам
чути
од
један
»
собњи
молер
«
у
Гмунден
,
с
тај
израдити
,
што
ја
се
чинити
да
јесам
леп
од
свити
и
што
колико-толико
моћи
да
показати
читалац
какав
јесам
од
прилика
бити
живот
у
овај
рај
пре
хиљада
година
.
за
чудо
ја
јесам
да
Зилберштајн
,
у
свој
чланак
(
»
Fräunkirchen
am
Frauncee
«
у
ИИИ
књ
.
»
салон
«
,
стр
.
@card@
)
помињати
све
остати
варијација
од
тај
прича
,
а
овај
,
што
јесам
овде
израдити
,
не
помињати
ни
један
речца
.
