српски
писац
књига
ИИ
Београд
@card@
Стеван
Сремац
зона
Замфиров
приповетка
просвета
ИЗДАВАЧКО
ПРЕДУЗЕЋЕ
Србија
зона
Замфиров
глава
први
у
који
јесам
описати
један
дирљив
сцена
између
калфа-Коте
и
шегрт
Поте
,
даље
:
кућа
хаџи-Замфира
чорбаџија
,
а
тко
исто
и
слика
јунакиња
овај
приповетка
.
у
кујунџиница
Ман
кујунџија
сед
калфа
Кота
и
шегрт
Поте
и
радити
.
задубити
се
у
посао
.
калфа
Кота
довршивати
неки
срмали-муштиклу
,
—
који
јесам
поручити
код
она
у
радња
неки
Мил
,
назвати
мазан
,
велик
кицош
и
мераклија
у
сав
махала
,
ако
не
и
у
сав
град
,
—
а
глават
и
чупав
шегрт
Поте
,
и
он
шмркати
и
радити
;
чист
зечји
нога
неки
стар
минђуша
и
бацати
она
на
гомилица
предати
се
.
обојица
се
задубити
у
посао
,
па
радити
.
калфа
Кота
звиждукати
нешто
,
а
шегрт
Поте
се
занети
у
посао
,
па
се
у
један
мах
заборавити
па
запевати
,
онако
као
за
себе
:
Синоћке
ти
,
леле
,
вида
’
,
Зона
,
где
се
премењувати
...
калфа
Кота
оставити
рад
,
па
он
само
погледати
.
А
Поте
се
занети
као
тетреб
,
па
продужити
онај
свој
танак
сребрн
глас
:
где
се
премењувати
,
леле
,
Зона
,
у
нов
градина
.
ој
,
хој-хој
,
леле
,
Зо
...
али
не
довршити
,
јер
пукнути
шамар
,
и
Поте
испустити
онај
зечји
нога
и
минђуша
,
и
поглед
зачудити
у
калфа-Коту
.
—
Што
ја
па
тепати
,
бата-Коте
?
—
питати
он
Поте
питомо
,
машив
се
шака
за
ударен
место
на
глава
.
—
А
,
бре
,
ешек
ниједан
—
питати
он
калфа
Кота
,
—
какав
појење
у
дућан
?
!
А
шегрт
Поте
он
гледати
блесаст
,
и
пипати
глава
,
и
гледати
да
се
јесам
и
крв
пролити
.
—
куде
јесам
ту
чуја
и
научија
,
ете
,
туј
песма
,
ешек
ниједан
палилулски
?
!
...
Поте
ћутети
и
чешати
се
по
глава
,
који
бридети
,
па
он
тај
чешање
чинити
неко
особито
задовољство
.
—
од
ко
јесам
гу
,
зборити
бре
,
научија
?
!
—
опет
он
питати
калфа
Кота
,
али
не
добијати
одговор
.
—
ти
ли
хтети
за
Зона
песна
да
појати
?
!
...
Што
себе
гу
ти
,
па
да
моћи
да
појати
?
!
Поте
оборити
очи
,
па
се
стидити
.
—
Паа
...
—
настављати
калфа
Кота
,
—
ти
ли
јесам
гу
видеја
кад
јесам
она
,
демек
,
пресвукује
кошуља
,
и
чичек-антерију
у
башча
?
!
...
хм
,
—
хукнути
и
духнути
љутит
на
нос
и
завртити
глава
Кота
.
—
куде
себе
гу
видеја
?
зборити
,
келчо
ниједан
.
—
Несам
гу
видеја
,
бата-Коте
,
—
велим
стидљиво
,
шапатом
,
шегрт
Поте
,
—
куде
смети
ја
па
да
гледати
чорбаџиски
керка
?
!
ја
јесам
сал
појешем
,
ето
,
што
се
појести
по
чаршија
и
по
ма'але
!
...
—
она
!
—
викнути
калфа
Кота
и
дигнути
рука
да
он
још
једаред
ударити
,
али
он
оставити
,
кад
уплашити
Поте
увући
врат
и
глава
као
корњача
,
да
бити
избегнути
други
шамар
,
који
очекивати
.
Кота
само
обрнути
глава
,
па
се
кришом
насмејати
;
ваљда
и
он
смешан
доћи
при
помисао
какав
бити
смешан
изгледати
шегрт
Поте
кад
бити
заиста
вирити
кроз
плот
у
чорбаџиски
башта
и
уживати
у
призор
описан
у
песма
.
кад
Поте
не
добити
очекиван
други
шамар
,
он
полако
испружити
шија
и
глава
,
погледати
плашљиво
око
себе
,
узити
онај
зечји
нога
и
минђуша
,
шмркнути
и
продужити
посао
и
не
размишљати
баш
много
зашто
јесам
добити
шамар
.
Можда
зато
што
јесам
с
тај
начисто
бити
да
јесам
шамар
сасвим
природан
и
неминован
последица
бедан
шегртски
положај
.
А
вући
јесам
шамар
преко
цео
година
.
сем
први
дан
Божић
и
Ускрс
,
Слава
и
Тодоров
субота
(
кад
се
причешћивати
)
,
јесам
бити
дан
да
Поте
јесам
добити
шамар
,
или
у
дућан
,
или
на
чесма
.
зато
заборавити
брзо
добивен
шамар
,
па
кад
свршити
посао
,
примакнути
предати
се
бедан
свој
вече
,
комад
хлеб
и
повеће
парац
печен
бундева
,
прекрсти
се
и
почети
вечерати
,
размишљати
и
хесапити
у
себе
колико
још
имати
да
проћи
док
он
закалфити
;
а
чим
постати
калфа
,
искијати
први
шегрт
—
мислити
фаталиста
Поте
—
за
сав
овај
досад
добивен
шамар
.
Божа
здравље
!
Запамтиће
први
нов
шегрт
ко
јесам
калфа
Поте
!
тако
мислити
Поте
и
јести
печен
бундева
и
тесати
се
и
уживати
већ
сад
.
зато
и
јесам
чути
кад
он
јесам
још
једном
запитати
калфа
Кота
где
јесам
чути
тај
песма
.
калфа
Кота
не
добити
одговор
.
А
јесам
требати
да
он
питати
ни
где
јесам
песма
чути
,
ни
од
ко
јесам
песма
научити
,
а
још
мање
јесам
смести
да
се
љутити
,
јер
јесам
тај
песма
и
сувише
добро
познати
бити
.
певати
се
по
цео
град
,
и
да
јесам
калфа
Кота
мало-мало
мућнути
глава
,
сетити
бити
се
да
јесам
шегрт
баш
од
он
исти
чути
и
научити
тај
песма
,
као
што
јесам
он
чути
и
научити
од
мајстор-Мана
.
А
после
,
баш
да
јесам
све
заборавити
калфа
Кота
,
јесам
требати
да
заборавити
онај
шамар
што
он
јесам
пре
недеља
дан
добити
и
он
јесам
од
мајстор-Мана
,
кад
јесам
тај
исти
песма
пред
он
запевати
.
зато
јесам
више
јесам
певати
пред
мајстор
.
па
и
онај
малочас
,
можда
шегрт
Поте
и
не
бити
запевати
,
и
,
ни
крив
ни
дужан
,
добити
шамар
,
да
јесам
јесам
он
,
исти
калфа
Кота
,
звиждукати
баш
ту
исти
песма
.
укратко
рећи
,
тај
се
песма
најрадије
певати
у
онај
доба
кад
се
и
овај
наш
приповетка
почињати
.
бити
јесам
чисто
фаталан
са
свој
прилепчивост
;
и
ко
јесам
само
једаред
чути
,
јесам
моћи
више
да
јесам
избити
из
глава
и
заборавити
.
кад
увече
легати
у
кревет
,
шапутати
тај
стих
;
кад
ујутру
устати
и
потражити
папуча
,
опет
он
се
тај
исти
стих
отети
с
усна
и
он
певушити
тај
песма
:
„
Синоћке
ти
,
леле
,
вида
’
,
Зона
...
”
сваки
она
јесам
знати
и
певушити
,
и
жењен
и
нежењен
,
и
млад
чапкун
и
стар
дилбер
певушити
јесам
.
Чак
и
прозаичан
ћир-Моша
Абеншаам
певушити
бити
јесам
кад
бити
што
добро
продати
,
или
кад
бити
,
сарафити
,
ко
забушити
и
преварити
—
и
он
бити
,
трљати
рука
,
певати
тај
песма
.
па
и
ви
,
поштован
читатељ
,
без
разлика
пол
и
староста
,
звање
и
занимање
,
извесно
да
знати
тај
песма
о
леп
Зона
.
али
имати
што
не
знати
,
а
што
хтети
тек
из
овај
приповетка
сазнати
,
а
тај
што
не
знати
,
тај
јесам
тај
:
на
ко
се
односити
тај
песма
.
тај
јесам
песма
из
народ
;
и
богзна
ко
она
јесам
спевати
,
и
на
који
јесам
Зона
мислити
тај
први
кад
јесам
тај
песма
спевати
!
!
и
ко
знати
откад
и
на
који
далек
крај
Србија
покривати
црн
земљица
и
зелен
травица
и
творац
и
предмет
тај
песма
!
и
тај
ви
ни
писац
не
умести
казати
,
јер
тај
ни
јесам
не
знати
,
али
онај
што
знати
,
тај
јесам
:
да
ко
јесам
год
и
кад
год
јесам
ко
—
у
време
овај
наш
приповетка
—
запевати
тај
песма
,
увек
јесам
мислити
само
на
један
Зона
,
на
леп
Зона
,
Зона
Замфиров
.
зона
јесам
бити
кћер
чувен
чорбаџи-Замфира
,
богат
и
уважен
чорбаџија
,
силан
негда
чорбаџија
.
дуго
се
још
причати
какав
јесам
сила
бити
чорбаџи-Замфир
;
такав
сила
и
такав
господство
немати
више
!
пред
паш
јесам
у
турски
време
излазити
кад
год
јесам
хтети
—
у
по
дан
,
у
по
ноћ
,
и
бити
видити
и
мити
гост
у
пашин
конак
.
Паша
се
врло
често
саветовати
с
он
.
колико
јесам
само
кафа
и
наргила
посркати
и
чибукати
попушити
и
мастика
попити
,
и
Замфир
у
пашин
конак
и
паш
у
Замфиров
господски
кућа
!
и
не
један
паш
—
него
неколико
она
!
Замфир
јесам
бити
сила
:
моћи
јесам
човек
и
са
сам
вешала
скинути
,
само
кад
хтети
и
кад
потрудити
свој
чудо
и
господство
.
А
за
ситан
ствар
утолико
он
јесам
лакше
бити
.
сваки
неправда
учињен
кавур
,
он
јесам
лако
,
од
шал
,
залечити
,
само
кад
се
кренути
.
тек
се
дигнути
до
паш
.
јавити
он
,
а
паш
он
одмах
пустити
к
себе
.
Чорбаџи-Замфир
ући
,
поклонити
се
паша
,
паш
он
да
знак
да
сести
.
доносити
кафа
и
чибук
,
пити
и
сркати
.
Паша
заподевати
разговор
и
питати
,
Замфир
само
кратко
одговарати
;
чинити
се
љут
,
ћутети
,
сркати
кафа
и
пуштати
дим
,
густ
дим
,
и
гледати
кроз
прозор
устрану
.
Паша
већ
помало
досадно
.
—
опет
мењати
чибук
и
доносити
други
кафа
,
а
Замфир
једнако
ћутети
.
Паша
већ
узнемирити
.
—
Што
јесам
ћутети
,
чорбаџи-Замфир
?
!
...
—
Па
...
питовати
ја
,
паша
,
па
хтети
јесам
зборити
!
—
одговарати
као
мало
услужно
и
понизно
,
али
и
хладно
,
Замфир
.
—
не
ли
тај
питати
,
а
ти
јесам
сал
ћутети
!
Замфир
слегнути
раме
,
пуштати
густ
дим
,
и
гледати
устрану
кроз
пенџер
.
—
Која
ја
фајда
,
честит
паша
,
и
да
јесам
зборити
?
—
рећи
хтети
у
неки
доба
чорбаџи-Замфир
.
—
и
који
да
јесам
зборити
?
!
—
Па
скинути
фес
и
брисати
чела
.
и
трећи
чибук
и
трећи
кафа
доћи
,
а
чорбаџи-Замфир
тек
сад
мало
да
се
одобровољити
и
казати
шта
он
јесам
нагнати
да
доћи
паша
,
испричати
он
неки
сиротињски
невоља
.
Потужи
он
се
на
неки
зулум
:
на
разуздан
аскер
,
на
неправедан
суд
,
на
насртање
на
образ
и
вера
,
и
казати
да
јесам
донети
кључ
од
кућа
свој
и
да
остављати
у
аманет
он
чељад
и
дворити
свој
;
или
неки
примати
кључ
,
или
неки
помоћи
власт
свој
.
А
паш
он
се
правдати
,
обећавати
,
а
што
обећати
,
тај
хтети
и
испунити
—
знати
тај
чорбаџи-Замфир
.
—
ете
за
твој
кеиф
,
чорбаџи-Замфир
,
и
тај
хтети
ти
напрајити
!
—
велим
он
паш
—
и
ствар
јесам
свршен
!
.
.
,
А
и
паш
јесам
знати
увек
шта
радити
;
знати
јесам
он
да
јесам
Замфир
сила
и
у
Стамбол
.
сменити
јесам
он
,
или
,
како
тамо
казати
,
„
сургунисати
јесам
”
три
паш
.
па
јесам
требати
ни
да
ићи
сам
глава
тамо
.
—
„
Сал
дор
чукнути
у
тел
у
Стамбол
—
и
паш
већ
бити
!
”
—
говорити
често
мештанин
,
хвалити
сила
и
моћ
чорбаџи-Замфира
.
А
тај
сила
долазити
јесам
од
силан
богатство
његов
.
његов
виноград
и
чифлук
многобројан
јесам
,
и
ко
бити
она
моћи
изређати
!
али
шта
да
се
читалац
ломити
прек
поље
и
атар
,
кад
јесам
доста
да
он
погледати
конак
,
дворити
његов
,
који
јесам
и
виши
и
леп
и
од
сам
пашин
!
Кућа
он
јесам
бити
у
један
тесан
и
крив
улица
у
близина
црква
.
капија
велик
,
сав
ишарати
чест
ред
ексер
,
с
огроман
звекир
,
показивати
већ
сам
она
богатство
домаћинов
.
Кућа
двокатан
,
висок
,
с
многи
висок
оџак
,
падати
јесам
издалека
из
поље
сваки
путник
у
очи
и
распознавати
се
усред
осталих
кућа
,
са
доксат
и
мноштво
прозор
с
капак
.
у
кућа
се
улазити
преко
многи
широк
басамака
.
авлија
простран
.
испред
кућа
мања
баштица
,
такозвани
девојачки
башта
,
пун
свакојак
цвеће
:
руж
,
карамфил
,
замбак
и
какав
не
цвеће
!
само
јесам
леп
Зона
знати
какав
сав
цвеће
јесам
бити
у
башта
,
јер
она
се
старати
о
цвеће
и
залевати
он
.
скоро
свако
доба
година
имати
јесам
свој
цвеће
,
и
кућа
Замфиров
мирисати
јесам
преко
цео
година
.
пред
кућа
јесам
још
и
два
стар
,
гранат
и
лиснат
шам-дуда
,
неколико
дуња
и
два
дафинов
дрво
,
који
јесам
јако
пазити
стар
чорбаџи
Замфир
.
и
у
мај
,
кад
цветати
дафина
,
најрадије
јесам
седети
на
прострт
сиџаде
под
она
;
пушити
,
издавати
наредба
,
сркати
кафа
,
и
тада
јесам
врло
мало
мислити
;
само
од
време
на
време
издигнути
се
на
сиџаде
,
пружити
нос
—
као
хрт
кад
хватати
траг
—
и
увлачити
мирис
од
жут
дафинов
цвет
и
шака
он
још
више
грабити
и
притеривати
свој
нос
.
мирис
он
тај
заносити
и
опијати
.
бити
у
он
давни
успомена
тај
оријенталски
харемски
мирис
жут
дафинов
цвет
.
па
се
чорбаџи-Замфир
сећати
дахире
и
решмета
,
и
фереџа
и
бадемаст
велик
очи
,
и
песма
један
,
који
се
негда
тихо
певушити
по
српски
махала
—
тихо
,
да
Турчин
не
чути
,
—
песма
о
млад
кавур
и
о
Зејна
неки
!
тада
он
обузимати
сладак
сет
,
и
стар
Замфир
тада
тихо
жалити
за
младост
свој
под
цветан
дафинов
дрво
,
који
јесам
и
онда
тако
исто
мирити
.
и
све
док
цветати
дафина
,
онај
неколико
дан
,
чорбаџи-Замфир
нерадо
остављати
кућа
и
слабо
излазити
у
чаршија
.
ту
седити
и
пухати
,
пити
кафа
и
амберија
,
одатле
наређивати
и
саветовати
и
грдити
,
али
и
кад
се
наљутити
и
грдити
ко
од
млад
—
ипак
јесам
тај
дан
добар
воља
.
бити
јесам
стар
ашик
.
у
многи
песма
јесам
спевати
с
многи
,
сад
већ
честит
и
примеран
матрона
,
старица
.
Млађа
свет
и
не
певати
данас
тај
песма
,
а
и
ако
она
певати
,
не
знати
о
ко
певати
.
и
данас
,
још
овако
стар
,
волити
хаџи-Замфир
да
заденути
по
који
стар
љубав
свој
.
—
Ааа
,
мало
,
—
рећи
бити
,
кад
јесам
срести
,
—
куде
ти
јесам
убавиња
твој
?
—
е
,
хаџија
,
—
одговарати
он
она
,
—
проћи
јесам
наш
!
...
—
Прође
,
Мадо
!
Отоше
јесам
и
младос
’
и
лепотија
,
како
ластавица
у
јесен
!
...
—
Еее
,
ласта
се
па
вртати
на
пролет
,
ама
твој
младос
’
и
мој
лепотија
—
никад
...
иза
кућа
јесам
простран
авлија
,
а
иза
овај
дубок
башта
с
капиџик
у
црквен
порта
,
кроз
који
капиџик
пролазити
чорбаџи-Замфирови
у
црква
на
јутрење
и
на
кратак
молитва
.
у
авлија
неколик
кош
,
пећ
за
хлеб
,
штала
за
коњ
и
велик
шупа
,
а
у
шупа
двоје
обичан
кола
,
па
чак
и
један
„
пајтон
”
,
истина
стар
фазон
,
налик
на
онај
фараонов
„
колесница
”
из
библиски
слика
,
који
јесам
с
он
заједно
пропасти
онај
фаталан
дан
у
црвен
Мор
;
али
тек
кад
ви
казати
да
јесам
још
само
паш
имати
такав
„
пајтон
”
,
и
ники
више
у
место
,
онда
тек
добити
права
слика
богатство
,
велик
богатство
чорбаџи-Замфировог
.
ту
у
авлија
јесам
чељадски
соб
и
кујна
.
кујна
јесам
по
правило
увек
мало
подаље
од
одаја
један
такав
чорбаџиски
кућа
,
да
се
не
бити
осећати
задах
од
готовљен
јела
.
у
тај
кујна
се
и
чељад
и
укућанин
прекодан
најрадије
бавити
.
кујна
јесам
бити
мио
и
,
такорећи
,
топао
место
у
простран
конак
чорбаџи-Замфировим
.
ту
понекад
и
сам
чорбаџија
сврнути
,
да
попити
кафа
.
тада
обично
сав
изићи
,
само
по
један
мушки
и
женски
од
млад
остати
,
стајати
ту
као
свећа
права
и
очекивати
заповест
,
дворити
он
.
али
велик
дело
дан
тај
јесам
место
само
за
чељад
и
за
женскадија
.
ту
поседати
на
онај
сељачки
,
грубо
одељан
и
склепан
троножни
столичица
,
налик
на
папуџиски
,
па
поваздан
пећи
и
сркати
кафа
,
или
јести
печен
семенка
од
бундева
или
кокица
од
кукуруз
,
и
,
онако
раскомотити
,
само
у
јелечић
и
шалваре
,
слушати
новост
из
комшилук
,
махала
и
град
;
ту
претресати
све
,
и
обично
и
редовно
ники
не
остављати
на
мир
.
сав
се
ту
сјурити
,
и
домаћи
и
из
комшилук
,
па
настати
један
слободан
разговор
,
чути
се
кикот
,
цичање
,
узвик
:
„
мука
тај
изести
!
”
понекад
се
и
папуча
у
шала
гађати
;
а
чим
ући
мушки
,
оне
ућутати
и
упреподобити
се
,
као
да
ништа
јесам
ни
бити
и
као
да
ни
два
унакрст
не
знати
!
из
тај
кујна
се
већ
досад
пет
девојка
потсвојкиња
удати
.
ту
се
загледати
и
заљубити
у
момак
чорбаџи-Замфирове
,
за
она
се
удати
и
постати
домаћица
и
мајсторица
,
али
зато
ипак
и
надаље
јесам
се
сматрати
и
осећати
као
род
тај
кућа
.
и
кад
јесам
служити
и
дворити
чорбаџи-Замфира
,
јесам
сматрати
бити
за
слушкиња
,
—
као
што
јесам
тај
обичај
тамо
на
хладан
и
бездушан
запад
,
—
него
као
нешто
свој
,
као
род
у
кућа
чорбаџи-Замфира
.
онај
он
и
не
звати
друкче
него
чорбаџија
,
аџија
или
чича
,
жена
његов
Ташана
—
чорбаџика
,
аџика
или
стринка
,
а
њихов
мезимица
Зона
звати
јесам
просто
Зона
.
Уопште
,
одношај
јесам
патријархалан
и
срдачан
.
Чорбаџи-Замфир
,
иако
јесам
поносит
и
силан
у
чаршија
и
међу
Турчин
и
међу
Србин
,
овде
међу
она
јесам
благ
,
гледати
на
она
онако
,
како
да
казати
,
као
на
деца
.
кад
понекад
ући
у
кујна
да
запалити
чибук
,
ословити
она
обично
:
„
Ела
,
керка
Мадо
,
турити
јесам
један
,
ама
убав
,
мерџан-атеш
у
лула
ја
!
’
ајде
,
па
хтети
ти
поиграти
у
свадба
!
Хахаха
!
”
смејати
се
чорбаџија
,
па
јесам
уштинути
за
онај
њен
једар
и
румен
образ
,
или
јесам
потапкати
по
гојан
плећа
,
од
који
чисто
хтети
да
прснути
онај
мало
јелек
њен
.
бивати
да
понекад
банути
домаћица
он
Ташана
(
од
који
се
чорбаџи-Замфир
,
иако
јесам
три
паш
сургунисати
—
ипак
прибојавати
помало
)
;
тада
чорбаџија
брзо
узети
на
се
озбиљан
вид
,
па
као
да
ништа
јесам
ни
бити
,
брзо
окренути
разговор
,
па
јесам
саветовати
и
као
грдити
помало
и
велим
:
„
Ће
се
удати
.
Домаћица
хтети
стати
,
образ
да
чувати
;
зашто
образ
—
толко
!
—
и
показати
два
прст
ширина
.
—
Неје
,
ете
,
голем
ствар
,
ама
,
и
ту
дигнути
обрва
и
прст
увис
и
велим
значајно
—
голем
капетал
!
”
и
кад
се
који
удати
,
он
ни
онда
не
прекидати
свој
старање
,
него
и
онда
разбирати
како
се
који
влада
и
обилазити
она
понекад
;
па
јесам
можда
тај
и
дати
повод
беспослен
свет
тај
јесам
чак
—
како
тамо
вео
—
„
турити
у
песма
”
чорбаџи-Замфира
и
неки
леп
Цвета
,
па
и
сада
се
још
певати
песма
:
господар
ја
седити
на
сандалија
,
господар
ја
пити
љут
раћија
;
господар
ја
зборити
,
Цвета
он
дворити
,
господар
се
смије
,
Цвета
се
вити
!
Чорбаџи-Замфир
јесам
чути
и
знати
за
тај
песма
;
јесам
са
ни
љутити
на
она
.
Можда
зато
што
јесам
бити
човек
мераклија
и
волети
песма
.
волети
јесам
да
он
песма
и
бити
и
успављивати
.
кад
лети
после
ручак
прилегнути
на
доксат
,
да
се
одморити
и
придремати
мало
,
волети
јесам
да
чути
тих
песма
,
и
оне
јесам
тај
знати
и
тихо
бити
тада
запевати
:
Славеј-пиле
,
не
појити
рано
,
не
бити
ја
господар
,
Само
хтети
он
пробудити
!
...
А
кад
бити
устати
,
потрчати
бити
одмах
на
доксат
,
да
он
послужити
.
један
он
носити
на
послужавник
парац
стамболски
ратлок
,
чаша
студен
вод
и
чашица
мастика
,
а
други
—
леген
и
ибрик
и
танак
пешкир
.
он
бити
се
умити
,
обрисати
рука
и
лице
,
и
мало
али
само
обичај
радити
—
стењати
бити
и
јечати
почешће
.
„
ој
леле
,
—
стењати
и
мазити
се
чорбаџи-Замфир
,
куде
јесам
тај
смрт
,
да
ја
узети
у
Горица
,
да
се
не
мучити
...
пшешки
живење
мој
?
!
...
”
Тужио
бити
се
на
тежак
и
бедан
овај
живот
,
па
бити
се
прихватити
ратлок
и
разговарати
се
и
шалити
мало
с
она
,
питати
бити
она
:
имати
ли
што
сладак
од
ратлок
?
један
реч
,
владати
се
потпуно
господски
,
и
бити
он
у
конак
сав
асли
пашински
.
где
год
човек
бацити
око
,
свуда
видити
само
господство
.
А
тек
унутра
,
у
кућа
,
у
претсобље
,
шта
сав
човек
моћи
да
видити
!
ту
силан
леген
,
ибрик
,
сахан
,
сребрн
шавдан
,
тепсија
и
синија
по
метар
и
по
у
пречник
,
па
онај
ћаса
,
мангал
,
и
шта
ти
свега
ту
јесам
,
и
сав
тај
сребрн
или
бакаран
па
калајисан
.
сваки
дан
имати
доста
послати
девојка
док
сав
тај
изрибати
,
па
се
сијати
по
чорбаџи-Замфировој
авлија
као
да
јесам
се
сунце
спустити
и
поређати
доле
по
калдрма
.
А
тек
по
одаја
!
какав
раскош
и
какав
шаренило
!
Ћилими
пиротски
и
ћипровачки
,
ангорски
тепих
и
сандук
седефски
стамболски
,
пун
свила
и
кадифа
;
по
дувар
оружје
скупоцен
,
поклон
од
паш
и
бимбаша
.
уза
зид
са
сав
четири
страна
низак
миндерлук
.
у
сваки
одаја
по
један
скупоцен
сребрн
кандило
горети
уочи
недеља
и
празник
пред
икона
из
Русија
,
који
јесам
сав
сребро
опточити
,
а
три
кандило
горе
пред
ока
велик
икона
из
Јерусалим
што
она
јесам
донети
још
некад
отац
Замфиров
,
кад
бити
на
хаџилук
,
куд
јесам
повести
и
свој
десетогодишњи
син
Замфир
,
који
се
данас
стога
звати
још
и
хаџи-Замфир
.
али
хаџи-Замфир
имати
јесам
још
један
богатство
—
имати
јесам
нешто
што
се
не
моћи
лако
купити
ни
стећи
,
нешто
што
јесам
бог
даровати
човек
,
па
зато
тај
сваки
чорбаџија
и
немати
.
тај
јесам
леп
ћерка
његов
,
његов
мезимица
,
тај
јесам
млад
Зона
,
Зона
Замфиров
.
сав
јесам
деца
Замфиров
бити
леп
,
сав
удат
кћер
његов
као
жена
остати
леп
,
али
јесам
Зона
ипак
леп
међу
она
бити
.
имати
очи
као
кадифа
,
кос
као
свила
,
усна
као
мерџан
,
зуб
као
бисер
,
струк
као
фидан
,
а
сав
јесам
бити
онај
права
„
злато
материн
”
.
она
јесам
тај
на
који
јесам
сваки
мислити
кад
јесам
запевати
онај
песма
Синоћке
те
,
леле
,
вида
’
,
Зона
”
.
Мор
,
па
не
само
тај
песма
,
него
и
ма
који
други
песма
,
сваки
песма
,
у
који
се
само
спомињати
девојка
и
љубав
,
кад
бити
тада
запевати
,
мислити
бити
сав
,
увек
,
само
на
Зона
хаџи-Замфирову
.
А
она
јесам
знати
за
тај
,
па
као
сваки
ванредан
леп
,
а
уз
тај
још
и
богат
,
бити
јесам
размажен
,
пуст
,
немилосрдан
,
готово
рећи
демонски
.
ко
јесам
јесам
знати
и
ко
се
јесам
за
она
окренути
,
кад
,
поносито
као
паун
,
проминути
чаршија
?
!
од
пуковник
па
до
наредник
,
од
стар
начелник
па
до
ћосав
практикант
,
од
мајстор
до
шегрт
,
сав
јесам
тај
радо
гледати
и
увек
наћи
тек
нешто
да
се
окренути
и
погледати
на
онај
страна
.
и
сам
стар
пензионован
претседник
суд
,
ко
јесам
млад
чиновник
међу
себе
звати
„
мачор
”
,
и
он
бити
се
сваки
пут
окренути
за
Зона
,
а
кад
бити
он
пребацити
и
дирати
он
,
он
бити
се
бранити
да
он
јесам
ни
до
какав
ђаволство
,
него
да
он
се
увек
нешто
стегнути
око
срце
:
падати
он
,
велим
,
на
ум
његов
Јелисавета
,
који
бити
сад
исто
толики
и
исти
тај
година
бити
!
...
па
бити
се
опет
окренути
и
гледати
на
онај
страна
куд
бити
проћи
Зона
у
онај
њен
зелен
атласни
бундица
и
алев
шалварице
,
који
јесам
за
два-три
прст
вирити
испод
жут
сатински
сукњица
са
цветић
.
А
никад
сам
јесам
ићи
:
увек
јесам
око
она
бити
бар
пола
туце
неки
тетак
и
стрина
.
кад
ићи
,
она
се
ломити
у
струка
,
ситно
корачати
,
а
глава
издигнути
и
пружати
јесам
поносно
мало
напред
,
као
воден
змијати
кад
издигнути
глава
и
бродити
вод
.
сав
чаршија
гледати
за
она
,
и
мимопролазити
и
они
што
сести
по
ћепенак
и
шија
фустан
и
памуклија
,
само
јесам
погледати
,
махнути
глава
и
грунути
се
у
прса
и
уздахнути
,
па
шити
даље
.
и
јесам
Манасија
—
„
чапкун
Ман
”
назвати
—
кујунџија
,
колико
јесам
пута
—
он
,
чапкун
и
несрећник
,
да
он
јесам
требати
пар
тражити
!
—
колико
јесам
пута
,
кад
она
проћи
,
од
севдалук
треснути
по
диван
израђен
табакера
од
чист
срма
и
слубити
јесам
,
кад
проћи
Зона
Замфиров
!
А
затим
бити
баталити
посати
,
примакнути
бити
свој
табакера
,
направити
цигара
и
пуштати
густ
дим
и
дуго
и
дуго
занети
у
мисао
гледати
бити
за
она
чаршија
.
бленути
за
она
и
чинити
он
се
као
да
јесам
остати
трагати
од
она
,
као
да
видити
траг
њен
,
—
дуг
зелен
пруга
од
бундица
и
жут
од
сукња
и
алев
од
шалваре
леп
и
поносит
Зона
Замфиров
.
глава
други
у
она
јесам
опис
Манасија
кујунџија
,
познат
и
под
име
чапкун-Мане
или
Манча
,
који
јесам
,
—
иако
овај
приповетка
не
носити
његов
име
као
наслов
,
—
ипак
некако
главни
јунак
овај
приповетка
.
А
ако
се
Зона
поносити
што
се
свет
за
она
окретати
,
моћи
се
,
вала
,
поносити
,
и
тај
још
како
,
кад
се
за
она
осврнути
Ман
кујунџија
!
јер
и
исти
тај
Манасија
бити
јесам
красан
младић
.
бити
он
јесам
тако
двадесет
два
или
три
година
.
врло
јесам
рано
отпочети
радња
на
свој
рука
.
отворити
јесам
дућан
пре
неколик
година
,
али
он
јесам
затворити
,
јер
јесам
морати
у
војска
.
кад
јесам
отслужити
рок
,
вратити
се
,
и
тада
јесам
по
други
пут
отворити
дућан
.
бити
јесам
добар
мајстор
,
али
сиромах
;
па
ипак
јесам
бити
разлика
између
онај
први
и
овај
други
,
доцније
отворен
дућан
.
онај
први
јесам
бити
мањити
и
празан
,
а
овај
други
велик
и
пун
.
онај
први
јесам
имати
ни
врата
,
него
само
ћепенак
,
и
мајстор
Ман
јесам
преко
ћепенак
ускакати
ванредан
вешто
.
дуг
ускакање
извештити
се
до
невероватан
лакоћа
,
тако
да
јесам
моћи
још
онако
у
лет
,
у
скок
,
скрстити
нога
и
одмах
се
и
посадити
прекрштен
нога
као
Турчин
,
и
сав
јесам
тај
,
што
бити
наш
стар
писац
рећи
,
свршити
у
један
окатренуће
.
А
пре
тај
бити
јесам
почистити
метла
испред
дућанчић
,
задиркивајући
девојка
,
који
се
с
чесма
са
стовнама
враћати
,
или
бити
с
онај
комшија
преко
сокак
разговарати
,
а
тај
разговор
бити
јесам
за
водоноша
као
она
Скила
и
Харивда
за
стар
путник
.
у
дућан
ники
више
јесам
моћи
стати
,
зато
у
први
време
Ман
јесам
држати
ни
шегрт
,
него
јесам
јесам
самцит
у
он
радио
;
пазарити
јесам
и
пазити
да
ко
што
за
време
пазар
не
придигнути
из
дућан
.
у
он
јесам
пет
дан
радио
,
а
шести
,
у
суботњи
,
пазарни
дан
,
пазарити
с
околни
сељак
и
ћуркаст
сељанка
и
сељанчица
,
који
се
загледати
у
Ман
,
—
а
бити
јесам
врло
леп
—
па
и
не
умети
одмах
да
казати
зашто
јесам
доћи
и
шта
хтети
!
...
кад
јесам
овај
по
други
пут
,
после
војска
,
отворити
дућан
,
и
муштерија
јесам
према
дућан
многобројан
бити
него
пре
.
и
он
сад
јесам
имати
нужда
да
ускакати
на
ћепенак
,
него
јесам
улазити
на
врата
достојанствено
;
застати
увек
мало
на
врата
и
грдити
млад
,
казати
како
се
данас
не
моћи
на
млад
ослонити
,
па
тек
онда
улазити
.
Ман
јесам
сада
узети
и
један
шегрт
,
који
већ
пола
година
дан
—
од
последњи
слава
Мачин
—
како
ићи
без
капа
,
чупав
и
гологлав
,
јер
још
никако
не
моћи
да
се
сетити
где
јесам
изгубити
капа
.
А
у
могућност
јесам
да
држати
и
калфа
.
Дућан
он
пун
,
а
поруџбина
сваки
дан
.
некада
у
онај
мали
дућанче
сав
израђивати
јесам
само
просто
прстење
,
белензука
,
звонце
и
меденица
,
и
оправљати
батаљен
муштикла
и
олупан
табакера
;
а
сада
,
у
овај
други
,
израђивати
и
боље
и
скуп
ствар
,
као
:
минђуша
,
зарф
,
пафта
,
укосница
,
ланац
за
сахат
и
муштикла
и
табакера
од
сребро
и
срма
;
имати
и
стар
грчки
,
римски
и
српски
новац
—
бавити
се
нумизматика
,
и
стога
чак
држати
и
археолошки
лист
„
старинар
”
.
па
као
што
јесам
бити
добар
мајстор
,
тако
јесам
бити
и
леп
момак
.
црномањаст
,
леп
велик
ока
,
састављен
танак
обрва
и
танак
брчић
.
Већ
и
по
сам
свој
природа
и
по
занат
сав
кујунџиски
бити
јесам
отресит
и
пажљив
на
одело
,
а
тај
јесам
још
више
и
притврдити
служити
у
војска
,
и
тај
,
као
варошки
син
,
у
кавалерија
.
носити
се
лепо
и
радним
дан
,
а
утолико
леп
недеља
и
празник
.
кад
обући
онај
његов
узак
чакшире
маслинов
бој
,
а
на
груда
танак
жут
свилен
памуклија
,
преко
она
јелек
и
гуњац
,
опет
маслинов
бој
,
—
а
све
у
силан
гајтан
—
па
се
притегнути
траболос-појасом
,
за
који
он
јесам
сахат
о
широк
сребрн
ланац
,
који
јесам
Ман
јесам
израдити
,
а
на
глава
кад
накривити
фес
,
шајкача
или
астрагански
шубара
,
—
како
већ
кад
време
захтевати
—
јесам
бити
женски
чељаде
,
ни
млад
ни
стар
,
а
да
за
он
не
погледати
!
Млађа
загледати
,
кришом
испод
ока
,
па
тек
само
уситнити
кад
проћи
испред
он
.
А
чинити
се
као
да
он
и
не
гледати
,
него
гледати
права
предати
се
и
ићи
ситно
,
право
и
пажљиво
,
као
да
прелазити
преко
какав
брвно
,
преко
поток
.
А
онај
стар
и
познат
,
онај
матрона
што
носити
лагиран
папуча
и
свилен
чарапа
са
црвен
пета
,
онај
што
казати
да
он
волити
као
свој
дете
,
онај
он
не
само
слободан
гледати
,
него
се
и
зауставити
и
разговарати
с
он
;
а
кад
се
праштати
,
не
моћи
човек
да
сачекати
крај
.
по
неколик
се
пута
руковати
и
викати
:
„
ај
’
са
здравје
!
”
,
али
не
пуштати
одмах
рука
:
држати
он
дуже
за
рука
и
све
наћи
понеки
да
поздравити
,
„
Па
поздрав
се
на
мајка
тај
Језда
!
”
па
он
пољубити
у
чела
или
у
образ
.
и
Ман
пољубити
у
рука
,
и
таман
да
поћи
,
а
он
опет
задржати
,
опет
се
руковати
и
вео
:
„
Па
поздрав
се
на
стринка
кева
!
”
па
опет
руковање
и
љубљење
;
и
он
опет
љубити
она
у
рука
и
извлачити
свој
рука
,
а
оне
опет
:
„
Па
поздрав
се
,
ете
,
и
на
тетак
Док
!
”
па
он
опет
љубити
у
образ
,
тако
да
морати
формално
да
се
отети
и
да
бежати
.
тако
жена
;
напротив
многи
стар
људи
јесам
он
баш
најрадије
гледати
.
само
духнути
на
нос
:
„
хм
!
Ја-га
,
што
јесам
џимпир
!
анасана
!
”
рећи
,
кад
Манча
проћи
крај
она
,
па
се
од
силан
чапкунлук
ломити
кад
ићи
,
а
накривити
фес
на
један
око
.
—
„
ех
,
црн
Јевда
,
што
родити
син
чапкун
!
...
”
Млађа
он
,
истина
,
јесам
моћи
и
смести
љубити
,
али
јесам
он
утолико
чежњив
кришом
гледати
,
нарочито
недеља
,
кад
играти
оро
на
ћошак
Шефтели-сокака
.
од
свити
момак
он
јесам
леп
бити
,
а
у
кола
добар
играч
,
а
према
свирач
галантан
.
увек
јесам
стопарац
давати
,
кад
јесам
водити
он
кола
.
кад
јесам
у
кола
долазити
,
онда
бити
облачити
један
кицошки
плитак
ципела
с
висок
штикла
,
а
у
сваки
штикла
бити
јесам
,
још
кад
се
ципела
градити
,
вешто
наместити
по
један
прапорац
.
па
кад
Ман
заиграти
и
заплести
и
залупати
нога
,
звечати
они
пустити
прапорац
и
силно
дирати
у
срце
сав
играчица
.
Ман
јесам
најчешће
водити
кола
.
само
позвати
по
један
девојка
,
да
с
она
повести
кола
.
А
она
се
стидити
,
хтети
од
стид
да
прогутати
онај
марама
који
јесам
метнути
на
уста
,
и
сав
срећан
пружати
рука
Ман
,
па
играти
с
он
!
не
играти
,
него
лети
кад
Ман
повести
„
осампутка
”
или
„
потресуљка
!
”
и
само
онај
прапорац
у
Манчин
штикла
што
казивати
да
играч
додиривати
земља
и
да
се
ипак
на
земља
налазити
!
...
А
као
што
јесам
бити
добар
играч
,
тако
јесам
бити
добар
и
певач
,
ловац
,
јахач
и
весељак
и
за
друштво
човек
.
кад
год
бити
свршити
какав
посао
и
зарадити
добро
,
тада
не
бити
жалити
ни
време
ни
пар
да
се
провеселити
и
проџумбусити
мало
с
друштво
.
А
тај
јесам
бити
онда
,
кад
бити
,
на
задовољство
и
свој
и
муштерија
,
свршити
какав
мало
крупан
поруџбина
,
а
такав
јесам
,
како
који
месец
,
сав
чешће
и
сав
крупан
бивати
.
Прочуо
се
мајстор
Ман
и
са
крупан
радовати
!
некада
се
поносити
само
муштикла
који
јесам
извести
Ибиш-аги
,
или
табакера
у
газда-Гана
,
или
сребрн
прстен
који
јесам
направити
Виден
,
кмет
великовртопском
.
славан
прстен
,
масиван
прстен
бити
тај
,
дуго
се
познавати
на
ћата
Трајка
!
кад
он
јесам
,
приликом
неки
партиски
размирица
и
неспоразум
,
зврцнути
кмет
Виден
,
носити
јесам
ћата
три
недеља
од
исти
прстен
чворуга
на
чела
,
па
изгледати
с
она
на
чела
као
инорог
.
—
А
какав
јесам
само
сребрн
кандило
израдити
за
свет
Пантелеј
;
па
сребрн
ручица
за
икона
Богородичину
у
Дивјанском
манастир
!
и
глас
о
вешт
мајстор
Ман
кујунџија
отићи
јесам
далеко
по
свет
,
тако
да
јесам
чак
и
за
Света
богородица
Ржанску
израдити
тежак
крст
од
срма
.
...
после
сваки
такав
на
задовољство
извршен
наруџбина
,
осећати
јесам
мајстор
Ман
потреба
да
се
мало
поодморити
.
тада
бити
узети
тамбура
и
отићи
у
лојзе
,
или
пушак
,
па
отићи
мало
у
лов
.
или
бити
узјахати
коњ
,
па
отићи
чак
до
Врање
,
до
Коштана
,
па
бити
увече
засести
у
какав
мали
кафаница
са
добар
вино
,
и
у
друштво
се
бурно
провеселити
.
пити
бити
,
а
чочек
бити
он
певати
и
играти
и
вити
се
пред
он
до
зор
,
а
он
она
,
расположен
песма
,
свирка
и
игра
њихов
,
бацати
на
крило
тако
силно
,
да
бити
она
папуча
полетети
чак
у
штукатор
,
и
лепити
бити
она
стопарац
и
динар
и
уверавати
она
да
примити
:
јер
јесам
тај
пар
,
казати
,
„
алал-пара
!
”
због
сав
тај
он
јесам
бити
радо
гледати
од
млад
свет
,
али
многи
родитељ
јесам
се
допадати
поред
сав
његов
леп
занат
и
златан
рука
његов
:
јесам
она
се
допадати
што
јесам
ловац
,
бињеџија
и
весељак
—
и
тако
јесам
мајстор
Ман
од
она
и
добити
онај
надимак
:
чапкун-Мане
...
глава
ТРЕЋА
она
јесам
помало
и
наставак
глава
други
.
у
она
јесам
даље
испричати
један
моралан
удар
,
који
јесам
задесити
Ман
—
заједно
с
последица
његов
.
у
сав
глава
јесам
,
даље
,
и
решење
фамилијаран
веће
,
који
јесам
бити
саставити
из
два
стрина
и
четири
тетак
Манчин
.
као
што
јесам
Ман
бити
мали
мајстор
,
тако
он
ни
кућа
јесам
бити
велик
.
—
Кућа
он
јесам
бити
у
Јени-махали
.
мали
,
али
леп
бео
кућица
с
повећом
башта
,
са
доксат
обрастао
у
ладолеж
,
хмељ
и
винов
лоза
.
пред
кућа
пун
шимшир
,
а
међу
шимширов
дрвеће
један
велик
стар
шимшир
,
који
чак
и
хлад
давати
.
ники
не
памтити
да
јесам
икад
мањити
и
тањити
бити
;
и
сам
дед
Манчин
причати
јесам
да
се
још
дете
играти
под
он
,
и
тај
под
толики
исти
!
—
авлија
јесам
сав
бити
у
цвеће
.
као
и
сав
на
Исток
,
и
Ман
и
мајка
он
Јевдокија
волети
јесам
и
неговати
цвеће
.
у
кућа
јесам
бити
и
голуб
и
гугутка
у
корпа
,
повешан
испод
кров
.
па
кад
цвеће
замирисати
,
а
гугутка
загукати
—
оријенталац
се
сваки
тада
радо
одавати
тих
сањарија
!
Беше
тај
кућица
пун
свега
и
свашта
,
а
највише
топлина
(
онај
топлина
који
хтети
узаман
тражити
код
ми
)
;
као
и
сав
кућа
у
тај
крај
,
бити
она
право
топло
,
скровит
и
миран
гнезданце
!
Кућа
јесам
имати
прозор
с
улица
.
изгледати
јесам
као
була
с
јашмак
и
фереџа
.
с
улица
јесам
бити
само
бео
прост
и
једноставан
зид
,
тако
да
укућанин
јесам
имати
никакав
веза
с
улица
.
прозор
с
улица
она
јесам
одвраћати
пажња
породица
на
свет
што
пролазити
.
и
кад
човек
ући
у
такав
кућица
,
он
се
осетити
некако
више
сам
,
сав
;
далеко
од
град
и
врева
и
тишма
градски
,
и
он
уживати
у
онај
пријатан
тишина
кућеван
.
—
осем
кућица
,
Ман
јесам
имати
и
нешто
земља
:
неколико
њива
,
и
један
велик
виноград
ради
грожђе
и
вино
,
и
други
,
много
мањити
,
ради
теферич
,
јер
јесам
бити
на
ванредан
леп
место
,
имати
хладан
студен
вод
,
у
близина
певати
славуј
,
а
туда
често
пролазити
на
рад
босоног
девојчица
с
мотика
на
раме
,
тај
јесам
тај
Ман
утолико
чешће
вући
у
поље
и
зеленило
,
и
правило
он
—
крај
онај
природан
лепота
—
теферич
још
пријатан
.
А
Ман
јесам
волети
да
теферичити
.
прострети
ћилимче
,
који
бити
донети
за
он
Поте
шегрт
заједно
са
шишенце
мастика
,
збацити
плитак
кондурица
с
нога
,
сести
и
узети
тамбура
,
па
запевати
онај
свој
мио
песма
:
зелен
зекир
,
драго
мој
!
Што
ја
,
драг
,
не
долазити
?
Синоћ
јесам
тај
долазија
,
По
азбашча
пошетаја
,
алов
јаглак
изгубија
.
ако
ја
он
,
драгати
,
наћи
,
опрати
он
,
пратити
ја
он
По
чирак
Спиридон
!
—
опрати
бити
,
драго
мој
!
Ракли-сапун
нестањује
,
бистар
вод
преса'њује
,
јасно
слунце
на
запад
!
—
опрати
он
,
драгати
мој
!
твој
рука
—
ракли-сапун
,
твој
очи
два
кладенац
,
твој
лице
—
јасно
слунце
!
...
кад
год
бити
Ман
запевати
и
испевати
тај
песма
,
увек
бити
—
иако
јесам
бити
жустар
и
вредан
мајстор
—
увек
бити
тада
зажалити
на
судбина
свој
и
на
уређење
у
свет
:
што
јесам
тај
бог
оставити
да
човек
баш
морати
радити
и
у
зној
лице
свој
зарађивати
хлеб
,
кад
,
ето
,
од
левентовање
леп
и
лак
занат
немати
!
...
у
лето
зором
,
још
за
роса
,
одлазити
бити
тамо
,
попити
кафа
,
који
бити
јесам
тамо
на
сух
грање
пећи
,
наслушати
бити
се
песма
птичица
и
надисати
свеж
и
мирисав
јутарњи
ваздух
,
умити
бити
се
јутарњи
роса
,
па
бити
се
одатле
,
окрепљен
и
весео
,
враћати
и
отварати
дућан
,
и
бити
врло
разговоран
и
предусретљив
с
муштерија
,
који
јесам
већина
бити
млад
и
девојка
сељанка
,
тако
похлепан
на
минђуша
,
прстење
и
манистра
.
Ручао
бити
како
кад
,
некад
код
кућа
а
некад
—
и
тај
чешће
—
бити
он
се
,
нарочито
кад
имати
какав
велик
посао
,
јела
у
дућан
доносити
;
а
кад
јесам
што
боље
зготовити
,
ићи
бити
Ман
кућа
и
ручати
с
мајка
.
—
Јевда
,
мајка
Манин
,
бити
јесам
још
леп
и
држећи
жена
,
још
испод
четрдесет
година
.
остати
јесам
рано
удовица
.
имати
јесам
муж
који
јесам
волети
и
обожавати
,
јер
јесам
и
тело
и
душа
бити
лепота
од
човек
.
А
и
сам
епитет
,
управо
епитет
,
сведочити
тај
.
у
чаршија
јесам
имати
неколико
епитет
:
челеби-Ђорђија
,
дилбер-Ђорђија
,
ашик-Ђорђија
.
јахати
јесам
добар
хат
,
носити
леп
одело
;
јесам
се
бојати
Турчин
,
и
важити
јесам
као
срећан
и
дрзак
кријумчар
;
преносити
јесам
со
,
барут
,
књига
и
други
поверљив
ствар
из
Србија
.
изван
кућа
јесам
бити
поносит
,
а
у
кућа
нежан
.
оплакати
он
јесам
и
искрено
ожалити
Језда
и
жалити
за
он
ево
већ
петнаест
година
.
јављати
јесам
она
се
прилика
,
добар
прилика
,
али
се
она
не
хтети
удавати
,
јер
ниједан
од
тај
што
јесам
просити
јесам
бити
ни
принети
њен
челеби-Ђорђији
.
А
већ
и
сам
она
надимак
казивати
тај
—
бити
тај
сав
неки
име
бити
бог
с
ми
:
неки
Тана
„
Домаћица
”
,
неки
Ване
„
јагурида
”
,
неки
Ган
„
мајкин
душица
”
—
и
сав
тако
неки
име
!
—
Добра
људи
,
леп
прилика
,
али
при
сав
тај
,
ипак
бедан
изгледати
према
покојни
Ђорђија
,
отац
Манин
.
и
тако
Јевда
остати
удовица
и
посветити
се
сав
неговање
и
васпитање
син
свој
,
који
јесам
бити
сушти
слика
и
прилика
свој
отац
.
она
јесам
лебдети
над
он
;
сваки
најмања
потреба
бити
јесам
одмах
испунити
.
она
јесам
чисто
умести
синути
и
мисао
његов
погодити
;
чим
бити
само
помислити
и
у
себе
зажелети
нешто
,
мајка
бити
он
погодити
шта
жети
и
мислити
,
и
испунити
он
већ
!
и
код
тако
леп
живот
и
слагање
,
како
јесам
морати
бити
Јевда
,
мајка
Манин
,
кад
јесам
чути
да
она
нападати
син
у
један
новина
,
и
кад
због
тај
Ман
постати
пргав
,
па
сваки
час
долазити
у
сукоб
с
мајка
,
који
јесам
дотле
увек
нежан
ословљавати
.
—
Јевдокија
,
црн
друшке
Јевда
,
твој
ти
Манча
,
ете
,
турити
у
новина
!
...
—
тај
реч
јесам
поздрав
један
јутро
комшика
њен
Таска
.
—
Туго-о-о
!
—
викнути
Јевда
преплашити
.
—
А
за
што
он
турити
?
Неје
чиновник
,
тај
да
се
карати
?
!
—
А
кој
знати
!
ама
ништо
,
стринка
,
напрајити
ода
момак
!
...
и
чочек
и
ченгија
турити
на
куп
сас
он
у
новина
.
Леле-е
!
!
срам
да
ја
изести
;
ем
што
јесам
сал
комшика
,
па
искати
срам
и
резилак
да
ја
изести
!
Чети
јесам
свет
,
па
се
смејати
!
и
доиста
бити
изићи
један
подуг
белешка
о
мајстор
Манасија
(
реч
:
мајстор
бити
под
наводница
)
,
где
се
нападати
на
он
:
да
јесам
никакав
мајстор
и
да
не
требати
светити
црква
да
поручивати
код
он
црквен
утвара
и
сосуде
,
—
јер
он
зарада
ту
упропашћивати
с
мухамеданац
,
наш
велик
непријатељ
,
непријатељ
свити
наш
светиња
!
Белешка
јесам
бити
подуг
,
пакосна
и
заједљив
.
А
потећи
јесам
од
један
кујунџија
дошљак
,
који
посао
јесам
ићи
најбоље
;
или
,
управо
,
ићи
јесам
посати
,
али
он
јесам
бити
задовољан
зарада
.
признавати
јесам
да
он
јесам
Ман
опасан
конкурент
,
кад
се
узети
у
вид
његов
кућеван
трошак
и
кафански
џепарац
.
зато
јесам
наћи
неки
адвокат
буџаклија
и
замолити
он
да
се
заузети
,
рећи
,
за
праведан
ствар
и
да
он
написати
за
новина
.
—
они
ми
просто
не
дати
да
живити
!
—
тужити
се
тај
господин
адвокат
.
—
они
живити
—
бити
бог
с
ми
!
Ништа
не
куповати
на
пијаца
!
...
кад
јесам
она
видети
у
парк
,
да
се
шетати
ко
други
људи
Јевропејац
,
да
извести
жена
,
или
сестра
,
или
рећи
,
свастика
?
!
...
или
увече
на
концерт
да
доћи
?
!
...
јок
,
брата
.
„
ја
хтети
јесам
у
лојзе
искочити
!
”
Па
понети
и
шта
хтети
да
појести
и
шта
хтети
да
попити
—
ники
пар
њихов
не
видити
!
А
ја
јесам
светски
човек
:
ја
хтети
добро
да
појести
,
па
,
брата
,
и
да
попити
хтети
...
код
ја
мало
који
дан
да
немати
суп
,
а
они
празилук
и
на
први
дан
Божић
...
с
такав
свет
не
моћи
да
се
издржати
конкуренција
.
па
ја
онда
требати
да
красти
срма
и
сребро
,
па
да
моћи
конкурисати
с
она
...
А
ја
отпадати
нокат
на
Горица
;
тај
јесам
,
јесам
баш
ја
—
али
исто
ко
да
јесам
и
ја
!
...
па
,
молити
ти
,
ујдурисати
ти
тај
;
а
ја
знати
шта
јесам
права
...
—
не
бригати
ти
!
—
рећи
он
адвокат
пружати
келнер
чаша
и
питати
он
који
јесам
.
—
ти
памтити
...
јесам
л
’
седми
?
добро
...
кад
ти
казати
,
веровати
.
ја
хтети
да
пити
,
а
ти
памтити
,
па
наплатити
!
наплата
,
брата
!
—
А
затим
се
окренути
клијент
,
па
наставити
:
—
не
бригати
ти
,
—
рећи
скидати
шешир
,
јер
он
се
глава
чисто
пушити
од
пива
.
—
Знаш
ли
,
бре
,
како
хтети
да
он
поткупити
?
!
Мор
,
ни
пас
с
масло
хтети
он
моћи
појести
!
...
и
одржати
реч
!
написати
тако
,
да
јесам
све
брујати
по
град
.
Читали
јесам
и
пријатељ
и
непријатељ
Манин
;
они
он
жалити
и
замерати
он
и
заташкавати
„
брука
”
,
овај
ликовати
и
ширити
даље
тај
глас
.
Ман
јесам
бити
као
луд
неколико
дан
.
јесам
се
он
навикнути
на
такав
ствар
,
јесам
бити
чиновник
,
па
да
јесам
огуглати
и
да
моћи
тако
лако
прогутати
и
сварити
тај
ствар
као
други
,
цивилизован
свет
!
бити
јесам
бесан
.
турити
јесам
кам
за
појас
и
готов
бити
на
свашта
,
али
никако
јесам
моћи
да
дознати
ко
јесам
тај
написати
,
поред
сав
трагање
и
распитивање
,
а
по
потпис
се
јесам
знати
ни
моћи
управљати
,
јер
јесам
на
свршетак
овај
пакосног
напис
као
потпис
стајати
само
:
„
један
веран
син
наш
светити
православан
црква
”
.
—
и
морати
јесам
најзад
и
Ман
прибећи
перо
и
писање
,
тај
нов
оружје
,
како
казати
,
и
написати
један
исправак
.
исправак
он
јесам
написати
баш
онај
исти
адвокат
буџаклија
,
који
јесам
и
непријатељ
његов
написати
напад
на
он
!
...
у
кућа
Ман
кујунџија
несрећа
.
она
леп
идилски
тишина
претворити
се
у
паклен
досада
.
Јевда
као
убити
,
а
Ман
зловољан
.
Јевда
никуд
не
излазити
,
а
Ман
опет
слабије
прекодан
долазити
кућа
;
а
и
кад
доћи
,
боље
да
не
доћи
,
јер
јесам
пргав
и
џандрљив
.
Свачему
махнисати
,
ништа
он
се
не
допадати
као
пре
:
ни
јела
он
јесам
зготовити
као
што
требати
,
ни
постеља
он
јесам
наместити
по
воља
,
ни
кошуља
он
јесам
опрати
и
упеглати
као
што
бити
он
хтети
.
сваки
час
сукоб
с
мајка
,
према
који
јесам
дотле
увек
послушати
и
особито
пажљив
бити
.
А
Јевда
ћутети
,
трпити
,
и
плакати
кришом
.
и
тај
јесам
тако
трајати
неколико
дан
,
тежак
и
црн
дан
,
а
затим
,
мало
помало
,
па
се
смирити
и
утишати
.
тек
онда
почети
мајка
поиздаље
наговештавати
Ман
да
бити
већ
требати
да
она
наћи
„
одмена
”
,
јер
она
јесам
,
велим
,
већ
остарети
.
—
Дође
јесам
други
земан
;
заступити
други
ред
и
адет
,
—
говорити
бити
он
Јевда
.
—
Тражи
јесам
,
дете
,
прилика
спроти
теб
’
;
а
наш
старовремски
—
бити
велик
!
...
Што
да
ти
турати
у
новина
?
!
Што
да
јесам
губити
младос
’
и
лепотија
по
мејана
и
кафана
сас
онај
роспија
,
никакав
вера
!
...
тај
да
ти
турати
у
новина
и
да
тај
чета
по
махала
и
по
чаршија
?
!
Зашто
,
Ман
,
дете
мој
?
у
зем
да
пропасти
,
ода
срам
и
резилак
!
Жива
ти
ја
!
узети
јесам
,
довести
јесам
дом
невеста
!
погле
кол'ки
човек
стати
!
татко
ти
Ђорђија
бити
у
Котин
година
кад
ја
довести
у
кућа
јесам
!
е
зашто
да
ти
пропадати
век
?
!
...
тако
јесам
Јевда
говорити
синути
.
мало
који
дан
да
он
јесам
читати
и
говорити
.
и
Ман
она
рећи
да
јесам
тај
и
његов
давнашњи
жеља
.
Обећа
она
да
хтети
урадити
онако
како
она
жети
.
и
тако
јесам
тај
испад
у
новина
имати
за
последица
да
се
учинити
тај
преокрет
у
живот
Макин
.
уосталом
,
и
без
тај
не
бити
се
дуго
чекати
на
тај
,
јер
тамо
,
на
Исток
,
раније
се
и
сазревати
а
раније
и
стар
.
Чим
девојче
почети
да
гристи
доњи
усна
и
терзија
она
почети
да
мера
и
шија
фустан
—
она
јесам
за
удаја
;
а
дечак
,
чим
почети
да
кривити
нога
и
накривљивати
фес
на
један
око
и
да
гледати
врх
од
ципела
—
он
јесам
већ
за
женидба
!
...
Чим
отворити
дућан
,
одмах
осећати
да
он
требати
и
домаћица
.
А
и
сав
он
повлађивати
,
сав
он
хвалити
да
јесам
добар
прилика
и
вео
:
„
Мор
,
па
имати
јесам
човек
и
дућан
!
”
иако
јесам
тај
човек
тек
осамнаест
година
,
а
дућан
он
мало
велик
од
велик
путнички
сандук
.
—
такав
јесам
тамо
обичај
.
јер
чим
неко
имати
само
мало
велик
брк
,
већ
он
звати
и
сам
удавача
„
чича
”
,
а
ако
још
пустити
и
брада
,
он
сав
звати
„
попити
”
или
„
деда
”
,
па
ма
колико
се
он
на
тај
љутити
.
А
кад
пролазити
махала
,
сав
женски
свет
,
и
жена
и
баба
,
одати
он
чест
:
устајати
с
праг
авлиски
врата
и
остајати
тако
стојећи
—
с
мало
погнут
глава
и
рука
под
пас
—
све
док
он
не
проћи
!
...
зато
,
хтети
не
хтети
,
морати
да
се
жена
,
јер
он
све
гонити
—
и
комшилук
и
чаршија
и
кућа
и
родбина
.
родбина
тек
само
повести
реч
пред
он
о
он
:
„
Мор
,
’
хтети
,
ете
,
да
он
женити
!
”
А
он
обор
глава
,
гледати
устрану
,
стидити
се
,
али
не
порицати
,
нити
се
бранити
.
Уопште
,
код
тај
средњи
класа
са
женидба
ићи
много
брже
и
лакше
него
код
онај
виших
,
богат
и
учен
.
али
зато
и
немати
ту
онај
силан
матор
момак
,
који
се
тужити
на
влажан
време
и
на
рђав
кујна
,
нити
онај
силан
зловољан
матор
девојка
,
што
мирисати
на
камфор
и
носити
памук
у
уш
.
не
,
овде
никад
дотле
не
смести
,
и
не
моћи
,
да
доћи
!
...
тек
спопасти
човек
који
јесам
ни
у
сан
снити
и
ни
накрај
памет
он
бити
да
се
жена
,
и
навалити
на
он
са
свити
страна
да
се
жена
!
као
несташан
деца
кад
метнути
коњски
мува
магарац
у
уво
,
па
он
тај
силно
узнемирити
,
те
се
,
јадник
,
узаман
бацати
нога
,
стресати
товар
и
самар
,
али
он
сав
тај
ништа
не
помагати
,
—
тако
и
овај
само
пустити
у
уш
мисао
о
женидба
и
женица
—
и
ви
сутра
лепо
не
моћи
више
да
познати
онај
јучерашњи
сређен
,
миран
и
задовољан
човек
!
тек
он
казати
:
„
Мор
онај
„
човек
”
много
се
нешто
распитивати
за
ти
!
”
—
„
Која
човек
?
”
—
„
Па
,
онај
,
де
...
у
сукња
;
из
јучерашњи
друштво
!
”
А
он
се
сећати
,
смешити
се
и
казати
да
он
се
тај
баш
ништа
не
тицати
,
а
обично
завршити
:
„
Па
шта
казати
,
бог
ти
?
”
—
„
Каже
да
она
се
допадати
”
—
„
Слава
ти
?
”
—
„
здравље
ја
!
”
-
„
Па
шта
казати
још
?
”
—
„
Каже
да
она
изгледати
горд
,
и
велим
:
Шта
чекати
?
ваљда
се
још
јесам
тај
срећан
,
тај
твој
будући
,
родити
?
или
,
велим
,
ваљда
тражити
много
пар
!
”
—
„
здравље
ти
?
тај
баш
казати
?
”
—
„
ама
,
молити
ти
,
ни
реч
!
”
велим
онај
тајанствено
.
„
молити
ја
да
ти
ништа
о
тај
не
казати
!
!
”
—
„
она
,
болан
брата
!
”
велим
онај
и
сада
само
мислити
о
тај
и
ни
о
шта
други
.
налазити
да
он
јесам
живот
пуст
,
да
немати
нега
довољно
.
Помишља
чак
и
на
старост
и
болест
,
који
моћи
наићи
:
па
ко
хтети
он
тако
свесрдан
моћ
дворити
,
ако
не
жена
,
тај
веран
другарица
и
сапутница
човеков
?
и
он
осећати
да
не
моћи
више
овако
остати
!
укратко
,
чудити
се
како
тај
и
моћи
и
један
дан
бити
без
„
домаћица
”
!
налазити
да
јесам
тај
леп
женски
и
да
просто
не
моћи
без
она
;
она
јесам
само
за
он
створити
а
он
за
она
!
и
један
дотицај
колено
испод
сто
,
и
један
„
ти
”
,
који
он
она
први
пут
изрећи
,
привући
он
и
притегнути
силно
она
,
као
јак
конопац
и
ланац
(
„
ружични
”
наравно
)
!
и
не
проћи
много
,
а
свет
он
видити
лепо
избријан
,
с
подбријан
врат
,
омирисати
берберски
сапуњавица
,
где
достојанствено
,
окружити
неки
тетка
и
стрина
,
гегати
у
прошевина
,
а
уш
он
се
црвенити
од
тежак
стид
.
Нешто
тако
моћи
се
очекивати
и
у
овај
прилика
код
Ман
кујунџија
.
о
тај
ствар
јесам
већ
неколико
дан
мислити
озбиљан
Манин
мајка
Јевдокија
,
па
јесам
напослетку
и
сазвати
један
веће
-
фамилијаран
веће
од
родбина
,
велик
постаријих
жена
.
и
оне
се
одазвати
и
доћи
.
Дође
и
тетак
Дик
и
тетак
Кар
,
и
стринка
Парашкева
,
и
други
стринка
,
Николета
,
и
тетак
Рушка
,
који
јесам
сав
сматрати
за
род
,
а
ники
јесам
знати
да
казати
какав
она
јесам
род
.
Манин
мајка
она
казати
зашто
она
јесам
звати
.
Исприча
она
шта
она
јесам
нагнати
да
убрзати
ствар
;
испричати
она
о
новина
и
о
онај
резилук
,
и
казати
она
да
озбиљно
хтети
свој
Ман
да
жена
.
питати
она
шта
оне
мислити
.
сваки
јесам
говорити
и
сваки
се
редовно
бестрага
далеко
удаљити
од
сам
ствар
и
отићи
на
десети
;
сваки
јесам
бити
опоменути
да
се
не
удаљивати
,
него
неки
се
држати
сам
ствар
,
и
сваки
се
наћи
увредити
и
дизати
се
да
ићи
,
па
сваки
опет
остајати
.
али
сав
скуп
ипак
сложан
бити
у
тај
да
Манча
требати
већ
да
се
жена
,
и
да
оне
све
сложно
требати
да
легнути
на
посао
,
па
да
он
тражити
прилика
.
и
када
банути
,
и
незван
,
и
доћи
још
један
,
четврти
тетак
,
неки
тетак
Док
,
с
рука
преко
трбух
,
и
запитати
она
шта
јесам
се
скупити
,
рећи
она
важан
и
озбиљан
глас
стринка
Парашкева
:
—
збрати
се
,
стринка
Дока
,
’
хтети
,
ете
,
да
женити
онај
наш
магаре
!
...
глава
ЧЕТВРТА
у
она
јесам
испричати
један
фамилијаран
веће
,
на
који
јесам
утврђен
списак
кандидаткиња
,
тај
јесам
девојка
за
удаја
,
или
још
боље
,
девојка
,
од
који
један
требати
себе
за
сапутница
у
живот
да
изабрати
мајстор-Мане
кујунџија
.
неколико
дан
доцније
,
а
код
Јевда
се
опет
скупљати
на
нов
фамилијаран
веће
.
сваки
час
тек
заклапарати
налуна
или
папуча
преко
калдрмисан
авлија
,
и
један
по
један
стрина
или
тетак
долазити
,
с
рука
под
пазувима
.
скупљати
се
,
и
ту
јесам
већ
на
окуп
сав
тетак
и
стринка
,
ту
:
Дик
,
Кар
,
Рушка
,
Парашкева
,
и
Николета
,
и
Док
.
сав
јесам
оне
доћи
на
позив
Јевдин
,
само
млад
,
тетак
Док
,
доћи
јесам
,
као
и
увек
,
незван
.
бити
јесам
тај
још
леп
и
једар
жена
,
мало
чудан
манир
.
Често
се
заборавити
,
па
звиждати
сокак
.
она
јесам
обично
увек
избегавати
—
нити
јесам
јесам
позивати
к
себе
у
кућа
,
нити
јесам
јесам
водити
,
кад
јесам
куда
ићи
.
А
ако
јесам
јесам
баш
кадгод
и
повести
,
тај
јесам
увек
бити
после
дуг
свађање
и
погађање
око
постављен
услов
,
на
који
јесам
услов
Док
тешко
пристајати
.
јер
Док
јесам
бити
врло
незгодан
:
увек
бити
понешто
лупити
,
иако
јесам
ники
питати
јесам
,
и
често
бити
тај
друштво
у
неприлика
доводити
.
А
имати
јесам
обичај
да
онај
што
казати
упорно
бранити
,
па
и
да
се
потући
,
јер
јесам
бити
познати
као
убојица
.
зато
јесам
јесам
избегавати
,
а
кад
јесам
се
јесам
моћи
отрести
,
него
јесам
јесам
морати
повести
,
водити
јесам
јесам
само
под
тај
услов
да
ништа
,
ни
реч
,
не
смести
проговорити
.
редовно
се
тада
морати
заклети
у
свој
очи
и
у
живот
свој
муж
Сотираћ
—
ко
се
она
,
узгред
бити
рећи
,
врло
мало
бојати
—
да
хтети
ни
уста
отворити
!
но
уосталом
,
сав
тај
избегавање
она
јесам
мало
бунити
,
а
онај
јесам
мало
помоћи
.
јер
Док
јесам
увек
умести
некако
лако
и
вешто
да
намирити
где
јесам
добро
друштво
,
бити
по
какав
мирис
од
пржен
кафа
,
или
по
звук
од
цврчање
на
тавица
,
бити
напослетку
по
папуча
и
налуна
,
поређан
испред
неки
врата
,
—
што
јесам
за
она
увек
бити
добар
и
несумњив
знак
и
доказ
да
ту
имати
друштво
,
и
да
хтети
бити
кафа
и
јеглен
.
Четири
тетак
и
два
стрина
Манин
поседати
по
миндерлук
унаоколо
и
све
сркати
кафа
,
а
понеки
и
задиманити
као
мушки
.
тетак
Док
пити
и
кафа
и
мастика
и
уз
тај
пухати
као
Турчин
.
Срчу
кафа
и
разговарати
о
удавача
,
за
који
јесам
наћи
да
бити
моћи
бити
прилика
за
њихов
Манча
.
Поче
стринка
Парашкева
:
—
у
Мадине
,
ете
,
там
’
спроти
Зелен
чешма
,
какав
девојче
искочити
—
пуст
не
остати
!
...
онакав
лепотиња
велик
у
мој
век
—
а
ја
јесам
јесам
жена
убавачко
старати
—
јоште
не
вида
’
...
Фрузина
гу
,
ете
,
име
...
—
морити
,
зар
она
јесам
јесам
један
?
!
—
прихватити
тетак
Рушка
.
—
у
Јордана
Калтагџије
дом
што
јесам
процафтети
девојченце
,
ете
,
онај
Тимче
...
како
замбак
т'нка
!
да
остати
јоште
турцки
,
ћаше
,
два
ја
очи
,
зарадити
њума
зулум
да
се
напрајити
на
вера
ни
!
...
е
,
што
он
,
Јевда
,
не
зборити
,
ете
,
за
њума
?
—
е
,
што
да
чинити
?
!
—
велим
Манин
мајка
.
—
Зашто
да
он
зборити
?
Што
да
он
карати
?
карање
немати
!
у
војска
терати
сас
зор
,
а
у
женидба
—
јок
!
—
Ела
јесам
,
зар
,
у
Београд
бегенисуваја
какав
мазан
Београђанка
,
тај
он
саг
овај
наш
несу
прилика
?
!
—
умешати
се
тетак
Док
,
али
не
добити
одговор
ни
од
један
из
веће
.
Споменуше
још
неколико
она
.
Споменуше
Дик
Грнчарски
,
Ленче
Кубеџиско
,
Дон
Чешменџиско
и
Зона
Ставрин
и
Јон
мамин
.
сав
јесам
тај
и
леп
и
поштен
девојка
и
раден
девојка
.
цео
недеља
радити
у
кућа
,
у
недеља
у
свилен
фустан
у
кола
,
а
у
понедељак
завргнути
мотика
преко
раме
,
па
певати
„
Зелен
зекир
,
драго
мој
”
,
ићи
у
поље
,
у
њива
или
у
виноград
...
сав
јесам
тај
бити
леп
прилика
за
Манча
.
признавати
тај
Јевда
,
и
казати
да
хтети
говорити
Манча
,
синути
сав
.
—
да
зборити
,
Јевда
,
—
рећи
она
тетак
Док
.
—
да
он
зборити
,
ем
повише
да
он
зборити
за
тији
девојчики
!
Што
да
јесам
седити
неженат
,
тај
да
јесам
губити
век
и
година
?
!
Дервиш
ли
јесам
,
калугер
ли
јесам
тај
да
јесам
самотовати
?
!
и
ја
он
зборешем
,
ама
ја
ич
не
слушати
!
...
„
’
Ајда
,
викати
ја
он
,
ћутети
јесам
,
Дока
!
ти
ти
ласно
,
рећи
;
ти
јесам
мислити
да
се
саг
ласно
моћи
да
оженити
,
да
ја
јесам
мен
’
,
рећи
,
ласно
невеста
да
наћи
,
како
теб
’
што
јесам
ласно
шишенце
ракијке
да
јесам
пијнути
!
...
Бећарл'к
џиби
султанл'к
олмаз
”
,
рећи
,
и
толко
!
не
’
теде
више
,
кутак
,
ни
да
јесам
зборити
с
ја
,
а
и
ја
он
—
кад
вида
’
што
јесам
брљив
—
батал
!
...
А
што
па
имати
девојчики
,
што
јесам
пристасати
за
удавање
,
—
паш
,
па
да
гим
не
манисати
!
ем
кол'ко
ги
мило
да
се
удадну
,
и
тол'ко
ги
јоште
двапут
помило
за
наш
Манча
,
откад
се
,
ете
,
врнути
из
војска
из
Београд
!
...
о
,
Бож'ке
,
кол'ку
ја
чес
’
чинити
и
давати
девојчики
,
а
сав
зарадити
твој
Манча
!
убаво
јесам
видити
,
демек
,
зашто
јесам
тај
!
преко
чаршија
трчати
,
тај
да
ја
у
рука
целовати
,
„
живо-здраво
”
ја
рећи
...
сал
што
се
срамовати
да
за
Манча
,
ете
,
питовати
...
А
из
очи
ги
,
ете
,
тај
четим
!
...
А
ја
јесам
веће
убаво
знати
заради
ко
ја
тај
чес
’
чинити
.
Некња
јесам
беј
’
у
амам
,
а
туј
јесам
у
амам
беоше
и
онај
,
ете
,
тај
Дик
Грнчарски
,
Гена
Кривокапски
и
Ленче
онај
Кубеџиско
.
Беше
ту
и
онај
Зона
Замфиров
;
ама
оно
јесам
,
како
чорбаџиски
,
бити
са
свој
;
не
бањати
се
ни
па
збореше
сас
овејати
.
А
овај
—
ама
знати
како
ја
чес
’
давати
,
како
ја
лацкати
!
„
стринка
,
стринка
,
мора
!
Ева
ти
мој
сапун
!
”
вика
један
.
„
узети
јесам
,
стринка
Дока
,
мој
сапун
,
кирид-сапун
јесам
!
”
вика
па
други
.
Бож'ке
!
да
се
поломити
служејећи
ја
!
...
А
ја
јесам
седити
,
па
,
како
пашин
мајка
,
примати
јесам
чес
’
и
од
један
и
од
други
,
ама
јесам
мислити
у
мој
памет
:
„
А
,
рипчики
!
да
се
истепати
ви
за
тај
,
викати
;
ја
,
ако
јесам
јесам
жена
прост
,
убаво
јесам
знати
дек
неје
заради
мен
’
тај
”
.
па
јесам
зборити
у
памет
:
„
Бож'ке
,
који
хтети
ја
саг
бидне
снајка
у
овејати
покладе
!
?
...
”
А
леп
,
па
убав
што
јесам
—
лелее
,
Јевда
,
очи
да
јесам
не
скинути
сас
њи
’
!
ја
ги
сал
гледати
,
па
јесам
сеирити
!
А
туј
при
мен
’
јесам
седити
’
ан'ма
на
Имер-агу
,
па
,
рећи
:
„
Вид
ли
,
Дока
,
што
јесам
,
рећи
,
убаво
овај
Зона
Аџиско
;
па
бео
како
замбак
,
а
очи
гу
како
бадем
,
а
грло
како
филдиш
,
а
уста
гу
,
рећи
,
како
мерџан-атеш
!
...
ех
,
рећи
,
пуст
,
рећи
,
вера
што
ни
смиће
и
на
ми
и
на
ви
,
а
кеиф
ја
,
рећи
,
да
гу
узети
,
ете
,
за
мој
Халил
!
...
”
и
истин
’
збореше
жена
!
А
ја
гу
теке
тагај
топрв
погледати
малко
боље
Зона
.
па
кад
гу
вида
’
онај
,
њојни
т'нку
снага
,
па
онај
њојни
пуст
кос
,
па
онај
бео
цврст
груда
,
како
два
филџан
,
па
онај
њојни
девојачки
срамување
!
!
леле
,
тугоо
!
!
—
викнути
Док
,
па
се
завалити
онако
бећарски
и
распали
цигара
,
сркнути
из
филџан
,
па
наставити
:
—
А
мен
’
ја
доћи
ништо
жал
’
,
па
јесам
зборити
у
памет
:
„
ех
,
црн
Дока
,
пустити
твој
к'смет
!
...
Што
несам
бећар
,
тај
да
гу
ели
узнем
ели
отети
од
татко
гу
”
,
—
тол'ко
што
јесам
лепотиња
!
...
—
’
Ајда
ћутети
јесам
,
несрећа
!
—
обрецнути
се
Јевда
на
она
.
—
Неје
ти
ни
срам
?
!
...
како
зборити
тај
?
!
...
—
ете
што
?
!
...
—
чудити
се
и
бранити
Док
.
Што
јесам
лошо
зборити
?
...
ако
јесам
прајети
кеф
,
белким
сас
уста
јесам
прајети
:
ништо
,
ете
,
лошо
не
напрајити
!
...
—
рећи
и
испити
опет
један
чашица
мастика
,
па
додати
:
—
ако
искати
,
Јевда
,
ете
,
све
да
ти
ти
збрати
један
дан
на
куп
у
амам
,
тај
да
гледати
и
сеирити
и
бирати
,
ете
,
за
твој
Манча
,
па
да
ти
,
како
и
мен
’
,
доћи
жал
и
криво
што
неси
тај
Манча
!
—
она
,
—
гракнути
неки
,
—
што
јесам
брљиво
!
Неје
ти
ни
срам
!
пити
,
какав
зборење
!
Ида
јесам
дом
!
Несрећо
бећарски
!
...
дом
да
јесам
ићи
!
—
повикати
и
скочити
све
на
она
.
—
Кој
ти
јесам
зваја
?
!
...
’
ај
’
јесам
дом
!
...
—
Кој
да
јесам
ићи
дом
?
!
ја
ли
?
!
—
планути
Док
и
скинути
један
папуча
и
стегнути
јесам
.
—
Рушка
нек
’
јесам
искочити
!
какав
он
јесам
она
тетак
!
?
...
А
кад
бити
ништо
зорт
,
ја
хтети
се
тепати
и
карати
заради
наш
Манча
,
а
ви
јок
!
!
...
—
Ја-гу
,
што
јесам
зборити
!
—
карати
јесам
Парашкева
,
а
спустити
мало
глас
од
страх
.
—
еснафски
жена
,
па
какав
јесам
јесам
!
...
кад
хтети
јесам
,
морити
,
Дока
,
црн
Дока
,
ете
,
памет
да
спечалити
?
!
тај
ли
јесам
зборење
?
!
Неје
ти
ни
срам
ода
овај
чуп
?
—
рећи
и
показати
на
измећарка
Ден
,
који
одмах
затим
дати
очи
знак
да
покупити
филџан
и
ракиске
чашица
и
шишенце
с
мастика
,
који
се
—
чешће
од
свити
—
послуживати
тетак
Док
,
док
јесам
причати
слика
из
хамам
,
па
да
сав
тај
изнети
напоље
.
А
тај
јесам
сасвим
умесно
бити
,
јер
,
ако
и
даље
остати
тај
ту
при
рука
тетак
Дока
,
ко
знати
шта
све
моћи
лупити
и
испричати
(
па
и
потући
се
с
неки
!
)
тетак
Док
,
који
јесам
фес
и
шамија
доћи
већ
мало
више
накриво
,
и
тако
издавати
њен
расположење
.
А
затим
се
подигнути
све
с
миндерлук
,
Ден
она
већ
окренути
налуна
и
папуча
ка
авлија
,
и
овај
поново
,
онако
стојећи
,
још
једаред
изређати
име
девојка
који
требати
Јевда
да
споменути
и
да
она
похвалити
пред
син
Манча
.
—
ама
с
мен
’
у
амам
да
искочити
,
—
салетети
јесам
Док
,
—
да
сеирити
и
да
видити
један
убавиња
и
лепотија
ода
девојчики
!
...
морити
,
у
пашин
сарај
,
па
бити
искочити
и
там
’
помеђу
три
тест
Ђурђијанка
и
Стамболијка
потакав
;
искочити
бити
и
там
’
најлеп
и
најубав
!
...
Де-де
!
ласно
за
тај
,
морити
,
Дока
!
Ће
искочити
једанпут
!
—
велим
Јевда
,
само
да
јесам
скинути
с
врата
.
—
А
саг
,
ићи
јесам
па
легнути
;
преспиј
јесам
малко
,
Дока
...
—
ете
,
тај
Зона
Чорбаџиско
да
видити
сал
!
...
—
велим
она
Док
излазити
.
—
ја
хтети
јесам
разбрати
кад
хтети
Аџиски
у
амам
,
па
да
јесам
отићи
ја
и
ти
;
а
ја
хтети
платити
амам
и
за
мен
’
и
за
теб
’
—
сал
онај
Зона
Аџиско
да
видити
и
тај
да
сеирити
,
па
...
ако
што
неси
мушки
...
глава
пета
она
јесам
управо
као
неки
епизода
.
као
епизода
узети
,
она
јесам
,
истина
,
мало
подуг
,
али
,
узети
као
роман
,
она
јесам
ипак
кратак
;
јер
она
и
јесам
управо
ништа
други
него
један
кратак
сензациони
—
али
за
родитељ
врло
поучителан
—
роман
,
у
који
јесам
јунак
,
млад
Митанча
Петракијев
и
неки
Швабица
Хермина
.
сав
овај
морати
се
испричати
,
да
видити
читалац
пред
какав
јесам
амбис
врло
лако
моћи
бити
и
наш
јунак
Ман
кујунџија
.
по
решење
фамилијаран
веће
,
Јевда
узити
предати
се
један
дан
син
Манча
.
и
пошто
јесам
женидба
у
начело
бити
већ
свршен
ствар
,
разговарати
сад
о
она
онако
у
појединост
.
Јевда
он
споменути
и
изређати
име
свити
девојка
.
споменути
он
Фрузину
Мадину
,
како
јесам
вредан
,
кротак
и
леп
,
и
додати
да
јесам
ни
чудо
,
кад
она
јесам
татко
Грк
из
Филиба
;
затим
он
споменути
Тимка
Јордана
Калтагџије
,
похвалити
јесам
како
јесам
здрав
—
„
како
мечка
”
,
рећи
Јевда
—
како
лепо
ткати
и
водити
сав
домазлук
;
Дик
Грнчарски
наговестити
он
и
рећи
за
она
врло
много
леп
ствар
:
како
јесам
здрав
,
вит
стас
,
„
како
се
,
кад
ићи
чаршија
,
срамовати
,
како
и
прилегати
на
девојче
”
,
како
јесам
послушан
и
како
имати
леп
грло
,
кад
запевати
„
запевати
булбул-пиле
,
мисао
зор
јесам
!
”
Ленче
Кубеџиско
,
Зона
Ставрин
,
Јон
мамин
и
Гена
Кривокапски
сав
она
споменути
,
о
сваки
рећи
што
се
добар
моћи
рећи
,
и
запитати
он
шта
он
мислити
.
Ман
јесам
ћутао
.
А
кад
мати
навалити
на
он
,
он
она
рећи
да
јесам
тај
баш
тако
хитно
.
—
Мор
,
Манча
,
синути
,
докле
хтети
јесам
момак
?
!
—
велим
он
мати
.
—
снаја
да
ја
довести
у
дом
,
да
ја
хизмет
чинити
,
тај
да
се
и
ја
малко
одморити
...
ласно
ли
јесам
мен
’
,
да
ја
,
у
овејати
мој
година
,
месити
’
леб
и
гот'вим
ручак
и
за
теб
’
и
за
момак
и
чирак
твој
?
!
...
(
Читаоцима
јесам
познати
да
у
Манчин
дућан
јесам
бити
,
сем
Кота
и
Поте
,
никакав
други
момак
и
чирак
,
али
тај
јесам
сујета
мајсторски
мајка
што
јесам
тако
рећи
!
)
—
Па
хтети
се
женити
,
нанети
,
ти
ич
брига
да
не
брати
!
—
умиривати
јесам
Ман
.
—
за
мен
’
ласно
;
теке
за
теб
’
искати
да
ти
бидне
убаво
!
Зашто
да
узети
ники
,
а
она
да
тај
чес
’
не
одава
,
—
бивати
ли
,
а
?
...
—
Мор
,
хтети
ја
одавају
чес
’
,
за
тај
брига
да
немати
.
ја
већ
и
саг
јоште
видити
што
ја
почитовати
...
ете
,
избрати
јесам
један
ода
тији
што
ги
тај
каза
отоичке
...
који
искати
,
а
мен
’
хтети
бидне
права
...
сав
јесам
јесам
убав
...
—
ех
,
—
одмахнути
Ман
рука
.
—
тај
што
ако
јесам
убав
!
онај
ли
јесам
сал
убав
?
имати
време
!
...
—
морити
,
Манча
,
побрго
работити
!
Зашто
хтети
ти
пограбити
чорбаџиски
синов
,
како
чаршилија
,
ете
,
вруће
мекика
сабајле
,
—
па
што
хтети
таг
да
чинити
?
!
...
—
ама
,
де
,
јаваш
,
нанети
!
—
смејати
се
Ман
.
—
„
Што
хтети
да
чинити
?
”
...
па
хтети
јесам
узети
један
!
Што
ја
ти
па
саг
тол'ко
зборити
,
како
да
до
година
хтети
па
да
искочити
нов
девојчики
,
и
јоште
моћи
поубав
и
покротак
девојчики
да
бидну
ода
овијати
овогодишњи
...
—
ама
,
ја
велик
вида
’
мој
к'смет
и
срећа
сас
теб
’
!
...
велим
он
мати
љутит
.
—
Ман
,
Ман
,
мајка
ти
не
плакати
!
Што
мислити
?
ја
јесам
јесам
прост
жена
,
па
се
ич
не
разбирати
и
не
знати
овај
сагашњи
...
Стра
’
ја
,
што
хтети
сас
мен
’
да
напрајити
резилак
,
како
онај
твој
Митко
чорбаџи-Петраћов
што
напрајити
сас
мајка
и
татко
он
!
...
—
Што
хтети
начинити
?
!
’
ајде
и
ти
,
па
,
нанети
,
како
јесам
тај
па
зборити
!
?
—
рећи
прекидати
разговор
.
А
затим
метнути
шубара
на
глава
и
отићи
љутит
.
—
Неје
без
ништо
!
—
рећи
Јевда
после
дуг
размишљање
.
—
Тугоо
,
ако
јесам
бегенисуваја
ники
белосветски
,
—
у
Нишава
хтети
,
ете
,
да
рипити
!
...
дуго
јесам
седети
тако
на
миндерлук
у
један
ћошак
од
соб
,
и
мислити
.
Шта
сав
јесам
помислити
.
бранити
се
од
тај
многи
и
свакојак
мисао
.
—
Лела
тугооо
!
Истин
’
рећи
који
казас
:
„
да
не
давати
господ
на
дете
што
он
мајка
помислити
!
”
ете
и
с
мен
’
и
Манча
ја
алис
тај
јесам
јесам
саг
работа
!
Мог
да
и
хтети
бидне
баш
тако
лошо
!
Дон
!
Дон
,
морити
!
Дон
,
несрећа
селски
!
—
викнути
Јевда
и
зовнути
измећарка
.
—
Што
искати
,
стринка
?
—
Поскочи
,
дете
,
до
чорбаџи
Таса
и
рећи
:
„
Вик
те
стринка
Јевда
;
искочити
,
рећи
,
голем
работа
!
ама
брго
,
рећи
,
да
доћи
!
...
”
не
проћи
много
,
а
ево
чорбаџи-Тасе
.
бити
јесам
подаљи
рођак
,
падати
она
као
неки
девер
,
а
она
он
као
снаја
.
на
он
се
Јевда
обраћати
увек
кад
јесам
у
невоља
какав
бити
,
и
тражити
паметан
савет
;
он
бити
позивати
,
и
он
се
одмах
радо
одазивати
,
као
и
сваки
рођак
,
али
канда
јесам
мало
,
онако
потајно
,
и
уздисати
за
Јевда
,
и
тај
годинама
безнадежно
уздисати
.
Почео
јесам
док
јесам
још
девојка
бити
,
и
још
јесам
престати
уздисати
,
али
о
тај
уздисај
наравно
да
Јевда
јесам
смести
ништа
знати
...
—
Што
искати
,
снајке-Јевдо
?
—
запитати
јесам
Таса
.
—
Што
ти
требати
?
—
позвати
’
те
,
бата-Таско
,
имати
јесам
,
ете
,
голем
мука
да
ти
рећи
...
оно
мој
брљив
дете
...
Манча
де
...
искати
да
он
женити
,
а
он
се
,
ете
,
ритати
,
како
магаре
кад
јесам
хтети
самарица
на
грбина
...
е
,
какав
јесам
тај
саг
заступити
,
бог
да
чувати
!
...
ни
се
татко
ни
се
па
мајка
слушати
!
Што
јесам
овај
?
батисати
ни
се
све
;
сав
се
батисати
,
бата-Таче
!
...
е
,
како
тај
?
...
ники
ја
ич
не
питовати
,
а
белким
јесам
мајка
!
...
—
е
,
—
уздахнути
Таско
—
тај
јесам
јесам
,
Јевда
,
наш
к'смет
...
кад
бити
деца
,
ники
ми
,
ни
татко
ни
мајка
ни
,
не
питати
:
хтети
ли
ели
хтети
;
а
саг
,
кад
сам
стадомо
„
татко
”
и
„
мајка
”
,
—
саг
ми
па
не
питовати
наш
деца
!
...
прести
ми
наш
стареји
ми
не
питати
;
а
саг
ми
па
наш
деца
не
питовати
!
тај
ти
јесам
,
Јевда
,
што
каза
,
отоичке
,
наш
к'смет
!
...
—
ама
,
бата-Таско
,
неје
ја
мен
’
мука
ни
стра
’
за
тај
!
Неје
,
два
ја
очи
!
ако
,
што
хтети
да
ја
питовати
;
ако
,
бата-Таско
!
тај
што
да
ја
јесам
па
за
тај
?
друго
заступити
саг
!
Србија
!
...
Србија
слободија
!
...
ако
за
тај
!
нек
’
јесам
не
питати
,
нек
’
јесам
избрати
што
јесам
миловати
.
ете
,
и
мој
покојни
Ђорђија
не
питати
много
,
веће
рећи
на
татко
ја
:
„
ако
гу
не
давати
сас
алал
,
ете
,
Јевда
ваш
,
а
ја
хтети
гу
уграбити
;
а
Србија
,
вика
,
и
плот
неје
далеко
!
”
ама
стра
’
ја
да
не
узнети
ники
белосветски
...
—
е
,
ашкољс'н
за
тај
реч
!
тај
ја
и
мен
’
стра
’
Јевда
!
—
одобравати
чорбаџи-Таско
.
—
батисати
ни
се
све
,
снајка
Јевда
!
сав
ни
батисати
:
и
варош
,
и
чаршија
,
и
село
,
и
црква
,
и
кућа
,
и
стар
адет
,
и
стар
чес
’
,
и
стар
живување
—
сав
ни
,
бре
брата
,
батисати
јабанџија
!
...
овај
како
хтети
да
он
бидне
,
кој
хтети
да
знати
!
...
А
бог
да
чувати
!
много
лошо
,
бог
ја
ти
казивати
!
...
Јевда
уздахнути
и
одобравати
глава
,
па
додати
:
—
Мина
стар
време
,
—
бити
он
,
бата-Таско
!
...
А
бата-Таско
уздахнути
и
прихватити
:
—
у
стар
време
се
знати
,
бре
брата
,
кој
јесам
стар
,
кој
млад
;
кој
јесам
големаш
,
а
кој
јесам
јесам
па
фукара
!
...
Млађа
одавати
чес
’
на
стареји
свој
.
кад
јесам
татко
седити
,
син
он
стајати
;
кад
јесам
татко
прајети
цигара
,
син
јесам
већ
чекати
сас
машице
и
жар
;
кад
јесам
татко
зборити
,
син
јесам
ћутети
,
слушати
,
не
смести
да
зборити
!
па
се
знати
,
бре
брата
,
кад
јесам
дан
,
а
кад
јесам
јесам
па
ноћ
!
По-за
домаћин
смејати
ли
кој
да
улегнути
у
кућа
?
!
А
јесам
домаћин
доћи
,
а
измећарка
јесам
турити
чивија
на
порта
—
и
свршен
работа
!
нем
веће
ники
да
улегнути
на
порта
!
...
немати
доцна
кућа
долазење
!
А
саг
?
...
пантити
у
онај
време
,
у
година
једанпут
ели
двапут
ако
јесам
искочити
порадити
,
ете
,
некуј
посао
у
чаршија
.
па
ели
узнем
по-за
Себ
’
измећарче
,
ели
себе
јесам
узнем
фенер
,
окачити
он
на
чибук
ели
на
пул
ода
џуба
,
па
јесам
пролазити
мирно
покрај
турцки
каракол
...
Несам
,
бре
брата
,
џимпир
ели
качак
,
ели
кумита
,
тај
да
јесам
брез
фенер
ићи
преко
сокак
!
...
А
саг
!
...
судија
,
бре
брата
,
чиновник
,
ели
приседник
суд
,
дрт
човек
,
бео
глава
,
бре
брата
;
имати
јесам
зет
и
унучики
,
па
јесам
пролазити
,
па
ни
имати
по-за
Себ
’
измећар
,
ни
фенер
,
ни
бастун
,
веће
пролазити
—
да
прошћавати
—
како
ники
мачор
кад
јесам
оставити
мутвак
,
тај
се
дигнути
и
заредити
по
ма'алу
на
ники
рђавство
.
бог
ја
ти
казивати
!
...
—
Лошо
време
заступити
!
седити
јесам
,
бата-Таче
!
...
—
велим
Јевда
,
и
нудити
он
.
—
ако
ли
један
кафенце
?
...
Дон
,
морити
,
Дон
!
ела
,
испећи
ни
два
кафа
!
...
А
газда
Таче
сести
и
почети
:
—
ете
саг
ја
,
Јевда
,
доћи
ништо
у
памет
,
и
присетити
’
се
да
ти
казати
...
Некња
јесам
зборити
ништо
сас
онај
мој
комшија
,
чорбаџи-Петракија
.
Мор
,
имати
јесам
човек
голем
мука
сас
онај
његов
Митко
.
Причаше
ја
човек
сав
...
сал
што
не
плакати
,
колко
он
жал
доћи
,
и
тешко
!
—
е
,
е
!
туј
ја
се
увртети
,
—
рећи
Јевда
и
показати
чела
—
ете
,
тај
Митко
!
...
па
што
зборити
Петракија
,
два
тај
очи
?
!
...
—
Лошо
зборити
,
много
лошо
зборити
.
давија
ја
прав
!
...
да
јесам
учија
ники
чкоља
,
тај
да
исписати
,
ете
,
тол'ку
књига
!
—
велим
Таско
и
одмерити
рука
један
ужасан
дебљина
.
—
„
ласно
ти
теб
’
,
—
рећи
ја
некња
Петракија
—
имати
девојка
,
син
немати
,
—
брига
немати
!
...
А
мен
’
ја
изести
онај
мој
пцетиште
!
”
—
А
тај
,
викати
,
зашто
он
испустити
?
„
дрво
се
,
викати
,
савијати
док
јесам
млад
,
”
имати
селски
реч
.
тај
и
сас
теб
’
и
Митко
тај
алис
тај
јесам
јесам
работати
!
„
Мор
,
Таче
,
рећи
,
не
знати
мој
мука
,
па
јесам
зборити
тако
.
А
,
истин
’
,
рећи
,
ја
јесам
кабает
,
много
јесам
,
рећи
,
кабает
!
ете
веће
два
година
и
повише
!
...
ама
се
вукујем
и
теглити
с
њег
’
како
ала
с
берикет
.
да
чути
сал
”
.
и
стати
да
причати
:
Причање
несрећан
отац
Петракија
о
сав
несрећан
синути
Митанча
„
полани
,
рећи
,
—
отпочети
бата-Таско
Јевда
Петракијев
прича
—
кад
он
купити
један
путина
код
Ван
кондурџија
,
таг
топрв
запазити
’
што
хтети
имати
мука
с
њег
’
повише
него
што
татко
ја
имати
,
ете
,
сас
ја
!
платити
за
путина
осам
динар
—
ем
бео
пар
,
бре
брата
,
рећи
,
малко
ли
јесам
!
?
...
ама
знати
како
бе'у
цврст
и
јак
путина
,
па
ем
сас
потковица
!
Донесо
’
ги
дом
и
дада
’
он
ги
,
и
он
ги
узити
!
ама
—
ете
саг
ја
долазити
у
памет
—
узити
ги
кучиште
,
ама
ја
не
целивати
у
рука
,
како
јесам
адет
у
он
.
Обуче
ги
,
и
један
дан
одиј
сас
њи
по
чаршија
,
а
јутредан
хтети
да
ги
обући
...
ја
јесам
мислити
:
зар
хтети
ги
чувати
па
за
недеља
ели
светак
?
!
па
ја
доћи
ништо
мило
,
тај
река
’
у
себ
’
:
Бреее
,
овај
хтети
кутак
искочити
по-трговац
и
од
татко
и
па
од
татко
на
татко
он
!
...
ама
да
чути
мој
брука
!
стизати
недеља
,
па
светак
,
па
недеља
,
погледати
ја
—
а
он
јесам
јоште
ићи
у
поцепан
путина
!
Чорбаџи-Петракија
син
,
па
јесам
ићи
како
измећар
,
белосвецки
ники
!
А
зашто
,
мора
,
ти
не
обукујеш
нов
путина
,
викати
он
ја
,
што
ја
резилити
?
!
он
јесам
ћутети
;
ћутети
јесам
,
жена
,
како
камик
!
Прође
јесам
јоште
један
недеља
,
а
ја
веће
не
мој
’
да
јесам
ћутети
,
веће
викнути
:
А
,
бре
,
ћопек-сене
,
што
јесам
не
обући
нов
путина
?
он
јесам
па
ћутети
.
А
домакица
ја
Персида
,
кад
видити
што
хтети
искочити
један
тепање
,
рећи
:
„
Неће
јесам
,
вика
,
дете
турцки
путина
;
искати
штифлетна
а-ла-франга
да
он
,
ете
,
купити
!
”
—
Што
бре
,
ешек
?
зар
татко
тај
чорбаџија
први
у
чаршија
и
код
влас
’
и
при
официр
и
инџилир
,
па
моћи
да
носити
путина
с
потковица
,
а
ти
не
моћи
!
?
Мор
хтети
понети
,
па
како
селски
невеста
хтети
ги
обући
и
одити
у
њи
.
А
он
,
кутак
,
—
и
кој
он
,
бре
,
научити
да
јесам
тако
зборити
?
—
рећи
:
„
Нећу
да
ги
носити
;
бос
хтети
јесам
ићи
,
ели
у
селски
оп'нци
,
а
да
ги
носити
,
рећи
,
—
хтети
!
...
”
е
,
зашто
хтети
?
—
„
не
моћи
,
”
рећи
.
Зашто
не
моћи
?
—
„
не
моћи
,
рећи
;
трупати
,
рећи
,
сас
онај
пуст
потковица
како
стар
мезулџиски
,
рећи
,
коњ
!
”
е
,
куд
се
научити
теј
реч
да
зборити
?
!
видити
ли
,
мора
,
како
се
кучиште
научити
да
зборити
јоште
у
чкоља
!
”
—
ти
што
он
напрајити
?
запитати
он
па
ја
.
—
„
тај
што
да
он
чинити
?
један
ја
јесам
дете
,
знати
како
јесам
!
купити
он
штифлетна
а-ла-франга
...
А
домакица
ја
зборити
:
„
Мор
,
Таче
,
ћутети
јесам
,
па
рећи
:
Исполај
на
господа
кад
јесам
доживемо
и
тај
!
Кој
знати
,
рећи
,
што
он
јесам
писан
,
и
што
хтети
да
искочити
из
њег
’
!
...
ти
јесам
трговац
,
ама
овај
хтети
,
рећи
,
искочити
јевропејски
трговац
,
галантерис
’
!
...
”
А
ја
јесам
сал
ћутети
,
—
зборити
јесам
Петракија
—
па
викати
:
Мог
,
истин
’
,
да
јесам
човек
прос
’
,
па
се
не
разбирати
у
сагашњи
време
;
па
јесам
оћутати
’
и
отрпети
’
ники
време
.
ама
после
ја
доћи
ништо
у
памет
за
чекмеџа
.
есапити
и
требати
да
јесам
тол'ко
пазар
,
а
кад
јесам
бројити
,
а
оно
искачати
мање
!
један
дан
убаво
запантити
дек
сам
спустија
у
чекмеџа
два
по
пет
динар
од
пазар
,
а
кад
хтети
да
затворити
дућан
,
ја
јесам
нађо
сал
један
!
А
код
чекмеџа
долазити
сал
ја
и
он
,
ники
други
!
е
хтети
,
зборити
јесам
ја
у
себ
’
,
до
чекмеџа
да
доћи
!
и
по
таг
искачати
пазар
за
ники
време
спрама
есап
!
...
ама
,
па
ја
доћи
ништо
чудно
!
имати
јесам
један
сопац
његов
,
и
ники
не
пуштати
у
сопац
.
јесам
он
пометати
с
метла
.
хо
,
мајка
он
старати
,
и
тај
требати
,
викати
,
да
јесам
ники
угурсузл'к
!
...
и
ја
се
веће
заинатити
да
видити
што
јесам
,
мајка
он
старати
,
у
тај
сопац
!
тај
један
дан
у
недеља
,
рећи
ја
један
,
—
а
бити
код
мен
’
јоште
у
турцки
време
калфа
,
—
ништо
лошо
за
Митко
;
рећи
:
„
пазити
се
,
газда
Петракија
,
да
ти
не
орезилити
,
рећи
,
твој
Митко
.
Чуја
јесам
—
а
убаво
разбрати
’
,
—
рећи
,
јучерке
на
ноћ
,
куде
неки
белосветски
фрајлица
,
рећи
,
појати
јесам
песна
за
твој
Митанча
,
појати
јесам
:
Кој
ти
купити
кондурица
?
—
Купа
ја
он
лудо-младо
,
Лудо-младо
неженето
,
на
Петрић
—
ете
,
рећи
—
млат
Митанча
!
...
„
тај
ти
,
рећи
,
максуз
потражити
,
чорбаџи-Петраки
,
да
ти
рећи
.
А
,
рећи
,
твој
’
леб
једо
’
,
ти
ја
извести
на
селамет
,
—
па
адет
јесам
да
ти
казати
;
зашто
,
рећи
,
моћи
ласно
гуја
да
ти
изести
”
.
—
„
А
ја
јесам
,
рећи
Петракија
,
уфатити
’
таг
ники
стра
’
и
зорт
;
—
зашто
јесам
преметати
по
мој
памет
,
па
уфатити
’
и
присетити
се
за
много
,
тај
река
’
:
Мор
,
неје
без
ништо
!
...
присетити
се
ја
:
у
дућан
јесам
не
седити
,
татко
не
слушати
,
мајка
ич
да
не
видити
;
хтети
кондура
,
кошуља
хтети
што
он
мајка
ткаје
и
шити
,
искати
дућански
!
...
Ударија
баксуз
у
кућа
и
дућан
;
а
пазар
мисечни
стати
кол'ко
пре
недељни
пазар
бити
!
...
у
соб
јесам
ники
не
пуштати
,
а
кад
јесам
искочити
,
а
он
јесам
турити
катанац
на
врата
—
ем
кол'ки
катанац
!
голем
како
катанац
на
магаза
!
А
кључ
јесам
турити
у
џеп
,
па
јесам
ићи
!
куде
јесам
ићи
,
што
прајети
,
кад
се
вртати
дом
—
ники
не
знати
и
не
смејати
да
он
питовати
...
„
А
ја
јесам
—
рећи
Петракија
—
кад
ја
рећи
човек
тај
,
брго
дом
.
на
сопац
он
катанац
,
а
он
он
дом
немати
„
Причекни
јесам
малко
,
рећи
ја
жена
,
хтети
доћи
дете
!
...
”
А
за
тај
па
да
ја
јесам
!
”
река
’
гу
ја
,
тај
јесам
узити
један
сикирче
.
„
зар
хтети
јесам
трговачки
суд
,
тај
да
не
смети
,
па
искати
и
требати
два
грађанин
да
јесам
у
присуство
!
ба
!
не
чекати
јесам
ја
!
”
Па
јесам
сас
онај
сикирче
обити
катанац
и
улезнем
у
сопац
...
А
у
соб
,
што
хтети
да
видити
:
мој
срам
!
...
по
дувар
,
бре
брата
,
сав
слика
,
ем
девојачки
!
ам
,
рећи
,
не
од
наш
девојчики
,
веће
од
ники
из
бео
свет
...
па
...
ете
...
несу
,
рећи
,
обући
,
веће
,
ете
,
како
саг
да
ти
казати
...
ете
...
како
да
се
бањати
;
ама
,
брез
пештимаљ
,
ели
на
Ђурђовдан
у
зор
,
кад
јесам
фаћати
мај
,
да
прошћавати
!
...
срам
ја
,
рећи
,
изести
!
„
погледати
на
сандак
,
а
и
на
сандак
катанац
!
премислити
’
се
ја
:
е
,
што
он
требати
,
мајка
,
катанац
на
сандак
,
кад
имати
—
ем
какав
голем
!
—
на
врата
?
!
...
тај
јесам
узети
онај
сикирче
,
па
и
по
катанац
,
па
и
по
сандак
!
кад
јесам
подиго
’
капак
,
—
леле
мајка
,
што
хтети
да
видити
у
сандак
!
срам
ја
и
да
ти
казати
;
а
њег
’
,
рећи
,
не
бити
срам
да
збрати
и
скута
сав
тај
!
!
два
санд'ка
пун
,
бре
брата
,
ете
,
да
прошћавати
,
сав
курвински
ствар
!
...
”
—
Лелее
!
не
зборити
јесам
!
...
—
велим
уплашено
Јевда
.
—
„
Чешљеви
,
сапун
,
ђулијак
неки
,
тај
ники
женски
штифлетна
,
колан
,
подвезица
,
гакице
женски
,
чорапа
—
ама
знати
кол'ко
јесам
дуг
!
...
дуг
,
како
да
хтети
около
шити
да
ги
врзује
!
...
и
сав
јесам
тај
збрајати
и
скутаја
на
куп
за
онуја
несрећа
и
роспија
аустриски
,
Кермина
!
...
Капетал
бре
један
!
...
Дућан
!
Дућан
да
јесам
отворити
и
сортирати
сас
онуја
силан
стока
!
...
ела
,
Перса
,
викнути
јесам
ја
домакица
ја
.
ела
овамке
,
да
јесам
видити
работа
ода
тај
твој
„
дете
”
!
нов
адет
да
видити
!
саг
младожења
,
ете
,
спремати
бошчалук
,
а
девојка
јок
!
...
какав
јесам
овај
вера
,
викати
?
ела
овамке
,
да
видити
твој
јевропејски
„
галантериста
”
!
—
Лелее
,
тугоо
!
—
узвикнути
Јевда
сав
преплашити
.
—
црн
Перса
,
што
ти
се
ода
дете
напрајити
!
А
Митанча
—
што
напрајити
?
—
Ешек
!
Што
хтети
прајети
?
недеља
дан
не
смејати
да
јесам
до'оди
дом
,
веће
заредити
по
тетак
и
по
стринка
на
ноћување
...
„
А
да
бити
тагај
туј
,
рећи
Петракија
,
—
ћа
с
онај
сикирче
да
он
утепати
!
”
—
ех
,
ех
,
аџамија
,
па
лудо
...
—
Вид
ли
,
Јевда
,
што
ни
се
напрајити
ода
наш
варош
?
!
—
Лелее
!
—
хукати
Јевда
.
—
А
татко
он
Петракија
турити
он
у
новина
и
рећи
:
„
од
данаске
ја
веће
Митанча
неје
син
,
ни
он
ја
па
татко
;
тај
ви
јесам
,
вика
,
на
знање
и
,
ете
,
управљање
!
Ич
да
он
ники
не
давати
пар
,
зашто
не
презнавам
Митанчин
,
рећи
,
арч
...
”
—
ех
,
туга
!
Неје
требати
баш
тол'ко
да
јесам
...
син
он
јесам
...
леле
,
јединац
според
три
керка
!
...
па
што
јесам
саг
сас
Митанча
—
некња
он
вида
’
!
Ништо
се
напрајити
ода
момак
...
како
земља
јесам
доћи
...
—
Што
напрајити
?
!
Ешекл'к
напрајити
.
изгубити
јесам
р'з
и
трговачки
чес
’
!
...
Чорбаџиски
син
!
...
до
Филиба
и
Солун
да
просеше
чорбаџиски
керка
,
па
ниједан
да
он
не
рећи
:
јок
!
—
а
он
јесам
—-
ешек
ниједан
!
оженити
сас
белосветски
и
изгубити
душа
сас
други
вера
,
сас
туј
,
што
ти
гу
казати
,
фрајлица
Швабица
Кермина
!
тај
ли
јесам
ред
?
!
...
А
татко
што
да
прајети
?
!
узити
јесам
на
брата
дете
,
рећи
:
„
Сотирче
хтети
ја
јесам
по
саг
’
син
и
наследник
!
”
’
Оће
да
он
узнети
за
ортак
,
—
ама
још
неје
у
теј
година
!
...
А
свој
син
напудија
!
...
и
чорбаџиски
,
бре
брата
,
син
отићи
јесам
,
тај
јесам
саг
кантарџиски
санким
чиновник
—
сас
двеста
грош
мисечно
!
!
...
А
фрајла
Кермина
посести
јесам
малко
;
чекати
,
белким
,
да
се
измирити
сас
татко
Петракија
,
тај
када
јесам
видити
што
ништо
хтети
бидне
,
—
а
она
јесам
уфатити
свет
...
Кој
гу
знати
куде
јесам
саг
!
...
у
циркус
ники
зар
...
—
Лела
,
да
не
давати
господ
никоји
такав
срам
и
резилак
!
...
—
узвикнути
Јевда
,
када
Таско
завршити
Петракијев
прича
.
—
морити
,
Јевда
,
зар
сал
Петракија
што
имати
мука
?
!
имати
ги
сијасвет
,
ама
сал
туј
пукнути
брука
,
па
јесам
знати
,
а
кол'ко
ги
имати
чорбаџиски
кућа
што
јесам
кутају
од
свет
...
ономад
на
слава
један
бити
,
код
чорбаџи-Гана
.
и
он
јесам
имати
син
...
Свршија
у
Грац
трговачки
чкоља
.
седити
јесам
и
чекати
да
не
послужити
.
ја
јесам
узедо
’
с
астал
онај
књига
,
албум
,
па
јесам
гледати
,
превртати
лист
,
гледати
слика
,
па
јесам
запазити
’
један
девојче
.
Мор
,
који
јесам
јесам
овај
девојченце
,
требати
да
он
знати
и
познавати
?
тај
запитати
Ставрија
полицаја
,
што
седети
до
мен
’
:
Кој
бити
овај
девојченце
,
Ставрија
?
—
„
зар
гу
не
знавати
,
рећи
ја
.
из
циркус
пеливанка
,
она
летошњи
,
што
рипати
кроз
б'чву
,
ете
,
неје
,
рећи
,
кроз
б'чву
,
веће
кроз
обруч
...
што
се
,
рећи
ја
,
потепати
заради
њума
.
ја
гу
,
рећи
,
испратити
до
железнички
станица
!
...
”
—
она
,
мајка
он
старати
,
дотле
ли
зар
доћи
?
!
—
какав
време
заступити
,
бата-Таско
,
бог
да
чувати
!
е
неје
тако
баш
бити
у
пређашни
време
,
неје
!
...
—
ба
!
бити
јесам
!
бити
јесам
,
ама
неје
баш
тако
без
ред
бити
!
Пантиш
ли
,
хеј-хеј
,
дамно
,
што
учинити
онај
Мик
Вачин
...
када
стати
ашик
на
онај
ченгија
Ђулсефа
...
Челебија
се
звати
?
!
—
оставити
јесам
човек
и
татко
,
и
мајка
,
и
дућан
,
и
трговина
,
па
јесам
фатити
пут
сас
Циганин
у
губертл'к
...
и
саг
јоште
јесам
жив
!
—
Причаше
ја
неки
наш
трговац
,
што
одисати
там
’
по
трговина
;
наћи
он
,
хеј-хеј
,
далеко
,
там
’
на-куде
Солун
...
свирити
и
он
с
други
Циганин
;
стануја
зурлаш
,
а
она
ченгија
он
жена
!
...
(
дати
јесам
један
нога
на
први
муж
Циганин
,
па
се
удаде
за
Мич
.
)
Познаше
се
ласно
.
Сећа
се
све
убаво
за
наш
варош
!
...
„
бре
,
зар
таки
напрајити
,
Мик
?
”
зборити
он
наш
.
—
„
Што
хтети
прајети
!
”
рећи
.
„
К'смет
!
вера
јесам
,
рећи
,
несам
баталија
,
—
ама
стадо
’
ете
,
рећи
,
Циганин
!
имати
јесам
,
рећи
,
и
деца
сас
њума
!
...
”
„
тај
тај
ти
испричати
’
,
—
завршити
бата-Таско
,
—
Јевда
,
демек
да
знати
да
неје
:
„
да
неје
бити
!
”
бити
јесам
,
—
ама
у
сто
година
једанпут
ако
искочити
брука
и
резилак
—
ама
овај
саг
почесто
!
...
—
Ее
,
бата-Таско
,
за
тај
ти
и
позвати
’
,
да
ти
молити
,
два
тај
очи
,
да
ја
помоћи
.
Знајеш
каки
јесам
јесам
...
Жена
јесам
,
удовица
јесам
,
не
стизам
свуд
;
не
прилегати
,
неје
ред
...
не
знати
јесам
што
се
работити
и
зборити
по
чаршија
...
па
ти
да
јесам
распитати
,
да
видити
,
демек
,
за
Ман
мој
...
Зашто
стра
’
ја
;
рећи
ја
да
хтети
да
се
жена
,
—
а
саг
па
,
кад
он
река
’
,
—
а
он
стануја
пишман
!
...
па
да
јесам
разбрати
да
неје
ники
белосветски
...
Тугооо
!
ако
тај
бити
,
—
што
да
прајети
?
!
...
—
’
Оћу
,
’
хтети
јесам
,
Јевда
,
—
рећи
чорбаџи-Таско
,
—
а
за
дан-два
да
доћи
хтети
!
за
дан-два
,
ете
,
па
јесам
туј
!
...
глава
Шесто
у
она
читатељ
,
после
узалудан
и
бескористан
читање
досадашњи
пет
глава
,
напослетку
долазити
и
натрапавати
на
сам
ствар
,
због
који
јесам
овај
приповетка
и
постати
,
а
тај
јесам
:
да
се
у
она
једва
једаред
наћи
заједно
Ман
кујунџија
и
Зона
Замфиров
.
зона
јесам
знати
да
јесам
леп
,
и
да
јесам
чак
лепотица
.
знати
јесам
тај
по
огледало
,
у
који
се
,
као
сваки
млад
девојка
,
радо
и
често
огледати
,
и
по
поглед
,
који
јесам
сретати
и
испраћати
,
а
и
по
песма
,
у
који
се
име
њен
спомињати
или
који
се
ради
она
,
као
алузија
на
она
,
певати
.
и
Зона
јесам
бити
,
што
јесам
сасвим
и
природно
,
поносит
стога
.
али
јесам
ипак
волети
да
понекад
на
један
такав
поглед
и
одговорити
поглед
.
бити
она
јесам
тај
особито
задовољство
да
један
такав
поглед
охрабрити
ко
,
да
он
улити
неки
нада
,
да
он
залудити
,
а
после
да
он
одбацити
.
онако
,
као
и
за
сав
велик
и
срећан
освајач
што
причати
историја
да
за
она
немати
више
никакав
дражити
оно
што
она
јесам
,
такорећи
,
већ
пред
нога
,
него
да
она
држати
и
бити
у
она
нов
освајачки
глад
само
онај
што
јесам
још
непобеђен
и
неосвојен
,
што
охол
чела
пркос
,
—
тако
и
за
леп
Зона
јесам
имало
дражити
оно
што
јесам
већ
победити
и
залудити
,
него
јесам
интересовати
и
дражити
оно
што
равнодушно
крај
она
пролазити
,
што
јесам
не
гледати
и
не
освртати
се
за
она
.
и
већ
због
сам
тај
јесам
никакав
чудо
што
јесам
и
Ман
Кујунџија
—
чапкун-Мане
назвати
морати
ући
у
овај
приповетка
,
ако
никако
друкчије
,
а
оно
макар
као
епизода
.
А
што
јесам
Ман
напослетку
изићи
чак
и
као
главни
јунак
,
тај
јесам
бити
—
поред
већ
познат
карактеран
црта
Зонин
—
природан
и
логичан
последица
још
и
карактер
његов
,
и
ашиклиски
,
тако
да
казати
,
тактика
његов
,
—
као
што
хтети
се
већ
све
тај
лепо
,
јасно
и
очигледно
доцније
из
пажљив
читање
увидети
.
Ман
јесам
Зона
знати
још
као
дериште
,
као
„
чуп
”
или
„
чупенце
”
—
како
бити
они
тамо
рећи
за
шипарица
,
а
и
она
јесам
он
познавати
још
из
тај
ран
свој
година
.
као
дериште
бити
јесам
сув
,
џигљаст
и
кракат
,
танак
дуг
рука
,
дуг
лице
и
велик
уста
,
укратко
:
један
обичан
дечји
лице
,
за
који
не
знати
човек
како
да
казати
—
да
ли
јесам
лепо
или
ружан
,
а
најмање
бити
се
смести
кладити
и
тврдити
да
хтети
се
из
тај
чупе
време
развити
први
лепотица
.
до
дућан
Ман
Кујунџије
—
онај
први
у
први
глава
описан
дућан
,
у
који
јесам
мајстор-Мане
онако
вешто
,
салтоморталски
,
ускакати
—
бити
јесам
дућан
алваџија
Амет
.
тај
бити
сваки
јутро
,
кад
јесам
ићи
у
школа
,
застати
Зона
и
куповати
бити
за
грош
ћетен
алва
и
за
марјаш
врућ
симит
,
у
који
бити
метал
алва
.
тада
бити
обично
Ман
испружити
шија
из
онај
његов
мали
дућанче
,
као
гусак
из
гушчарник
кроз
летва
,
и
ословљавати
бити
јесам
реч
,
као
што
се
обично
деца
ословљавати
;
а
затим
бити
јесам
редовно
запитати
за
њен
стар
сестра
Костадинка
,
први
лепотица
у
град
,
који
јесам
бити
пристигнути
на
удаја
.
питати
бити
јесам
:
—
Зона
,
морити
,
што
ти
работити
датке
Костадинка
?
—
Ништо
!
—
одговарати
љутит
Зона
и
стегнути
онај
алва
симит
.
—
како
ништо
?
!
теке
,
истин
’
,
што
гу
требати
да
јесам
работити
,
кад
јесам
јесам
чорбаџиски
ћерка
!
...
—
А
што
јесам
па
теб
’
ти
за
њума
?
Ти-ти-ти-ти
,
што
себе
гу
она
,
тај
да
јесам
,
ете-те
,
пи-пи-пи-тујеш
за
њума
?
!
...
—
замуцкивати
Зона
,
а
већ
готов
да
се
заплакати
од
мука
.
—
ех
,
детенце
!
...
много
ја
,
ете
,
мило
за
њума
...
А
за
њума
ли
,
Зона
,
куповати
тај
алвица
?
...
—
јок
!
—
обрецивати
се
Зона
.
—
е
,
што
гу
требати
алва
,
кад
јесам
гу
,
ете
,
уста
и
без
алва
слатко
и
благо
!
...
А
Зона
само
прћити
уста
и
не
одговарати
ништа
;
стајати
као
свећа
,
са
састављен
нога
,
и
не
моћи
одмах
да
се
кренути
.
—
Па
поздрав
се
на
дада
Костадинка
.
ако
ли
,
да
гу
понети
малко
пешкеш
од
мен
’
?
...
Амет
!
дед
сећи
за
два
грош
од
кетен
алвица
...
А
Зона
се
кретати
љут
,
ништа
он
не
велим
,
него
ићи
школа
.
А
кад
јесам
Манча
викнути
да
понети
дада
алва
,
а
она
се
окренути
и
само
исплазити
језик
на
он
,
па
продужити
пут
.
кад
јесам
свршити
школа
,
а
бити
она
јесам
тада
дванаест
година
,
задржати
јесам
код
кућа
.
А
и
јесам
свршити
ни
сав
основни
школа
,
него
само
три
и
тек
почети
четврти
разред
,
кад
јесам
чорбаџи-Замфиру
доћи
нешто
у
памет
да
јесам
извадити
из
школа
.
Хаџи-Замфир
јесам
дати
да
се
даље
школовати
.
кад
бити
он
споменути
„
више
школа
”
,
и
да
бити
добро
бити
да
јесам
—
кад
он
јесам
већ
бог
дати
свега
доста
-
-
послати
у
Београд
,
хаџи-Замфир
бити
она
тада
само
погледати
и
поглед
пресећи
;
истрести
бити
чибук
,
а
тај
бити
бити
знак
да
јесам
љут
тада
,
и
кратко
бити
се
на
она
обрецнути
.
и
ники
после
за
жив
глава
не
бити
смести
продужити
с
он
разговор
о
тај
тема
...
—
Што
,
што
?
Што
бре
?
—
запитати
бити
тада
чорбаџи-Замфир
дигнути
свој
густ
обрва
чак
под
фес
.
—
Ешексене
!
куде
се
јесам
женски
,
аџамија
,
ем
девојченце
,
ете
,
давати
на
наука
?
!
...
откуд
ви
па
тај
адет
и
тај
памет
?
...
Што
?
Што
бре
?
...
да
јесам
научити
немацки
јазија
,
аустриски
буквар
,
па
да
праћати
књига
,
демек
писма
,
на
аџамија
из
бео
свет
,
на
официр
,
инџилир
и
писар
?
!
...
тај
ли
искати
?
!
...
ба
!
...
у
мој
век
...
сал
тај
да
бидне
—
хтети
!
...
тако
јесам
говорити
хаџи-Замфир
.
А
имати
јесам
и
права
!
јесам
он
тај
онако
напамет
говорити
...
као
искусан
и
паметан
човек
,
држати
јесам
да
сваки
човек
требати
да
се
поучавати
туђ
несрећа
.
јер
тај
дан
баш
ухватити
јесам
један
чорбаџиски
ћерчица
,
који
јесам
пре
два
година
свршити
школа
,
како
јесам
,
на
листа
од
писанка
бр
.
@card@
,
неки
писар
,
у
чији
јесам
кондуит-листи
стојати
да
јесам
расејан
и
неупотребљив
за
концепат
,
написати
писма
који
јесам
гласити
:
„
Што
ја
писувати
за
волење
,
и
ја
јесам
искати
и
’
хтети
јесам
да
се
,
ете
,
волети
;
агда
да
се
волети
за
удавање
и
венчавање
,
а
за
друго
јок
,
зашто
хтети
татко
да
ја
утепати
“
.
одмах
после
тај
извадити
јесам
чорбаџи-Замфир
свој
Зона
из
школа
.
али
,
иако
јесам
хаџи-Замфир
имати
тако
строг
и
,
такорећи
,
несувремен
поглед
на
школа
и
писменост
у
однос
на
наш
женски
свет
,
ипак
,
баш
у
исто
тај
време
,
јесам
налазити
да
јесам
тај
тако
страшно
ако
његов
мезимица
,
његов
чуп
Зона
,
недеља
отићи
са
другарица
на
ћошак
пред
калоферлиски
хан
или
на
Бит-пазар
,
где
играти
оро
;
или
у
неки
авлија
или
неки
поширок
ћорсокак
,
где
се
момак
и
девојка
љуљати
бео
недеља
на
„
нишаљка
”
,
и
где
се
загрљен
момак
и
девојка
љуљати
,
а
друштво
она
певати
:
„
Чије
перо
на
нишаљка
,
гајтан
мој
!
“
Зона
још
јесам
играти
у
оро
нити
се
љуљати
на
нишаљка
—
она
јесам
само
гледати
.
тек
се
узети
за
рука
са
који
другарица
свој
,
а
најрадије
и
најчешће
се
узети
за
рука
она
и
Генче
Кривокапски
,
па
отрчати
весело
тамо
где
се
оро
играти
.
ту
стати
.
А
обично
и
најрадије
стати
на
какав
басамак
или
камен
—
једно
да
боље
видити
,
а
друго
да
изгледати
веће
.
Држе
се
за
рука
и
јести
кокица
из
кецељица
свој
;
стајати
и
смешити
се
гледати
како
момак
и
девојка
играти
.
гледе
,
и
сав
видити
,
и
ништа
она
се
не
моћи
отет
поглед
и
остати
неопажено
,
иако
она
онај
из
кола
багателисати
и
сматрати
она
за
аџамија
и
да
ништа
не
знати
.
варати
се
јако
!
„
добар
петао
се
измалена
учити
кукурикати
”
,
па
тако
и
онај
;
сав
оне
видити
и
знати
:
ко
ко
погледати
,
ко
ко
гурнути
,
ко
се
о
ко
очешати
,
ко
се
до
ко
најрадије
хватати
,
и
сав
ти
и
такав
ствар
.
тај
јесам
још
Зона
чути
за
Манча
да
јесам
леп
момак
,
и
видети
да
се
све
отимати
да
до
он
играти
.
А
Манча
јесам
бити
већ
на
глас
као
момак
и
играч
.
и
мали
Зона
јесам
још
тад
приметити
да
највише
махалски
девојка
гледати
и
уздисати
за
Манча
,
па
јесам
и
она
почети
помало
гледати
и
кришом
уздисати
за
он
.
ваљда
по
онај
општи
закон
,
по
који
женски
свет
,
онако
исто
као
и
овца
или
гусак
што
потрчати
све
за
један
,
онај
први
,
онамо
куд
она
потрчати
,
а
и
не
знати
ни
куд
трчати
ни
зашто
трчати
—
по
тај
исти
закон
ваљда
јесам
и
Манча
сав
девојка
гледати
и
сав
се
заљубити
у
он
,
а
за
она
,
по
тај
исти
закон
,
поћи
и
мали
Зона
!
...
и
мали
Зона
јесам
знати
шта
јесам
тај
;
јесам
ни
слутити
шта
јесам
тај
што
се
с
она
збивати
,
али
јесам
и
она
поћи
за
гомила
,
за
стар
њен
пол
.
и
она
јесам
највише
у
Манча
гледати
,
пратити
он
очи
унаокруг
кола
.
и
што
се
он
у
играње
више
и
ближе
примицати
к
она
,
све
мање
и
ређе
вадити
кокица
;
не
јести
она
,
него
она
стегнути
у
свој
шака
,
а
срце
она
силно
бити
у
груди
и
страх
јесам
неки
ухватити
од
Ман
,
али
он
ипак
гледати
.
А
кад
Ман
доћи
према
она
,
а
у
она
ући
још
велик
страх
,
и
она
не
знати
шта
да
радити
,
ни
како
да
стати
:
одмах
пребацивати
курјучић
с
леђа
преко
раме
,
напред
на
прса
,
и
завртати
језик
,
а
не
знати
ни
сам
зашто
тај
радити
,
као
што
опет
и
не
знати
како
силно
стегнути
свој
знојав
ручица
ручица
свој
другарица
Гена
,
или
се
наслонити
на
она
,
па
јесам
кришом
штипати
и
љубити
,
па
она
шаптати
и
велим
:
„
Гена
,
морити
,
ја
се
хтети
удати
!
...
”
(
А
и
Гена
она
велим
да
се
и
она
хтети
удавати
.
и
оба
млад
другарица
се
зарицати
да
се
никад
хтети
удавати
!
...
)
Ништа
не
знати
,
само
он
гледати
,
а
израз
лице
она
такав
и
уста
она
стајати
тако
,
да
не
знати
или
се
смешити
или
хтети
да
заплакати
...
и
доклегод
оро
трајати
,
или
још
боље
,
доклегод
Ман
не
поћи
кућа
,
и
она
стајати
ту
држати
Гена
за
рука
,
а
када
Ман
поћи
,
одлазити
и
онај
кућа
.
променити
се
Зона
;
постати
дете
друкчије
.
јесам
више
онако
безбрижан
,
не
ићи
сокак
па
да
јесам
се
ништа
не
тицати
,
не
скакутати
више
с
нога
на
нога
;
а
кад
улазити
на
капија
,
она
се
увек
,
пре
но
што
ући
,
окренути
и
лево
и
десно
у
сокак
и
гледати
...
па
и
укућанин
приметити
на
дериште
неки
промена
.
уосталом
,
и
укућанин
јесам
не
сматрати
већ
више
за
дете
;
тај
се
видити
и
по
тај
што
сад
много
штошта
и
не
говорити
пред
она
,
него
кад
хтети
тако
нешто
да
говорити
и
да
се
као
стар
израз
,
а
они
јесам
послати
по
нешто
,
где
хтети
се
морати
задржати
подуг
,
а
ствар
она
тај
,
наравно
,
и
не
требати
.
и
они
приметити
да
јесам
Зона
расејати
и
замислити
.
Ништа
не
упамтити
што
она
казати
.
ако
јесам
Замфир
послати
по
чибук
и
дуванкеса
,
она
он
донети
наочаре
и
тефтер
дужник
!
...
сваки
час
јесам
пред
огледало
,
и
онај
велик
и
онај
други
мањима
,
иако
имати
у
џеп
онај
свој
мало
огледало
;
сваки
час
плести
курјучић
и
непрестано
мењати
онај
пантљичица
на
крај
курјучића
;
до
подне
измењати
она
неколико
—
и
зелен
,
и
плав
,
и
жут
,
и
црвен
,
а
после
подне
тако
исти
...
прекодан
се
сваки
час
тек
изгубити
,
немати
јесам
.
Повлачи
се
у
самоћа
,
онај
тако
мио
самоћа
млад
створ
који
не
знати
шта
она
јесам
,
а
жељан
јесам
да
патити
;
онај
самоћа
око
који
врити
живот
и
чути
се
жагор
,
а
они
,
скрити
у
тај
самоћа
,
уживати
,
јер
знати
да
она
ники
не
знати
где
јесам
.
ту
се
тако
повући
и
гледати
,
а
не
знати
куд
гледати
;
и
мисао
,
а
не
знати
шта
мисао
,
само
осећати
.
Осећа
да
она
јесам
нешто
мило
и
тужно
нешто
;
осећати
да
патити
,
а
не
знати
још
од
шта
патити
.
А
пријатан
она
тај
самоћа
,
који
јесам
заклањати
од
поглед
укућанин
,
који
јесам
она
поглед
од
неки
доба
ужасно
досадан
постати
.
и
она
наваљивати
на
мајка
свој
и
молити
јесам
да
она
уступити
ту
мали
собица
,
ћилер
,
у
који
се
улазити
на
врата
који
јесам
између
два
долап
,
па
се
тако
једва
и
распознавати
од
долапски
врата
.
у
тај
собица
се
често
и
најрадије
склањати
.
ту
јесам
обузети
неки
сладак
туг
и
сет
,
и
она
се
ту
одавати
тих
туга
,
мисао
о
себе
,
и
ту
се
осећати
,
као
несрећан
девојче
на
овај
свет
,
али
зашто
баш
несрећан
—
она
још
не
знати
!
...
у
тај
се
собица
најрадије
бавити
;
ту
се
чешљати
и
пресвлачити
по
неколик
пут
преко
дан
,
или
извадити
свој
џепни
огледалце
(
који
јесам
на
поклопац
један
седефли
кутија
,
који
она
служити
још
и
као
неки
мали
„
шпаркаса
”
)
,
па
се
дуго
огледати
у
он
и
прћити
свој
румен
усница
и
мали
носић
.
или
обући
мајкин
венчати
фустан
од
тежак
персиске
свила
—
који
већ
више
ни
сам
Ташана
не
носити
,
јер
јесам
изићи
из
мода
,
—
потрпати
на
себе
сав
њен
адиђар
,
па
се
огледати
на
велик
огледало
и
ходати
по
соба
...
једнако
намештати
тај
собица
по
свој
воља
и
седити
у
она
кад
год
уграбити
прилика
да
се
искрасти
од
очи
укућанин
...
ту
бити
најволети
и
да
ноћивати
,
али
она
мајка
никако
не
да
тај
.
А
Зона
се
растужити
обично
тада
и
говорити
о
смрт
.
—
кад
умрети
,
нанети
,
убаво
да
ја
са'раниш
...
на
гроб
да
ја
турити
шебој
и
замбак
и
трандафил
и
дафина
да
ја
посадити
!
—
А
мајка
плакати
,
ударити
она
сузити
на
очи
,
па
јесам
јурити
папуча
из
соб
у
соб
и
преко
басамака
,
а
Зона
се
смејати
кроз
плач
,
па
велим
:
—
ама
ја
хтети
ти
умрети
,
нанети
!
...
Прођоше
три
и
нешто
више
година
.
и
као
сав
што
јесам
подложан
промена
,
изменити
се
и
она
.
лице
она
доћи
пун
и
уста
сада
много
мања
,
у
пропорција
према
лице
,
који
тај
добити
леп
црта
и
израз
;
курјучићи
израсти
у
дуг
курјук
,
а
џигљаст
чуп
Зона
развити
се
у
витак
девојка
Зона
,
само
очи
што
остати
онај
исти
—
крупан
и
таман
,
с
дубок
као
бездан
поглед
...
као
дериште
јесам
ценити
ни
много
полагати
на
лепота
свој
,
а
ни
на
тај
што
јесам
чорбаџиски
ћерка
.
али
сада
,
као
девојка
,
она
тај
почети
полако
осећати
и
по
тај
се
владати
.
А
и
да
јесам
сам
осетити
тај
,
имати
бити
ко
да
она
тај
казати
.
родбина
Замфиров
јесам
велик
.
пуно
неки
тетак
,
стрина
и
ујна
.
и
онај
не
само
да
приметити
како
она
јесам
њихов
Зона
леп
,
него
приметити
чак
и
тај
како
јесам
чуп
Зона
заљубити
,
па
пронаћи
чак
и
у
ко
се
загледати
.
—
Лелеее
!
—
узвикнути
тетак
Таска
,
кад
она
рећи
како
стајати
с
њихов
Зона
,
који
јесам
она
још
једнако
редовно
доносити
,
кад
год
бити
она
доћи
,
бадем
и
рокчић
,
сматрати
јесам
још
за
дете
.
—
Лелеее
!
Што
се
напрајити
ода
наш
варош
и
ода
девојачки
у
сагашњи
земан
!
Тугооо
!
немати
више
девојчики
!
...
Беше
!
...
Беше
!
...
саг
татко
и
мајка
—
ништо
!
саг
јесам
чупенце
бегендисовати
момак
,
па
ни
питовати
:
бегендисовати
ли
татко
и
мајка
зет
?
...
црн
Ташана
!
Ида
јесам
па
се
бесити
о
онај
крив
дафина
!
...
—
викнути
и
ударити
у
плач
,
а
за
она
одмах
ударити
у
плач
и
Ташана
,
мајка
Зонин
,
и
сав
остати
тетак
,
ујна
и
стрина
,
који
се
десити
ка
окуп
...
и
одмах
навалити
на
Зона
све
сложно
,
и
не
оставити
јесам
никако
на
мир
док
она
он
,
како
она
се
учинити
,
не
избити
из
глава
.
Што
се
она
више
и
лепше
развијати
,
сав
јесам
јесам
силан
нападао
и
убедљив
саветовати
:
како
требати
да
пазити
на
себе
и
како
требати
да
она
јесам
увек
на
ум
чији
јесам
и
који
јесам
она
.
и
ређати
она
све
редом
момак
с
назначење
који
јесам
неприлика
,
а
који
бити
моћи
бити
прилика
за
она
.
код
Ман
Кујунџије
се
,
наравно
,
најдуже
задржати
.
на
он
и
дрвље
и
камење
!
...
—
ако
јесам
не
бегендисати
у
наш
варош
,
ете
,
ники
,
што
ти
,
демек
,
ники
неје
спроти
теб
’
—
ласно
за
тај
!
...
—
говорити
бити
она
и
такорећи
понављати
сваки
дан
надугачко
и
нашироко
један
исти
тетак
Таска
,
речит
у
цео
родбина
.
ете
имати
у
Лесковац
,
ем
какав
трговац
,
у
Врање
,
ем
какав
чорбаџија
,
па
хтети
се
,
што
зборити
селски
,
за
злато
ласно
наћи
кујунџија
.
А
онај
чапкун
зар
јесам
прилика
,
он
,
кријумчарски
син
,
спроти
теб
’
и
спроти
други
Замфиров
зет
?
...
сестра
ти
се
поудавати
све
за
људи
трговац
,
а
ти
што
искати
?
!
...
помислити
се
на
ко
јесам
керка
!
један
јесам
јесам
чорбаџи-Замфир
у
град
;
мора
,
до
Солун
и
Филиба
немати
он
јоште
по-такав
!
А
тај
—
она
што
јесам
брљив
!
млад
,
луд
,
аџамија
—
ти
искати
да
стати
еснафски
жена
!
...
ти
да
он
заб'равиш
!
...
он
јесам
јесам
човек
сирома
’
...
фукара
!
куд
јесам
његов
кућа
,
дућан
;
куде
јесам
он
чаир
,
чифлак
и
чивчија
?
„
имати
јесам
дућан
!
”
ех
,
много
данас
мука
па
за
дућан
!
...
А
питовати
ли
:
што
јесам
имати
у
дућан
?
...
како
онај
Насрадин-'оџа
што
ујутру
садеше
лук
,
а
увече
он
чупати
и
метати
под
душек
:
„
Што
јесам
мој
,
збореше
јесам
,
нек
’
јесам
јесам
код
ја
!
...
”
ете
тај
и
Ман
работити
!
ујутру
под
мишка
јесам
доносити
,
увече
па
под
мишка
односити
!
...
имати
јесам
,
мора
,
и
магаре
!
Тол'ко
он
богатство
!
...
он
хтети
јесам
узнети
спроти
себ
’
ники
сиротица
измећарка
,
што
хтети
да
јесам
седити
у
пазарни
дан
,
у
субота
,
у
дућан
те
да
јесам
збирати
пазар
и
да
пазити
да
јесам
селски
невеста
не
украднути
ники
минђуша
из
дућан
...
и
да
се
карати
сас
селски
мечка
онај
!
А
прилегати
ли
на
чорбаџи—Замфирово
дете
да
јесам
седити
у
дућан
,
да
јесам
ручати
с
момак
и
чирак
на
ћепенак
,
куде
свет
пролазити
,
—
и
да
се
карати
сас
селски
звер
?
!
...
па
ти
се
,
морити
,
у
пар
не
разбирати
;
не
знавати
што
јесам
повише
:
два
грош
ели
миланче
!
?
ех
,
аџамија
што
јесам
—
па
лудо
!
...
ти
мирисати
на
јоргански
памук
,
—
зар
ти
хтети
па
да
јесам
за
ћепенак
,
еснафски
жена
тај
ли
хтети
да
јесам
?
!
да
се
звати
,
ете
,
мајстор-Маниница
!
...
и
она
луд
и
брљив
бећар-Дока
да
ти
се
падати
тетак
!
...
„
тији
вод
брег
ронити
;
кап
камен
дуб
”
,
велим
стар
,
искуство
освештан
реч
...
и
тако
се
и
овде
збити
.
силан
савет
и
опомена
учинити
напослетку
свој
.
и
Зона
као
да
подлегати
.
силно
она
се
увртети
у
глава
и
силно
јесам
усправити
и
подигнути
помисао
да
јесам
она
чорбаџиски
кћер
и
први
лепотица
.
тај
бити
доста
да
јесам
често
—
као
и
сав
који
тако
држати
много
на
себе
и
на
лепота
свој
—
иако
леп
,
изгледати
врло
глуп
!
променити
се
,
као
и
сав
што
се
у
свет
време
мењати
...
и
сада
се
изменити
прилика
и
улога
.
сад
јесам
Манча
гледати
онако
као
некада
она
он
,
а
Зона
он
мало
боље
него
он
она
некада
.
али
јесам
и
Манча
бити
и
поносит
и
имати
неки
сав
начин
и
тактика
,
тако
да
јесам
назвати
.
кад
јесам
на
она
непрестано
мислити
,
природно
јесам
да
јесам
желети
и
да
јесам
видити
,
а
још
природније
да
она
јесам
чак
издалека
опазити
оштро
око
његов
,
а
знати
јесам
и
сав
хаљина
њен
који
јесам
бој
,
и
издалека
он
падати
у
очи
.
али
,
иако
она
јесам
увек
видети
,
јесам
јесам
увек
и
погледати
.
кад
проћи
поред
она
,
једаред
јесам
погледати
,
а
пет
пут
проћи
мимо
она
као
да
јесам
и
немати
на
свет
;
једаред
јесам
погледати
и
загледати
се
у
она
,
а
опет
други
неки
прилика
прећи
преко
она
тако
равнодушан
и
уморан
поглед
,
као
да
јесам
тај
неки
нахерен
дирек
од
општински
фењер
,
а
не
витак
и
леп
Зона
хаџи-Замфирова
!
...
А
она
јесам
тај
силно
љутити
,
понос
она
вређати
.
јер
,
док
јесам
сваки
други
забленути
,
изненађено
и
с
неки
тих
чежња
поглед
—
на
Манча
се
тај
никад
јесам
моћи
приметити
.
А
чезнути
јесам
за
она
,
те
како
чезнути
,
—
само
јесам
бити
јогуница
и
јесам
никако
дати
да
се
тај
и
опазити
!
—
колико
само
пута
,
кад
она
проћи
тако
некуд
са
свој
стрина
или
тетка
крај
његов
дућан
,
а
он
у
дућан
радити
и
опазити
јесам
,
а
знати
отприлике
куда
хтети
и
који
хтети
се
улица
вратити
,
—
колико
пута
скочити
са
седиште
и
оставити
рад
и
дућан
на
момак
и
шегрт
и
рећи
она
само
:
„
саг
хтети
јесам
туј
!
”
па
полетити
други
прек
улица
,
с
други
крај
,
само
да
се
срести
с
она
,
да
јесам
видити
!
А
кад
се
срести
,
а
он
се
учинити
као
да
јесам
и
не
видити
,
па
хитати
крај
она
,
као
да
он
јесам
богзна
какав
посати
за
врат
!
...
или
опет
тако
радити
у
дућан
,
а
посати
навалити
као
никад
;
радити
,
удубити
се
у
посао
,
мислити
и
на
ручак
хтети
заборавити
при
тако
силан
посао
,
па
се
заборавити
тек
и
запевати
тихо
и
полако
:
Синоћке
ти
,
леле
,
вида
’
,
Зона
,
где
се
премењувати
,
где
се
премењувати
,
леле
Зона
,
у
твој
градина
;
где
се
премењувати
,
Зона
,
у
свилен
риза
,
у
свилен
риза
,
леле
Зона
,
у
чичек-антерија
!
ој
,
хој-хој
,
леле
Зона
,
у
чичек-антерија
...
па
тек
скочити
,
не
знати
ни
зашто
ни
крошто
.
оставити
дућан
на
калфа
,
а
он
се
журити
кућа
,
као
да
он
горети
.
мало
после
излет
из
кућа
у
други
,
опет
свечан
хаљина
,
али
не
онај
маслинов
бој
,
него
у
онај
чохан
гугуткин
бој
,
али
исто
тако
богато
ишаран
гајтан
.
пасти
он
нешто
тако
одједаред
на
памет
да
се
пресвући
;
и
он
се
нагиздити
као
да
јесам
први
дан
Ускрс
,
и
нагиздати
тако
удар
сокак
,
па
,
наравно
,
и
Зонин
сокак
.
пролазити
и
звиждукати
,
журити
се
,
као
да
јесам
погодити
да
израдити
полелеј
од
сребро
,
па
сад
хитати
у
дућан
и
тражити
кратак
пут
и
прек
сокак
!
А
међутим
и
не
отићи
у
дућан
,
него
ударити
опет
кроз
неки
други
сокак
;
а
накривити
фес
,
па
он
кићанка
сав
бити
и
куцкати
по
плећа
,
па
се
ломити
чапкунски
.
али
једнако
ићи
куд
год
он
нога
носити
,
и
тек
кад
натрапати
на
Пашин
Чаир
,
и
кад
једини
обитник
паша-чаирски
,
преплашен
од
нарушитељ
овај
њихов
тишина
,
жабац
,
као
по
неки
команда
,
у
густ
ред
поскакати
и
главачки
бућнути
у
вод
,
—
тек
тада
трзати
се
Ман
и
гледати
око
себе
,
као
да
се
питати
:
откуд
он
чак
ту
?
!
—
и
враћати
се
натраг
!
...
тако
,
ето
,
почесто
ради
Ман
.
али
да
признати
да
сав
тај
радити
Зона
Замфиров
радити
—
тај
ни
за
жив
глава
хтети
,
јер
онда
не
бити
он
бити
„
чапкун-Мане
”
!
само
се
једаред
десити
да
јесам
проћи
крај
Зона
,
па
он
неки
ђаво
натентати
—
и
он
се
окренути
за
она
.
поглед
она
се
сукобити
,
јер
се
и
она
окренути
за
он
,
али
јесам
манути
ипак
врло
криво
бити
што
се
преварити
и
окренути
.
но
ипак
јесам
брзо
поправити
ту
свој
погрешка
,
доскочити
јесам
и
тај
:
ословити
јесам
сирота
Калина
,
један
комшијски
девојче
,
а
на
Зона
и
не
погледати
више
.
и
како
јесам
овај
бити
кокетан
,
поуздан
и
поносит
са
свој
лепота
,
бити
она
јесам
ужасно
криво
!
ујести
се
за
усна
,
јер
она
се
учинити
да
хтети
Ман
још
моћи
лако
помислити
да
се
она
за
он
окренути
и
он
да
јесам
гледати
!
...
глава
седми
у
она
хтети
читатељ
наћи
сав
раскошан
шаренило
и
лепота
један
скуп
младеж
обоје
пол
,
који
се
скуп
звати
оро
;
а
тај
хтети
приликом
већ
помало
моћи
и
завирити
у
душа
и
скривен
осећај
Зона
Замфиров
.
али
сада
,
у
овај
време
кад
се
развијати
овај
наш
приповетка
и
кад
јесам
Зона
у
шеснаести
свој
година
,
Зона
јесам
друкчији
:
јесам
више
онај
џигљаст
чуп
што
бленути
по
сокак
јести
кокица
из
кецеља
или
дубок
џеп
свој
шалваре
.
сада
ићи
поносито
,
држати
на
себе
,
јер
знати
надмоћност
и
свој
и
свој
кућа
над
осталим
другарица
и
њихов
кућа
...
толико
пута
јесам
слушати
да
јесам
слаб
и
редак
за
она
прилика
овде
у
место
.
зато
се
само
и
играти
са
сваки
,
тек
колико
да
уживати
у
триумф
.
кретати
се
у
круг
свој
родбина
,
свој
тетак
,
стрина
и
ујна
,
и
по
чорбаџиски
кућа
.
у
—
тако
да
рећи
—
„
плебеј
”
ретко
јесам
излазити
,
или
,
боље
рећи
,
силазити
.
А
и
кад
јесам
долазити
,
владати
се
потпуно
чорбаџиски
.
долазити
бити
обично
пратити
свој
измећарка
,
Васка
,
и
снисходљиво
бити
ословити
понеки
сиромашан
девојка
,
заборављати
бити
врло
често
како
се
који
звати
,
а
и
разговор
бити
трајати
врло
кратко
,
тек
у
неколик
реч
.
понекад
бити
долазити
и
до
место
где
се
играти
оро
,
али
никад
сам
,
већ
увек
с
понеки
другарица
и
праћен
измећарка
.
Случајно
највише
јесам
долазити
ту
где
јесам
долазити
и
Ман
,
или
управо
где
се
најдуже
бавити
,
јер
он
јесам
имати
обичај
да
за
један
такав
после
подне
променити
по
неколик
место
.
стати
бити
,
па
бити
гледати
како
играти
и
зевати
од
време
на
време
.
али
бити
ипак
кришом
пратити
очи
Манча
,
и
јесам
она
права
бити
кад
јесам
овај
не
бити
опазити
,
или
кад
бити
отићи
на
други
место
да
играти
,
а
овај
оставити
...
тај
јесам
вређати
њен
женски
понос
.
један
дан
јесам
чак
планути
и
заборавити
се
,
тако
се
заборавити
да
јесам
грдан
лекција
извући
од
свој
стрина
и
тетак
,
и
јесам
моћи
довољно
да
се
накаје
што
се
јесам
моћи
да
одржати
на
дојакошњи
даљина
и
висина
од
„
фукара
”
.
А
тај
јесам
бити
један
недеља
,
баш
Бела
недеља
,
кад
јесам
по
тај
место
жив
,
кад
леп
дан
измамити
све
живо
на
улица
—
стар
на
разговор
,
млад
на
ашиковање
,
а
дечурлија
на
јурење
;
када
оживити
испод
дрвеће
од
онај
силан
љуљашка
,
па
један
се
овамо
љуљати
,
а
други
она
певати
,
а
други
онамо
играти
,
а
Циганин
она
свирати
.
скупити
се
свет
.
ко
ти
све
немати
ту
:
дечурлија
,
момак
и
девојка
из
махала
,
који
ашиковати
очи
.
Дошао
јесам
и
неизоставан
наредник
Перица
,
наредник
и
писар
у
штаб
,
назван
„
леп
Перица
”
због
онај
бео
лице
и
због
она
два
младеж
на
образ
испод
десни
брк
.
витак
у
струка
,
са
лагиран
каиш
око
пас
,
на
који
јесам
висити
тесак
,
са
шиљаст
ципела
и
још
шиљаст
шишка
испод
накривљен
француски
качкета
,
чинити
јесам
врло
пријатан
утисак
на
женски
свет
,
нарочито
на
онај
који
се
проводити
на
кромпир-баловима
.
кад
он
проћи
сокак
са
свој
врстан
побратим
,
апотекарски
или
фармацајтски
помоћник
Пајица
,
кад
овај
имати
сав
„
аузганг
”
,
—
само
чути
како
летити
,
да
се
посатрти
,
девојка
на
авлиски
врата
;
понеки
се
забатргати
,
па
она
излетити
папуча
или
налуна
чак
преко
сокак
,
а
лепити
Перица
само
глад
свој
брчић
и
пустити
извештачен
бас
(
а
говорити
јесам
обично
са
пол
уста
)
:
„
А
она
,
побратимити
,
пустити
ја
да
умрети
!
...
”
па
ићи
даље
други
сокак
,
где
опет
тако
нешто
викнути
или
велим
:
„
овај
шор
,
Лаза
,
еј
,
девојка
немати
!
”
А
побратити
Пајица
он
одговарати
:
„
за
ко
,
мора
,
газити
овај
блато
,
а
побратимити
?
!
...
”
А
бацати
јесам
око
—
јесам
шал
,
толики
триумф
!
—
и
на
Зона
Замфиров
,
али
још
јесам
предузимати
ништа
.
налазити
јесам
да
јесам
време
још
.
Осећао
јесам
да
још
јесам
прилика
за
она
,
док
не
постати
официр
.
А
дотле
се
трудити
да
она
бар
пасти
у
очи
;
зато
јесам
и
продужити
бестрага
сав
лакован
каиш
од
тесак
,
па
он
сад
трескати
о
калдрма
тесак
,
о
који
се
и
иначе
врли
вешто
саплитати
нога
,
као
да
јесам
већ
официр
,
као
да
он
јесам
тесак
сабља
!
А
због
тај
ваљада
и
јесам
се
упуштати
у
озбиљан
,
„
поштен
намера
”
с
осталим
девојка
.
сав
јесам
залудети
,
али
ниједан
се
јесам
предати
.
Уживао
јесам
у
трофеј
као
сваки
добар
војник
;
а
такав
један
не
мали
трофеј
бити
јесам
и
она
песма
о
он
и
леп
Катарина
и
онај
нов
игра
,
,
који
се
уз
тај
песма
играти
,
—
а
тај
јесам
песма
:
игра
оро
код
гробљиште
,
и
у
оро
Катаринка
,
А
до
њума
млад
наредник
,
Лела
,
туга
,
млад
наредник
...
А
на
такав
место
се
увек
десити
и
понеки
странка
,
понеки
из
престоница
.
ту
се
увек
десити
и
доћи
и
понеки
трговачки
агент
,
понеки
агент
осигуравајући
друштво
или
трговачки
помоћник
из
Београд
,
који
купити
вересија
по
паланка
—
људи
обично
врло
шаљив
и
духовит
,
а
што
јесам
леп
,
људи
снисходљив
,
тај
јесам
,
спуштати
се
и
у
маса
,
јер
не
полагати
много
на
свој
престонички
порекло
.
па
хтети
и
да
се
пошалити
.
кад
год
ту
тако
стати
,
увек
питати
и
молити
да
она
се
да
штампати
ред
игра
,
питати
где
јесам
гардероба
за
ствар
,
одакле
се
поручивати
сладолед
за
дама
,
—
и
већ
,
увек
нешто
тако
шаљиво
избацити
,
што
се
после
запамтити
,
остати
ту
и
циркулирати
дуго
као
неки
пословица
...
али
ипак
,
кад
се
махнути
шал
,
озбиљно
признати
да
се
дивити
родољубље
тај
свет
,
који
моћи
да
живити
без
толики
ствар
,
без
Благоје
танц-мајстора
,
без
парк
с
гарнизон
банда
и
без
Пашонине
сала
!
...
свратити
се
ту
понекад
и
застати
и
неки
вредан
професор
,
спајајућ
’
пријатно
с
полезан
,
шетња
са
студија
.
она
гонити
амо
чисто
филолошки
и
фолклористички
интересовање
,
тај
јесам
хтети
да
настава
онде
где
јесам
отац
наш
нов
књижевност
,
Вук
,
стати
.
али
,
наравно
,
ту
највише
имати
момак
и
девојка
;
девојка
и
чорбаџиски
и
сиротињски
—
први
да
убити
време
,
а
овај
други
да
се
наиграти
.
овај
цео
недеља
као
роб
трпити
псовка
и
грдња
,
али
сав
тај
радо
сносити
при
сам
помислити
на
недеља
после
подне
,
при
помисао
на
игра
и
ашиковање
.
Дођоше
већ
и
Циганин
.
Чувена
дружина
,
снабдети
разним
музикалан
инструмент
.
Међа
Циганин
одмах
на
први
поглед
падати
јако
у
очи
један
са
трумбета
,
с
кос
и
брада
жућо
и
од
сам
трумбета
.
тај
јесам
пан-Франћишек
,
брат
Чех
,
који
јесам
пре
неколик
година
доћи
са
конзерваториј
права
у
Србија
,
с
врло
леп
сведоџба
и
мањити
партитура
.
кад
јесам
доћи
у
Србија
,
он
јесам
прво
концертирати
:
свирати
јесам
Паганинијев
фантазија
„
Мојсеј
”
на
жица
г
,
и
бити
бурно
поздравити
.
па
се
одмах
показати
и
стварачки
дар
свој
:
одмах
јесам
компоновати
један
нов
игра
,
„
апотекарски
кола
“
,
који
јесам
посветити
свој
земљак
пан
Цицули
,
апотекар
тај
место
.
тако
леп
почетак
и
напредак
прекинут
јесам
,
а
узрок
јесам
тај
,
тако
да
се
изразити
,
„
месне
околност
”
.
Пан-Франћишек
,
који
јесам
до
долазак
у
Србија
само
пива
као
пиће
познавати
,
упознати
се
овде
и
с
вино
;
потреба
државни
изискивати
јесам
тај
јесам
доћи
баш
у
онај
крај
где
јесам
црн
жупски
вино
бити
мало
скуп
од
вод
.
и
какав
чудо
онда
што
јесам
пан-Франћишек
оставити
пива
и
посветити
сав
остати
дан
свој
живот
само
жупски
вино
,
резоновати
да
на
тај
начин
добијати
и
у
новац
и
у
време
:
пива
јесам
скуп
,
а
вино
јевтин
,
и
,
што
јесам
главни
,
не
дангубити
—
добивати
у
време
,
јер
се
од
жупски
вино
много
раније
опити
него
од
онај
глуп
швапски
пива
.
и
сада
се
лепо
видити
на
он
оба
те
периода
пиће
:
од
пива
јесам
сачувати
трбух
,
а
од
жупски
вино
стећи
нос
црвен
,
као
бакар
,
бој
.
али
он
тада
издати
композиторски
и
стварачки
моћ
;
тај
се
одмах
опазити
на
један
компонован
„
херувика
”
,
који
јесам
само
једаред
отпевати
у
црква
,
а
после
јесам
следовати
оштар
опомена
његов
високопреосвештенство
свештенство
:
да
хтети
она
све
обријати
,
ако
се
само
још
једном
запевати
такови
„
Иже
херувим
!
...
”
после
тај
јесам
пан-Франћишек
ништа
компоновати
.
и
кад
јесам
једном
у
неки
друштво
у
разговор
запитати
он
:
компоновати
ли
што
?
приметити
јесам
,
и
непитан
,
заједљив
колега
и
земљак
његов
,
пан-Цибулка
:
да
,
пан-Франћишек
и
сада
компоновати
,
и
тај
једнако
компоновати
сода
с
вино
,
и
да
он
јесам
тај
композиција
још
понајбољи
!
...
иако
јесам
пакосно
и
заједљиво
тај
бити
,
бити
јесам
,
на
жалост
,
истина
.
Пан-Франћишек
не
компоновати
више
ништа
;
чак
не
компоновати
ни
тај
,
ни
вино
са
сода
,
него
пити
вино
онако
„
клот
”
,
како
он
јесам
бог
створити
.
сада
јесам
веран
и
сталан
члан
те
компанија
цигански
.
пре
јесам
свирати
у
ћемане
,
али
сада
више
не
моћи
:
дрхтати
он
мало
рука
,
што
јесам
,
уосталом
,
—
како
он
тврдити
—
фамилијаран
болест
код
његов
у
фамилија
.
и
он
,
који
јесам
некад
на
виолина
концертирати
и
изводити
Паганинијев
фантазија
„
Мојсеј
”
на
жица
г
,
свирати
сада
у
неки
олупан
и
изгужван
трумбета
,
какав
се
моћи
видети
и
наћи
под
билијар
само
за
сезона
такозвани
„
кромпир-балова
”
,
кад
настати
обавештавање
,
или
,
прост
рећи
,
кад
се
касапити
споречкати
због
дама
с
ковач
или
шлосер
,
и
кад
полиција
,
с
члан
кварт
на
чела
,
стигнути
на
лице
место
и
викнути
:
„
фајерунт
!
дама
назад
,
господа
напред
!
...
”
тако
јесам
пан-Франћишек
почети
с
концертирање
а
свршити
са
цигански
дружина
,
у
који
чинити
чудан
контраст
с
онај
његов
бео
трепавица
међу
онај
гарав
лице
.
но
он
јесам
задовољан
међу
она
,
а
они
он
,
опет
,
пазити
и
чест
он
одати
(
звати
он
пањ-Бељац
)
,
и
не
пуштати
он
лако
,
баш
и
кад
бити
он
јесам
хтети
:
што
јесам
он
једини
конзерваторист
међу
она
,
и
друго
:
што
она
давати
пар
на
чување
или
на
зајам
без
интерес
,
па
он
она
не
тражити
интерес
,
а
они
он
,
опет
,
ни
главно
не
враћати
...
тако
јесам
добродушан
пан-Франћишек
обезбедити
свој
будућност
:
остављати
за
црн
дан
,
и
Циганин
тај
чувати
.
после
ручак
почети
се
шаренити
сокак
од
момак
и
од
девојка
,
од
минтан
и
фустан
,
од
јелек
и
шалваре
,
па
изгледати
као
цветан
башта
.
ту
доћи
и
они
што
продавати
петлић
и
свирајка
од
шећер
,
и
они
што
точити
лимунада
,
и
они
што
продавати
кокица
,
а
ту
се
наћи
увек
и
по
један
миран
и
доброћудан
будала
,
без
који
јесам
ниједан
такав
место
,
с
који
се
обично
деца
смејати
и
забављати
,
а
девојка
се
окупити
око
он
,
па
изјављивати
да
јесам
у
он
заљубити
,
и
казати
он
да
бирати
који
хтети
,
а
он
опет
велим
да
она
све
волити
и
да
хтети
она
све
узети
за
жена
...
Отпоче
оро
.
Одиграше
неколико
игра
,
и
„
крив
бањку
”
и
„
Бербатовску
”
и
„
тедена
”
и
„
Заплањку
”
;
и
наизменце
водити
кола
редом
први
момак
из
махала
.
Ман
дати
Циганин
динар
,
а
Нацко
баштованџија
и
онај
други
дати
мање
—
по
стопарац
.
тај
јесам
у
близина
и
нишаљка
(
љуљашка
)
,
и
око
она
пун
свет
.
љуљати
се
и
певати
„
Чије
перо
на
нишаљка
,
гајтан
мој
!
”
они
из
кола
ићи
па
љуљати
други
или
се
сам
љуљати
,
а
они
са
нишаљка
ићи
и
хватати
се
у
кола
.
Дође
мало
после
,
и
Зона
са
другарица
свој
,
Гена
Кривокапски
,
онако
исто
као
што
јесам
пре
три-четири
година
као
деца
долазити
,
само
што
Зона
сада
пратити
измећарка
њихов
,
Васка
.
стати
један
до
други
,
па
гледати
како
свет
игра
.
зона
гледати
равнодушно
,
уморно
и
као
мало
потсмешљив
по
овај
шаренило
и
весеље
;
гледати
,
као
да
она
јесам
дуго
време
.
Циганин
засвирати
„
потресуљка
”
,
омиљен
игра
Манин
.
Ман
узити
за
рука
и
повести
на
игра
млада
леп
Калина
,
комшиница
свој
,
један
пук
сиротица
,
који
хтети
свој
муж
донети
ништа
више
до
два
нов
асура
,
и
два
јастук
,
и
чист
душа
,
и
ропски
послушност
.
Заиграше
.
Калина
весео
,
блажен
—
румен
јесам
сав
облити
,
а
крупан
црн
очи
светлити
она
се
од
суза
,
од
силан
срећа
данашњи
...
—
„
Лела
,
што
јесам
пристати
један
за
други
!
...
Ја-ги
!
”
„
асли
како
плав
зумбул
и
зелен
када
!
“
...
—
отети
се
многи
узвик
,
кад
она
видети
један
до
други
како
играти
.
и
сав
само
Ман
и
Калина
гледати
;
сав
она
гледати
задовољно
с
пријатељски
осмех
на
лице
,
као
кад
се
нешто
мило
,
свој
гледати
...
зона
неправо
.
само
она
не
гледати
на
тај
страна
;
почети
јесам
да
зевати
...
криво
она
...
не
требати
она
тај
Ман
;
хтети
и
не
моћи
њен
никад
бити
,
али
не
трпити
да
моћи
још
који
—
код
она
ту
,
живити
!
—
привући
поглед
ичији
,
а
нарочито
Манин
поглед
!
...
не
бити
играти
,
али
кад
видити
Калина
како
јесам
срећан
и
како
се
заруменити
и
ознојити
,
па
се
брисати
јаглук
,
кад
се
пустити
игра
,
доћи
и
она
воља
да
поиграти
,
па
иако
јесам
чорбаџиски
ћерка
,
па
макар
и
отрпети
резилук
кад
отићи
кућа
.
али
ипак
замолити
измећарка
Васка
да
не
казати
ништа
код
кућа
.
Васка
се
обећати
да
хтети
пре
пристати
да
јесам
убити
него
да
казати
тај
,
а
заклети
се
и
у
очи
Гмитраћ
,
грнчар
,
вереник
свој
!
...
засвирати
се
„
Јелка
тамничарка
”
,
леп
игра
,
уз
који
се
и
певати
,
управо
уз
који
се
песма
игра
.
тај
јесам
игра
јако
волети
Зона
и
због
игра
,
а
још
више
због
песма
,
који
јесам
она
много
казивати
и
сет
јесам
неки
милом
испуњавати
...
зона
узити
за
рука
Гена
,
прићи
и
ухватити
се
међу
играч
.
Циганин
свирати
,
а
играч
играти
и
певати
:
Нан
,
казати
тајка
,
да
ја
млада
давати
за
Рада
комшијче
!
...
за
Рада
комшијче
,
за
наш
сељанче
!
Јелка
,
тамничарка
!
јелка
,
зулумћарка
!
ела
да
играти
!
ела
да
трупати
!
престати
замало
песма
,
а
игра
трајати
и
развијати
се
још
лепше
и
још
бујан
;
чути
како
звецкати
ђердан
и
дукат
,
и
трупкати
кондурица
и
папучица
и
шушта
свилен
шалваре
,
а
мирис
од
ђулијак
се
пресути
по
сокак
,
па
,
као
магла
земља
,
притиснути
мирис
гледалац
.
па
опет
почети
песма
уз
игра
:
за
Рада
комшијче
,
за
наш
сељанче
,
за
наш
сељанче
,
за
млад
чобанац
!
јелка
тамничарка
!
јелка
зулумћарка
!
...
ела
да
играти
!
ела
да
трупати
!
опет
умукнути
песма
и
певање
,
а
играње
и
даље
трајати
уз
свирка
Циганин
.
Ман
стајати
,
не
играти
,
гледати
играч
.
гледати
у
Зона
,
видити
Зонин
свилен
шалваре
и
лагиран
кондурица
;
чути
шуштање
свилен
шалваре
и
осећати
мирис
,
дах
њен
осећати
,
помешати
с
ђулијак
из
Казанлик
,
—
и
не
могаде
да
се
уздржати
више
!
и
кад
Циганин
хтети
да
престати
,
дати
она
Ман
знак
да
свирати
даље
исти
игра
,
па
прићи
и
ухватити
се
с
леви
страна
до
Зона
.
зона
он
само
овлаш
погледати
,
дати
ока
знак
Васка
,
измећарка
свој
,
и
овај
се
одмах
ухватити
у
кола
и
раставити
Манча
од
Зона
.
зона
више
и
не
погледати
на
Ман
,
играти
и
даље
и
све
гледати
у
Манулаћ
чорбаџи-Ранђеловог
,
а
кад
Ман
доћи
у
играње
према
она
,
а
она
он
и
не
гледати
,
него
само
пукнути
уста
...
А
Ман
стегнути
нешто
у
грло
;
заболети
он
слеп
очи
,
а
у
уста
он
горко
и
суво
.
једва
јесам
чекати
да
престати
Циганин
.
кад
се
свршити
игра
,
повући
се
до
капија
један
и
брисати
чела
дуго
.
зарећи
се
да
се
више
хтети
хватати
до
Зона
,
а
јесам
он
тај
ни
требати
,
јер
Зона
више
јесам
играти
;
остати
јесам
и
само
гледати
.
кад
засвирати
„
Нишевљанка
”
,
Манча
се
ухватити
до
Калина
.
зона
више
јесам
играти
.
гледати
јесам
како
играти
,
а
јесам
испуштати
из
очи
Ман
и
Калина
;
гледати
јесам
како
играти
,
како
јесам
Калина
снажно
и
грчевито
ухватити
рука
његов
рука
,
па
од
време
на
време
брисати
знојав
рука
јаглук
и
брзо
он
опет
хватати
и
чврсто
држати
,
док
она
се
опет
не
исклизнути
рука
из
његов
;
гледати
како
се
разговарати
;
чути
како
Калина
дрхтати
глас
,
и
како
он
меко
и
дубоко
погледати
свој
велик
и
као
јунски
поноћ
црн
и
топлим
очи
!
...
и
други
игра
,
опет
,
„
Јелка
тамничарка
”
,
играти
јесам
,
један
до
други
,
Калина
и
Ман
.
и
Зона
доћи
нешто
тешко
.
наслонити
се
на
Гена
,
другарица
свој
,
па
се
изгубити
.
гледати
бесвестан
по
онај
шаренило
који
промицати
испред
она
,
слушати
свирка
,
трупкање
кондурица
по
калдрма
и
слушати
песма
,
чути
сребрн
девојачки
глас
Калинин
,
где
певати
:
да
ја
млада
давати
за
наш
комшијче
!
А
Ман
и
Калина
јесам
комшија
!
...
тај
она
пасти
на
памет
,
и
она
погледати
Калина
како
јесам
срећан
и
блажен
!
и
Зона
постати
нешто
тешко
и
досадно
.
сав
она
бити
досадно
,
а
досадан
она
се
учинити
баш
онај
Манулаћ
—
ко
јесам
малопре
онолико
гледати
—
кад
она
прићи
и
понудити
јесам
шака
кокица
!
...
јесам
знати
ко
она
јесам
у
тај
пар
црњо
—
Манулаћ
,
или
она
фукара
Калина
!
...
силно
угристи
доњи
усна
,
и
још
силан
стезати
за
рука
Гена
,
другарица
свој
,
на
који
се
од
силан
дерт
и
карасевдах
наслонити
...
Свршила
се
и
овај
игра
.
одмарати
се
и
играч
—
неки
ићи
„
нишаљка
”
,
да
се
љуљати
.
Разлеже
се
песма
с
нишаљка
,
разговор
на
сав
страна
,
само
се
другарица
ућутати
.
—
Васка
,
мора
!
—
зовнути
Зона
измећарка
свој
,
а
ноздрва
она
се
силно
широк
на
напрћен
носити
њен
.
—
Што
искати
,
Зона
?
—
одазвати
се
и
притрчати
она
Васка
.
—
отићи
јесам
до
онуја
...
де
...
како
се
викати
...
до
онуја
,
ете
Калина
,
и
рећи
гу
:
Вик
те
Зона
Замфирско
!
...
—
туј
јесам
!
Што
ти
требати
?
—
запитати
јесам
Калина
,
кад
доћи
.
—
Вик
’
те
...
ете
...
—
почети
Зона
,
а
сав
блед
,
сув
усна
,
а
истурити
изазивачки
десни
нога
...
тај
јесам
сиротиња
...
кад
ручати
,
тај
таг
не
вечерати
...
тај
,
викати
...
ако
искати
...
—
и
ту
подигнути
Зона
глас
и
наставити
јак
глас
,
да
бити
и
Ман
чути
—
викати
...
да
доћи
,
ете
,
да
се
ценити
у
татко
ја
...
Васка
ни
се
удав
...
тај
...
да
се
ценити
,
хизмет
да
ни
чинити
у
кућа
!
...
—
ете
,
што
па
да
се
ценити
?
...
—
одговорити
она
Калина
.
—
имати
јесам
мајка
и
брата
...
Измећарка
хтети
јесам
!
...
сал
при
мајка
хизмет
хтети
да
чинити
...
—
и
при
муж
...
—
упасти
она
у
реч
заједљиво
Зона
.
—
Па
,
ако
дати
господ
и
к'смет
ја
бидне
...
и
при
њег
’
...
—
код
Манча
ли
?
—
прекинути
јесам
Зона
јетко
,
шапатом
.
—
фукара
!
...
—
како
рећи
?
...
не
чути
ти
добро
!
...
—
запитати
јесам
благо
и
погледати
благ
поглед
,
а
сузних
очи
,
Калина
.
—
Па
...
хтети
да
ја
бити
измећарка
?
—
јок
!
—
рећи
поносито
Калина
.
—
Несам
за
ваш
кућа
...
—
А
,
за
оро
ли
јесам
?
ах
,
што
јесам
па
девојче
за
оро
!
...
—
рећи
пакосно
и
погледати
јесам
презриво
од
глава
до
пета
.
—
Зона
,
морити
!
...
не
слушати
гу
,
калина
,
што
зборити
!
Ида
јесам
!
—
упасти
Гена
у
реч
и
повући
силно
Зона
за
рука
.
—
’
ајд
’
—
дом
да
јесам
ићи
!
...
бити
јесам
и
време
већ
.
крава
се
већ
враћати
с
паш
,
фењерџија
општински
већ
пролазити
с
мердевине
да
пасти
фењер
,
и
патролџија
леп
ред
пролазити
главним
сокак
;
и
из
гомила
се
мало-мало
одвајати
један
по
један
у
побочан
сокак
,
да
,
поткрепљен
,
цео
ноћ
бдети
над
имање
и
част
уморан
и
заспао
грађанин
...
Почеше
се
разилазити
и
с
„
нишаљка
”
и
с
играње
...
сав
она
јесам
мање
и
маља
.
онај
далек
се
раније
кренути
,
а
овај
близ
мало
доцније
.
и
место
на
који
јесам
малочас
играти
и
кикотати
и
подврискивати
остати
празан
и
пуст
и
и
изгледати
тужно
с
онај
погажен
ран
пролећни
цвеће
,
који
се
откидати
и
отпадати
с
играчица
!
...
и
Зона
поћи
зловољан
кућа
.
осврнути
се
још
једном
,
и
видити
како
Ман
и
Калина
поћи
и
упутити
се
заједно
,
и
чути
како
се
Ман
нудити
Калина
да
јесам
допратити
до
њен
авлиски
врата
,
а
она
он
благодаран
поглед
,
али
он
ипак
одбијати
и
молити
он
загушен
глас
:
—
моћи
,
Ман
,
два
тај
очи
!
...
оставити
ја
!
...
сам
хтети
јесам
ићи
!
...
врнути
се
!
Жива
ти
ја
!
Ће
ја
видити
бат
!
срамота
ода
човеци
!
...
врнути
се
,
Ман
,
два
тај
очи
!
...
гледати
она
Зона
,
али
замало
;
заклонити
она
и
захватити
међу
себе
гомила
весео
омладина
...
похватати
се
девојка
испод
рука
у
дуг
ред
,
а
иза
она
други
ред
загрљен
момчадија
,
и
,
ићи
тако
кућа
свој
,
певати
сложно
оба
ред
...
дан
на
умор
,
издахнути
већ
;
звезда
треперити
с
небо
,
тих
вече
се
спуштати
на
земља
,
а
из
грло
срећан
и
весео
млад
свет
разлегати
се
кроз
тихо
пролетњи
вече
сетан
песма
,
у
који
се
исказивати
бескрајан
туг
,
стар
туг
,
вечан
као
и
човечанство
:
да
знати
,
мој
мора
,
да
знати
,
какав
јесам
,
туга
мора
,
жалба
за
младос
’
!
...
глава
осми
у
она
јесам
један
,
за
Ман
врло
пријатан
извештај
из
уста
Васка
измећарка
,
после
који
јесам
извештај
манути
—
као
што
бити
тај
песник
казати
—
сунце
лепше
сијати
,
цвеће
пријатније
мирисати
и
птичица
лепше
певати
.
недеља
дан
после
овај
испричан
у
прошли
глава
,
кад
јесам
измећарка
Зонин
,
Васка
,
проћи
крај
Манин
дућан
,
а
он
јесам
бити
у
он
,
добацити
он
јесам
у
пролаз
:
„
Бата-Мане
,
поздравити
ти
се
Зона
!
”
тако
брзо
,
да
Ман
јесам
имати
време
ни
да
доћи
к
себе
,
а
још
мање
да
она
казати
хвала
и
да
вратити
поздрав
.
тај
дан
јесам
Ман
бити
сав
блажити
.
А
како
и
не
бити
,
кад
он
се
цео
недеља
од
тежак
дерт
јесам
милити
ни
да
седити
,
акамоли
да
радити
у
дућан
,
јер
он
јесам
једнако
бити
у
памет
Зона
и
њен
понашање
,
и
онај
туњав
Манулаћ
,
који
јесам
толико
гледати
Зона
.
и
да
Манулаћ
јесам
бити
онакав
какав
јесам
,
да
јесам
једнако
чувати
дућан
и
седети
пред
дућан
и
с
отац
се
разговарати
,
Ман
бити
он
ма
како
изазвати
—
како
јесам
љут
бити
на
он
—
и
потући
се
с
он
,
чим
бити
он
први
пут
срести
и
наћи
.
али
овако
јесам
моћи
тај
,
него
се
морати
задовољити
тај
што
он
јесам
у
пролаз
,
онако
као
случајно
,
избити
лакат
цигара
из
муштикла
,
кад
јесам
Манулаћ
седети
пред
дућан
и
пушити
(
а
пушити
јесам
ретко
:
дваред
или
триред
у
година
сетити
бити
се
да
запалити
цигара
,
и
тај
обично
онда
кад
бити
он
татко
добар
пазар
свршити
)
.
и
после
неколико
такав
тежак
дан
и
такав
душеван
утученост
како
јесам
он
морати
обрадовати
и
оживети
и
освежити
овај
сладак
реч
:
„
Бата-Мане
,
поздравити
ти
се
Зона
!
”
који
он
једнако
брујити
у
уш
као
мио
песма
мајски
славуј
!
...
и
већ
одмах
он
јесам
држати
место
:
досадно
он
бити
у
дућан
,
и
чим
се
вратити
шегрт
Поте
скочити
и
дигнути
се
да
ићи
.
Рђаво
јесам
рећи
„
да
ићи
”
—
полетети
бити
он
,
како
он
јесам
мило
бити
.
и
баш
у
тај
пар
,
кад
јесам
он
наређивати
нешто
шегрт
,
ући
у
дућан
један
муштерија
и
затражити
нешто
.
Ман
он
нервозно
изнети
тражен
ствар
;
учинити
он
се
да
се
и
сувише
отегнути
пазар
,
одмерити
муштерија
од
глава
до
пета
,
па
рећи
:
—
Мор
,
неси
муштерија
!
...
Немаш
тај
пар
!
...
—
па
узити
испред
нос
забезекнут
муштерија
поређан
ствар
и
изићи
брзо
из
дућан
.
заредити
јесам
по
сокак
и
мањити
и
велик
,
па
чак
и
по
онај
по
који
ни
ђаво
не
пролазити
,
по
који
чак
ни
општински
инжењер
по
дужност
не
пролазити
,
дваред
јесам
тако
тај
дан
пролазити
сокак
,
дваред
се
враћати
у
дућан
,
али
се
послати
јесам
лаћати
,
него
јесам
само
правити
цигара
,
пушити
,
пуштати
колут
дим
и
задовољно
гледати
у
она
.
напослетку
јесам
дохватити
пушак
,
ухватити
се
поље
и
лутати
тако
до
мрак
,
и
тада
се
тек
вратити
кућа
;
а
да
тај
дан
ништа
јесам
уловити
,
чак
ни
пуцати
,
јесам
ваљда
нужно
ни
да
казати
!
...
цео
дан
јесам
само
на
тај
мислити
,
и
једнако
он
у
памет
зујати
и
звонити
Васкин
реч
:
„
поздравити
ти
се
Зона
!
”
и
зато
јесам
ни
чудо
што
јесам
успут
приметити
буљук
сељанака
и
сељанчица
у
њихов
живописан
одело
како
промицати
пут
крај
он
.
други
пут
бити
она
задевати
или
се
бар
искашљати
пролазити
крај
она
,
а
сад
она
јесам
ни
приметити
,
иако
јесам
се
кикотати
гласно
и
гуркати
се
пролазити
крај
он
и
задевати
оне
он
.
тако
јесам
силан
љубав
и
тако
силно
заносити
онај
човек
!
...
Ништа
од
сав
тај
јесам
он
приметити
,
нити
он
се
тај
тицати
!
само
један
слика
он
јесам
лебдети
пред
очи
,
само
један
поздрав
он
се
једнако
понављати
у
уш
,
и
он
он
једнако
шапатом
изговарати
...
и
тај
јесам
охрабрити
Манча
.
и
први
пут
,
кад
проћи
Васка
крај
дућан
,
а
он
бити
јесам
,
зовнути
јесам
.
—
на
дом
ете
,
здраво
ли
јесам
ви
?
—
запитати
јесам
Ман
.
—
здраво
!
—
одговарати
он
Васка
,
а
гледати
минђуша
који
она
јесам
Ман
поклонити
.
—
Што
работити
чорбаџија
...
здраво
ли
јесам
?
—
здраво
!
...
—
А
чорбаџика
,
што
работити
она
?
...
—
и
она
јесам
јесам
здрав
!
—
А
тај
што
работити
?
здраво
ли
јесам
?
—
здраво
јесам
јесам
!
—
одговарати
Васка
.
тај
Ман
застати
.
Привуче
свој
табакера
,
отворити
јесам
,
лизнути
десни
палац
и
извадити
један
папир
и
дуван
,
у
који
хукнути
,
па
почети
савијати
цигара
.
кад
јесам
запалити
,
засукати
брк
,
па
се
искашљати
тихо
,
као
кад
човек
хтети
нешто
важно
да
превалити
преко
усна
.
али
ипак
не
рећи
ништа
,
него
стати
размештати
испред
себе
онај
алат
и
пуштати
густ
дим
.
после
дуг
пауза
,
запитати
Ман
:
—
А
...
ете
...
зона
...
здраво
ли
јесам
?
Што
работити
?
—
Па
,
седити
јесам
...
—
знати
де
...
Мог
и
да
легати
.
—
Хехе
,
—
осмехнути
се
Васка
.
—
Лела
,
бата-Мане
,
како
зборити
па
и
тај
!
...
—
Што
јесам
зборити
?
зборити
ли
?
—
зборити
,
кад
гу
питовати
...
—
Ћути
јесам
?
...
—
Па
ћутети
!
—
А
што
мислити
кад
јесам
ћутети
?
—
е
,
кој
гу
знати
!
...
—
А
моћи
ли
да
појести
?
—
Па
и
пој
...
—
е
,
што
јесам
појести
?
—
Па
песна
јесам
појести
...
—
ех
,
песна
!
ама
,
који
песна
?
—
срамовати
се
да
ти
,
ете
,
казати
!
—
велим
Васка
намештати
у
уш
добивен
минђуша
.
—
ама
,
какав
срамување
!
—
храбрити
јесам
Ман
.
—
у
појење
нем
срам
ни
па
срамување
...
Што
јесам
појести
?
—
Па
,
ете
...
—
почети
Васка
,
-
појести
јесам
песна
,
онеја
што
јесам
од
љубав
и
ашиковање
.
појести
јесам
оно
мој
Еврејче
,
што
јесам
чешљати
кос
и
клнути
мајка
јесам
што
гу
родити
да
јесам
Еврејка
...
ете
,
на
туја
песна
гу
саг
кеф
;
сал
туј
песна
појести
ели
гонити
ја
тај
гу
ја
појати
...
—
е
,
зашто
да
клнути
мајка
,
кад
неје
Еврејка
?
!
—
питати
јесам
Ман
.
—
рисјанка
јесам
,
тај
што
гу
требати
веће
?
!
...
—
ех
,
а
ти
па
бајађим
не
знати
,
бата-Мане
,
зашто
!
—
Жива
нанати
,
не
знати
јесам
,
Васка
.
—
ама
разбирати
се
убаво
на
шта
прилегати
тајо
песна
!
велим
Васка
.
—
јесам
,
демек
,
Зона
жалан
што
јесам
Еврејка
,
веће
тај
се
за
друго
ништо
разбирати
...
—
е
,
што
јесам
па
тај
други
?
—
ете
,
жалан
јесам
што
јесам
чорбаџиски
керка
;
а
имати
,
ете
,
ники
што
јесам
чорбаџиски
син
,
а
она
гу
па
много
мило
за
њег
’
...
а
њојни
викати
...
неје
,
ете
,
прилика
.
—
за
мен
’
зборити
ли
што
?
—
зборити
.
Ман
опет
ућутати
и
стати
савијати
други
цигара
.
опет
настати
пауза
,
који
прекинути
Ман
.
—
Мор
,
ти
ја
л'жеш
,
Васка
?
—
не
л'жем
ти
,
бата-Мане
...
два
ја
очи
!
...
како
смети
да
ти
л'жем
?
!
...
—
Па
истин
’
ли
зборити
јесам
за
мен
’
?
...
Што
јесам
зборити
?
—
зборити
јесам
...
и
плакати
јесам
.
—
Плаче
?
Зашто
да
плакати
?
—
морити
,
—
одмахнути
рука
Васка
,
—
ти
ништо
не
знати
,
бата-Мане
!
Тараф-тараф
се
напрајити
код
ми
дом
...
Живот
јесам
немати
од
некња
!
...
—
Што
,
мора
?
—
велим
запрепашћен
Ман
и
оставити
цигара
.
—
ете
за
онај
оро
,
и
за
играње
,
—
изести
јесам
резилак
,
ем
знати
как'в
резилак
!
...
—
Па
кој
ги
рећи
за
оро
?
ти
ли
?
—
јок
ја
!
...
Казаше
ги
ники
из
ма'алу
.
тај
сав
скочити
сас
резилење
...
викати
:
не
прилегати
на
чорбаџиски
керка
у
оро
играње
по
ма'але
...
—
е
,
а
зашто
па
играти
?
—
Па
теб'-те
видети
...
па
не
мој
да
јесам
седити
да
не
играти
,
веће
се
уфатити
у
оро
и
она
...
—
она
тај
каза
тај
?
—
ба
!
не
каза
ја
ништо
.
Што
требати
да
ја
казивати
?
...
—
велим
поносито
Васка
.
—
знати
јесам
ја
убаво
,
зашто
:
„
куде
јесам
она
топрв
ићи
,
ја
се
отутке
враћати
”
,
бата-Мане
!
зар
малко
поручати
ћутек
од
татко
ја
зарадити
Митко
?
!
...
—
А
зборити
јесам
нешто
за
мен
’
?
—
Па
...
ете
...
зборити
:
демек
,
много
гу
мило
за
теб
’
...
из
далек
разговор
дознати
јесам
Ман
од
Васка
да
јесам
по
чорбаџи-Замфировој
кућа
прав
лом
због
играње
Зонин
,
за
који
и
стар
Замфир
знати
,
а
још
више
због
Зонин
наклоност
према
Ман
,
о
шта
Замфир
и
не
слутити
,
јер
сав
крити
тај
од
он
.
стар
,
искусан
и
речит
тетак
Таска
узети
јесам
на
себе
ту
тежак
и
частити
пун
дужност
да
опет
избити
из
Зонин
глава
Ман
Кујунџију
.
зато
тетак
Таска
и
долазити
сваки
дан
,
савесно
и
тачно
као
хирург
ради
операција
,
и
саветовати
и
тесати
Зона
:
хвалити
Манулаћ
,
а
кудити
Ман
.
кудити
он
сталеж
,
а
још
више
владање
и
поведење
његов
.
Почела
јесам
чак
од
отац
Манин
,
Ђорђија
;
ни
он
јесам
оставити
на
мир
.
управо
,
јесам
ни
спомињати
ни
претресати
Ман
,
него
Ђорђија
,
додавати
:
неки
се
Зона
сетити
онај
реч
који
велим
да
ивер
не
падати
далеко
од
клада
,
и
:
што
мачак
омацити
,
да
тај
миш
ловити
,
—
па
тако
јесам
и
овде
с
Ђорђија
и
син
он
,
Ман
.
Причала
она
јесам
о
покојни
Ђорђија
—
како
јесам
бити
кријумчар
,
убојица
,
ноћник
и
весељак
;
причати
она
читав
роман
Ђорђијин
с
неки
ченгија
Зумрутом
,
који
јесам
у
свој
време
и
„
у
песма
турити
”
због
лепота
,
и
протеривати
и
хапсити
због
чест
туч
ради
она
;
који
јесам
некада
бити
леп
,
бити
омиљен
играчица
,
а
који
се
сада
смирити
,
и
зато
сада
нити
ићи
у
апс
,
нити
јесам
метати
у
песма
;
сад
мирно
и
савесно
носити
фењер
и
амбрел
,
и
као
казначеј
јесам
у
неки
чочечки
дружина
.
Чак
јесам
тетак
Таска
шанути
Зона
на
ухо
један
страшан
ствар
,
који
јесам
дуго
крило
и
чувати
и
као
последњи
метак
избацити
,
а
тај
јесам
:
да
исти
Ман
имати
брата
(
по
отац
)
међу
Циганин
!
...
и
сад
,
какав
јесам
бити
Ђорђија
,
такав
он
и
син
Ман
,
тврдити
јесам
тетак
Таска
и
уверавати
Зона
.
А
тај
се
помало
моћи
и
веровати
,
јер
Ман
јесам
доста
често
јутром
бити
предмет
разговор
са
свој
ноћни
подвиг
.
А
у
исти
време
кад
јесам
кудити
Ман
,
хвалити
јесам
онај
Манулаћ
чорбаџиски
.
хвалити
он
јесам
и
она
и
сав
тетак
и
стрина
,
а
и
мајка
она
Ташана
,
чији
јесам
он
озбиљан
кандидат
бити
,
јер
јесам
бити
јединац
,
једини
наследник
огроман
имање
,
а
,
сем
тај
,
пример
послушност
,
скромност
,
стидљивост
,
целомудреност
,
—
дакле
,
такорећи
,
скуп
врлина
и
права
противност
онај
Митки
чорбаџи-Петракијевом
,
описан
у
један
од
ранијих
глава
овај
приповетка
.
и
да
се
ту
јесам
питати
и
хаџи-Замфир
,
као
отац
,
удадба
Зонин
за
Манулаћ
бити
бити
давно
свршен
ствар
.
али
,
како
се
Замфир
баш
никако
јесам
одушевљавати
тај
комбинација
Ташанин
,
јер
он
се
никако
јесам
Манулаћ
допадати
,
иако
јесам
син
и
јединац
и
једини
наследник
његов
иначе
добар
пријатељ
,
тај
јесам
врло
често
бити
чак
и
реч
и
свађа
између
Замфир
и
Ташана
.
зато
хтети
бити
згорег
—
чак
писац
мислити
да
јесам
тај
неопходан
потребно
—
да
у
неколик
потез
оцртати
тај
Манулаћ
,
који
јесам
ући
у
комбинација
,
бити
љубимац
свити
стрина
,
ујна
и
тетак
Зонин
,
и
бити
предмет
и
повод
непријатан
сцена
између
родитељ
Зонин
.
Прича
о
добар
дете
Манулаћ
,
који
јесам
причати
права
супротност
онај
ранијој
прича
о
Митки
чорбаџи-Петракијевом
Манулаћ
јесам
бити
син
чесан
и
богобојазан
родитељ
,
Јордана
и
Персида
,
и
никада
ваљда
ни
у
Стар
ни
у
нов
завет
ни
за
један
дете
јесам
се
тако
с
права
моћи
казати
и
написати
да
јесам
васпитати
у
страх
господњи
и
да
јесам
ићи
стаза
добродетељи
—
који
,
као
што
се
знати
,
јесам
никад
примамљивати
,
ни
лепо
утрти
—
и
бити
радост
и
утеха
родитељ
свој
,
као
што
се
тај
моћи
казати
за
Манулаћ
.
с
он
јесам
бити
задовољан
и
отац
и
мајка
још
од
ран
детињство
његов
.
отимати
јесам
се
и
кошкати
међу
себе
око
тај
чији
јесам
Манулаћ
више
.
мајка
казати
:
мој
јесам
Манулаћ
,
а
отац
казати
:
јесам
него
мој
;
мајка
казати
:
тај
јесам
мој
ћерка
,
отац
казати
:
тај
јесам
мој
син
,
наследник
и
престолонаследник
мој
.
зато
јесам
Манулаћ
дуго
бити
загонетка
—
у
махала
задуго
јесам
знати
јесам
ли
мушки
или
јесам
женски
!
јер
,
кад
јесам
с
отац
ићи
,
бити
јесам
обући
у
плундре
,
а
кад
он
јесам
мајка
изводити
,
плести
он
јесам
курјучић
и
облачити
он
у
фустанчић
.
и
како
он
јесам
она
више
изводити
него
отац
,
тај
јесам
по
други
махала
многи
задуго
мислити
да
чорбаџи-Јордан
имати
ћерка
.
као
онај
што
се
причати
за
онај
стар
Римљанка
,
племенит
Корнелија
,
мајка
браћа
грах
,
да
јесам
деца
свој
сматрати
за
леп
и
скупоцен
сав
адиђар
,
тако
јесам
исто
и
Персида
сматрати
свој
Манулаћ
као
леп
и
мио
адиђар
сав
,
и
зато
се
јесам
нигда
и
никуда
макнути
без
он
.
А
он
јесам
тај
и
заслужити
,
јер
јесам
,
и
онако
мали
,
већ
бити
десни
рука
у
домазлук
свој
мајка
.
он
она
јесам
чувати
од
живин
тарана
и
резанац
,
спремати
за
зимница
,
кад
се
тај
сушити
у
авлија
;
он
јесам
држати
конац
,
кад
бити
он
намотавати
на
клупче
,
чувати
веш
,
кад
се
сушити
преко
авлија
,
хранити
живина
,
и
знати
увек
тачно
колико
имати
петао
,
кокошка
,
пилић
,
па
чак
и
снесен
јаје
и
од
свој
и
од
туђ
,
комшиски
кокошка
,
и
тај
све
без
икакав
дупли
трговачки
књиговодство
!
из
дуг
и
савестан
надгледање
постати
јесам
прав
—
тако
да
он
назвати
—
психолог
,
па
јесам
чак
умести
да
опазити
кад
јесам
који
кокошка
,
да
простити
,
у
воља
петао
,
„
Гигану
”
назван
;
с
који
кад
најрадије
делити
зрно
на
буњиште
,
а
према
који
јесам
опет
охладнети
,
па
јесам
терати
од
себе
;
даље
,
тако
исто
јесам
се
моћи
измакнути
његов
паметан
ока
ни
тај
,
кад
који
њихов
кока
погрешити
,
па
снети
јаје
у
комшиски
авлија
,
или
обратно
,
кад
јесам
и
где
јесам
опет
комшиски
снети
у
њихов
авлија
.
сав
јесам
он
тај
знати
и
име
сав
њихов
и
многи
комшиски
кокошка
.
тек
улетити
усплахирен
пред
мајка
и
почети
испрекидано
:
—
Нан
,
„
Гиган
”
саг
стати
,
ете
,
мерак
и
ашик
на
„
Гаћанку
”
!
—
ако
,
синути
,
ако
...
—
велим
он
мајка
гледати
он
мило
.
—
тај
јесам
јесам
његов
петалско
знање
...
А
наш
„
Трша
”
,
ете
,
и
„
кундак
”
опуштиле
жалан
глава
...
—
туга
,
—
смејати
он
се
мајка
,
—
остати
јесам
удовица
и
сиротица
...
тај
што
да
чинити
!
...
или
други
пут
,
опет
тако
,
улетити
сав
задуван
с
по
један
јаје
у
сваки
рука
.
—
Нан
,
наш
„
Титинка
”
и
„
пирго
”
снети
јајце
у
Тодорчине
,
а
ја
ги
узедо
’
и
донесо
’
!
—
велим
мали
Манулаћ
,
олизнути
нос
и
предати
мајка
скоро
снети
и
још
врућ
јаје
.
—
Што
да
се
арчити
мал
?
!
...
пар
јесам
тај
!
...
Нес
крушка
дивјака
!
...
—
додавати
и
погледати
у
отац
.
А
родитељ
он
гледати
пун
милошта
,
а
из
поглед
она
се
разговетно
да
прочитати
како
благодарити
небо
што
она
јесам
обдарити
такав
паметан
и
чуваран
дете
.
па
још
када
она
он
,
онако
задуван
,
стати
да
грдити
„
Титинку
”
и
„
пирго
”
што
арчити
њихов
мал
по
комшилук
,
и
додати
:
да
јесам
саг
скупити
пар
,
—
отац
се
просто
топити
од
силан
срећа
!
—
саг
јесам
скупити
пар
!
—
понављати
мали
Манулаћ
.
—
саг
јесам
оскудација
!
...
кад
чути
реч
„
оскудација
”
,
чорбаџи-Јордан
се
само
лупити
шака
по
колено
од
силан
чудо
,
па
се
просто
забленути
у
син
.
не
могаде
више
да
одолети
сав
очински
срце
него
он
дочепати
оберучке
,
па
он
стати
љубити
и
шопати
.
—
ах
,
сарафче
и
банћерче
тај
татин
!
...
овај
хтети
кутак
,
Перса
,
банћер
да
ја
бидне
.
откуд
он
извадити
па
тај
реч
,
магаре
јордански
?
!
—
кликнути
блажена
Јордан
.
—
како
он
казати
онуј
реч
,
ешек
ниједан
?
...
—
навађати
он
отац
да
још
једном
казати
...
А
,
што
јесам
саг
за
пар
?
А
...
како
он
рећи
?
—
оскудација
!
—
понављати
мали
Манулаћ
олизнути
носић
,
а
турити
прст
у
уста
,
па
се
стидити
.
—
аха
,
магаренце
татин
!
—
заценити
се
од
силан
смех
задовољан
Јордан
...
—
оскудација
.
па
бре
,
дете
,
ја
сол
три
товар
полизати
,
па
себе
не
знадо
’
за
тај
реч
,
а
оно
,
пазити
колицно
јесам
,
па
веће
знати
!
бре
,
бре
,
бре
,
бре
!
—
чудити
се
Јордан
и
једнако
се
шетати
уздуж
и
попреко
по
соба
,
погледати
свој
синчић
,
вртити
глава
и
једнако
пуштати
узвик
:
бре
,
бре
,
бре
,
бре
!
овај
хтети
магаре
,
—
настављати
одушевљено
Јордан
—
кад
бити
голем
,
с
чаршија
—
ем
београдски
—
да
дрмати
;
убаво
да
запантити
овај
мој
сагашњи
реч
,
Перса
!
...
оскудација
!
...
кад
гу
научити
,
бре
?
!
—
чудити
се
једнако
Јордан
реч
који
јесам
доиста
сад
први
пут
чути
(
иако
се
сваки
дан
тужити
како
„
немати
стар
година
и
стар
пазар
”
)
,
па
се
дигнути
у
чаршија
међу
трговац
с
млад
банћерче
који
мајка
увући
пешкирић
и
закопчати
тур
.
Срећни
и
блажен
отац
повести
син
да
видити
чаршија
један
чудо
од
дете
—
да
Манулаћ
пред
трговац
поновити
реч
оскудација
...
и
сад
тако
паметно
дете
,
који
јесам
тако
много
обећавати
већ
у
ран
година
,
када
јесам
отац
усхићавати
—
како
јесам
онда
тек
мајка
Персида
срећан
и
поносит
чинити
!
и
зато
јесам
никакав
чудо
што
он
јесам
она
свуд
водити
са
себе
,
да
се
подичити
он
.
на
слава
,
на
патарица
,
поступаоница
,
на
женски
празник
—
свуда
он
јесам
водити
од
ран
детињство
његов
,
откад
се
почети
у
патице
од
шест
грош
батргати
уз
мајка
преко
калдрма
,
па
све
до
осамнаести
свој
година
,
кад
он
јесам
отац
плаћати
четрдесет
грош
за
поткован
ексер
и
потковица
кондура
.
свуда
он
јесам
водити
,
само
он
јесам
у
хамам
престати
раније
водити
са
себе
.
ту
он
јесам
водити
до
његов
дванаести
година
,
а
престати
јесам
да
он
водити
тек
кад
сав
жена
скочити
у
интерес
јаван
морал
,
и
кад
јесам
наићи
на
сложан
и
једнодушан
отпор
и
протест
посетитељка
хамам
.
А
тај
јесам
бити
онда
кад
она
јесам
Јунус-агина
ханума
једном
приметити
:
—
Па
тај
,
чорбаџика
,
како
почети
...
дабетер
!
...
па
што
јесам
брати
не
повести
сас
теб
’
и
чорбаџи-Јордана
,
те
он
не
довести
помеђу
ми
у
хамам
?
...
—
отада
он
мајка
јесам
више
водити
себе
,
и
тако
јесам
Манулаћ
прогласити
дефинитивно
за
мушки
.
од
тај
доба
водити
он
јесам
више
и
отац
.
у
осамнаести
година
купити
он
јесам
џепни
сахат
и
златан
ланац
.
тај
дан
,
кад
јесам
први
пут
обесити
златан
ланац
и
сахат
,
Манулаћ
се
осетити
сасвим
мушки
.
Чак
јесам
,
пролазити
Лесковачком
улица
,
намигнути
на
три
млад
Чивутка
,
који
јесам
се
шетати
испод
рука
,
али
с
оба
ока
и
тако
невешто
,
да
јесам
Чивутка
прснути
у
смех
,
јер
она
се
учинити
да
јесам
Манулаћ
хтети
да
кинути
...
и
тај
јесам
ваљада
једини
несташлук
и
ђаволство
из
Манулаћев
младост
,
који
се
обично
бујан
и
буран
звати
.
Једини
,
велим
,
јер
он
јесам
иначе
увек
бити
стидљив
и
неспретан
,
кад
бити
се
,
случај
,
наћи
у
близина
женски
свет
.
Најтеже
он
јесам
бити
што
јесам
знати
шта
хтети
с
рука
;
срећом
се
тада
сећати
сахат
,
вадити
он
и
навијати
или
гледати
колико
имати
сахат
на
он
.
с
вршњак
свој
се
слабо
дружити
;
зато
јесам
најрадије
седети
с
отац
и
с
очев
друштво
и
слушати
њихов
разговор
,
пун
мудрост
и
искуство
.
кад
бити
седети
,
увек
бити
простр'о
најпре
свој
марама
,
повући
мало
ногавица
навише
од
колено
,
па
бити
онда
сести
,
и
не
бити
се
дигнути
док
он
се
прво
његов
татко
не
дигнути
;
само
у
кафана
бити
он
прво
отац
опомињати
да
се
дигнути
и
ићи
.
с
кокошка
јесам
легати
,
с
петао
устајати
.
бити
јесам
штедљив
.
новац
он
никад
јесам
потребан
бити
,
јер
никад
јесам
имати
прилика
да
он
потрошити
.
Чак
он
се
и
мајка
љутити
што
ићи
тако
без
новац
,
као
да
јесам
чорбаџиски
син
!
А
ако
понети
,
он
колико
понети
,
толико
и
вратити
,
—
некад
чак
донети
и
више
него
што
јесам
понети
.
један
,
кад
јесам
поћи
у
„
Апеловац
”
на
стрелиште
,
дати
он
отац
седам
грош
.
Манулаћ
попити
пива
за
грош
,
при
повратак
купити
јагњећи
кожа
за
шест
грош
и
одмах
успут
јесам
продати
за
девет
,
—
и
тако
донети
два
грош
више
него
што
јесам
понети
!
...
ето
,
тај
и
такав
Манулаћ
хвалити
јесам
Зона
тетак
Таска
,
а
Ман
кудити
.
али
тај
сав
јесам
она
ништа
помоћи
код
Зона
.
јер
,
слушати
тетак
,
Зона
јесам
Ман
због
такав
његов
живот
само
изгледати
интересантан
,
а
због
сталеж
његов
само
мио
и
симпатичан
!
...
—
Ела
,
Васка
,
запојити
ја
онај
жалан
еврејски
песна
!
—
рећи
бити
Зона
Васка
,
седити
тако
често
тужан
на
доксат
,
и
,
отурити
ђерђеф
,
наслонити
бити
се
тада
на
бео
свој
рука
,
а
други
бити
се
играти
са
дуг
и
бујан
курјук
свој
,
гледати
свој
велик
сањив
очи
преко
низак
кров
околни
кућа
негде
далеко
.
А
Васка
бити
тада
запевати
тај
песма
,
у
који
јесам
Зона
видети
себе
и
сав
зао
удес
што
јесам
родити
у
чорбаџиски
кућа
...
запевати
бити
песма
који
јесам
већ
толико
пута
певати
Зона
,
кад
год
бити
овај
опхрвати
сладак
осећај
и
тужан
мисао
и
она
пасти
у
меланхолија
.
-
ела
,
Васка
,
запојити
!
...
Жална
јесам
,
—
жалан
ја
песна
запојити
!
...
А
Васка
запевати
:
излегнути
да
се
пошетати
низ
тоја
пуст
Битола
,
низ
Еврејското
махати
,
низ
тији
тесан
сокак
.
—
Там
видов
мој
Еврејче
,
на
висок
чардак
стојеше
,
Рус
јесам
кос
чешљеше
,
дробан
јесам
солзи
ронеше
,
и
жалан
песна
појести
,
у
песна
мајка
колнеше
:
Зашто
ја
родити
Еврејка
?
Што
ја
не
родити
рисјанка
?
!
...
—
туга
,
Васка
,
што
да
прајети
?
!
—
уздахнути
Зона
.
глава
деветати
она
јесам
пун
буран
сцена
и
крупан
реч
.
у
она
јесам
испричати
један
пропао
мисија
тетка-Докина
,
или
,
боље
рећи
,
„
Пошљи
луда
на
војска
,
па
седити
те
плакати
“
.
Бата-Таско
јесам
одржати
реч
.
распитивати
јесам
и
прокљувити
све
,
и
сад
доћи
да
јавити
тај
Јевда
,
Манин
мајка
.
све
што
јесам
сазнати
,
он
она
јесам
савесно
и
тачно
реферисати
.
Јевда
се
просто
изненадити
.
тај
не
бити
никад
ни
слутити
,
а
ни
у
сан
она
не
бити
доћи
тако
што
!
оно
шта
се
она
бојати
,
од
шта
јесам
стрепити
—
тај
јесам
бити
,
али
јесам
испасти
изненада
овај
,
а
овај
јесам
за
она
бити
нешто
скоро
још
горе
!
знати
јесам
она
поноситост
те
стар
чорбаџиски
кућа
,
претстављати
већ
унапред
себе
како
хтети
се
тај
тамо
чути
,
како
пропратити
и
с
какав
потсмех
сав
тај
узети
.
и
одмах
одлучно
рећи
да
тај
никако
јесам
прилика
и
да
од
тај
хтети
бити
баш
ништа
!
дуго
јесам
се
још
живо
разговарати
,
кад
уједаред
упасти
тетка-Дока
међу
она
баш
кад
јесам
она
се
најмање
надати
и
најмање
јесам
желети
.
кад
јесам
она
ући
,
јесам
одмах
пресећи
разговор
,
него
јесам
он
полако
приводити
крај
избегавати
сав
онај
реч
по
који
се
моћи
познат
о
шта
говорити
;
али
сав
она
тај
јесам
помоћи
:
тетка-Дока
јесам
,
као
и
сваки
радознао
женски
,
моћи
и
инстинктивно
,
а
и
из
дуг
искуство
,
сазнати
о
шта
јесам
реч
бити
...
—
ласно
,
мора
,
за
тај
!
—
умешати
се
тетка-Дока
,
и
на
велик
запрепашћење
њихов
додати
:
—
Чорбаџиске
кућа
много
јесам
,
а
наш
Ман
—
један
јесам
јесам
помеђу
момак
и
трговац
и
чаршилија
!
...
—
ама
неје
тај
!
...
—
љутнути
се
Јевда
.
—
морити
,
и
не
знавати
зашто
јесам
зборити
...
—
морити
,
сал
дор
ве
видити
—
знати
јесам
све
убаво
.
од
мен
’
ли
хтети
скутати
ништо
?
!
...
—
она
,
какав
јесам
брљиво
!
—
велим
она
Јевда
.
—
морити
,
ништо
ти
не
знати
!
...
—
како
да
јесам
не
знати
?
!
Бата-Таско
зашто
искочити
до
теб'-те
?
...
—
ама
не
знати
ти
ништо
!
—
бранити
се
бата-Таске
.
—
Вик
ја
снајка
,
ете
,
зарадити
ники
тапија
и
ливада
...
—
зарадити
некосену
ливада
,
—
знати
де
!
Сол
ручати
,
мајка
...
—
уверавати
она
тетка-Дока
,
а
они
се
обојити
љутити
.
—
бре
,
бре
,
бре
!
—
настављати
Док
.
—
Видосте
ли
,
мора
,
нашога
Манча
како
јесам
знати
убаво
што
ваљати
?
!
...
е
,
што
јесам
човек
кујунџија
,
па
се
разбирати
у
злато
!
...
знати
што
јесам
злато
,
и
како
се
,
ете
,
злато
топити
!
...
Машалах
,
Манча
,
—
неси
забадава
син
на
Ђорђија
!
...
Ђорђијин
крв
!
...
Ашкољс'н
!
...
—
ама
неје
ништо
бити
!
—
одвраћати
јесам
Јевда
.
—
за
друго
ништо
зборити
!
како
да
бидне
!
...
—
Лела
,
Јевда
!
Што
хтети
да
бидне
убавиња
,
кад
се
узети
!
убав
Манча
,
а
убаво
,
ете
,
и
Замфирче
,
онај
Зона
,
—
тај
што
хтети
деца
да
ги
бидну
убав
,
све
на
татко
и
на
мајка
!
...
А
тај
,
баба
ги
,
па
ги
држати
на
крило
!
...
—
она
,
црн
Дока
!
—
викнути
очајно
Јевда
,
—
кад
хтети
памет
да
јесам
спечалити
веће
?
...
Што
јесам
не
ћутети
веће
?
!
...
Што
јесам
не
ћутети
,
несрећа
,
кад
ти
ники
ништо
не
каза
,
ни
тај
па
питовати
?
!
...
—
А
што
кој
да
ја
казивати
,
кад
јесам
сам
све
знати
,
и
сав
видити
?
Замилуваше
се
деца
,
тај
што
...
саг
он
јесам
време
...
—
ама
,
Дока
,
памет
јесам
брати
!
Башка
јесам
Замфиров
,
башка
па
Ђорђијин
!
...
ја
јесам
зборити
за
друго
ништо
,
а
овај
,
погле
гу
,
куд
он
искаривати
!
...
—
морити
,
знати
јесам
ја
!
ласно
за
тај
!
Мен-ми
сал
оставити
...
брига
не
брати
,
а
ја
хтети
сам
убаво
да
дуздисати
цео
работа
!
ја
хтети
да
заобиколити
малко
,
па
хтети
да
искочити
убаво
,
како
под
инџилирски
план
!
...
—
рећи
и
отићи
као
олуја
.
—
Што
,
што
!
—
викнути
запрепашћен
Јевда
и
хукнути
:
—
Тугооо
!
Што
гу
пуштити
?
!
’
Оће
да
ни
напрајити
ники
мука
и
резил
!
А
лудо
јесам
,
лудо
—
па
сто
ока
јесам
лудо
!
!
—
Дено
,
—
викнути
Јевда
,
—
брго
по
њума
,
викнути
гу
да
се
врнути
,
рећи
гу
на
један
реч
.
—
Али
,
на
несрећа
,
Ден
јесам
бити
ту
.
Јевда
полетити
,
али
не
могаде
стигнути
Док
,
који
јесам
јурити
као
ветар
.
Јевда
се
вратити
у
кућа
с
тежак
слутња
.
и
наслутити
јесам
.
тетак
Док
полетити
одмах
права
у
Замфиров
крај
.
на
улица
срести
баш
као
поручен
Васка
измећарка
,
зауставити
јесам
и
стати
распитивати
о
овај
и
онај
.
Васка
се
изнајпре
ишчуђавати
,
снебивати
и
отимати
,
али
тетак
Док
—
онако
како
јесам
бог
дати
—
подвикнути
она
и
развикати
се
на
она
тако
,
да
се
овај
уплашити
горе
него
што
се
икада
уплашити
од
онај
који
јесам
плаћати
—
и
признати
она
све
,
ама
сав
од
аз
до
ижица
.
А
Док
јесам
не
само
заплашити
,
него
и
вешто
питати
:
постављати
она
јесам
тако
вешто
обичан
и
унакрстан
питање
,
да
јесам
овај
све
казати
,
и
не
знати
шта
јесам
све
изблејати
.
и
тако
јесам
Док
дознати
и
одмах
схватити
и
јасно
она
бити
да
ствар
по
Ман
стајати
врло
повољно
,
и
да
јесам
права
чудо
што
се
већ
и
свршити
јесам
.
и
љут
на
невештина
и
јавашлук
Манин
,
кренути
се
одмах
из
тај
стопа
манути
у
дућан
.
—
А
,
таки
ли
јесам
?
—
викнути
он
тетка-Дока
још
с
врата
улазити
у
дућан
.
—
Што
јесам
?
—
питати
јесам
Ман
.
—
Што
јесам
ти
ја
тебе-ти
,
а
бре
,
магаре
?
!
...
—
де
,
мора
!
—
чудити
се
Ман
.
—
Ешеку
ниједан
!
А
што
ја
не
зборити
?
!
...
—
Што
да
ти
зборити
?
—
питати
јесам
Ман
.
—
Оно
да
ја
зборити
што
јесам
јесам
за
зборење
!
—
е
,
што
јесам
јесам
за
зборење
?
—
ја
што
јесам
ти
?
тетак
ли
јесам
ти
,
што
ли
јесам
?
!
Што
јесам
ћутети
како
немак
?
род
јесам
јесам
...
Комо
хтети
да
казати
мука
и
дерт
,
ако
на
тетак
јесам
хтети
да
казати
?
!
...
—
ама
,
што
да
јесам
зборити
?
Што
да
казивати
?
—
викнути
љутит
Ман
.
—
за
који
да
ти
казивати
?
,
.
.
—
ете
,
за
чорбаџиски
да
казивати
...
Што
бре
!
ја
трава
пасти
,
сол
не
ручати
,
—
тај
несам
чути
за
твој
работа
!
...
—
е
што
јесам
чути
?
—
велим
мало
спуштен
глас
Ман
.
—
да
јесам
фрљија
и
стануја
мерак
на
онај
Зонче
Замфирско
,
ете
,
тај
јесам
чути
!
...
—
ба
!
—
порицати
Ман
.
—
ти
да
јесам
ћутети
!
све
разбрати
’
!
сав
јесам
знати
.
сав
ја
веће
каза
Васка
,
измећарка
њојни
.
Ич
да
се
ритати
како
пул
,
ни
па
да
ја
л'жеш
...
све
,
сав
ја
рећи
Васка
...
—
е
,
што
јесам
знати
да
ти
рећи
,
кад
јесам
и
она
сам
,
ништо
се
знати
?
!
—
Ихааа
!
—
засмејати
се
тетка-Дока
.
—
за
тај
па
да
ја
јесам
!
Знајеш
ли
,
мора
,
несрећа
,
да
ја
казати
,
—
како
из
књига
да
јесам
четеше
,
сав
ја
казати
:
и
што
јесам
Зона
ваздан-дан
зборити
,
и
који
јесам
песна
појести
,
и
што
јесам
шњевати
и
како
гу
резити
онај
кучак
,
тетак
и
стрина
,
а
велик
она
грчки
несрећа
,
Таска
,
тетак
њојни
,
и
како
гу
фатија
кара-севдах
...
сав
ја
казати
,
како
поп
из
књига
да
јесам
чета
...
А
манути
мило
.
бранити
се
још
неки
време
,
порицати
,
спомињати
разлика
између
кућа
,
али
попуштати
,
помало
и
признавати
,
и
мило
он
бити
да
чути
што
више
.
тако
он
бити
мило
,
да
јесам
одбити
два
муштерија
који
јесам
доћи
да
пазарити
,
само
да
се
не
бити
прекидати
разговор
.
и
кад
се
уверити
да
тетак
Док
све
знати
,
он
она
се
исповедити
и
признати
она
искрено
да
он
јесам
Зона
посред
срце
.
—
аха
!
—
кликнути
тетка-Дока
.
—
таки
ти
искати
!
и
татко
тај
такав
бити
!
—
теке
...
тетка
,
молити
ти
...
—
велим
она
Ман
и
дигнути
прст
,
—
зборење
за
тај
ич
да
немати
!
...
да
се
не
чути
ништо
...
—
ех
,
што
да
се
не
чути
?
Лошо
ли
јесам
,
па
да
се
кут
у
кучина
?
!
Зашто
да
се
крити
?
—
Аман
,
Дока
!
...
Реч
да
не
искочити
за
девојка
.
—
тај
што
...
за
малко
време
...
—
како
аа
малко
?
—
Па
до
„
голем
нишан
”
,
а
после
кој
да
зборити
...
и
што
имати
да
зборити
?
—
велим
Док
.
—
бре
,
како
тај
зборити
?
—
викнути
ужаснут
Ман
.
—
какав
„
голем
нишан
”
?
...
—
Што
,
зар
хтети
сал
да
гу
гледати
?
да
лизати
мед
кроз
шиш
?
...
тај
ли
?
—
ама
јок
!
за
прошење
ич
не
бити
разговор
.
како
да
гу
просити
?
!
који
јесам
они
,
а
који
па
ја
!
Чорбаџиска
кућа
—
и
наш
кућа
!
...
памет
јесам
брати
,
Дока
!
...
—
иха
!
ласно
за
тај
!
ја
хтети
ти
изработити
;
ти
сал
седити
јесам
,
па
жмиј
!
...
—
Хехе
!
—
смејати
се
Ман
,
—
што
рећи
:
„
Жмиј
,
да
ти
л'жем
”
!
...
—
ти
јесам
имати
твој
занајат
,
а
ја
јесам
па
мој
...
седити
јесам
у
дућан
и
гледати
јесам
твој
пазар
,
а
овај
јесам
наш
женски
работа
...
ти
да
видити
што
хтети
ти
напрајити
!
...
—
Дока
,
—
викнути
уплашено
Ман
на
она
.
—
змијати
хтети
ти
уапити
,
ако
напрајити
как'в
ешеклак
!
...
—
де
,
морити
,
—
умиривати
он
Док
,
—
ти
ја
знати
убаво
!
не
ли
јесам
родљаци
?
Несам
говеда
,
селски
несам
,
тај
да
јесам
не
знати
што
јесам
чаршиски
ред
.
ласно
за
тај
!
ја
хтети
јесам
све
полако
...
па
фино
...
с
политика
!
—
рећи
и
отићи
.
—
Дока
!
—
викнути
Ман
и
полетити
за
она
,
али
она
бити
већ
далеко
...
Док
поћи
,
али
се
успут
сетити
да
јесам
данас
субота
;
оставити
тај
што
јесам
намислити
за
сутра
,
за
недеља
,
а
тај
јесам
дан
гледати
само
да
се
никако
не
састати
ни
с
Ман
ни
с
Јевда
.
зато
се
крити
по
комшилук
.
недеља
јесам
.
код
хаџи-Замфира
после
подне
тишина
као
и
у
сав
кућа
где
се
цео
недеља
радити
а
недељни
дан
жељно
очекивати
.
стар
Замфир
легати
да
се
одморити
мало
после
ручак
,
као
што
јесам
тај
одвајкада
научити
.
А
чим
јесам
он
прилегнути
,
цео
кућа
јесам
одмах
овладати
неки
дремеж
и
царствовати
неки
свечан
недељни
тишина
,
јер
,
кад
хаџија
спавати
,
не
смејати
ни
врабац
испод
кров
џивџакати
.
—
у
други
соба
,
одмах
до
соб
Замфиров
,
поређати
се
на
миндерлук
:
домаћица
Ташана
,
Таска
и
тетак
,
Калиопа
и
Уранија
.
подупрети
зид
леђа
,
подавити
нога
и
метнути
рука
на
трбух
,
па
дремати
,
јер
јесам
научити
да
се
тако
приличан
проводити
празник
.
зона
у
соба
до
њихов
.
А
онај
сести
и
шапутати
—
чудити
се
што
она
немати
ники
.
јесам
доћи
ни
Аглајица
,
да
она
испричати
и
рапортирати
сав
што
се
десити
за
последњи
недеља
дан
,
а
јесам
ту
ни
Зујица
,
да
она
разметати
карта
,
ни
богат
баба
Хрисанта
,
да
она
гњавити
причати
она
надугачко
и
нашироко
о
свој
парница
,
о
суд
и
адвокат
.
и
баш
кад
јесам
се
онај
тако
чудити
што
она
немати
ники
,
чути
споља
неки
глас
.
—
Хаџика
,
ете
,
дом
ли
јесам
?
—
питати
непознат
глас
споља
.
—
Дом
јесам
јесам
.
ама
хаџија
,
ете
,
спити
...
—
чути
се
Васкин
глас
.
—
тај
што
,
ако
спити
!
код
њег
’
и
не
искати
,
веће
код
хаџика
...
и
док
се
овај
домишљати
ко
ли
хтети
тај
бити
,
отворити
се
врата
и
тетак
Док
упасти
у
соб
.
да
јесам
други
ко
кроз
сам
сулундар
упасти
међу
она
,
не
бити
он
се
тако
зачудити
као
овај
сада
она
.
—
здраво
ли
јесам
,
живо
ли
јесам
?
—
запитати
она
затварати
леђима
(
и
већ
осталим
)
врата
за
себе
.
(
да
бити
се
,
дабогда
,
тахи
и
уста
душман
запушити
!
...
)
—
здраво
,
ти
како
јесам
,
Дока
?
—
прихватити
она
Ташана
,
па
се
тек
погледати
с
Таска
,
Калиопа
и
Уранија
,
јер
она
сав
доћи
чудно
већ
само
тај
што
јесам
банути
у
кућа
,
а
још
чудан
што
јесам
на
тај
начин
затворити
врата
,
јер
јесам
тај
у
обичај
само
при
прошевина
.
—
сед
јесам
,
Дока
!
—
нудити
јесам
домаћица
.
—
Што
прајети
?
—
питати
она
Док
,
седати
на
миндерлук
према
она
.
—
седити
јесам
!
—
одговарати
оне
кроза
зуб
.
—
Жмијете
,
како
мачак
испод
накладено
куб
...
—
еј
,
Дока
,
Дока
,
ти
јесам
остати
јоште
па
она
!
—
Што
хтети
јесам
чинити
?
К'смет
!
—
велим
Док
.
—
дамно
ти
не
бити
при
ми
...
—
рећи
она
с
неки
висина
Ташана
.
—
ама
,
имати
јесам
,
ете
,
ники
мука
,
—
а
ни
саг
ви
не
бити
доћи
!
—
е
,
што
јесам
имати
?
—
питати
јесам
Ташана
.
—
седити
јесам
на
један
кафа
.
—
Несам
јесам
доћи
за
кафа
,
веће
...
—
Васка
,
морити
!
—
прекинути
јесам
домаћица
.
—
Васкеее
!
—
викнути
Таска
.
Уђе
Васка
и
домаћица
она
рећи
да
испећи
четири
кафа
.
Васка
одмах
усути
кафа
у
филџан
са
зарф
и
унети
и
послужити
она
.
Док
се
искашљивати
и
спремати
да
отпочети
,
сркати
кафа
,
разгледати
по
соба
,
па
најзад
почети
:
—
Дошла
јесам
јесам
,
ете
,
на
један
еглен
...
заради
неки
посао
...
е
што
јесам
стати
туј
при
мен
’
како
шиљбок
ники
?
!
—
обрецнути
се
одједаред
Док
на
измећарка
.
—
Искочи
се
,
дете
,
умети
јесам
ја
да
пити
кафа
и
без
теб
’
!
—
рећи
и
извадити
табакера
,
па
стати
завијати
цигара
.
запалити
јесам
,
стати
пуштати
дим
.
замислити
се
,
а
очевидно
мислити
о
тај
како
бити
да
онако
што
поиздаље
и
што
фин
отпочети
.
—
Што
не
удавате
,
морити
,
Ташана
,
онај
ваш
чуп
?
...
—
Која
чуп
?
—
ете
,
оно
ваш
Зона
?
—
Па
хтети
гу
удавамо
.
—
Па
што
чекати
веће
?
!
Неје
даскалица
,
тај
да
јесам
седити
у
тај
година
.
—
Што
јесам
па
тебе-ти
за
њума
?
—
одбијати
домаћица
.
—
оставити
тији
реч
!
...
—
Што
гу
не
давати
онуј
на
који
јесам
,
ете
,
мерак
?
...
—
мерак
!
—
прекинути
јесам
Ташана
.
—
’
Ајда
,
како
зборити
ти
па
тај
?
!
...
мерак
!
...
зар
дете
хтети
да
имати
мерак
?
!
—
Кој
јесам
јесам
дете
?
—
Па
наш
Зона
...
деца
,
мора
,
неје
ти
ни
срам
!
...
—
какав
деца
?
!
...
деца
,
вика
...
мора
,
ни
у
турцки
време
па
не
имати
деца
,
—
тај
саг
у
српски
,
у
чкоља
,
па
хтети
деца
да
имати
!
...
у
сагашњи
време
деца
,
—
бити
он
!
Зашто
јесам
учити
чкоља
,
и
јазија
,
—
зар
деца
да
јесам
остати
?
!
...
—
ама
,
де
!
—
прекидати
јесам
Калиопа
.
—
Неће
да
зборити
за
тај
.
кад
стигнути
у
теј
година
,
демек
да
јесам
за
давање
и
удавање
,
—
ласно
за
тај
...
Што
казати
:
злато
хтети
се
кујунџија
наћи
!
—
завршити
поносито
тетак
Калиопа
.
—
Па
,
брљивко
један
,
што
ви
ја
зборити
?
!
па
ја
ви
за
кујунџија
,
ете
,
и
зборити
...
—
како
рећи
?
Што
зборити
?
—
прекинути
јесам
домаћица
.
—
за
ко
зборити
?
—
за
Манча
нашога
!
Зашто
гу
не
давати
,
кад
се
деца
,
ете
,
бегендисовати
?
—
погле
гу
,
што
јесам
зборити
жена
брљив
!
—
велим
Ташана
Таска
.
—
Кој
ти
рећи
за
бегендисување
?
—
знати
јесам
цео
ма'ала
,
и
сав
град
,
—
тај
ја
да
не
знати
!
—
одговарати
Док
.
—
морити
,
знати
јесам
све
;
сав
ја
казати
,
морити
,
како
на
кадија
ја
казати
све
!
...
—
Кој
ти
каза
?
—
питати
јесам
тетак
Калиопа
.
—
тај
јесам
јесам
мој
знање
,
кој
ја
јесам
,
демек
,
казаја
,
—
ама
ја
јесам
убаво
знати
...
па
за
тај
,
ете
,
искочити
’
саг
до
ви
,
да
ве
питовати
:
ели
ви
јесам
девојче
за
давање
?
—
Неје
ни
дете
за
давање
!
—
одговарати
оба
тетак
,
и
тетак
Калиопа
и
тетак
Уранија
.
—
морити
,
кој
ве
питати
:
бричи
ли
се
владика
?
ја
јесам
с
домаћица
зборити
!
—
велим
она
Док
преко
раме
,
па
настављати
даље
миран
тон
.
—
тај
ако
искати
прилика
за
ваш
Зона
,
е
,
ја
јесам
имати
један
прилика
...
па
за
тај
и
искочити
’
саг
до
ви
...
момак
јесам
јесам
кротак
,
убав
,
еснаф-човек
,
радити
сас
први
...
—
имати
јесам
,
имати
,
—
прекидати
јесам
једногласно
и
сложно
тетак
Калиопа
и
Уранија
.
Што
ни
требати
ти
па
да
ми
он
казивати
?
...
—
тај
што
...
ако
јесам
,
демек
,
чорбаџика
?
А
зашто
имати
онај
реч
:
девојачки
јесам
врата
сваки
отворити
?
!
—
доцна
јесам
се
присетити
,
Дока
...
А
за
Зона
имати
јесам
велик
прилика
!
—
велим
Уранија
.
—
Кој
јесам
јесам
нашеја
прилика
за
стареји
сестра
њојни
,
тај
хтети
и
саг
ласно
да
наћи
и
за
њума
.
—
од
нашога
Манча
имати
ли
,
дед
,
зборити
јесам
,
поубав
прилика
?
у
сав
град
имати
ли
помомак
од
њег
’
?
!
имати
јесам
дућан
,
ем
как'в
дућан
,
узеја
јесам
саг
под
ћирија
и
онај
до
њег
’
што
јесам
дућан
,
па
направија
ода
два
један
голем
...
имати
јесам
занајат
,
златан
рука
:
при
владика
искакати
у
пол
дан
,
у
пол
ноћ
—
тол'ко
јесам
имати
чес
’
у
варош
...
имати
јесам
,
бре
,
и
каса
за
пар
и
еспап
,
како
један
трговац
,
а
не
кут
пар
по
авлија
и
по
таван
,
како
,
ете
,
мачак
што
јесам
кут
...
стати
први
кујунџија
од
Београд
до
Пећ
и
до
Приздрен
!
...
морити
,
па
и
да
јесам
нем
пар
,
што
јесам
па
за
тај
?
!
кад
се
деца
миловати
—
што
ти
требати
пар
?
!
Знајеш
што
се
зборити
у
онуја
песна
:
ако
пар
немаме
,
Ока
и
пол
севдах
имам
.
младиња
јесам
бре
,
лепотиња
јесам
,
и
он
и
она
,
—
сто
ока
севдах
хтети
имати
!
...
е
,
што
искати
више
?
!
...
Неје
спроти
трговачки
и
чорбаџиски
кућа
...
—
умешати
се
тетак
Таска
,
који
се
досад
доста
резервисати
држати
и
пустити
онај
други
два
тетак
да
говорити
,
а
она
задржати
за
себе
као
неки
завршан
реч
,
па
сада
почети
достојанствен
тон
,
а
и
не
гледати
на
Док
,
већ
гледати
кроз
прозор
у
авлија
.
—
Чиновник
,
ете
,
искати
чиновнички
,
офицер
офицерски
прилика
;
еснаф
спроти
еснаф
а
трговац
спроти
трговац
искати
прилика
,
демек
;
—
тај
јесам
јесам
ред
у
овај
свет
!
—
завршити
отсечно
и
одлучно
тетак
Таска
,
па
се
окренути
још
више
од
тетак
Дока
.
—
морити
,
разбирати
јесам
ја
,
Таска
,
твој
зборење
!
—
велим
она
Док
,
а
пребацити
нога
преко
нога
,
па
бећарски
пуштати
густ
дим
,
—
разбирати
јесам
,
убаво
разбирати
.
Теб'-ти
кеф
и
мило
и
наводаџија
јесам
за
онај
зевзек
чорбаџи-Јордановог
,
онај
Манулаћ
...
за
њег
’
ти
мило
...
—
е
мило
ја
,
де
!
Што
ке
ја
чинити
?
—
кад
ти
мило
за
њег
’
,
а
ти
се
таг
сам
удадни
за
њег
’
:
удовица
јесам
...
А
што
па
тај
тол'ко
смићеш
?
—
е
,
ја
јесам
јесам
тетак
на
Зона
!
—
велим
Таска
.
—
ја
па
тетак
на
Ман
!
—
одговарати
Док
.
—
Мен
’
ја
кеф
за
Манулаћ
,
—
велим
Таска
.
—
Мен
’
па
за
Ман
!
—
велим
она
Док
,
па
се
окренути
осталима
.
—
Аман
,
жена
,
тако
ви
Велик-дан
не
зацрнеја
,
бивати
ли
Зона
за
Манулаћ
—
прилика
ли
јесам
?
!
—
за
Ман
не
бивати
!
—
велим
Таска
.
—
е
,
зашто
да
не
бивати
?
—
Хехе
!
—
осмехнути
се
презриво
Таска
:
—
„
Гаки
немати
,
—
свирка
сака
!
”
—
е
,
дати
гу
,
подавати
гу
за
неприлика
,
за
Манулаћ
тај
,
—
планути
Док
.
—
ама
послен
да
ви
не
бидне
криво
,
кад
,
ете
,
стати
да
„
праћати
шефтелија
”
по
други
...
—
Што
рећи
,
несрећа
никакав
?
—
планути
Таска
и
онај
други
два
.
—
Неје
ти
ни
срам
:
еснафски
жена
,
па
погле
како
јесам
зборити
!
Кој
да
праћати
шевтелија
—
зар
чорбаџиски
керка
?
!
на
који
да
праћати
?
—
Па
,
—
почети
заједљиво
Док
,
—
саг
хтети
да
праћати
на
бимбашија
и
миралај
зашто
ги
велик
немати
,
—
ама
хтети
да
праћати
на
рисјанин
,
—
а
брука
и
тај
...
—
зар
чорбаџика
?
...
—
Лелее
,
—
осмехнути
се
Док
,
—
малко
ли
ги
знати
?
!
...
е
,
што
јесам
бити
она
Сика
,
турити
у
песна
?
за
ко
се
појести
у
онуј
песна
,
у
онуј
рисјанску
срамота
наш
?
за
ко
се
појести
:
за
еснафски
,
ели
за
чорбаџиски
Сика
:
Зашто
,
Сика
,
зашто
под
чадар
да
ићи
?
—
ако
,
дада
,
ако
,
миралај
ја
звати
миралај
ја
звати
,
на
татли
баклава
.
—
о
господа
!
-
крстити
се
тетак
Уранија
и
тетак
Калиопа
од
чудо
што
она
снаћи
.
—
Што
јесам
бити
,
који
јесам
бити
,
ете
,
тај
Сика
,
у
песна
турити
?
—
зборити
јесам
,
несрећа
грчки
!
—
развикати
се
Док
,
па
завршити
:
—
А
тај
,
Ташана
,
подавати
јесам
дете
за
онај
Манулаћ
,
брати
хтети
да
имати
убав
унук
...
шебек
хтети
имати
,
а
унук
јок
!
—
рећи
и
љутит
залупити
врата
за
себе
и
оставити
она
запрепастити
.
само
јесам
се
крстити
и
викати
:
—
о
,
Божа
,
о
,
господити
!
Лелее
!
Што
се
напрајити
џумбус
и
резил'к
!
толики
ларма
пробудити
јесам
,
наравно
,
и
стар
хаџи-Замфира
.
морати
се
и
он
умешати
и
једва
се
разабрати
,
онако
бунован
,
и
сазнати
у
шта
јесам
ствар
тек
онда
кад
јесам
испраћати
Док
.
—
е
,
лошо
ли
јесам
зборити
?
—
бранити
се
Док
.
—
Што
да
неје
прилика
,
кад
јесам
,
ете
,
један
вера
...
стар
Замфир
јесам
умиривати
,
и
сав
бити
се
мирно
свршити
,
да
Док
јесам
дирнути
у
сталеж
.
—
Вик
,
чорбаџиски
кућа
,
чорбаџиски
керка
!
е
веће
немати
!
и
чорбаџиски
неје
до
век
...
—
е
,
доста
де
!
-
велим
она
озбиљно
чорбаџи-Замфир
.
Дошла
јесам
,
наводаџисати
јесам
,
ништо
неје
бити
,
—
е
,
саг
се
вртати
...
сас
зор
не
бивати
!
...
—
е
,
зашто
да
неје
Манча
прилика
?
!
...
зар
што
јесам
чорбаџиски
?
—
е
де
!
дебарски
неје
овај
,
тај
да
се
отимати
девојка
...
—
морити
,
и
ваш
се
знати
!
—
планути
Док
.
—
дед
како
ти
се
викати
,
како
се
презивати
?
—
коритар
,
а
његов
па
татко
,
како
он
зваоше
у
чаршија
?
Врти-ваган
...
тај
саг
:
„
ја
јесам
чорбаџиски
”
!
...
—
е
,
доста
велик
!
—
рећи
Замфир
и
дигнути
обрва
.
—
А
што
па
?
ако
не
узнети
из
ваш
кућа
—
хтети
остати
неженет
?
морити
,
за
тај
ласно
.
„
Имаш
јесам
грбина
,
самарица
доста
”
;
тај
и
за
Ман
и
женење
његов
ласно
...
—
Мог
,
ама
спроти
себ
’
прилика
.
—
запамтити
,
хаџија
:
„
свет
јесам
овај
као
какав
мердивен
,
—
један
се
качити
,
а
други
па
слазити
“
,
тај
и
с
ви
чорбаџија
таки
јесам
јесам
.
зар
мало
ли
ги
имати
од
ваш
што
јесам
беоше
први
трговац
—
а
саг
,
звонара
и
клисара
,
па
пасти
прангија
кад
славити
Пантелејска
црква
...
мора
,
ти
слизаш
низ
мердивен
,
а
мој
Манча
се
топрв
качити
...
—
Бре-бре-бре
!
„
видети
се
кутак
у
чашире
,
па
се
фатити
у
оро
”
—
велим
она
чорбаџи-Замфир
,
сав
зелен
од
љутина
.
—
тај
и
твој
Манча
...
—
Кој
јесам
„
кутак
”
,
несрећа
чорбаџиски
?
!
цикнути
Док
.
—
Знајеш
ли
,
бре
,
ако
дофатити
саг
овај
нал'не
(
и
показати
он
силан
налуна
пред
врата
)
,
сав
хтети
ти
ги
фрљити
и
обити
о
глава
...
Ћу
тај
бомбардирати
по
тај
глава
како
Срба
Митад-пашину
табија
на
Виник
!
Несрећо
вртиваганска
и
коритарски
!
...
—
у
кућа
јесам
ја
,
што
да
ти
прајети
?
—
велим
уздржавати
се
домаћин
,
а
сав
блед
од
љутина
.
—
морити
,
и
насред
чаршија
,
и
туј
хтети
се
тепати
и
с
теб
’
и
сас
зет
ти
,
онај
шебек
за
Манулаћ
,
за
онај
реч
„
кутак
у
чашире
”
!
—
раздерати
се
Док
и
отићи
љутит
,
и
оставити
запрепашћен
чорбаџи-Замфира
,
који
се
само
крстити
леви
рука
и
говорити
:
„
о
,
бог
да
чувати
!
...
о
,
господити
Божа
!
”
глава
десети
у
овај
приповетка
овај
јесам
први
и
једини
дијалог
двоје
заљубљен
.
дијалог
јесам
нимало
пикантан
,
чак
ни
интересантан
;
а
тај
јесам
просто
стога
што
јесам
тамо
,
у
тај
свет
,
срамота
да
се
мушки
и
женски
и
погледати
,
акамоли
разговарати
.
(
А
и
да
јесам
тако
,
опет
бити
дијалог
бити
врло
обичан
,
јер
у
такав
прилика
заљубити
обично
не
знати
шта
да
разговарати
,
или
разговарати
којешта
)
.
сутрадан
,
у
понедеоник
,
кад
се
на
сефте
и
на
сефтеџија
много
полагати
,
банути
у
Манин
дућан
ники
други
него
баш
сам
глава
тетка-Дока
.
Дошла
јесам
да
он
казати
сав
шта
јесам
и
како
јесам
бити
,
и
пошто
се
сав
рђаво
свршити
,
да
он
,
наравно
,
и
утешити
.
Ман
јесам
сав
онај
у
субота
већ
бити
смести
с
ум
,
и
јесам
моћи
ништа
ни
слутити
,
и
зато
он
јесам
овај
сад
све
нов
и
изненадно
бити
.
бити
јесам
као
гром
поразити
чути
све
до
ситница
како
јесам
ствар
тећи
и
како
се
развијати
.
бити
јесам
утући
и
неутешан
.
тетак
Док
он
јесам
најпре
изгрдити
,
а
после
тешити
утешан
реч
:
да
се
не
бринути
,
да
не
очајавати
,
а
нарочито
неки
он
јесам
ни
најмање
криво
што
јесам
она
тако
проћи
,
јер
она
,
вала
,
ни
она
јесам
остати
дужна
.
—
Ич
да
се
не
љутити
,
—
велим
он
Док
,
—
ич
да
неси
жалан
!
ако
,
што
ти
не
дати
девојче
!
...
тај
што
па
да
ти
јесам
за
тај
?
„
и
без
петао
моћи
да
се
осамне
”
,
тај
и
тај
да
се
оженити
и
без
њин
Зона
!
...
морити
,
„
док
јесам
имати
грбина
,
хтети
наћи
ласно
и
самарица
”
!
ласно
хтети
наћи
,
—
ем
не
један
,
велик
кол'ко
искати
девојчики
!
ама
,
жал
да
ти
неје
,
криво
да
ти
неје
!
...
Несам
јесам
остати
постидан
!
...
ама
ги
и
ја
,
брати
,
убав
каза
!
...
Знајеш
ли
,
Манча
,
да
ти
хтети
више
да
погледнути
зарада
онија
мој
речови
—
кол'ко
ги
убав
каза
!
...
морити
,
твој
„
живо-здраво
”
хтети
примити
више
!
...
—
велим
он
задовољно
тетка-Дока
одлазити
.
—
морити
,
саг
да
ги
искати
и
онај
њин
дрт
тетка-Таску
,
да
се
с
њума
оженити
,
па
и
тај
ти
не
бити
дати
,
—
тол'ко
стати
,
ете
,
душман
саг
!
...
тако
јесам
говорити
задовољан
тетак
Док
.
али
јесам
тај
,
наравно
,
слаб
утеха
бити
за
Манча
.
цео
дан
бити
јесам
као
убити
:
ни
посати
,
ни
пазар
,
ни
разговор
,
—
ништа
он
се
сав
тај
јесам
милити
.
Речи
тетка-Докине
он
једнако
брујити
у
уш
и
распаљен
машта
он
живо
претстављати
тај
сцена
између
Дока
и
Замфиров
.
Страшна
он
јесам
бити
и
сам
тај
помисао
да
јесам
Зона
сав
тај
морал
чути
и
видети
,
а
још
он
страшан
бити
помисао
:
шта
јесам
сав
морал
претрпети
Зона
после
сав
тај
од
свој
у
кућа
!
...
зато
јесам
имати
мир
,
него
јесам
одмах
сутрадан
потражити
и
наћи
измећарка
Васка
и
распитати
се
и
сазнати
сав
шта
јесам
и
како
јесам
после
одлазак
Докин
бити
.
од
Васка
јесам
дознати
да
јесам
Зона
грдно
много
пропатити
због
тај
од
свити
,
а
највише
од
отац
,
који
дотле
јесам
ништа
знати
,
и
ко
јесам
тек
сада
све
казати
,
и
потужити
он
се
како
се
одавна
носити
са
Зона
.
и
сад
јесам
сав
сложно
:
тетак
Таска
слаткоречивост
,
мајка
проклетство
,
отац
страшан
претња
,
а
сав
тетак
,
стрина
и
ујна
дугачак
придика
и
клевета
,
сложно
салетети
Зона
;
и
који
чудо
онда
ако
јесам
Зона
подлегнути
,
попустити
и
постати
други
—
постати
опет
она
старати
,
поносит
,
уображен
,
хладан
,
чорбаџиски
Зона
!
...
.
Васка
јесам
истина
казати
.
по
одлазак
тетка-Доке
настати
јесам
код
Замфиров
прав
лом
.
зона
јесам
из
побочан
соб
сав
чути
,
а
онај
сцена
између
Дока
и
Замфир
и
чути
и
видети
.
и
чим
јесам
Док
отићи
,
стар
Замфир
планути
,
силно
планути
господарски
гнев
на
свој
мезимица
Зона
,
као
никад
дотле
у
живот
.
онај
пљусак
од
грдња
што
јесам
Док
сручити
на
он
тако
он
јесам
раздремати
и
расанити
после
спавање
,
да
јесам
ни
тражити
измећарка
,
да
он
по
обичај
полити
вод
,
како
јесам
тај
редовно
четрдесет
година
радио
.
помислити
јесам
да
јесам
сав
тај
,
тај
Докин
посета
и
прошевина
,
удесити
са
Зонин
знање
и
пристанак
,
и
зато
јесам
планути
на
Зона
,
силно
планути
,
и
бити
љут
као
никад
у
живот
.
—
тај
ли
јесам
твој
чкоља
и
твој
знање
?
!
...
тај
ли
тај
учити
даскалица
у
чкоља
?
!
—
загрмети
Замфир
на
мезимица
свој
тако
громогласно
,
да
из
комшилук
радознао
женска
полетети
на
зид
да
чути
шта
јесам
,
али
кад
разабрати
да
јесам
чорбаџија
силно
нешто
љут
,
разбегнути
се
са
страх
у
одаја
свој
.
—
Шесет
и
један
„
месница
”
прекараја
јесам
у
мој
век
,
чути
ли
,
кутак
ниједан
,
—
грмити
стар
Замфир
,
—
и
јоште
ја
ники
ни
у
турцки
ни
саг
у
српски
време
таки
не
орезилити
,
ни
ја
један
кутак
толко
уапити
,
како
саг
овај
ороспија
...
ти
ли
гу
казати
и
пратити
гу
овам
при
ми
,
у
дом
ја
?
!
убаво
ја
обелити
образ
!
Хаџи-Замфирска
Зона
се
фаћати
у
оро
...
искати
да
се
ородити
сас
луда
Док
,
Док
да
вика
:
тетка
!
—
Па
брати
да
јесам
трговац
ники
...
—
додавати
тетак
Таска
и
потпиривати
гнев
.
—
Предузимач
,
ели
лиферант
...
велик
коцкарин
...
фукара
...
метнути
јесам
краставица
и
пол
лепиња
под
мишка
,
—
тај
он
ручак
у
дућан
...
А
и
дућан
па
што
он
јесам
!
...
какав
он
јесам
?
...
Дућан
он
кол'ко
сарафски
чифутски
сандук
...
па
,
ако
што
јесам
сиротиња
—
ама
,
брати
да
јесам
момак
кротак
!
...
Веће
—
џимпир
,
коцкарин
,
комарџија
,
ловџија
и
бињеџија
и
џамбасин
;
скитати
се
поваздан-дан
с
пушак
по
лојзе
—
како
пољак
ели
пударин
;
а
по
сав
ноћ
он
свирити
Циганин
и
играти
ченгија
,
а
он
јесам
пити
како
дервиш
и
арчити
јесам
ма'л
сас
онај
несрећа
!
...
турити
јесам
нож
у
сто
,
ели
фрљати
туфек
—
како
Дебрелија
...
у
сваки
ма'алу
имати
јесам
по
један
,
на
који
јесам
фрљија
мерак
...
—
Доста
де
!
—
прекинути
јесам
Замфир
,
али
тетка-Таска
ипак
настављати
.
—
...
онај
он
требати
за
кеф
,
а
овај
наш
па
за
пар
...
и
што
искати
да
јесам
улегнути
у
чорбаџиски
,
потакав
фамилија
...
—
е
,
доста
саг
,
Таска
!
...
—
пресећи
јесам
домаћин
.
—
е
,
бивати
ли
тај
од
еснаф-човека
?
ред
ли
јесам
?
—
настављати
тетка-Таска
.
—
и
Зона
,
и
Калина
,
и
други
ники
!
...
па
бивати
ли
,
мајка
?
!
...
А
убаво
јесам
рећи
наш
,
ете
,
Божин
дунгерин
:
„
два
лубеница
,
рећи
,
под
една
мишка
—
не
се
носат
!
”
—
ама
како
започети
,
—
велим
Замфир
—
хтети
ниједан
понети
!
ја
пасти
у
турцки
време
па
сургунисувашем
,
тај
саг
...
—
е
,
тај
да
учинити
!
—
дражити
он
тетка-Таска
.
—
у
сургунл'к
!
...
нек
’
знати
и
запантити
,
кутак
,
што
јесам
чорбаџински
кућа
...
—
овај
да
запантити
!
—
грмнути
хаџи-Замфир
одлучно
Зона
.
—
Сал
јоште
једанпут
да
чути
ники
лошотију
за
теб
’
,
—
из
кућа
тај
не
пуштати
...
туј
хтети
ти
закопати
!
Чаршију
и
бео
свет
велик
хтети
да
видити
!
како
она
кумрија
—
рећи
и
показати
на
један
што
јесам
у
кафез
—
велик
бео
свет
хтети
да
видити
!
...
’
Оће
да
ти
заб'рави
и
сокак
,
и
махати
,
и
град
;
—
и
ники
хтети
ни
да
знати
да
јесам
хаџи-Замфир
имати
на
дом
девојка
!
...
разабрати
ли
,
морити
?
...
—
разбрати
’
!
...
—
рећи
оборен
очи
и
дрхтати
Зона
.
као
и
сваки
човек
,
и
Ман
јесам
имати
непријатељ
,
који
јесам
једва
дочекати
да
он
узети
на
решето
.
иако
стар
Замфир
не
само
да
ни
реч
јесам
ники
прословити
о
тај
немио
сцена
,
што
јесам
чак
строго
забранити
да
се
ико
ван
кућа
и
речца
један
рећи
,
ипак
јесам
никако
,
ама
баш
никако
моћи
тај
остати
тајна
,
већ
и
због
сам
тај
што
се
тај
доиста
десити
,
а
још
више
због
тај
што
се
тај
,
нађавола
,
десити
у
присуство
пет
жена
(
рачунати
ту
и
Док
)
,
од
који
јесам
два
—
Таска
и
Док
—
бити
савршен
и
,
по
тај
,
и
страшан
за
распростирање
узнемирујући
(
и
истинит
и
лажан
)
глас
него
неки
лист
који
се
растурати
у
десет
хиљада
примерак
!
...
.
зато
се
брзина
муња
распрострети
прича
о
тај
догађај
.
и
главно
и
детаљно
знати
се
врло
добро
,
јер
Таска
јесам
свако
тачно
причати
шта
јесам
она
казати
Дока
,
а
Док
,
опет
,
шта
јесам
сав
она
казати
и
Таска
и
Замфир
.
и
по
махала
и
у
чаршија
се
неколико
дан
само
о
тока
говорити
.
А
да
јесам
причати
углавноме
порасти
у
обим
и
детаљ
она
се
умножити
,
—
јесам
нужно
ваљада
ни
спомињати
.
Чак
и
онај
два
пословица
,
који
јесам
већ
давно
бити
заборавити
,
сад
јесам
оживети
,
употребљавати
се
и
почети
опет
циркулирати
.
Шта
јесам
само
досетка
на
рачун
Ман
пасти
,
наравно
,
већина
у
његов
отсуство
,
па
чак
и
поиздаљи
наговештавање
у
његов
присуство
;
тако
да
јесам
један
такав
досетљивац
сутрадан
ићи
с
отечен
образ
,
и
на
питање
:
шта
он
јесам
,
тужити
се
да
од
кутњак
сав
ноћ
јесам
моћи
ока
склопити
.
за
Ман
јесам
тај
стање
врло
несносно
бити
.
једнако
јесам
мислити
и
размишљати
о
тај
,
и
учинити
он
се
ствар
без
излаз
.
проклињати
јесам
и
онај
час
кад
јесам
слудовати
и
признати
тетка-Доки
јад
свој
.
и
тек
кад
он
јесам
она
опет
доћи
и
понудити
он
се
да
поправити
цео
ствар
,
—
тада
се
тек
још
више
уплашити
и
решити
се
да
јесам
покушати
још
један
,
и
тај
последњи
,
корак
,
да
се
,
тај
јесам
,
јесам
он
састати
са
Зона
,
да
јесам
зауставити
,
ословити
,
да
јесам
упитати
он
јесам
последњи
пут
...
ако
ништа
друго
,
а
оно
бар
да
скинути
са
себе
одговорност
,
да
загладити
онај
немио
догађај
,
да
доказати
да
он
јесам
ништа
тај
јесам
крив
,
него
она
тетак
Док
,
па
неки
се
одбити
на
њен
лудост
...
али
састати
се
и
разговарати
бити
јесам
тешко
у
онај
време
код
тај
свет
,
који
јесам
на
тротоарски
шетња
,
парк
,
концерт
,
певачки
друштво
и
школа
играње
,
-—
уопште
дакле
на
сав
тај
ствар
где
се
млад
свет
моћи
састати
и
измењати
поглед
и
мисао
—
имати
свој
нарочит
и
чудноват
мисао
и
—
како
бити
неки
поборник
еманципација
женскиња
рећи
—
застарети
и
назадњачки
поглед
.
уз
женски
,
док
јесам
девојка
,
обично
јесам
увек
или
мајка
или
тетак
и
стрина
;
а
кад
се
удати
,
онда
опет
свекрва
,
јетрва
и
заова
,
тако
да
никад
јесам
сам
;
а
и
не
бити
умести
сам
да
ићи
и
да
се
наћи
,
баш
и
да
она
се
да
слобода
,
исто
као
ни
канаринка
кад
бити
јесам
пустити
из
кавез
.
једино
кроз
капиџик
у
комшиски
авлија
или
преко
сокак
што
јесам
умести
и
смести
сам
поћи
.
зато
и
јесам
бити
лако
манути
;
и
проћи
јесам
повише
време
док
јесам
моћи
срести
и
ословити
и
реч-две
насамо
разговорити
с
она
.
али
шта
не
моћи
чврст
воља
и
одлучан
намера
?
!
и
Ман
јесам
вребати
и
најпосле
успети
.
један
дан
у
први
сумрак
,
баш
кад
се
умотати
у
бунда
,
пошивен
зелен
атлас
,
враћати
Зона
преко
сокак
од
сестра
Костадинка
,
који
јесам
у
други
сокак
становати
,
искрснути
Ман
из
мрак
и
стати
пред
она
.
Васка
се
измакнути
уплашено
устрану
.
—
Лела
,
Васка
,
пазити
јесам
!
—
шанути
Зона
и
стати
сав
уздрхтао
и
плашљиво
се
освртати
да
јесам
ко
не
видити
.
Срећом
,
ники
не
пролазити
улица
,
јер
већ
бити
време
кад
грађанин
спуштати
по
кућа
чивија
на
порта
,
и
сав
укућанин
већ
давно
јесам
код
кућа
.
и
ники
по
улица
не
бити
,
само
што
ноћни
стражар
далеко
тамо
у
мрак
што
се
видити
и
чути
се
како
се
нешто
разговарати
с
хаџи-Јордановим
мачак
,
који
се
полако
шетати
по
ћерамида
висок
зид
.
—
Што
ти
требати
!
—
прошаптати
Зона
тихо
и
плашљиво
.
Васка
јесам
разумети
.
Измаче
се
још
мало
и
стати
стражарити
и
пазити
.
—
Зона
!
—
ословити
јесам
Ман
и
искашљати
се
тихо
.
—
Што
искати
?
—
шанути
Зона
,
па
се
и
она
тихо
искашљати
.
обојити
стати
тако
,
па
стајати
три
корак
далеко
један
од
други
;
обојити
оборити
глава
и
гледе
предати
се
.
—
Зона
,
на
један
реч
...
—
Пушти
ја
!
—
велим
он
уплашено
Зона
и
окретати
се
на
сав
страна
.
—
ти
не
слушати
,
ете
,
онај
будала
,
онај
Док
.
(
тетак
ја
се
падати
,
ама
јесам
лудо
!
...
)
не
слушати
гу
што
јесам
јесам
там
при
ви
зборити
!
ники
гу
неје
пратија
сам
јесам
,
брљив
,
отићи
при
ви
!
...
—
хе
,
лагати
јесам
што
јесам
зборити
?
не
ли
?
—
Неје
,
ете
,
лагати
,
ама
...
ете
,
неје
требати
да
зборити
!
...
—
е
,
што
ја
казивати
...
што
ја
требати
тај
?
...
—
Зона
—
рећи
Ман
и
притегнути
пас
око
себе
.
—
ја
сан
немати
...
ја
за
вече
не
знати
...
—
Лела
!
—
рећи
мало
подругљиво
зов
.
—
ја
вино
точити
,
вино
не
пити
;
песна
искати
,
песна
не
слушати
,
а
све
зарадити
ти
,
Зона
!
...
у
лов
ићи
,
пушак
не
испалити
!
Ништо
не
знати
за
себе
,
а
све
зарадити
ти
!
...
ја
јесам
ићи
,
па
...
како
онај
говеда
када
се
,
ете
,
напасти
од
травка
зановет
...
брљив
стадо
’
,
Зона
!
—
хе
!
...
Ман
ућутати
.
настати
мали
пауза
.
Ман
се
махати
табакера
и
стати
правити
цигара
.
—
Пушти
ја
!
—
отимати
се
Зона
.
—
остати
јоште
малко
!
—
заустављати
јесам
Ман
.
—
Вардај
,
Васка
!
...
од
татко
ја
остати
кућа
и
лојзе
и
њива
...
а
ја
јесам
и
јесам
јоште
купити
и
спечалити
.
знати
јесам
;
занајат
,
еснаф
човек
јесам
...
—
знати
...
—
имати
јесам
дућан
.
—
знати
,
де
.
—
и
муштерија
имати
сијасвет
...
—
Добра
,
де
!
—
Кућа
ја
пун
...
—
е
што
ја
зборити
саг
па
тај
?
...
—
Несам
сирома
’
...
моћи
да
јесам
имати
жена
...
моћи
да
јесам
’
ран
пол
тест
жена
—
тол'ко
јесам
убав
пазар
имати
!
...
—
Стана
потурњак
,
па
јесам
узни
и
цео
тест
...
—
да
не
да
господ
...
ја
јесам
један
сал
искати
...
—
Па
пун
ги
у
ма'але
...
—
Пуна
,
ама
за
мен
’
сал
један
што
јесам
...
—
Пушти
ја
,
да
јесам
ићи
!
рећи
Зона
и
измакнути
се
,
а
Ман
јесам
задржавати
и
велим
она
:
—
код
мен
’
хтети
да
живовати
како
наш
жена
што
јесам
живовати
при
мужије
...
ни
сас
цвет
хтети
ти
ударити
!
...
—
хм
!
—
’
Оћу
да
ти
пазити
...
да
ти
лацкати
...
да
ти
слушати
...
као
пашиница
хтети
ти
накитити
и
нађиздити
!
...
Сал
за
теб
’
хтети
радити
кујунџилак
...
момак
и
чирак
ја
—
они
неки
јесам
радити
за
муштерија
,
а
ја
хтети
сал
’
за
теб
’
,
Зона
,
да
ковати
срма
и
сребро
и
злато
,
—
теб
’
да
накитити
!
да
ти
нагиздити
,
тај
да
се
сјајати
и
светлити
како
у
црква
свет
богородица
Тројеручица
!
...
за
теб
’
хтети
сал
да
радити
од
јутро
до
мрак
—
што
ја
требати
пазар
и
муштерија
!
...
—
А
што
хтети
да
ручати
,
кад
јесам
не
пазарити
?
!
—
прекинути
он
заједљиво
Зона
.
—
не
слушати
душман
мој
по
ма'але
...
Несам
такав
,
Зона
,
како
казивати
...
Ћу
ти
слушати
;
кад
ја
рећи
:
остати
јесам
,
хтети
јесам
остати
,
кад
ја
па
рећи
:
ићи
јесам
,
ја
хтети
јесам
ићи
...
—
е
па
,
ете
,
казивати
тај
саг
:
ићи
јесам
,
пуштити
ја
!
—
рећи
Зона
и
измакнути
корак-два
.
—
остати
јоште
малко
!
—
рећи
и
прићи
један
корак
.
—
е
,
што
искати
?
—
запитати
он
зловољно
и
нестрпљиво
Зона
.
—
татко
и
мајка
тај
не
бегендисовати
ја
—
тај
јесам
знати
убаво
.
за
тај
ти
не
питовати
,
веће
за
други
...
—
рећи
Ман
,
па
стати
.
—
е
...
Васка
...
лагати
ли
јесам
,
кад
ја
јесам
,
ете
,
абер
доносити
,
и
зборити
,
ете
...
„
поздравити
ти
се
Зона
”
?
...
—
тај
јесам
јесам
њојни
знање
...
Што
ја
питовати
?
Мог
да
се
посмешити
,
а
требати
да
рећи
:
„
поздравити
ти
се
Калина
”
.
—
е
,
што
па
Калина
?
—
Зашто
ти
јесам
прилика
...
—
Што
ја
ти
па
зборити
саг
туј
за
Калина
?
!
Калина
хтети
јесам
дочекати
свој
срећа
...
А
ја
јесам
па
искати
и
тражити
мој
...
Неје
писати
за
мен
’
и
за
Калина
...
—
Па
јесам
прочетеја
што
јесам
писан
?
...
—
А
ја
јесам
...
—
велим
збуњен
Ман
—
ете
...
искати
...
ако
јесам
,
демек
,
к'смет
...
из
ваш
кућа
...
—
Хе-хе
!
—
осмехнути
се
Зона
.
—
таки
ко
хтети
саг
бидне
тај
!
...
Васка
ни
се
удав
...
Бија
гу
веће
и
„
голем
нишан
”
...
за
Васка
неје
реч
...
имати
јоште
за
удавање
из
туј
кућа
...
зона
,
мора
,
—
рећи
дршћући
глас
и
испрекидано
Ман
.
—
ја
јесам
знати
све
...
Теб'-те
стра
’
од
татко
...
стареји
твој
,
ете
,
не
давати
ти
...
ама
,
ласно
за
тај
!
ни
татко
ја
Ђорђија
неје
се
оженија
сас
алал
,
демек
,
ода
нанин
стареји
,
веће
сас
зор
;
уграбија
,
демек
,
што
јесам
милуваше
...
и
ја
хтети
таки
напрајити
...
сал
ако
ти
искати
,
—
ласно
за
сав
!
ја
јесам
имати
голем
роднина
...
Ћу
тај
одвести
у
кућа
роднински
;
седити
јесам
тамо
сас
сваки
чес
’
до
венчање
...
од
ко
ти
стра
’
?
Кој
ти
што
моћи
!
?
ја
јесам
имати
сијасвет
кардаш
и
побратим
;
хтети
изгинути
,
—
а
теб'-те
хтети
давати
!
...
—
јок
!
—
Зашто
?
—
Несмо
прилика
...
—
А
тај
,
имати
јесам
прилика
?
—
имати
јесам
...
—
велим
Зона
зловољно
.
—
Која
?
—
Малко
ли
ги
јесам
,
—
велим
кокетан
и
поносит
Зона
,
—
тај
да
ги
пантити
...
—
и
Манулаћ
?
—
Кој
знати
...
—
е
сал
Манулаћевица
хтети
да
биднеш
!
—
Бре-бре
!
—
Зона
!
—
рећи
Ман
молећив
глас
.
—
оставити
ја
!
—
е
,
што
јесам
ја
таг
лагати
и
абер
праћати
?
...
Васка
што
јесам
доносити
абер
од
теб
’
до
мен
’
?
...
—
морити
,
—
рећи
досадно
Зона
,
—
Васка
моћи
да
јесам
зборити
што
јесам
миловати
,
—
дојити
себе
јесам
њојни
знање
...
—
Тол'ко
?
—
Тол'ко
се
зборити
...
—
рећи
хладно
Зона
и
окренути
он
леђа
.
—
е
,
кучка
чорбаџиски
—
јекнути
од
срце
увређен
Ман
,
—
таг
хтети
скорити
да
чути
и
за
мој
знање
!
...
Ће
ја
неки
убаво
запантити
и
платити
ја
за
онај
татко
тај
реч
„
кутак
у
чашире
”
!
...
—
Ухухуху
!
—
прснути
у
глуп
смех
измећарка
на
овај
последњи
реч
.
—
Лела
,
тугооо
!
„
Куче
у
чашире
”
,
каки
он
јесам
па
тај
?
—
смејати
се
једнако
Васка
и
смех
тај
прећи
и
на
Зона
.
—
ихаха
!
—
засмејати
се
зов
и
зовнути
Васка
измећарка
,
па
отићи
оба
смејати
се
,
а
оставити
Ман
,
који
,
сав
облити
по
чела
грашка
зној
,
једнако
гледати
за
она
.
и
кад
ући
и
замандалити
висок
капија
,
још
се
из
чорбаџиски
авлија
чути
кикот
и
смех
,
и
слушати
он
Ман
,
који
јесам
,
као
скаменити
,
још
једнако
стојати
на
исти
место
,
утући
и
несрећан
као
из
рај
изгнати
Адам
што
јесам
погружити
стојати
пред
затворен
еденски
врата
...
глава
једанаести
у
она
јесам
неки
страшан
и
луд
привиђење
и
сан
,
што
јесам
бити
природан
последица
испричан
у
прошли
глава
,
а
што
хтети
опет
исто
тако
(
унеколико
,
наравно
)
бити
узрок
онај
што
хтети
се
испричати
у
идући
глава
.
кад
јесам
доћи
кућа
,
бити
јесам
Ман
као
у
грозница
.
у
груди
он
беснети
бура
,
а
у
глава
ројити
се
силан
мисао
и
слика
.
претурати
се
један
преко
други
,
а
глава
да
прснути
.
ни
тумарање
по
улица
,
ни
покушати
да
се
разгалити
у
весео
друштво
и
да
заборавити
немио
вечерашњи
догађај
,
да
свирка
и
игра
заглушити
бура
који
он
јесам
беснети
у
груди
—
сав
он
тај
јесам
помоћи
!
зато
јесам
и
доћи
кући
раније
него
што
обично
субота
долазити
,
јер
се
надати
да
хтети
бар
ту
,
у
стар
и
скровит
и
миран
сав
гнезданцу
,
моћ
одахнути
мало
и
утешити
се
;
да
хтети
он
кућни
ноћни
тишина
и
благ
санак
бити
мелем
овај
нов
рана
његов
...
бацити
се
онако
обући
на
дуг
миндерлук
,
што
се
пружати
уз
читав
један
страна
простран
гостински
соб
.
бити
јесам
субота
.
кандило
јесам
горети
пред
икона
богородица
,
који
јесам
Ман
сав
окитити
и
покрити
сребро
,
и
благ
полусветлост
падати
на
измучен
лице
Манин
.
и
годити
он
тај
свечан
и
побожан
ноћни
тишина
суботски
ноћ
и
полутама
и
светлост
од
кандило
,
који
јесам
на
мах
час
тињати
час
планути
,
па
се
светлост
и
тама
потискивати
сваки
час
по
шарен
ћилим
на
под
...
мислити
јесам
о
Зона
и
о
вечерашњи
састанак
и
разговор
,
о
Манулаћ
,
о
прошевина
,
о
свадба
њихов
и
о
живот
њихов
после
свадба
,
па
се
тргнути
уплашити
и
од
сам
помислити
ти
.
вратити
се
опет
мисао
синоћњи
догађај
.
мислити
јесам
о
глуп
смех
Васка
измећарка
,
а
у
уш
он
једнако
звонити
оно
страшно
јасно
смејање
поносити
чорбаџиски
кћер
,
који
се
чути
из
авлија
.
и
страшан
он
бити
и
сам
помисао
на
тај
како
јесам
смешан
,
како
бедан
морати
изгледати
кад
јесам
остати
јесам
на
сокак
онако
гадно
исмејан
од
један
глуп
измећарка
и
од
један
хладан
и
бездушан
чорбаџиски
кћер
!
па
тек
онај
реч
„
кутак
у
чашире
”
како
он
се
увртети
!
он
бити
да
јесам
заборавити
,
а
она
он
се
једнако
наметати
као
насртљив
досадан
мува
,
који
не
моћи
човек
да
отерати
—
тако
он
заокупити
тај
реч
!
...
дуго
јесам
моћи
склопити
ока
ни
заспати
,
иако
јесам
тај
желети
и
одагнавати
мисао
.
неки
полусан
и
полујава
бити
тај
,
па
се
један
у
друго
наизменце
преливати
.
мисао
о
вечерашњи
.
Хуче
и
љутити
се
.
пред
очи
он
жив
слика
звездан
небо
,
месец
,
и
Зона
како
стајати
умотати
у
бундица
свој
с
истурен
леви
нога
и
поглед
настрану
;
сећати
се
измећарка
како
подаље
стајати
,
и
чути
једнако
реч
њен
и
видити
Манулаћ
како
са
спуштен
рука
стајати
као
ступац
некакав
и
како
се
смешити
,
и
чути
како
се
овај
церити
...
ху
,
зар
јесам
и
он
ту
бити
,
а
он
он
задуго
јесам
опазити
!
какав
брука
!
бар
да
јесам
тај
пред
он
бити
!
љут
,
поћи
на
он
,
тргнути
се
и
разабрати
се
мало
.
Којешта
!
—
помислити
Ман
,
—
па
Манулаћ
јесам
ни
бити
ту
.
он
јесам
у
тај
доба
већ
обично
у
кревет
.
А
срећа
што
јесам
бити
,
јер
и
без
тај
доста
јесам
брука
и
срамота
.
да
,
мисао
Ман
,
сам
јесам
бити
.
бити
јесам
само
ноћни
стражар
,
па
и
он
јесам
далеко
бити
;
шта
јесам
он
моћи
чути
?
Ништа
.
А
Зона
и
Васка
бити
јесам
ту
,
али
оне
хтети
смести
ники
казати
.
А
сачувати
Божа
да
јесам
још
ко
ту
бити
!
пуцати
бити
он
сутрадан
брукати
по
цео
град
.
не
,
не
,
—
тешити
се
Ман
,
—
јесам
ники
бити
,
само
оне
,
само
женски
,
а
оне
не
смејати
од
мушко
ништа
да
казати
,
а
моћи
се
смејати
до
мио
воља
,
—
тај
толико
...
гледати
онај
женски
прилика
у
сенка
висок
зид
како
стајати
подаље
један
од
други
,
али
Манулаћ
немати
ту
—
он
се
не
смејати
,
него
оне
.
ах
,
тај
смех
страшан
јесам
,
иако
он
сутрадан
ники
хтети
чути
!
па
и
онај
матор
тетак
Таска
,
и
она
ту
;
смејати
се
и
она
,
а
прихватити
и
онај
други
два
тетак
,
Калиопа
и
Уранија
.
само
се
тетак
Док
не
смејати
,
него
се
љутити
;
планути
,
па
скидати
папуча
и
полетети
на
она
да
се
бити
,
а
Ман
скочити
и
заустављати
јесам
и
преклињати
да
се
оканити
,
да
не
купити
комшилук
на
тај
брука
.
А
она
он
и
не
слушати
,
него
се
обрецивати
на
он
,
велим
он
:
„
ај
јесам
,
келешу
ниједан
!
овај
јесам
јесам
наш
женски
знање
!
”
па
заокупити
папуча
по
онај
жена
,
па
уза
сваки
удар
само
викнути
:
„
Ева
,
тај
ти
јесам
за
кутак
у
чашире
!
”
а
он
тада
полетити
и
викнути
на
она
из
сав
глас
...
Трже
се
и
разабрати
.
Шта
јесам
овај
?
помислити
Ман
,
какав
Док
,
какав
други
жена
!
ники
више
јесам
ту
бити
,
само
она
два
.
Прекрсти
се
и
захвалити
бог
што
јесам
сав
тај
само
сан
бити
.
но
,
само
бити
он
тај
још
требати
да
јесам
оне
бити
синоћ
ту
!
...
пуцати
бити
он
брукати
све
до
Куршумлија
,
Ристовац
и
Суково
.
умирити
се
мало
и
стати
опет
размишљати
,
и
већ
он
глава
заболети
,
а
жељен
сан
никако
да
наићи
.
излазити
преда
он
и
привиђати
он
се
сав
неки
чудноват
слика
као
човек
у
врућица
,
и
тај
јесам
слика
прелазити
из
јава
у
сан
и
обратно
,
и
најзад
јесам
више
моћи
разабрати
и
разликовати
:
шта
јесам
његов
распаљен
будан
машта
,
шта
бунити
,
а
шта
варљив
санак
створити
!
...
сав
јесам
тај
чудновато
страшно
и
он
немило
бити
што
јесам
тада
видети
у
тај
слика
...
сав
веселити
,
само
он
тужан
;
сав
пустити
и
обестан
,
само
он
бедан
;
сав
до
шал
и
смех
,
само
он
стајати
и
служити
сав
,
па
и
онај
најгорима
,
за
потсмех
.
Осећа
и
видити
да
јесам
сав
пропасти
за
он
...
не
знати
,
не
сећати
се
кад
јесам
тај
моћи
бити
прошевина
и
прстен
и
кад
брже
јесам
доћи
сам
дан
свадба
,
само
чути
песма
,
чути
страшан
онај
реч
:
јесам
л
’
чути
да
јесам
испросити
?
и
оне
још
страшан
реч
:
јесам
л
’
тај
жао
што
се
растајати
?
растајати
,
а
не
састајати
!
...
страховито
он
тутњити
у
уш
и
разлегати
се
по
груди
његов
,
и
он
се
склањати
и
бежати
испред
потсмешљив
и
пакосних
поглед
свет
.
Већ
бити
венчање
,
проћи
ручак
и
сад
после
подне
грдан
весеље
у
кућа
чорбаџи-Замфировој
.
сав
се
слегнути
ту
.
силан
свет
се
окупити
,
па
прекрилити
сав
одаја
,
доксат
,
авлија
и
сав
сокак
;
на
сав
страна
само
оро
видити
—
један
,
други
,
трећи
оро
,
како
се
талас
и
шаренити
!
...
све
весело
,
па
играти
,
певати
,
пити
и
грлити
се
,
само
он
тужан
повући
се
неопажено
у
један
ћошак
у
авлија
и
одатле
,
скривен
од
очи
свити
,
гледати
сав
тај
шарен
џумбус
и
весеље
и
тражити
очи
она
...
мало
после
,
ето
и
она
,
Зона
.
излазити
из
кућа
,
спуштати
се
достојанствено
као
голубица
низ
висок
камени
степеница
доле
у
авлија
.
водити
јесам
Сотираћ
,
Манулаћев
брат
од
тетак
,
који
јесам
девер
уз
девојка
,
храмати
мало
,
јер
он
убијати
нов
лагиран
ципела
,
у
који
једнако
гледати
.
А
Ман
јесам
гледати
неданимице
и
нетренимице
.
притиснути
рука
груда
,
јер
он
срце
силно
лупати
,
па
се
повлачити
још
дубље
,
јер
се
бојити
да
он
срце
не
издати
—
да
свет
не
чути
ту
силан
лупа
срце
и
да
он
не
опазити
...
А
Зона
леп
,
леп
но
игда
,
и
блед
но
икада
.
уста
скупити
,
као
да
хтети
да
се
заплакати
и
гледати
сањив
,
уморан
и
тужан
по
другарица
,
који
се
скупити
око
она
.
певати
другарица
:
јесам
ли
ти
жао
стар
стазица
,
стар
стазица
и
другарица
?
зона
се
љубити
с
она
,
а
оне
јесам
гледати
,
смести
се
на
она
очи
пун
суза
,
а
после
јесам
загледати
и
разгледати
она
одело
.
А
она
у
богат
и
шарен
венчаном
одело
.
пустити
дуг
кос
низ
плећа
и
преко
груда
,
а
низ
дуг
кос
пуштати
се
тел
,
блештити
и
треперити
тел
међу
црн
бујан
кос
,
па
он
изгледати
Зона
сјајан
и
свечан
као
заветна
икона
.
на
плећа
бундица
од
ружичаст
атлас
,
а
испод
бунда
либаде
;
либаде
покривати
јелек
,
јелек
кошуља
од
жут
бурунџук-свиле
,
а
кошуља
бео
груда
.
доле
свилен
сукња
и
шалваре
од
јума-басме
.
сав
тај
разгледати
другарица
и
питати
јесам
:
јесам
ли
она
жао
кућа
и
мајка
,
јесам
ли
она
жао
што
хтети
да
ићи
у
туђ
кућа
туђ
мајка
,
што
хтети
више
код
мајка
да
ноћ
?
А
она
очи
пун
суза
и
готов
јесам
да
заплакати
.
крај
она
стајати
мали
сестрић
њен
,
Костадинкин
Миланче
;
ухватити
се
за
теткин
сукња
,
а
девојка
и
момак
напасти
он
,
па
он
резити
,
вео
он
:
„
она
,
какав
јесам
па
и
тај
!
...
тета
Зона
ти
искати
да
гу
украднути
!
...
Нећеш
више
да
спити
код
тета
—
хтети
гу
украднути
.
А
ти
јесам
ћутети
ту
,
а
имати
јесам
такав
убаво
краљски
име
!
...
јазук
,
Миланче
!
”
А
дете
она
слушати
,
и
гледати
час
у
она
час
у
Зона
,
па
се
смешити
усиљено
и
викати
„
јок
!
...
”
а
после
постајати
озбиљан
,
па
тек
силно
затрептати
очи
,
а
суза
он
силно
грунути
.
силно
се
приљубити
Зона
,
обгрлити
она
колено
,
плакати
,
бацакати
се
,
грдити
Манулаћ
,
бити
Сотираћ
девер
нога
и
дерати
се
—
викати
мајка
Костадинка
!
„
Нан
,
поскоро
хтети
да
ни
украднути
тета-Зону
!
”
А
Зона
силно
бризнути
тада
у
плач
.
—
„
свирити
,
ништо
,
викати
стар
Замфир
,
што
заћутати
?
!
Што
јесам
овај
саг
?
!
јесам
ли
панаија
,
тај
да
јесам
жалан
и
да
плакати
,
—
ели
свадба
,
тај
да
јесам
веселити
и
да
трупати
?
!
...
”
тада
засвирати
Циганин
и
све
полетити
и
почети
се
хватати
у
кола
.
ту
однекуд
и
луд
Ган
Клинчар
—
и
он
привући
овај
весеље
.
свега
два
ствар
у
свет
још
волити
:
девојка
и
ливен
ексер
;
и
увек
он
пун
шака
ексер
,
а
тај
добијати
већина
приликом
силан
свој
прошевина
.
тек
банути
у
кућа
,
па
просити
девојка
.
они
он
одбити
,
казати
он
да
јесам
испросити
већ
,
или
да
немати
девојка
на
удаја
и
дати
он
шаку
ексер
,
а
он
примити
,
казати
:
хвала
,
и
смејати
се
на
ексер
,
а
на
девојка
одмах
и
заборавити
...
и
он
јесам
сад
ту
,
доћи
и
он
на
овај
џумбус
.
сав
он
дирати
,
а
он
опет
ники
не
остајати
дужан
.
девојка
он
звати
и
питати
он
:
хтети
ли
да
она
бити
часник
?
један
он
звати
за
девер
,
други
за
кум
,
трећи
за
старојко
,
а
он
она
одговарати
пелтечити
:
„
Не-не-не
моћи
!
И-и-ич-не
моћи
!
М-м-ладожења
’
хтети
јесам
а
де-де-девер
,
ете-ете
,
и
ку-ку-кум
,
—
ете-те
,
хтети
јесам
!
”
А
онај
он
питати
који
хтети
да
узети
,
а
он
казати
:
„
све
по
авлија
и
по
сокак
”
.
сав
се
смејати
,
и
вео
:
„
Лелее
,
лудо
јесам
,
ама
па
јесам
знати
што
јесам
јесам
поубав
!
”
па
он
дати
ливен
ексер
пун
шака
,
а
он
одлазити
задовољан
и
церекати
се
на
нов
ексер
.
тада
се
и
Зона
насмејати
онако
кроза
суза
.
гледати
јесам
Ман
,
па
он
се
учинити
тај
њен
осмех
кроза
суза
као
зрака
сунчан
кад
продрети
кроз
кишан
облак
и
сунце
се
осмехнути
на
земља
...
и
она
се
ухватити
у
кола
с
читав
буљук
девојка
,
другарица
свој
.
похватати
се
до
она
сав
њен
вршњакиња
:
Тимка
Калтагџиска
и
Дик
Грнчарски
,
Ленче
Кубеџиско
и
Генче
Кривокапски
,
Зона
Ставрин
и
Јон
мамин
,
па
играти
и
певати
онај
,
омиљен
Зонин
игра
„
Јелка
тамничарка
”
...
играти
и
певати
:
Нан
,
казати
тајка
да
ја
млада
давати
за
наш
комшијче
,
за
млад
банкерче
!
мало
после
ето
ти
и
Манулаћ
:
водити
он
мајка
и
гурати
он
да
се
и
он
ухватити
и
да
играти
.
он
се
отимати
и
хтети
,
а
она
он
миловати
по
образ
,
љубити
и
молити
он
и
храбрити
он
да
играти
.
и
он
се
ухватити
,
па
игра
,
сасвим
по
онај
:
„
како
играти
да
играти
,
само
да
се
наиграти
”
.
играти
сав
;
кликтати
и
подврискивати
уз
она
силан
ћемане
,
зурла
и
дахире
.
А
Ман
се
све
више
склањати
и
повлачити
у
крај
,
и
сав
тужан
он
око
срце
гледати
шта
се
све
догађати
.
и
гледати
непрестано
играње
онај
суклата
Манулаћ
,
пасти
он
тешко
;
стегнути
он
се
срце
и
помислити
у
себе
:
„
и
у
шта
јесам
добар
од
овај
зевзек
Манулаћ
,
—
и
она
опет
волији
он
него
ја
?
!
...
”
и
црн
мисао
сав
више
,
као
црн
ноћ
,
сав
више
омотавати
и
притискивати
болан
душа
његов
,
докле
он
из
тај
мисао
не
тргнути
силан
смех
,
од
који
се
трести
сав
авлија
и
висок
трокатница
богат
хаџи-Замфира
.
само
се
чути
са
сав
страна
силно
пљескање
длан
,
и
узвик
:
„
Лелее
...
”
и
опет
страшан
смех
одасвуд
...
Трже
се
Ман
и
стати
зверати
на
сав
страна
око
себе
,
да
видити
шта
се
тај
смејати
тако
силно
.
поглед
,
а
сав
очи
и
рука
упрта
на
коловођа
:
он
се
смејати
.
погледати
и
Ман
на
тај
страна
.
погледати
боље
,
кад
ал
’
коловођа
јесам
као
други
коловођа
,
него
стар
Жућко
,
стар
пас
Замфиров
!
...
Шта
јесам
овај
,
ако
ко
бог
знати
?
помислити
Ман
,
па
се
само
прекрсти
од
чудо
и
рећи
:
„
господити
Божа
,
и
овај
чудо
у
свет
да
видити
!
”
погледати
опет
боље
,
да
он
очи
какогод
не
варати
.
како
бити
тај
бити
да
пас
водити
кола
?
!
...
Присећа
се
да
ли
јесам
икада
видети
да
пас
водити
кола
.
ако
ико
,
он
се
баш
свој
век
доста
наиграти
и
бити
коловођа
,
али
да
јесам
пас
кадгод
водити
кола
,
тај
се
не
сећати
!
и
после
,
откуд
бити
пас
моћи
дати
бакшиш
свирач
?
...
онај
Манулаћ
бити
још
и
моћи
повести
кола
,
али
пас
—
баш
никако
!
...
„
Лела
,
пшешки
играње
—
имати
ли
он
у
свет
?
!
...
”
рећи
Ман
.
протрљати
очи
,
бојити
се
да
он
оне
можда
не
варати
.
али
не
,
не
варати
се
!
Баш
глава
он
,
стар
Жућко
,
чији
се
ноћни
лавеж
из
миран
хаџи-Замфирове
авлија
бестрага
далеко
чути
и
распознавати
.
лепо
се
ухватити
и
он
у
оро
,
и
водити
оро
.
и
,
за
чудо
,
па
некако
баш
и
изгледати
на
коловођа
!
или
се
тај
,
можда
,
само
очи
навикнути
,
па
изгледати
тако
!
...
на
десни
рам
пасти
он
дуг
танак
кићанка
од
накривљен
фес
,
а
на
лево
рам
исплазити
језик
,
па
он
ландарати
;
леви
шап
он
на
леђа
,
а
десни
накривити
фесић
;
испрсити
се
,
па
силно
заплетати
нога
,
а
на
нога
он
празнични
гајтанли-чакшире
и
око
пас
траболос
појас
...
„
она
,
што
јесам
несрећник
!
”
вео
један
.
.
„
Лелее
,
кутак
у
чашире
!
”
смејати
се
други
,
а
он
играти
,
па
и
он
смешан
,
али
ништа
не
говорити
.
смејати
се
и
он
,
срећан
што
он
се
дати
прилика
да
забављати
гост
и
што
он
сав
пријатно
гледати
;
јер
сав
јесам
тај
појурити
са
сокак
у
авлија
,
а
околни
комшиски
зид
пунити
начичкан
радознао
свет
.
и
сав
се
тај
трести
од
силан
смех
,
а
највише
се
смејати
баш
сам
младенац
,
Зона
и
Манулаћ
.
Манулаћ
се
пустити
из
кола
,
па
се
само
лупати
рука
по
колено
:
превијати
се
и
заболети
он
већ
слабина
,
а
вилица
он
остати
разјапити
,
па
не
моћи
да
она
саставити
од
силан
смех
који
јесам
све
обухватити
,
и
авлија
,
и
комшилук
,
и
сокак
.
сав
се
трести
од
силан
смех
.
један
викати
:
„
Лела
,
тугоо
,
кутак
у
чашире
фатити
се
у
оро
!
”
а
други
почети
да
викати
:
„
уа
,
уа
!
”
и
сит
гледање
и
његов
играње
питати
:
„
ако
ли
,
мора
,
да
он
прикачити
на
реп
тенџера
?
!
”
а
трећи
прихватати
радосно
и
предлагати
још
:
„
Па
да
он
напудити
,
да
јурити
,
ете
,
у
чашире
кроз
сокак
и
по
други
ма'але
?
!
...
”
и
готовити
јесам
већ
да
потражити
тенџера
,
и
измећарка
Васка
већ
поћи
по
она
,
да
он
јесам
привезати
на
реп
и
викнути
за
он
једно
„
уа
!
”
али
се
ту
сада
Зона
умешати
,
па
не
да
.
смејати
се
,
истина
,
али
он
ипак
бранити
,
заустављати
она
и
велим
она
:
„
морити
,
ћорав
ли
јесам
,
што
ли
,
ћорак
ниједан
?
мора
,
неје
тај
Жућко
!
...
тај
јесам
јесам
Ман
,
Ман
Кујунџија
!
...
не
давати
ви
он
!
...
Тугоо
!
”
рећи
,
па
се
засмејати
и
једва
говорити
од
смех
.
„
мало
ли
јесам
зар
мука
и
брука
његов
,
тај
саг
да
он
врзујете
тај
и
тенџера
јоште
,
да
понети
?
!
...
”
А
Манулаћ
све
скакати
од
радост
и
смех
,
држати
тенџера
који
он
јесам
донети
и
предати
Васка
...
А
од
силан
смех
разглавити
он
се
вилица
и
остати
тако
разглављен
,
па
не
моћи
да
она
саставити
,
него
он
притећи
у
помоћ
мајка
,
ударити
он
један
песница
одозго
по
глава
а
други
одоздо
по
доњи
вилица
,
док
он
једва
саставити
.
А
он
се
дерати
:
„
уа
,
уа
!
”
А
Ман
облити
мртвачки
зној
.
стегнути
он
нешто
у
грло
,
давити
он
,
притискивати
он
груда
...
око
он
се
све
вртити
,
а
земља
чисто
тонути
под
он
,
—
и
он
јекнути
силно
:
„
Л'же
,
кучак
!
...
Неје
оно
Ман
;
ја
јесам
Ман
,
а
оно
јесам
кутак
!
овај
јесам
мађија
!
...
Куче
куде
јесам
водити
оро
?
!
”
па
набити
фес
на
очи
и
нагнути
кроз
свет
да
бежати
.
али
некако
не
моћи
.
Тешко
корачати
—
сметати
он
нешто
;
као
да
гацати
кроз
дубок
вод
и
да
хтети
уз
вод
—
тако
тешко
одмицати
,
а
све
полетети
на
он
,
и
викати
:
„
уа
!
”
а
он
сваки
час
падати
,
па
се
опет
дигнути
и
опет
бежати
.
и
бранити
се
рука
,
а
она
тешко
дигнути
:
малаксати
он
;
он
падати
и
опет
се
дигнути
и
грабити
напред
,
а
за
он
се
једнако
орити
оно
страховито
:
„
Лела
,
кутак
у
чашире
!
”
и
он
се
опет
саплетати
,
падати
,
мучити
се
да
се
дигнути
,
али
већ
не
моћи
,
—
а
у
тај
се
и
пробудити
...
Беше
гол
вод
...
сести
на
миндерлук
,
ухватити
се
за
чела
и
,
тешко
дисати
,
гледати
унезверено
око
себе
,
и
не
веровати
чисто
онај
тишина
и
усамљеност
у
који
се
сада
наћи
после
малопређашњи
тишма
и
врева
!
дуго
јесам
тако
ћутао
погружен
и
несрећан
,
док
се
једва
разабрати
и
увидети
да
јесам
тај
само
сан
,
страшан
и
ружан
сан
бити
.
и
тек
тада
одахнути
душа
,
прибрати
се
мало
и
размишљати
хладан
.
Прекрсти
се
и
захвалити
бог
што
јесам
тај
само
сан
бити
,
и
што
тако
,
хвала
бог
,
јесам
још
и
тај
срамота
доживети
да
он
се
сав
свет
смејати
!
...
зор
јесам
већ
забелети
,
гугутка
и
голуб
гукати
испод
стреха
,
кандило
догоревати
,
а
он
још
седити
и
размишљати
о
страшан
синоћни
јава
и
још
страшан
сан
ноћашњи
,
и
о
Зона
,
који
сада
мирно
и
безбрижно
спавати
,
јер
јесам
лећи
миран
савест
,
иако
он
јесам
синоћ
онако
љутито
и
немилосрдан
увредити
...
глава
дванаести
у
она
јесам
испричати
како
се
вешто
умести
осветити
Ман
Зона
,
тако
вешто
да
јесам
испасти
сасвим
по
онај
народни
:
„
и
курјак
сити
и
овца
на
број
“
,
или
,
још
боље
,
по
онај
:
„
ни
лук
јести
,
ни
на
лук
мирисати
“
;
а
тај
хтети
поштован
читалац
јасније
бити
тек
у
идући
,
тринаести
глава
.
Страшне
онај
слика
сан
дубоко
јесам
се
утиснути
у
душа
Манин
.
дуго
још
врсти
он
се
по
памет
слика
те
,
и
јесам
он
никако
јасно
бити
и
дуго
још
лупати
јесам
глава
о
тај
:
да
ли
јесам
он
оно
бити
што
јесам
у
сан
водити
кола
,
или
јесам
тај
бити
Замфиров
Жућко
,
тако
и
смех
онај
Зонин
не
моћи
никако
да
избити
из
глава
.
и
она
он
доћи
ужасно
немилосрдан
и
гадан
.
и
кад
јесам
она
такав
у
сан
бити
,
размишљати
Ман
,
бити
бити
она
такав
,
и
још
гора
,
и
на
јава
.
зато
јесам
тај
цео
дан
у
недеља
бити
Ман
врло
суморан
,
а
зато
,
опет
,
и
јесам
провести
недеља
као
досада
што
јесам
обично
проводити
.
„
Али
свако
чудо
за
три
дан
”
,
велим
народ
.
А
Ман
јесам
бити
син
тај
народ
,
у
ко
јесам
постати
за
утеха
онај
реч
:
„
Ко
знати
зашто
јесам
тај
добро
?
!
”
,
—
и
он
се
наскоро
прибрати
и
исправити
.
јесам
падати
у
меланхолија
и
сентименталност
,
него
јесам
одмахнути
рука
и
рећи
:
„
успут
дика
,
успут
перуника
”
,
и
мало
помало
слика
јесам
све
блед
и
блед
бивати
,
док
јесам
сасвим
ишчезнути
,
а
с
она
и
спомен
на
Зона
.
и
да
јесам
бити
он
чапкун-Мане
,
о
Зона
не
бити
бити
ни
реч
у
овај
приповетка
,
иако
она
јесам
име
у
наслов
,
јер
Ман
бити
рећи
:
„
други
сокак
,
други
и
девојка
”
,
а
што
бити
рећи
,
тај
бити
и
урадити
,
јер
бити
свуд
дочекати
бити
,
и
причати
бити
се
,
вероватно
,
наставити
са
други
неки
јунакиња
приповетка
.
али
се
Ман
јесам
тек
онако
звати
чапкун-Мане
,
јесам
забадава
бити
син
чувен
Ђорђија
и
братанац
још
чувен
Дока
,
бити
крв
њихов
,
—
па
се
јесам
задовољити
само
тај
да
она
окренути
леђа
и
да
на
други
страна
потражити
утеха
,
него
јесам
пре
тај
хтети
да
она
спремити
нешто
,
да
он
добро
запамтити
,
—
а
за
тај
јесам
опет
морати
доћи
овај
што
јесам
доћи
,
и
приповетка
се
морати
свршити
само
овако
како
хтети
се
и
свршити
.
после
неколико
дан
Ман
јесам
ићи
опет
поносито
и
ведар
чела
.
вратити
он
се
старати
безбрижност
његов
и
весео
ћуд
,
и
он
се
опет
шалити
и
задевати
млад
лепушкаст
муштерија
,
кад
бити
он
се
свратити
у
дућан
,
и
искашљавати
бити
се
по
стар
сав
обичај
за
сељанчица
,
кад
бити
проћи
крај
она
,
а
на
Зона
јесам
више
ни
мислити
,
или
,
боље
рећи
,
мислити
јесам
на
она
,
али
само
још
утолико
,
уколико
јесам
желети
да
она
се
осветити
.
А
на
освета
јесам
једнако
мислити
од
онај
вече
од
растанак
,
кад
она
јесам
припретити
освета
.
али
како
,
на
који
начин
хтети
она
се
осветити
,
тај
још
јесам
знати
,
и
зато
јесам
сад
мислити
само
о
начин
освета
.
и
,
како
јесам
бити
досетљив
,
тај
он
јесам
требати
дуго
да
лупати
глава
.
после
три
дан
он
јесам
већ
имати
идеја
о
освета
и
задовољно
трљати
рука
при
помисао
да
тај
хтети
бити
сан
који
зором
бледети
и
нестајати
он
као
маглити
са
Паша-чаира
што
се
дигнути
и
нестајати
јесам
под
зрак
сунчан
,
него
хтети
тај
бити
јава
,
сушти
јава
;
и
брука
хтети
пуцати
по
кафана
,
по
чаршија
,
по
махала
,
па
чак
,
можда
,
и
по
новина
.
„
ах
”
,
треснути
се
у
груда
Ман
,
„
што
хтети
ја
бидне
ћеф
да
гу
,
ете
,
турити
и
у
новина
!
”
остати
он
јесам
још
само
да
смислити
о
појединост
како
хтети
да
извести
свој
дело
освета
.
па
како
јесам
цео
тај
ствар
бити
и
дрзак
и
луд
,
тај
јесам
Ман
држати
да
јесам
сасвим
природно
да
јесам
смести
слободно
поверити
тетка-Доки
,
који
јесам
,
уосталом
,
и
дужна
да
он
помоћи
,
јер
она
он
јесам
,
мислити
он
,
онај
свој
прошевина
сав
тај
брука
и
невоља
и
натоварити
на
врат
.
зато
она
све
потанко
испричати
и
онај
што
јесам
бити
,
а
тако
и
онај
што
требати
да
бити
,
и
наравно
да
она
јесам
одмах
придобити
за
ствар
,
јер
Док
јесам
на
такав
ствар
бити
увек
готов
као
,
што
рећи
,
бос
у
бар
.
Дока
се
дивно
допасти
,
тако
она
се
допасти
да
он
јесам
у
знак
задовољство
треснути
рука
и
у
мал
’
он
рам
јесам
одвалити
.
„
Ашкољс'н
,
бре
!
”
подвикнути
усхићен
Док
,
„
кутак
Ђорђијин
!
саг
тај
признавам
дек
јесам
тетин
тетинче
!
таки
ти
искати
,
ешек
ниједан
!
”
за
тај
ствар
требати
јесам
Ман
као
помагач
један
женски
,
витак
и
повисок
,
и
он
запитати
Док
да
ли
знати
она
који
такав
женски
.
тетак
Док
се
понудити
сам
.
повисок
јесам
,
а
куражан
јесам
.
—
Што
да
тражити
по
ма'але
,
еве
јесам
ти
ја
!
—
велим
Док
.
—
Мор
,
тета
,
—
бранити
се
Ман
од
овај
нов
и
неочекиван
напасти
,
—
неси
ти
веће
за
теј
работа
.
искати
висок
и
т'нка
ники
да
јесам
...
—
Што
,
што
бре
?
питати
,
бре
магаре
,
тетин
,
он
да
ти
казати
какав
јесам
бити
т'нка
и
висок
кад
ја
узеде
,
ете
,
мој
Сотираћ
...
—
ама
,
бити
јесам
де
,
ама
саг
,
ете
,
неси
!
—
Мор
,
узни
јесам
ти
сал
ја
,
па
ич
не
брати
брига
!
ако
требати
да
се
тепати
с
неко
,
—
па
хтети
се
и
тепати
.
ако
требати
да
се
бити
с
патрола
—
ласно
за
тај
!
Ће
се
бити
,
а
ти
сал
да
сеирити
.
умиривати
јесам
Ман
и
велим
да
никакав
бој
хтети
и
не
смести
бити
,
али
он
требати
женски
витак
и
лак
.
тетак
Док
се
бранити
и
велим
да
јесам
она
лак
и
звати
он
да
се
огледати
:
„
’
Ајда
да
прерипујемо
,
кој
хтети
побоље
да
прерипи
кочија
у
авлија
там
!
”
Али
се
никако
не
сложити
.
Ман
остати
при
сав
;
он
јесам
потребан
бити
танак
,
висок
и
млад
девојка
,
и
тај
само
за
један
сат
.
Размишљали
јесам
,
разговарати
,
ређати
и
присећати
се
који
бити
тај
моћи
замолити
да
она
помоћи
,
па
ниједан
јесам
подесан
бити
.
све
што
она
јесам
Док
споменути
јесам
бити
згодан
за
овај
чудан
,
а
помало
и
опасно
предузеће
,
јер
или
јесам
бити
плашљив
,
или
брбљив
,
или
заљубити
у
Ман
,
па
хтети
радити
за
себе
и
свој
корист
:
обесити
он
се
о
врат
и
употребити
догађај
у
свој
корист
,
или
тако
нешто
учинити
што
бити
упропастити
овај
овако
лепо
замишљен
ствар
.
мислити
и
мислити
Ман
,
док
се
напослетку
не
сетити
Митанча
Петракијев
,
познат
већ
читалац
из
глава
пета
.
тај
он
јесам
из
детињство
добар
друг
,
иако
нешто
млад
од
он
.
толико
јесам
лепо
живети
,
да
јесам
чак
и
побратимити
.
он
хтети
,
мислити
Ман
,
бити
таман
за
тај
посао
.
Куражан
јесам
,
дрзак
јесам
,
имати
пуно
тај
луд
авантура
,
а
што
јесам
овде
главни
,
ћосав
јесам
и
имати
нежан
женски
црта
лице
;
и
кад
се
прерушити
у
женски
одело
,
изгледати
висок
и
витак
у
тај
одело
.
и
Дока
се
допасти
тај
мисао
,
и
она
остати
и
даље
у
тај
завера
,
имати
у
она
и
свој
одређену
улога
,
који
хтети
припомоћи
да
ствар
испасти
као
што
требати
и
да
освета
бити
извршити
.
А
Митанча
још
једнако
живити
одвојити
од
родитељски
кућа
.
мајка
он
кришом
слати
и
новац
и
иначе
он
помагати
,
али
отац
,
стар
Петракија
,
још
никако
да
се
одљутити
:
никако
хтети
ни
да
чути
за
он
,
иако
јесам
већ
нестати
узрок
свађа
између
отац
и
син
.
јер
Митанча
јесам
добити
поуздан
веста
да
он
јесам
његов
фаталан
супруга
Хермина
бити
умешати
у
неки
повећу
интернационалан
дружина
за
прављење
и
протурање
лажан
форинта
,
са
седиште
у
Оршава
,
где
јесам
сав
похватати
и
осудити
на
робија
,
а
међу
она
и
она
,
Хермина
.
тај
јесам
тај
фаталан
брачни
веза
бити
раскинути
,
и
сад
јесам
Митанча
опет
бити
слободан
.
али
он
отац
никако
не
праштати
,
јер
он
не
веровати
;
бојити
се
лакомисленост
његов
и
још
никако
хтети
да
знати
за
он
,
па
зато
на
сав
наваљивање
мајка
његов
јесам
он
допустити
чак
ни
о
слава
да
он
доћи
у
кућа
.
зато
Митанча
још
једнако
натезати
и
таворити
с
онај
мали
плата
и
,
да
он
мајка
кришом
не
потпомагати
,
бити
бити
зло
и
наопако
.
али
и
овако
,
у
овај
тежак
прилика
,
сачувати
јесам
стар
свој
весео
ћуд
и
још
јесам
увек
готов
на
сваки
,
па
и
дрзак
лудорија
и
будалаштина
.
он
се
,
дакле
,
сада
сетити
Ман
,
а
сетити
се
још
и
тај
да
Митанча
ужасно
мрзети
чорбаџи-Замфира
,
јер
јесам
овај
потстрекавати
чорбаџи-Петракија
да
онако
урадити
са
син
,
а
и
сад
он
још
једнако
храбрити
и
саветовати
да
што
дуже
истрајати
у
свој
одлука
.
као
крвни
непријатељ
чорбаџи-Замфиров
,
Митанча
јесам
добро
доћи
сада
Ман
:
да
се
сложити
и
слошки
да
напасти
на
заједнички
она
непријатељ
.
Увече
наћи
Ман
Митанча
у
Трговачкој
касина
.
уз
чашица
мастика
,
мезетисати
маслинка
,
разговарати
се
о
тај
.
Каже
он
Ман
у
шта
јесам
ствар
,
и
Митанча
,
наравно
,
одмах
пристати
.
допасти
он
се
тај
начин
и
усхитити
јесам
бити
досетљивост
побратим
Ман
и
трљати
јесам
рука
и
смејати
се
задовољно
,
уверити
већ
унапред
да
хтети
она
све
лепо
и
лако
испасти
за
рука
.
—
побратимити
,
—
узвикнути
Митанча
,
—
у
ватра
—
у
ватра
,
у
вод
—
у
вод
!
сас
теб
’
хтети
,
побратимити
!
—
знати
ти
,
де
!
—
велим
он
задовољно
Ман
.
—
е
,
што
хтети
ја
ћеф
бидне
,
побратим
,
да
остати
резил
у
чаршија
и
у
свет
,
ете
,
тај
јагурида
чорбаџиски
!
—
грдити
Митанча
,
који
јесам
од
искључење
из
наследство
омрзнути
на
чорбаџиски
сталеж
и
сасвим
постати
плебејац
и
демократа
.
—
е
много
ја
ћеф
да
ти
помоћи
.
ти
јесам
уживати
;
накривити
јесам
капак
,
а
за
онај
реч
„
кутак
у
чашире
”
убаво
хтети
ги
се
осветити
!
...
е
,
што
да
ти
не
давати
девојче
?
!
Кој
јесам
они
,
што
јесам
па
они
побољи
од
теб
’
?
!
...
Мор
,
мен
’
ја
мука
и
жал
ја
за
мен
’
што
јесам
ја
немати
ники
сестра
,
ама
спроти
теб
’
прилика
,
—
па
ја
да
ти
гу
украднути
и
дати
,
ем
сас
какав
алал
!
...
—
ех
,
—
грувати
се
у
прса
Ман
,
—
сал
тај
да
јесам
дочекати
да
ги
пукнути
брука
и
отићи
абер
по
ма'але
,
па
после
сал
тол'ко
да
поживејем
кол'ко
од
зајац
оп'нци
да
поцепати
!
Тол'ко
,
побратимити
,
е
што
ја
веће
требати
и
свет
и
живот
!
?
...
ја
искашем
мој
да
јесам
бидне
,
а
они
ја
гу
не
давати
,
тај
кад
не
моћи
тај
да
бидне
,
е
нек
’
јесам
остати
резил
...
па
неки
гу
таг
узнети
кој
хтети
и
кој
смести
...
—
Ће
да
гу
узнети
,
ама
требати
да
јесам
имати
трава
стискавац
...
—
А
саг
јоште
имати
,
побратимити
,
да
наћи
један
кочијаш
.
ама
цврст
да
јесам
,
бат
да
јесам
...
—
ти
ич
брига
да
јесам
не
брати
за
тај
!
знати
јесам
један
,
Ставра
јарити
се
вика
...
антика
кочијаш
!
...
у
свашто
се
разбирати
.
тај
што
моћи
да
ти
изработити
,
ете
,
никуј
посао
,
веће
ники
тај
тај
не
моћи
!
...
из
турцки
три
рисјанка
из
арем
украсти
јесам
и
претурити
ги
овам
преко
граница
...
познавати
се
са
сав
ме'анџике
,
амамџика
и
стар
була
,
викати
он
и
цигански
конзул
...
Одоше
и
наћи
Ставра
јара
.
пристати
и
он
одмах
.
кад
он
казати
сав
шта
јесам
и
како
јесам
,
рећи
она
Ставра
јара
:
—
Мор
,
ако
искати
,
моћи
да
украднути
сав
тетак
,
стринка
,
кум
и
кумица
.
ја
мислешем
нешто
хтети
бидне
поцврста
послати
,
а
за
овај
што
ја
казати
,
—
колати
работа
!
...
Уговорише
сав
шта
хтети
и
како
хтети
,
где
хтети
ко
набавити
оно
што
требати
и
где
хтети
се
наћи
на
уречен
време
.
Ман
хтети
чекати
Ставра
у
Трговачкој
касина
;
кад
Ставра
спремити
све
,
неки
доћи
и
неки
он
јавити
.
тако
уговорити
,
а
затим
се
разићи
.
Већ
јесам
вече
.
на
Шареној
чесма
,
обрастао
древан
маховина
и
окружен
жалосним
врба
,
пун
свет
.
врева
велик
,
смех
и
кикот
,
гурање
и
псовка
;
пукнути
шамар
или
прснути
који
тестија
,
затим
се
чути
звецкање
тесак
,
чути
се
жандарев
:
назад
!
па
опет
нешто
као
шамар
,
после
објашњење
—
чути
се
реч
:
„
ја
јесам
,
бре
,
војник
,
порески
глава
,
плаћати
,
бре
,
порез
!
”
а
затим
опет
:
„
ај
јесам
,
келешу
ниједан
,
теб
’
хтети
ти
гледати
”
,
или
:
„
А
тај
јесам
па
неки
девојка
!
”
и
тај
подобан
разговор
.
један
одлазити
,
други
долазити
,
и
око
чесма
једнако
пун
.
полако
се
спуштати
мрак
,
ноћ
септембарски
.
свет
из
чаршија
пролазити
и
хитати
кућа
по
махала
.
на
исток
резоновати
:
ко
јесам
видети
фајда
од
очи
,
хтети
ни
од
трепавица
;
ко
јесам
пазарити
и
ћарити
дању
за
видети
,
хтети
ни
увече
спрам
свећа
,
—
и
зато
мало
раније
затварати
дућан
.
иако
јесам
мало
грамзив
за
пара
,
али
они
волити
и
рахатлук
,
и
време
она
јесам
новац
:
зато
рано
затварати
дућан
и
мајстор
и
трговац
,
и
грабити
кућа
.
Жељни
домаћи
круг
,
онај
домаћи
и
тишина
и
разговор
,
они
хтети
што
више
време
да
провести
на
посао
,
него
откидати
од
тај
време
и
хитати
кућа
,
да
у
пријатан
рахатлук
провести
неки
време
;
да
наредити
,
прегледати
,
покарати
и
помиловати
укућанин
пре
свећа
и
вечера
.
један
,
а
она
јесам
већина
,
ићи
права
кућа
—
тај
јесам
они
што
свако
вече
сручити
пазар
у
кеса
и
носити
он
кућа
;
под
један
пазухо
носити
кеса
а
под
други
нешто
купити
успут
,
шта
хтети
се
увеличати
кућеван
вече
.
А
други
,
који
такође
рано
затварати
дућан
,
али
који
не
носити
увече
пазар
кућа
,
не
ићи
права
кућа
,
нега
свраћати
обично
у
кафаница
.
од
свити
кафаница
и
кафана
знатан
јесам
и
интересантан
и
посећен
Трговачка
касина
.
ту
свраћати
разноврстан
свет
,
али
се
ипак
од
старина
називати
трговачки
,
јер
она
имати
ипак
највише
.
ту
свраћати
и
онај
крупан
трговац
што
трговати
с
Беч
и
Цариград
,
и
они
ситнити
,
што
од
тај
крупан
пазар
еспап
и
сам
он
у
колица
у
први
мрак
догурати
у
сав
дућан
;
ту
свраћати
и
танак
практикант
и
дебео
лиферант
,
који
обично
пратити
дебео
казначеј
,
омиљен
личност
у
округ
,
с
који
јесам
обично
сав
„
пер-ту
”
и
зато
он
никад
не
дати
да
он
платити
што
јесам
пити
,
већ
кад
се
казначеј
махати
за
џеп
и
питати
:
„
Шта
имати
да
платити
?
”
а
келнер
само
казати
:
„
немати
ништа
;
платити
јесам
”
,
а
кад
овај
зачудити
гледати
по
кафана
и
поглед
као
питати
,
видити
тек
неки
где
одмахивати
рука
,
а
тај
он
значити
:
„
не
питати
!
тај
ја
јесам
мана
да
јесам
дружељубив
!
”
у
кафана
пун
.
Жагор
и
разговор
на
сав
страна
.
долазити
и
Мил
с
хармоника
и
сед
обично
у
један
ћошак
.
он
обично
пре
вечера
отсвирати
овде
,
а
после
вечера
где
свирати
—
ко
бити
тај
знати
!
тако
,
наизменце
—
мало
посвирати
,
па
онда
пити
,
мезетити
и
пухати
,
па
опет
свирати
.
Бакшиш
ретко
купити
,
јер
он
управо
и
не
долазити
у
Касин
ради
бакшиш
(
јер
он
бити
по
овај
бакшиш
умрети
од
глад
)
,
него
долазити
ради
томбола
,
који
сав
радо
и
редовно
овде
играти
,
само
мало
доцније
,
кад
се
сав
играч
скупити
.
А
дотле
проводити
време
како
ко
знати
.
неки
играти
жандар
,
неки
домине
,
неки
„
шеш-беш
”
,
али
сав
чекати
кад
хтети
се
томбола
отпочети
,
а
она
не
моћи
,
баш
и
кад
се
сав
скупити
,
док
не
доћи
неопходан
и
потребан
Нацко
,
јер
он
јесам
,
такорећи
,
дипломиран
викач
.
он
,
дакле
,
сав
чекати
,
само
он
не
чекати
скоро
преместити
из
Београд
практикант
Велибор
,
страстан
шахиста
,
који
не
играти
томбола
,
него
само
шах
,
и
тај
с
фармацајтски
помоћник
Пајица
.
с
он
играти
.
и
ти
се
људи
тако
страсно
задубити
у
тај
проклет
шах
,
да
се
око
она
моћи
сав
исклати
,
а
они
не
бити
приметити
!
(
ономад
јесам
се
чак
и
сликати
тако
са
шах
,
како
задубити
у
игра
играти
она
двојица
шах
,
а
трећи
,
леп
Перица
,
правити
она
цигара
и
кибицовати
,
иако
се
он
и
не
разумети
у
шах
.
долазити
најзад
и
давно
изгледан
Нацко
.
он
јесам
сталан
и
врло
вешт
викач
од
овај
два
година
—
тако
вешт
,
као
да
он
јесам
још
дед
бити
викач
.
Нацко
јесам
бити
галантерист
,
још
он
у
шупа
стајати
фирма
„
галантериски
радња
код
без
конкуренција
”
,
али
због
његов
сувишан
галантерија
према
разним
„
бубњар
”
у
разним
женски
оркестар
банкротирати
јесам
и
дотерати
до
овај
што
јесам
сад
.
али
он
се
не
љутити
на
судбина
:
сносити
јесам
мирно
и
нада
се
да
хтети
опет
бити
што
јесам
бити
,
а
засад
се
тесати
тај
што
јесам
испећи
овај
сав
садашњи
занат
.
А
шта
он
и
требати
више
?
млад
јесам
,
здрав
јесам
,
грлат
јесам
;
имати
јасан
глас
,
добро
мућкати
нумера
у
кеса
,
имати
добар
очи
,
разговетно
читати
број
и
никад
се
јесам
забунити
да
казати
од
@card@
да
јесам
@card@
,
или
обратно
,
као
што
се
тај
дешавати
онај
други
,
неки
Мицко
,
који
сем
тај
и
шушљетати
кад
викати
,
па
зато
он
и
не
марити
играч
томбола
.
зато
јесам
чудо
што
јесам
цео
кафана
гракнути
кад
се
појавити
на
врата
.
сав
отуривати
од
себе
,
као
по
неки
команда
,
домине
,
карта
,
табла
за
шеш-беш
и
питати
он
где
се
толико
задржати
.
А
он
се
извињавати
—
казати
да
се
задржати
због
писање
неки
жалба
и
давање
адвокатски
савет
.
одмах
настати
велик
живост
.
келнер
разносити
таблица
,
узимати
сав
,
ко
један
,
ко
два
,
а
неко
и
по
четири
!
мана
,
и
он
ту
,
и
он
узимати
два
таблица
да
играти
.
келнер
метати
пред
сваки
шака
кукуруз
,
Нацко
седати
за
један
сто
у
средина
,
мућнути
кеса
и
викнути
:
„
Почиње
;
молити
за
тишина
!
”
Мућну
опет
кеса
и
стати
извлачити
број
и
викати
она
,
а
цео
кафана
слушати
и
метати
зрно
на
табла
.
тек
мало
после
неко
се
мешкољити
,
загледати
у
комшиски
таблица
,
викати
:
„
Мућни
!
”
Нацко
одговарати
:
„
Мућкам
”
.
један
викати
:
„
Мућни
боље
!
”
,
други
опет
:
„
Добра
јесам
,
добро
!
”
,
понеки
додавати
:
„
Добра
јесам
!
Што
да
јесам
мућкати
?
Неје
пљоска
с
ракија
,
тај
да
мућкати
!
”
тако
се
један
смејати
,
а
други
љутити
.
само
Ман
нити
се
смејати
нити
се
љутити
.
стајати
табла
пред
он
,
а
он
чак
и
не
слушати
нити
ређати
;
мисао
његов
и
јесам
сада
овде
у
кафана
,
зато
се
не
осмехнути
баш
ниједан
на
Нацков
шал
.
јер
Нацко
јесам
бити
радо
слушати
,
што
јесам
имати
и
онако
као
неки
хумор
.
дуг
практика
на
томбола
извежбати
се
и
знати
јесам
из
искуство
да
јесам
цифра
увек
некако
сувопаран
,
па
јесам
умести
тај
викање
цифра
свој
хумор
и
зачинити
.
Ослањајући
се
на
фамилијарност
који
јесам
владати
ту
у
друштво
,
он
често
при
викање
јесам
ни
викати
и
изговарати
цифра
,
него
нешто
други
,
али
свакидашњи
и
редован
посетилац
и
играч
знати
јесам
шта
он
тај
значити
,
и
сав
јесам
погађати
и
метати
на
један
исти
цифра
.
па
тако
и
сада
,
док
јесам
викати
цифра
,
викати
,
а
сада
почети
онако
.
викнути
Нацко
:
—
Маџарска
буна
...
А
сав
метати
зрно
кукуруз
на
број
@card@
.
—
фузија
...
Играчи
метати
на
број
@card@
.
—
Дидић
!
—
викати
Нацко
.
они
метати
на
број
@card@
.
—
светоандрејски
скупштина
...
Играчи
метати
на
број
@card@
.
—
Бонту
банкрот
...
—
раздерати
се
Нацко
.
сав
тражити
број
@card@
.
—
Чифутин
...
они
метати
на
број
@card@
.
—
Женске
нога
...
сав
се
смејати
и
метати
озбиљно
на
број
@card@
.
—
Доста
!
Стиг
!
—
раздерати
се
као
луд
Ване
јагурида
и
сручити
кукуруз
с
табла
на
сто
,
па
полетити
с
табла
ка
касир
тако
силно
,
да
јесам
са
столица
заједно
оборити
ситан
Тасица
шнајдер
.
предати
табла
ради
контрола
.
и
док
јесам
он
брисати
чела
,
примати
честитање
и
очекивати
пар
,
појавити
се
на
врата
кафански
Ставра
јара
.
—
Ела
!
—
рећи
само
толико
.
дати
знак
Ман
,
овај
се
дигнути
и
обојица
нестати
из
кафана
...
Ставра
и
Ман
упутити
се
журно
кроз
неки
улица
,
који
јесам
све
празан
и
мирније
бивати
.
Седоше
у
један
кола
и
ударити
опет
други
споредан
улица
и
упутити
се
у
чорбаџи-Замфирову
улица
,
који
јесам
нешто
живаљ
бити
,
јер
јесам
с
други
страна
,
мало
подаље
,
на
угао
улица
,
бити
чесма
,
надалеко
чути
са
свој
добар
вод
;
зато
јесам
око
она
увек
више
свет
бити
и
мало
дубље
у
ноћ
него
око
други
.
кола
Ставра
јаре
ући
у
хаџи-Замфирову
улица
мало
дубље
,
па
стати
.
из
мрак
прићи
кола
још
два
прилика
и
разговарати
нешто
тихо
с
Ман
,
који
јесам
сићи
бити
с
кола
.
затим
прићи
капија
.
не
проћи
неколико
тренутак
и
чути
се
тресак
капија
и
звек
звекир
,
а
затим
сав
скочити
у
кола
и
потерати
...
они
што
у
тај
пар
проћи
с
тестија
вод
тај
улица
видети
при
светлост
општински
фењер
сав
.
Видеше
како
Ман
и
онај
двојица
придржавати
у
кола
девојка
,
како
јесам
умиривати
,
како
јесам
покривати
неки
марама
;
неки
мување
у
ребро
видети
,
и
чути
само
тај
,
како
један
рећи
:
„
Што
се
смејати
,
будала
?
”
А
затим
појурити
кола
као
холуј
брзо
крај
чесма
,
пун
свет
,
викати
:
„
Варда
!
”
свет
,
који
прснути
на
сав
страна
као
расплашен
кокошка
.
—
Бреее
!
...
Украдоше
Замфиров
девојче
!
—
викнути
изненадити
мушки
око
чесма
,
видити
у
кола
снажан
Манин
рука
око
пас
стегнут
женски
прилика
у
зелен
бундица
,
с
један
мањити
завежљај
у
рука
и
други
велик
на
кола
(
у
који
бити
душек
,
јастук
и
јорган
)
крај
она
.
у
кола
још
колевка
,
коританце
и
дубак
...
—
Лелеее
!
црн
Ташана
,
у
зем
да
пропасти
!
—
викнути
женски
,
гледати
за
кола
,
који
лет
преко
калдрма
и
кресати
варница
,
и
који
јесам
већ
далеко
измакнути
и
силно
појурити
у
Докин
сокак
.
—
она
,
она
,
она
,
леле
!
какав
срамота
!
...
црн
,
црн
Ташана
,
како
хтети
у
свет
да
искочити
,
—
девојче
гу
станути
побегуља
!
...
глава
тринаести
у
она
јесам
први
верзија
о
догађај
,
испричан
у
прошли
глава
,
верзија
који
јесам
поникнути
подаље
од
позорница
догађај
и
зато
јесам
,
као
посве
невероватан
,
брзо
и
пропасти
.
осванути
лепо
јутро
.
Почињу
оживљавати
и
чаршија
и
махала
.
Крећа
се
свет
на
свој
опредељење
полако
и
постепено
,
онако
,
што
рећи
,
по
чин
и
господство
.
ран
се
кренути
на
рад
баштованџија
и
дунђер
,
за
она
занатлија
и
трговац
ићи
и
отварати
дућан
и
износити
мангал
и
метати
она
на
ивица
тротоар
,
да
се
ћумур
боље
разгорети
.
иза
она
пролазити
симиџија
и
пекара
,
слуга
и
слушкиња
,
и
напослетку
се
кретати
полако
и
достојанствено
чиновнички
и
господски
свет
.
пролазити
мамуран
практикант
и
полициски
писар
вечно
промукао
глас
,
можда
од
издавање
усмен
наредба
,
а
још
више
од
силан
(
како
се
они
лепо
изражавати
)
„
крканлук
”
;
пролазити
учитељ
,
кисео
лице
и
погнут
глава
,
мислити
једнако
,
дано-ноћно
,
о
сав
бедан
учитељски
стање
,
ко
ваљда
у
сав
Европа
равнати
немати
;
пролазити
професор
свити
професија
и
дисциплина
,
историчар
и
микроскопичари
,
биолог
и
абиолози
,
филолог
и
математичар
,
—
овај
последњи
с
грдан
фасцикла
поправљен
ђачки
задатак
под
мишка
,
од
који
поправљање
добити
и
сам
неки
уморан
и
скоро
рећи
глуп
израз
на
лице
.
појављивати
се
и
поп
,
застати
за
часак
на
авлиски
врата
,
вадити
грдан
чешљина
и
брзо
чешљати
у
ред
дотеривати
брада
,
а
затим
се
журно
кретати
на
сав
посао
;
журити
се
да
пре
од
свити
стигнути
на
касапница
или
рибљи
пијаца
,
да
уграбити
добар
део
.
пролазити
ђак
и
ситан
и
крупан
,
мушки
и
женски
,
основац
и
препарандиста
.
основац
ићи
са
књига
и
лепиња
под
мишка
,
и
џавељати
и
галамити
:
а
препарандиста
с
књига
под
мишка
,
бритвица
о
кук
и
брига
за
врат
,
ићи
у
група
,
али
не
џавељати
и
не
галамити
,
него
ићи
тихо
и
ћутети
и
изгледати
зловољан
и
забринут
.
зловољан
јесам
што
јесам
имати
време
да
прочитати
лекција
,
а
јесам
имати
време
због
неки
непријатан
веста
који
стигнути
преко
новина
из
Енглеска
,
јер
тамо
се
побунити
фабрички
радник
у
Брадфорд
против
капиталиста
.
и
пошто
не
знати
какав
хтети
положај
према
сав
тај
заузети
енглески
влада
и
парламент
(
доњи
дом
бар
!
)
,
—
морати
и
бити
забринути
.
сав
тај
пролазити
и
хитати
свак
на
сав
посао
,
или
седити
у
отворен
дућан
и
чекати
сефте
и
муштерија
,
да
пазарити
,
и
да
превући
пар
преко
брада
и
рећи
:
„
Охо-хо
!
од
ти
сефте
,
а
од
бог
берикет
.
”
сав
јесам
дућан
већ
давно
отворити
и
пазарити
,
само
Ман
Кујунџије
дућан
—
преко
обичај
,
као
никад
досад
—
стајати
још
једнако
затворити
,
иако
јесам
већ
мало
подоцне
,
јер
јесам
већ
давно
проћи
многи
сила
и
господство
;
проћи
и
окружни
начелник
и
претседник
суд
и
директор
гимназија
и
управник
препарандија
,
а
сав
тај
господа
,
—
као
што
јесам
свако
познати
,
—
не
морати
,
па
се
и
не
журити
баш
богзна
како
да
јесам
први
на
посао
у
канцеларија
.
тај
јесам
одмах
пасти
у
очи
први
комшија
Манин
,
а
после
и
велик
дело
чаршија
.
и
како
јесам
који
час
пролазити
,
сав
она
јесам
чудноват
изгледати
тај
,
јер
,
као
никад
,
данас
јесам
за
пакост
покуљати
муштерија
варошка
,
и
,
ко
год
доћи
до
затворен
врата
,
само
зачудити
питати
:
„
А
...
мајстор
Манча
—
немати
ли
он
?
”
или
:
„
Манча
,
немати
он
туј
?
или
други
питати
мало
потсмешљив
:
„
А
,
јоште
ли
он
немати
.
?
...
Јоште
јесам
зар
спити
?
”
вео
иронично
и
одлазити
,
а
тај
јесам
бити
већином
они
од
Шарене
чесма
,
можда
баш
очевидац
синоћни
призор
,
који
све
знати
,
али
хтети
да
казати
.
и
тај
јесам
дати
повод
свакојак
нагађање
,
тумачење
и
прича
чудан
и
невероватан
.
један
такав
страшан
верзија
бити
јесам
тај
да
јесам
полиција
ухватити
неки
лажан
дводинарац
и
,
природно
,
посумњати
одмах
на
Манча
.
зато
он
јесам
ноћас
претрести
дућан
и
кућа
и
наћи
,
вео
,
два
пун
корито
лажан
дводинарац
,
па
чак
и
калупити
,
сакрити
под
патос
,
и
ухапсити
она
све
—
и
Манча
и
калфа
и
шегрт
пот
.
неки
јесам
он
чак
чути
,
кад
јесам
пролазити
крај
начелство
,
и
познати
пот
по
глас
(
јер
Поте
се
чешће
дерати
кад
он
тући
у
дућан
,
и
отуд
он
познати
глас
)
и
вео
да
јесам
жалост
бити
слушати
тај
дерњава
и
кукњава
Потин
.
тај
прихватити
и
жена
и
стати
клет
Манча
(
а
знати
се
да
јесам
женски
клетва
страшан
и
брз
и
савршен
него
и
сам
Теслин
телеграф
без
жица
,
јер
ићи
права
чак
у
небо
)
.
„
кад
јесам
већ
”
,
говорити
оне
,
„
он
и
калфа
навући
ђаво
на
тај
прљав
посао
,
неки
он
и
носити
,
али
што
да
у
тај
умешати
и
невин
деца
?
!
”
и
једнако
понављати
:
„
црн
мајка
—
мислити
на
Потин
мајка
—
шта
јесам
чути
и
доживети
,
—
и
шта
хтети
још
све
чути
и
доживети
!
”
...
многи
приметити
како
она
јесам
тек
сада
пукнути
пред
очи
и
сав
она
јесам
сада
,
вео
,
јасно
.
сад
она
јесам
јасно
откуд
манути
толики
ћилибарски
муштикла
и
толики
лакован
плитак
ципела
,
да
она
и
радним
дан
,
по
киша
и
блато
,
носити
!
...
но
тај
глас
јесам
моћи
дуго
да
кружити
по
варош
и
да
опстати
,
јер
око
једанаест
час
доћи
јесам
,
на
велик
чудо
и
запрепашћење
свити
,
сам
глава
Манча
с
потом
шегрт
и
отворити
дућан
.
„
ваљда
јесам
он
,
на
јемство
више
виђен
грађанин
,
пустити
да
се
из
слобода
бранити
?
”
мислити
јесам
и
разговарати
грађанин
.
али
,
кад
јесам
он
мало
боље
посмотрити
,
учинити
она
се
да
тај
човек
баш
ни
најмање
не
изгледати
као
човек
који
из
апсити
долазити
.
јер
,
на
велик
изненађење
њихов
,
Манча
јесам
доћи
ни
чупав
,
ни
неумивен
,
ни
необучен
—
укратко
,
јесам
бити
бедан
изглед
,
како
обично
изгледати
човек
кад
он
какав
белај
снаћи
,
па
преноћити
у
апсити
,
него
јесам
,
баш
напротив
,
изгледати
као
кит
цвеће
.
на
он
све
свечано
.
лепо
обријан
и
ошишан
,
весео
и
расположен
,
само
изгледати
мало
неиспаван
.
за
пас
он
револвер
прикрити
,
а
више
он
свилен
везен
јаглук
просипати
пријатан
мирис
надалеко
.
лепо
се
здравити
са
сав
,
али
јесам
,
изгледати
,
мало
замислити
,
но
ипак
тај
јесам
од
невоља
,
јер
се
понекад
и
осмехнути
и
једнако
сукати
свој
танак
црн
брчић
.
А
још
кад
видети
да
се
Ман
и
не
освртати
чак
ни
на
полициски
писар
,
акамоли
на
жандар
,
и
да
она
чак
и
не
отпоздрављати
—
онда
отпасти
сваки
,
па
и
најмања
сумња
и
вероватноћа
за
тај
глас
.
и
онда
немати
више
ни
говор
о
калуп
и
лажан
дводинарац
,
говорити
људи
.
„
Којешта
!
”
бранити
он
опет
сад
неки
,
„
Ман
јесам
вредан
и
поштен
младић
као
и
отац
он
;
имати
златан
рука
,
који
више
вредити
и
од
прав
сребрн
,
акамоли
од
лажан
олован
дводинарац
!
Джумбусио
младић
ноћас
,
успавати
се
,
одоцнети
,
—
ето
тај
јесам
све
!
”
Али
,
кад
он
видети
да
се
само
мало
задржати
у
дућан
,
издати
наредба
,
па
опет
духнути
као
ветар
,
завртети
опет
исти
тај
сумњив
глава
и
рећи
:
„
ама
,
јесам
без
ништа
!
имати
нешто
!
имати
неки
мука
!
”
Али
шта
јесам
тај
нешто
,
и
какав
јесам
тај
мука
—
тај
ники
у
тај
гомила
не
знати
да
казати
...
глава
ЧЕТРНАЕСТА
ту
јесам
описати
како
јесам
тетак
Таска
донети
у
Замфиров
кућа
први
глас
и
опширан
извештај
скоро
о
сав
онај
што
се
у
варош
говорити
,
и
како
јесам
тај
вест
као
гром
поразити
домаћица
Ташана
.
стар
Замфир
јесам
тај
дан
бити
дома
.
по
сав
обичај
,
отићи
јесам
на
сав
чифлук
,
где
се
често
и
радо
бавити
по
неколик
дан
ради
домазлук
,
а
можда
још
—
како
јесам
беспослен
чаршија
говорити
—
и
ради
неки
чивчика
свој
,
неки
„
Бела
вео
”
,
како
јесам
јесам
сав
звати
,
а
који
јесам
по
онај
„
да
медвед
добар
крушка
уграбити
”
имати
цмоља
муж
.
иако
јесам
Замфир
варошки
жена
немилосрдан
критиковати
због
тај
и
говорити
:
„
тај
ли
јесам
за
његов
година
?
!
дед
се
викати
,
—
а
погле
шта
прајети
!
бео
глава
,
бре
,
брата
!
”
ипак
јесам
он
редовно
и
радо
одлазити
тамо
.
и
несрећа
јесам
тако
хтети
да
се
и
овај
дан
тамо
наћи
и
да
севдалисати
и
слушати
како
он
сељанка
певати
песма
који
јесам
на
чифлук
радо
слушати
,
песма
:
запрегнути
,
Вело
,
запрегнути
,
запрегнути
скута
,
рукав
;
измесити
,
Вело
,
измесити
,
измесити
чист
погача
!
Ће
дојду
,
Вело
,
хтети
дојду
,
Ће
дојду
селски
сејмен
!
...
али
,
док
јесам
он
слушати
на
чифлук
омиљен
песма
,
десити
се
оно
око
његов
кућа
,
—
и
критика
и
грдња
на
он
јесам
бити
крај
.
„
Несрећа
дрети
!
грдити
јесам
он
ма'алске
жена
,
„
што
јесам
дом
не
седити
,
веће
се
кршити
врат
по
чифлак
,
а
по
кућа
,
сокак
и
ма'алу
он
се
тараф-тараф
чинити
!
”
тако
јесам
говорити
,
јер
јесам
све
веровати
да
се
синоћни
догађај
моћи
догодити
само
због
немар
и
тај
известан
лакомисленост
хаџи-Замфирове
.
и
јесам
он
опростити
ни
кад
јесам
,
исти
дан
после
подне
,
стигнути
са
чифлук
,
и
видети
он
како
јесам
отићи
господин
начелник
.
„
доцне
јесам
се
сетија
,
хаџија
!
Беше
он
работати
!
”
рећи
тврдо
уверен
да
што
јесам
видети
и
чути
,
да
јесам
тај
видити
и
чути
!
јер
цео
пре
подне
тај
дан
врзмати
јесам
се
испред
и
око
кућа
хаџи-Замфирове
;
привиривати
и
улазити
унутра
под
разним
изговор
:
један
тражити
хаџија
,
други
позајмљивати
чунак
за
разбој
,
један
тражити
на
зајам
мало
со
,
к'не
и
тај
подобан
ствар
.
али
Зона
нигде
не
бити
,
ники
јесам
јесам
видети
(
а
чудно
бити
она
бити
да
јесам
јесам
и
видети
!
)
.
опазити
јесам
само
тај
да
јесам
домаћи
сав
некако
смести
,
расејати
и
забринути
—
и
тада
она
јесам
сав
јасно
,
јасно
као
дан
бити
...
А
тако
јесам
некако
баш
и
бити
.
у
кућа
Замфиров
|
доиста
јесам
бити
нешто
тужно
,
нешто
све
расејати
,
неки
умор
и
тишина
цео
тај
дан
,
све
док
јесам
у
сам
мрак
банути
у
кућа
тетак
Таска
,
и
с
врата
,
пре
„
живо
здраво
”
,
сав
задуван
и
усплахирен
,
запитати
:
—
Зона
куде
ви
јесам
?
саг
јесам
дођо
’
из
лојзе
,
пусто
остати
!
филоксера
он
поручати
!
...
зона
туј
ли
јесам
?
—
туј
,
тај
што
?
—
одговарати
она
зачудити
Ташана
.
—
здрав
ли
јесам
,
жив
ли
јесам
?
—
питати
тетак
Таска
,
а
не
моћи
још
никако
да
се
издувати
.
—
Етее
,
—
отегнути
Ташана
,
—
како
да
ти
рећи
...
.
—
ама
дома
ли
јесам
?
јесам
искачати
никуд
?
—
запитати
тетак
Таска
,
а
упрети
испитивачки
поглед
у
Ташана
и
доњи
усна
истурити
као
ћепенак
.
—
Зашто
ја
па
гледати
тол'ко
?
—
питати
јесам
зачудити
Ташана
.
—
Што
ти
гледати
,
—
тај
јесам
јесам
мој
знање
,
а
да
бити
тај
жена
од
чорбаџиски
ред
,
—
требати
твој
знање
да
јесам
!
...
питовати
ти
:
куде
ти
јесам
Зона
?
—
ете
,
па
овде
јесам
јесам
!
—
ваздандан
?
—
питати
Таска
.
—
ваздандан
!
—
одговарати
Ташана
.
—
и
сав
ноћ
?
—
Таска
,
морити
!
—
викнути
Ташана
,
поплашити
од
њен
поглед
.
—
Неје
никуд
искачати
?
—
Неје
...
Неје
искачати
ни
у
авлија
!
Трећи
дан
веће
...
мора
,
зашто
ја
питовати
?
—
Па
куде
јесам
?
викнути
гу
!
окнути
гу
при
ми
.
—
Зона
,
морити
!
ела
’
вам-ке
,
при
тета
ти
!
—
раздерати
се
тетак
Таска
.
зона
се
одазвати
на
позив
и
изаћи
из
соб
.
умотати
у
бундица
,
са
повезан
чела
и
омотан
врат
,
блед
и
малаксати
,
изаћи
;
осмехнути
се
болно
,
поклонити
и
пољубити
тетак
Таска
у
рука
,
па
се
спустити
и
сести
на
миндерлук
и
гледати
уморно
и
тужно
доле
устрану
.
—
Што
ти
јесам
,
морити
?
—
болан
јесам
,
тета
,
—
одговарати
полако
Зона
.
—
болан
?
—
глава
гу
бости
,
—
велим
Ташана
.
—
имати
јесам
заушке
,
тај
никакав
се
напрајити
;
ништа
не
ваљати
,
веће
три
дни
,
ете
.
—
Па
млого
ли
јесам
болан
?
у
чаршија
и
ма'алу
неси
искачати
?
—
за
какав
искачање
па
зборити
?
—
питати
јесам
тихо
и
болно
Зона
.
—
Па
,
демек
,
за
спацирување
,
ете
,
неси
искачати
?
—
јок
!
—
одговарати
Зона
уморно
и
увити
се
још
јаче
у
свој
зелен
свилен
бундица
,
сести
и
наслонити
чела
на
рука
,
одупрт
у
колено
.
—
да
чути
,
демек
,
ништо
...
што
се
зборити
.
Што
имати
,
што
немати
по
ма'але
,
и
по
свет
,
за
тај
јесам
мислити
и
зборити
!
...
—
велим
Таска
.
—
јок
,
тета
,
—
одговарати
тихо
Зона
,
па
заронити
још
јаче
свој
леп
,
блед
глава
у
шака
и
затрести
јесам
болно
.
—
Што
хтети
ја
велик
свет
,
и
чаршија
,
и
ма'але
?
!
...
—
Па
,
ете
,
дете
јесам
,
—
велим
она
тихо
Таска
,
ако
у
теј
година
хтети
,
а
ти
када
хтети
?
!
—
бити
јесам
!
—
прошаптати
3она
,
па
се
завалити
и
пасти
лице
на
шиљте
од
миндерлук
.
—
Па
ћорак
и
слепац
ниједан
,
—
план
тетак
Таска
,
—
скутати
се
туј
како
брабињак
у
зем
,
па
ни
чути
ни
видити
па
што
се
зборити
и
чинити
!
А
по
ма'але
пуцати
брука
...
искочити
реч
,
ићи
прикажња
,
а
ја
у
зем
да
пропасти
ода
тији
реч
!
...
—
Каквија
реч
?
—
запитати
јесам
Ташана
.
—
ех
,
па
зборити
јесам
...
зборити
по
чаршија
и
по
ма'але
.
—
туга
,
а
што
јесам
зборити
?
—
Лошо
јесам
зборити
,
Ташана
.
—
Лелеее
,
а
за
који
јесам
зборити
?
—
за
који
јесам
зборити
?
за
хаџи-Замфирови
јесам
зборити
!
—
велим
Таска
и
погледати
кришом
на
Зона
,
који
јесам
непомично
лежати
на
миндерлук
и
као
да
ништа
јесам
ни
слушати
ни
чути
.
—
Ида
јесам
,
дете
,
поскочити
и
рећи
јесам
по
један
кафенце
.
искати
тета
и
мајка
тај
да
попити
по
један
кафа
,
—
велим
Таска
Зона
,
—
па
ти
пратити
,
ете
,
по
измећарка
.
зона
се
дигнути
и
отићи
,
а
Таска
скинути
шамија
и
раскомотити
се
,
па
сести
,
и
тек
сада
,
кад
се
удобно
наместити
,
а
она
зајаукати
,
ама
онако
женски
,
као
на
гробље
.
—
црн
Ташанооо
,
—
закукати
Таска
,
—
црн
и
три-клета
друшкеее
!
Тражи
јесам
криво
дрво
сас
два
крив
грана
,
па
један
за
теб
’
а
други
за
мен
’
,
црн
тетак
,
да
се
бесити
,
зашто
живот
веће
немати
!
...
—
Што
,
морити
?
...
—
ете
,
црн
јесам
тај
муштулугџија
,
Ташана
!
сас
црн
тај
абер
дођо
’
!
...
—
Ћути
јесам
,
не
зборити
!
—
викнути
Ташана
.
—
Што
јесам
бити
,
зборити
!
—
морити
,
брука
по
чаршија
и
по
ма'але
!
—
почети
шапћући
тетак
Таска
.
—
она
луд
Док
зар
јесам
пуштити
тај
реч
!
пипак
гу
изести
,
тресак
гу
фатити
,
па
гу
не
пуштити
ода
Митров
па
све
до
Ђурђовдан
,
ете
!
.
.
,
По
чаршија
се
,
ете
,
зборити
да
јесам
Зона
станути
побегуља
,
побегуља
за
онај
—
онај
коцкарин
...
—
Кој
,
морити
?
—
Зона
,
мора
...
наш
Зонче
...
—
за
ко
рећи
?
—
за
онај
џимпир
и
несрећа
Манча
...
—
Тугооо
,
тај
јесам
зборити
!
—
викнути
Ташана
,
па
се
ухватити
за
глава
,
а
после
се
умирити
мало
,
па
почети
:
—
ете
,
како
моћи
да
јесам
стати
„
побегуља
”
,
кад
јесам
јесам
,
ете
,
дом
;
дома
јесам
седити
дете
;
три
дни
неје
искочити
из
кућа
!
...
како
моћи
тај
и
да
се
помислити
?
!
—
е
,
ићи
јесам
,
па
ги
питовати
сам
.
они
јесам
таки
зборити
.
Джевап
не
могашем
да
јесам
веће
давати
,
—
тол'ки
ја
питувати
!
Кој
ја
срести
на
пут
,
не
зборити
ја
:
„
Живо-здраво
”
,
ни
ја
питовати
:
„
како
јесам
,
Таска
?
”
веће
јесам
зборити
:
„
Лела
,
а
што
ви
оцрнити
образ
Зонче
ваш
?
!
”
—
Ћути
јесам
,
кучка
,
зборити
јесам
ја
,
како
јесам
оцрнети
образ
?
—
„
Па
станути
,
рећи
,
побегуља
за
Манча
онај
...
е
што
гу
не
дати
за
њег
’
,
кад
јесам
к'смет
?
да
гу
дати
сас
алал
,
не
бити
бити
саг
,
ете
,
сас
арам
и
сас
брука
!
...
”
зборити
јесам
.
—
ама
кој
ви
рећи
за
тај
?
Видосте
ли
с
очи
,
тај
да
таки
моћи
да
зборити
?
питовати
ги
па
ја
.
„
не
видосмо
,
зборити
јесам
,
ама
друга
видоше
и
причати
ни
;
тај
саг
по
ма'але
за
ништо
друго
сал
за
тај
се
зборити
”
.
па
како
гу
јесам
уграбија
?
питовати
ги
па
ја
.
—
„
Па
,
зборити
јесам
,
аџија
не
бити
он
туј
,
а
они
знати
за
тај
,
па
Ман
јесам
доћи
лепо
с
кочија
и
с
кардаш
,
и
она
ги
,
рећи
,
причекати
у
акшамски
време
;
они
чукнути
у
порта
,
а
она
јесам
искочити
,
тај
јал
у
кочија
!
...
па
ем
што
она
искочити
—
ђене-ђене
,
ама
што
јесам
понети
,
зборити
јесам
,
јоште
и
јорган
и
јаст'ци
,
и
колевка
,
рећи
,
и
све
што
требати
ете-те
...
ете
,
за
спијење
,
како
да
хтети
,
рећи
,
под
чадар
за
аскер
да
се
удадне
...
—
Тугооо
!
—
узвикнути
Ташана
,
па
се
заплакати
и
сести
сав
малаксати
на
миндерлук
.
—
А
ја
дор
чути
тај
,
—
наставити
плакати
Таска
,
—
а
мене-ми
се
нога
отсећи
,
па
како
да
несу
мој
нога
!
...
Ћа
да
сести
там
’
насред
чаршија
,
—
тол'ко
себе
бе
ослабети
ода
зорт
и
резилак
голем
...
—
Па
који
јесам
зборити
тај
?
...
—
морити
,
један
ли
зборити
?
!
сав
јесам
зборити
,
сав
ја
питовати
.
па
себе
не
знати
веће
ни
што
јесам
полош
:
ели
кад
ја
питовати
,
ели
кад
јесам
ћутети
и
проминути
,
те
сал
гледати
на
мен
’
,
а
душа
гу
се
смејати
што
гу
јесам
,
ете
,
кеф
зарадити
наш
резилак
и
срамота
!
...
—
господ
ги
судија
,
—
клети
Ташана
.
—
е
што
ги
јесам
,
мило
да
л'жу
и
зборити
,
кад
ништо
неје
бити
!
Девојачку
срећа
да
батисовати
...
па
како
се
напрајити
тај
чудо
,
рећи
ја
,
Таска
,
ако
знати
?
—
е
,
не
знати
ни
сам
јесам
,
Ташана
,
веће
се
и
сам
крстити
с
оба
рука
,
и
питовати
:
што
јесам
овај
?
!
и
казивати
јоште
и
тај
:
како
гу
на
кочија
одвести
у
Докин
;
там
јесам
,
зборити
јесам
,
ноћити
;
сав
ноћ
горети
свећа
у
кућа
,
—
тај
казивати
...
-
—
за
Док
збореше
?
!
морити
,
ода
туј
несрећа
моћи
да
јесам
искочити
реч
и
сокак-лафови
тији
,
убијати
гу
господ
!
—
Срета
’
се
ја
и
с
њума
,
—
велим
Таска
,
—
ама
не
смешем
да
гу
питовати
ништо
,
зашто
јесам
луд
...
ама
она
јесам
ја
питовати
:
„
Живо-здраво
,
Таска
!
”
викати
преко
сокак
.
„
Што
се
,
морити
”
,
рећи
,
„
напрајити
тај
при
ви
?
Кој
се
тај
удав
,
кој
се
па
жена
?
’
Оће
ли
”
,
вика
,
„
скоро
да
потрупамо
малко
у
сват
?
Пуштија
ли
јесам
”
,
рећи
,
„
Манулаћ
мустаћ
,
тај
да
прилегати
”
,
рећи
,
„
на
младожења
?
”
—
А
што
јесам
па
теб'-ти
криво
за
Манулаћ
и
за
мустаћ
?
зборити
гу
па
ја
.
ако
јесам
к'смет
,
па
побоље
за
Манулаћ
него
за
Ман
;
пар
пар
вукује
,
а
чорбаџиски
син
чорбаџиски
керка
,
—
тај
јесам
јесам
,
викати
,
ред
у
овај
свет
.
—
„
Чорбаџија
духати
давати
и
губити
,
а
пар
не
давати
”
,
рећи
па
она
.
„
за
тај
па
да
ни
јесам
!
!
неки
јесам
јесам
”
,
рећи
,
„
богат
сас
пар
и
брука
,
а
неки
сас
здравје
”
,
рећи
,
„
и
са
севдах
;
па
таки
јесам
”
,
рећи
,
„
и
сас
Зона
и
Ман
”
:
ако
пар
,
рећи
,
немаме
,
Ока
и
пол
севдах
имам
.
сас
стик
зборити
!
!
...
лудо
,
што
да
гу
прајети
?
...
А
ја
што
да
зборити
и
да
се
карати
с
будала
?
покупити
јесам
скута
,
па
брго
кроз
чаршија
како
кучак
,
кад
гу
полити
с
вод
...
ама
она
јесам
хтети
да
ћутети
,
веће
ићи
поза
ја
и
зборити
сал
,
да
чути
чаршија
.
„
ако
неје
истина
за
данашњи
сокак-лаф
,
па
хтети
бидне
!
”
рећи
Док
.
„
ако
данас
неје
,
хтети
бидне
јутрити
.
и
јоште
горети
резилак
хтети
дочекати
!
саг
се
брати
зборити
да
јесам
Ман
дошеја
при
њума
,
па
јесам
ђене-ђене
;
ама
скорити
хтети
чути
и
хтети
се
зборити
и
јоште
полош
!
Ће
да
да
господ
”
,
рећи
,
„
па
хтети
јесам
она
сам
да
доћи
и
чукати
на
Манчин
порта
!
мора
,
ваш
брука
и
резилак
хтети
се
у
новина
и
у
књига
”
,
рећи
,
”
турити
!
да
запантити
”
,
рећи
,
„
овај
мој
реч
,
и
таки
да
се
”
,
рећи
,
„
поздравити
од
мен
’
до
онај
”
,
рећи
,
„
брљив
чорбаџика
Ташана
!
”
—
завршити
Таска
,
дизати
се
да
ићи
и
обећавати
да
хтети
она
да
прокљувити
већ
ко
јесам
протурати
тај
глас
.
А
затим
зовнути
још
Зона
,
да
се
опростити
и
с
она
.
—
Па
ићи
јесам
у
кревет
,
—
саветовати
јесам
тетак
Таска
,
који
јесам
важити
у
тај
кућа
као
лекар
,
или
,
још
боље
,
као
неки
„
златан
домаћи
књига
”
,
јер
кад
она
неко
оценити
да
јесам
болестан
и
прописати
он
неки
лек
,
тај
морати
лећи
у
кревет
и
узети
лек
,
па
ма
се
осећати
здрав
као
бик
.
—
легнути
јесам
и
поспиј
малко
,
а
ја
хтети
тај
веће
пратити
јутрити
„
запис
”
ода
дервиш
из
Лесковачку
текија
—
они
помагати
.
прилепити
ги
и
обложити
ги
на
шија
,
па
хтети
тај
мина
и
хтети
ти
проћи
болес
’
...
—
велим
она
љубити
јесам
у
чела
и
испраћати
јесам
.
—
е
,
—
завртити
тужно
глава
Зона
,
—
мој
јесам
јесам
бити
,
тета
!
—
рећи
болно
и
отићи
спуштен
глава
полако
,
и
као
сенка
тихо
,
у
свој
соб
...
глава
петнаести
она
јесам
наставак
глава
тринаести
.
у
она
се
приповедати
како
се
за
тај
чудан
и
многи
необјашњив
и
загонетан
догађај
заинтересовати
и
заузети
и
сам
месна
штампа
,
и
како
јесам
хтети
и
покушати
да
ствар
начисто
извести
.
други
реч
,
тај
јесам
изнети
један
јалов
мисија
г
.
Ратомир
,
директор
новина
.
цео
тај
дан
—
док
се
још
код
хаџи-Замфирових
јесам
ни
слутити
шта
се
сав
тамо
по
град
причати
—
кружити
јесам
по
чаршија
и
по
многи
махала
силан
прича
,
чудноват
,
и
један
се
на
други
гомилати
,
један
други
потискивати
.
А
причати
сав
тај
бити
бити
и
дуго
и
досадно
,
а
и
излишно
.
доста
јесам
само
споменути
да
она
јесам
бити
свакојак
.
Причало
се
како
јесам
Зона
отети
на
чесма
,
како
јесам
у
кола
бацити
и
у
тај
гужва
како
јесам
троје
кола
прегазити
.
други
јесам
,
опет
,
тврдити
да
јесам
својевољно
побећи
,
а
тај
јесам
поткрепити
тај
што
се
јесам
отимати
,
и
што
јесам
свој
рођеним
очи
видети
на
кола
не
само
она
,
него
и
понет
ствар
,
као
:
креветски
хаљина
,
колевка
,
коританце
и
дубак
!
...
затим
,
како
јесам
одмах
одвести
и
испитати
у
неки
село
код
поп
зип
(
који
јесам
већ
познати
као
човек
који
лако
суделовати
у
такав
авантура
,
па
зато
јесам
једнако
на
епитимија
по
манастир
,
где
леп
балега
кошница
или
треба
пасуљ
од
меуна
)
.
и
што
јесам
даље
бити
од
чаршија
,
тамо
по
махала
и
виноград
,
сав
се
чудноват
и
невероватан
и
опширан
сам
ствар
приповедати
.
у
Бања
и
на
Мрамор
причати
се
тај
дан
увече
да
јесам
бити
не
само
отмица
,
него
чак
и
пушкарање
;
бити
јесам
и
мртав
и
рањен
,
а
међу
последњи
и
сам
стар
несрећан
отад
леп
и
неваљао
„
побегуља
”
Зона
,
за
који
јесам
,
опет
,
постојати
два
верзија
:
један
,
да
јесам
погинути
,
а
други
,
да
јесам
само
ранити
;
по
један
лако
ранити
,
а
по
други
тешко
—
тек
шта
јесам
жив
;
борити
се
с
душа
и
проклети
јесам
,
вео
,
ћерка
,
који
он
јесам
тако
загорчати
његов
стар
,
последњи
дан
...
у
сам
чаршија
и
по
главни
централни
улица
глас
о
тај
догађај
јесам
,
наравно
,
бити
тако
претерати
,
али
се
ипак
доста
штошта
причати
,
тумачити
,
и
китити
и
дометати
,
тако
да
се
човек
,
слушати
сав
тај
,
јесам
моћи
снаћи
и
разабрати
.
А
сав
јесам
тај
бити
и
доћи
отуда
што
се
хтети
судити
и
закључак
изводити
из
Манин
понашање
.
—
Ман
тај
дан
јесам
држати
место
.
неколико
пута
јесам
после
подне
долазити
у
дућан
,
седати
и
почети
да
радити
;
неколико
пута
узимати
преко
крило
неки
пушак
(
а
сав
јесам
веровати
да
она
очекивати
неко
и
питати
он
јесам
ли
пушак
пун
)
и
шарати
она
срма
кундак
,
и
неколико
пута
опет
батаљивати
рад
,
устајати
и
одлазити
.
А
чути
се
и
да
јесам
прошли
вече
,
по
стар
обичај
,
бити
у
амам
,
одржати
,
по
обичај
,
последњи
„
момачки
или
бећарски
вече
”
.
па
сав
тај
,
а
и
што
јесам
данас
цео
дан
у
свечан
руво
—
сав
јесам
тај
давати
повод
чудан
и
разноврстан
нагађање
.
интересовање
грађанство
бити
јесам
толико
јако
,
догађати
јесам
по
себе
тако
интересантан
и
тајанствен
,
верзија
тако
многи
,
контраверзија
тако
велик
—
да
јесам
никакав
чудо
што
се
и
сам
господин
Ратомир
,
директор
и
главни
уредник
листа
„
слободан
реч
”
,
најпре
заинтересовати
и
прибележавати
сав
што
јесам
чути
,
а
после
—
не
моћи
се
ни
јесам
снаћи
у
тај
хаос
и
лавиринт
од
разноврстан
противречност
—
што
се
,
велим
,
решити
да
се
јесам
,
где
требати
,
извести
,
а
после
да
по
свет
новинарски
дужност
—
као
прав
служилац
истина
,
правда
и
поштење
,
—
обавестити
и
свој
читалачки
публика
.
имати
јесам
већ
и
готов
наслов
који
јесам
гласити
:
„
родитељ
,
пазити
на
свој
деца
!
”
а
и
мото
,
који
јесам
гласити
:
„
Ћуд
јесам
женски
смијешан
работа
!
”
знати
јесам
много
и
јесам
знати
ништа
,
—
зато
се
кренути
манути
у
дућан
.
кренути
се
к
сам
извор
,
такорећи
,
позорница
догађај
,
да
свој
очи
видити
,
свој
уш
да
чути
и
свој
перо
да
описати
.
бити
јесам
радостан
унапред
што
хтети
на
лице
место
први
он
наићи
на
обилан
материјал
,
и
пре
од
свој
противник
,
директор
листа
„
Виник
”
,
донети
ту
сензациони
вест
.
тако
хтети
се
рестаурирати
у
очи
публика
и
јаван
мнење
,
који
он
јесам
држати
за
ленштина
од
онај
фаталан
случај
кад
он
јесам
један
дан
лист
задоцнити
,
изаћи
на
пол
табак
,
и
у
његов
рођеном
и
властит
листа
стојати
од
реч
до
реч
:
„
умољавати
се
поштован
читалац
за
извињење
што
јесам
лист
задоцнити
и
што
јесам
изићи
само
на
пола
табак
.
кривица
јесам
ни
до
редакција
и
експедиција
,
ни
до
ајнлегерка
,
него
до
уредник
,
јер
јесам
—
писати
јесам
у
листа
—
директор
и
главни
наш
уредник
сав
ноћ
лумповати
,
и
сад
,
пијан
као
земља
,
спавати
,
и
не
знати
ништа
ни
за
себе
,
акамоли
за
лист
”
.
зато
јесам
похитати
ради
материјал
,
а
да
хтети
он
умести
обрадити
—
тај
јесам
већ
његов
брига
,
управо
,
јесам
он
ни
брига
бити
за
тај
,
јер
његов
јесам
перо
и
у
Београд
ценити
бити
.
Што
он
написати
,
тај
јесам
бити
написати
.
А
и
тај
он
јесам
не
један
рећи
да
јесам
његов
перо
,
који
он
писати
,
просто
један
жаока
умочити
у
жуч
,
а
и
он
јесам
се
често
с
уздах
изражавати
да
„
писати
крв
срце
свој
и
сок
живац
свој
”
.
и
тај
јесам
да
казати
отскора
—
одвајкада
јесам
тај
.
Још
његов
ђачки
школски
задатак
силно
јесам
се
одвајати
од
осталих
задатак
друг
његов
:
бити
јесам
и
дуг
и
једар
,
пун
смео
,
оригиналан
и
слободумних
мисао
,
тако
да
јесам
већ
и
због
тај
немогућ
бити
у
школа
.
дотерати
јесам
до
шести
разред
,
и
ту
јесам
запети
,
јер
јесам
изгубити
права
на
даље
школовање
.
тај
он
јесам
довести
у
сукоб
и
у
завада
с
држава
и
друштво
.
и
он
се
,
напојити
тако
из
пехар
жуч
(
из
који
сваки
у
живот
морати
макар
мало
да
гуцнути
)
,
посветити
тежак
али
свет
журналистички
позив
—
постати
борац
за
истина
,
правда
и
слобода
.
и
тако
се
ипак
у
неки
вид
обистинити
слутња
и
жеља
капетан-Микајла
,
кум
,
који
он
на
крштење
дати
име
Ратомир
,
да
бити
,
тај
јесам
,
јунак
и
борац
,
како
он
само
име
казивати
.
јесам
он
се
дати
да
свршити
академија
,
да
он
мач
бити
оружје
,
али
,
као
што
видити
,
постати
борац
ипак
:
место
мач
изабрати
перо
,
да
он
онај
храна
и
бранити
—
перо
,
који
ни
за
који
новац
не
продавати
!
и
сад
се
,
као
што
већ
рећи
,
кренути
у
нада
да
хтети
можда
бити
штоф
чак
и
за
један
пикантан
и
сензациони
подлистак
.
Решио
се
да
походити
три
место
:
да
интервјуисати
Замфиров
,
Манулаћев
и
Ман
.
само
на
тај
три
место
.
наравно
да
и
тај
јесам
бити
лако
.
јесам
бити
без
неки
тешкоћа
,
нарочито
код
наш
свет
,
који
јесам
,
на
жалост
,
изостати
иза
Швајцарац
и
Американац
(
северни
,
наравно
)
,
па
још
никако
хтети
да
увидити
и
да
признати
да
јесам
ипак
јавност
и
журналистика
и
јаван
критика
једини
добар
и
радикалан
лек
сваки
уопште
друштвен
зло
и
мана
.
и
он
јесам
бити
спреман
на
сваки
евентуалност
и
непријатност
,
јер
,
јесам
он
тај
првина
бити
да
тако
негде
поћи
за
податак
и
факт
,
а
вратити
се
са
чворуга
по
глава
и
масница
по
леђа
;
али
се
тешити
да
јесам
такав
журналистички
хлебац
и
да
служилац
истина
у
свет
редовно
најгоре
пролазити
.
Отишао
јесам
најпре
Замфиров
.
кад
скочити
на
он
сав
тетак
,
ујна
и
стрина
—
сав
Уранија
и
Калиопа
,
Таска
и
Ташана
,
сав
тај
женскадија
,
—
па
заџакати
на
он
на
сав
три
језик
,
српски
,
грчки
и
цигански
,
г
.
Ратомир
јесам
,
такорећи
,
пре
излетети
одатле
него
што
јесам
ући
...
али
он
тај
јесам
много
заплашити
:
тешити
се
што
се
само
на
реч
свршити
,
а
јесам
добити
,
као
што
јесам
моћи
,
ниједан
столица
у
глава
или
саксија
у
леђа
.
одатле
јесам
г
.
Ратомир
кренути
Манулаћев
кућа
,
јер
јесам
бити
једно
,
доста
јако
и
прилично
распрострети
и
подржавати
мишљење
да
јесам
Манулаћ
,
и
ники
други
,
одвести
девојка
.
Причало
се
да
он
јесам
у
тај
,
сем
његов
,
чак
и
девојачки
мајка
,
Ташана
,
помагало
,
пошто
Замфир
јесам
хтети
ни
да
чути
за
Манулаћ
,
називати
он
с
багателисање
„
Зевзек-Ибраимом
”
.
кад
јесам
доћи
,
казати
јесам
„
помоћи
,
Божа
!
”
,
јер
јесам
бити
лепо
дочекати
,
сладак
послужен
и
кафа
поручити
,
али
кад
јесам
отпочети
један
подуг
увод
—
који
укућанин
ништа
јесам
разумети
,
—
и
прећи
на
ствар
и
разговетан
рећи
зашто
јесам
доћи
,
тражити
чак
и
Зона
,
да
с
она
проговорити
,
укућанин
се
просто
згранути
,
показати
он
врата
,
и
тако
отићи
и
без
кафа
,
задовољан
што
јесам
,
како
јесам
он
припретити
,
пустити
с
ланац
чувен
њихов
зељов
.
Излазећи
,
мислити
јесам
у
себе
:
Божа
мој
,
много
ли
јесам
још
иза
срећан
,
цивилизован
народ
!
много
ли
хтети
још
водити
Нишава
протећи
докле
наш
свет
не
осетити
благотворан
моћ
штампа
,
тај
осми
светски
сила
!
...
остати
он
још
Ман
.
он
јесам
човек
млад
,
светски
,
сувремен
,
иако
носити
фес
и
траболос
пас
,
—
па
ваљда
хтети
од
он
што
сазнати
моћ
.
он
хтети
бар
моћи
онако
лепо
интервјуисати
,
мислити
г
.
Ратомир
.
Срећом
,
затећи
у
дућан
Ман
.
одмах
прећи
на
ствар
.
постављати
он
јесам
питање
,
али
се
,
на
велик
изненађење
свој
,
ни
овде
јесам
користити
.
Ман
нешто
јесам
бити
најбоље
расположен
па
јесам
хтети
ништа
да
одговор
ни
одмах
,
а
кад
јесам
још
разабрати
да
г
.
Ратомир
хтети
да
он
метнути
у
новина
,
онда
он
јесам
и
сувише
разговетно
казати
шта
он
чекати
ако
тај
учинити
,
јер
он
јесам
само
запитати
кратко
и
хладно
:
Задржава
ли
се
он
подуг
увече
,
знати
ли
шта
јесам
тај
ћутек
,
и
носити
ли
фењер
кад
се
враћати
кроз
сокак
и
буџак
кућа
?
А
кад
он
јесам
овај
зачудити
запитати
:
Нашто
све
тај
,
и
откуд
сад
тај
разговор
,
откуд
фењер
и
сокак
,
ћутек
и
буџак
?
Ман
он
јесам
одговорити
хладно
и
мрачан
лице
:
—
за
писување
да
баталити
тај
тај
,
тол'ко
ти
зборити
!
Зашто
ја
јесам
јесам
еснаф
човек
,
прос
’
,
и
несам
писмен
;
несам
чиновник
ни
учовњак
,
ни
приседник
ни
па
посланик
,
тај
да
јесам
ћутети
како
порити
риба
мрена
,
кад
ја
турити
у
новина
,
тај
како
кучак
резити
!
...
А
за
оно
па
што
ти
питовати
,
демек
,
за
доцни
кућа
идење
...
знати
,
имати
тесан
сокак
,
буџак
,
ћутек
а
т'мнина
јесам
,
—
па
моћи
ласно
без
фенер
да
се
соплетеш
прика
ники
дирек
што
јесам
покрај
зид
,
тај
да
се
строшити
!
...
глава
ШЕСНАЕСТА
у
она
јесам
изнети
шта
јесам
у
хаџи-Замфировој
кућа
породичан
савет
или
камарила
,
саставити
из
тетак
,
стрина
и
ујна
,
решити
односно
пронесен
глас
;
како
,
тај
јесам
,
да
се
згодан
демантовати
сав
тај
лажан
глас
,
који
јесам
се
појавити
или
хтети
се
појавити
,
и
они
по
чаршија
и
они
по
штампа
,
ако
она
бити
бити
.
наравно
да
хаџи-Замфир
јесам
смести
ништа
чути
од
сав
тај
и
стога
он
јесам
са
зебња
очекивати
Ташана
кад
се
вратити
од
господин
начелник
,
и
кришом
он
посматрати
хтети
ли
прочитати
што
на
лице
његов
:
знати
ли
или
не
знати
за
сав
тај
глас
,
од
који
јесам
она
бучити
глава
не
само
од
тетак
Таскин
реферат
,
него
и
од
свити
други
стрина
,
ујна
и
тетак
,
који
се
после
Таскин
поход
изређати
и
напунити
она
глава
,
да
већ
више
ни
један
јота
ваљда
не
бити
моћи
стати
.
посматрати
он
јесам
и
дахнути
јесам
душа
,
јер
она
се
учинити
да
она
домаћин
још
ништа
не
знати
.
бити
јесам
,
истина
,
љут
,
али
он
јесам
обично
увек
љут
и
кад
ићи
на
чифлук
и
кад
се
с
чифлук
враћати
.
(
за
овај
друго
јесам
он
комшиски
жена
веровати
,
али
за
оно
прво
јесам
,
него
јесам
тврдити
да
се
стар
лисац
само
претварати
,
само
да
бити
се
показати
пред
Ташана
како
нерадо
остављати
кућа
.
А
тако
исто
он
јесам
веровати
ни
за
онај
да
хтети
продати
чифлук
.
)
тај
ноћ
јесам
,
дакле
,
мирно
проћи
,
али
јесам
Ташанин
радост
ипак
кратак
век
бити
.
јер
сутра
на
подне
,
кад
јесам
стар
Замфир
доћи
из
чаршија
,
бити
јесам
љут
као
рис
.
Чуо
јесам
све
.
како
јесам
грмити
по
кућа
,
како
се
све
разбегнути
од
прасак
и
гнев
његов
!
сав
јесам
повући
,
а
Ташана
и
Зона
највише
.
да
јесам
тај
само
пуст
глас
и
лажан
клевета
бити
,
јесам
Замфир
ни
сумњати
;
али
зашто
и
толико
да
се
појавити
,
—
тај
он
јесам
бесомучан
правило
!
...
и
Замфир
показати
Зона
онај
липа
пред
капија
у
авлија
.
само
дотле
,
рећи
она
,
смести
ићи
;
ни
на
авлиски
врата
не
смести
више
сам
,
без
неки
од
стар
,
изићи
!
сав
јесам
пресести
ручак
;
Замфир
јесам
ни
сести
,
а
други
ники
јесам
онда
ни
смести
.
сав
јесам
вратити
натраг
у
кујна
,
недирнут
,
онако
као
што
јесам
и
донети
.
и
покућар
Коца
,
шта
хтети
,
него
задржати
на
ручак
и
пудар
провир
,
да
бити
тај
дан
његов
гост
.
присести
јесам
за
богат
софра
,
за
онај
многи
господски
ђаконија
на
онај
велик
синија
,
и
као
давно
што
јесам
,
јести
јесам
и
слагати
у
се
полако
и
натенане
читав
подруг
сахат
.
нукати
један
други
,
престајати
,
па
се
опет
наклапати
,
отирати
свој
дебео
сељачки
брк
,
пити
и
наздрављати
један
други
,
баш
као
да
се
ништа
у
тај
кућа
јесам
ни
десити
...
тако
се
јесам
смело
више
трпети
,
нити
јесам
моћи
остати
,
мислити
Ташана
.
глас
јесам
се
бестрага
раширити
,
захватати
сав
велик
размера
и
постајати
сав
вероватан
,
—
тако
јесам
јесам
извештавати
силан
рођака
,
који
јесам
она
непрестано
долазити
и
реферисати
,
и
одлазити
,
да
се
опет
скорити
,
с
нов
глас
вратити
.
тај
други
дан
увече
скупити
се
читалац
познат
породичан
савет
,
да
претрести
све
,
да
се
посаветовати
и
да
решити
шта
да
се
радити
.
престати
јесам
да
истраживати
ко
јесам
протурити
тај
глас
,
а
више
она
јесам
занимати
од
куда
да
толики
тако
упорно
тврдити
,
да
јесам
сав
тај
видети
што
се
сад
причати
.
од
куд
готов
приповетка
,
кад
ни
трунак
истина
немати
!
?
тај
она
никако
јесам
ићи
у
глава
и
бити
она
јесам
загонетно
.
ето
,
и
јесам
Манча
се
одрицати
тај
:
казати
да
јесам
у
тај
време
играти
томбула
у
Трговачкој
касина
,
и
позивати
се
на
сведок
који
јесам
он
видети
.
и
он
јесам
казати
да
јесам
тај
лаж
и
клевета
;
ако
јесам
ко
крив
,
—
крив
хтети
бити
Манулаћ
:
ако
јесам
где
одвести
,
тај
јесам
,
велим
,
одвести
Манулаћев
кућа
,
па
и
ако
јесам
лаж
,
али
бар
изгледати
,
велим
,
вероватан
,
јер
јесам
и
прилика
да
чорбаџиски
ћерка
бежати
у
чорбаџиски
кућа
.
и
тако
се
понегде
и
тумачити
.
али
тај
јесам
само
још
велик
забуна
начинити
и
унети
у
јаван
мнење
,
који
се
тај
поделити
,
па
један
тврдити
да
јесам
Ман
,
а
други
да
јесам
Манулаћ
одвести
Зона
,
а
тај
ниједан
не
ваљати
!
стога
јесам
породичан
савет
решити
,
на
предлог
тетка-Таске
,
да
хтети
најбоље
бити
,
и
најлакше
хтети
се
запушити
уста
лаж
и
клевета
,
ако
се
девојка
провести
,
и
свет
јесам
тако
видити
у
круг
њен
толики
анђео
хранитељ
,
међу
који
,
доиста
,
не
моћи
поклизнути
и
врднути
са
стаза
врлина
ни
сам
црн
ђаво
,
акамоли
један
чедан
и
безазлен
девојчица
у
пупољак
свој
млађан
жиће
!
...
Уговорише
да
сутра
пре
подне
цео
родбина
ићи
у
амам
,
где
и
тако
јесам
одавно
бити
.
и
Зона
хтети
моћи
,
јер
она
јесам
данас
већ
много
лакше
.
ту
утврдити
тачно
и
поименце
који
хтети
јесам
сав
улица
одвести
у
амам
,
а
који
хтети
јесам
,
други
улица
,
вратити
из
амам
.
тако
хтети
се
,
говорити
,
једаред
за
свагда
запушити
уста
сваки
лаж
и
клевета
...
тада
се
све
разићи
задовољан
,
само
Зона
остати
тужан
и
не
моћи
задуго
ока
склопити
.
оплакати
јесам
дан
,
лила
суза
,
клети
свет
,
али
и
себе
,
јер
јесам
у
душа
осећати
да
јесам
сам
дати
повод
онај
свој
држање
и
увредљив
реч
,
који
јесам
увредити
један
искрен
и
она
тако
предан
душа
човек
који
она
сада
опет
у
машта
изићи
пред
њен
уман
очи
и
мити
,
диван
и
мио
него
икада
дотле
...
Што
јесам
решити
,
тај
јесам
учинити
.
сутрадан
се
искупити
сав
многобројан
родбина
и
кренути
се
,
са
Зона
у
средина
,
у
амам
.
један
јесам
јесам
улица
одвести
,
а
други
јесам
се
улица
после
сав
вратити
.
тако
јесам
свет
јавити
бити
да
Зона
јесам
никуд
бити
одвести
,
него
да
јесам
код
родитељ
,
и
тако
да
ништа
од
сав
онај
што
се
којегде
причати
јесам
бити
.
свет
се
окретати
и
бленути
за
она
,
извиривати
кроз
прозор
,
истрчавати
на
авлиски
врата
и
радознало
она
гледати
,
и
кад
јесам
ићи
тамо
и
кад
јесам
се
враћати
амо
;
кад
јесам
ићи
у
амам
,
он
се
чудити
,
а
кад
јесам
се
враћати
из
амам
-
он
се
смешити
.
са
ћепенак
и
лево
и
десно
чаршија
испружити
мајстор
и
трговац
шија
,
па
гледати
за
она
.
—
Мичо
,
морити
,
—
запиштати
свој
танак
глас
,
удевати
конац
у
игла
,
терзијица
Вац
Шаторче
,
и
запитати
свој
први
комшија
,
Мик
Шебинче
,
кубеџију
-
хтети
ти
,
ете
,
питовати
за
ништо
!
-
па
подигнути
глас
,
да
бити
он
чути
тетак
Таска
,
који
јесам
баш
у
тај
пар
са
Зона
и
осталима
пролазити
туда
.
—
Ћу
тај
питовати
,
ако
,
демек
,
знати
да
ја
казати
ништо
...
ели
се
,
Мичо
,
девојка
вод
прести
свадба
у
амам
,
—
ели
после
свадба
?
...
-
пре
свадба
,
—
одговарати
Мик
Шебинче
,
-
ја
јесам
тол'ко
знати
и
пантити
...
у
наш
варош
,
—
тај
јесам
јесам
адет
...
—
питовати
,
—
велим
Вац
Шаторче
,
—
зашто
знати
...
ето
,
заб'равија
јесам
зар
онај
стар
адет
,
па
искати
да
знати
.
Зашто
саг
искочија
ники
нов
адет
,
па
ники
саг
водити
и
после
...
глава
седамнаести
Мишљење
неки
Милисава
јекономија
о
тај
,
тако
да
казати
,
„
крађа
и
прекрађа
“
Зона
,
који
јесам
,
управо
,
бити
мишљење
интелигентан
и
слободоуман
дело
публика
;
или
кратак
:
како
јесам
тетка-Таскин
план
и
рачун
с
онај
корпоративан
шетња
тотално
пропасти
.
сутрадан
јесам
тетак
Таска
хтети
да
видити
ефект
који
јесам
произвести
онај
јучерашњи
шетња
кроз
онолики
свет
и
улица
,
и
зато
јесам
и
сам
заредити
по
многи
познат
кућа
,
навијати
разговор
на
онај
ствар
,
али
се
покајати
и
ратосиљати
,
јер
јесам
увидети
да
јесам
пропасти
као
никад
дотле
.
јесам
ништа
помоћи
:
глас
,
који
јесам
једаред
пукнути
,
јесам
се
моћи
задржати
,
и
створити
једаред
суд
и
мишљење
јесам
се
моћи
потрти
.
остати
јесам
глас
и
надаље
и
мишљење
онај
стар
,
само
обогатити
и
накитити
нов
досетка
и
заједање
.
јер
са
свити
страна
јесам
обасути
питање
,
који
се
—
после
онако
еклатантан
доказ
да
јесам
сав
лаж
и
клевета
—
ни
најмање
јесам
надати
.
један
јесам
запитати
:
„
код
ко
гу
наћи
;
код
Манулаћ
,
ели
код
Манча
?
”
;
други
:
„
кад
гу
врнути
дом
?
”
;
трећи
:
„
у
лојзе
ли
гу
уфатити
?
”
а
четврти
баш
загрдити
питање
:
„
Ела
гу
сас
џандар
врнути
?
Што
рећи
господин
начелник
?
”
и
сав
такав
неки
,
луд
од
луд
,
питање
,
тако
да
јесам
тетак
Таска
савити
шипак
и
побећи
чак
у
лојзе
.
тамо
јесам
припалити
кандило
,
тамјан
окадити
одаја
,
и
клекнути
пред
икона
и
на
грчки
језик
бацити
анатема
на
сав
,
а
највише
на
Ман
,
који
јесам
,
како
јесам
она
уверити
бити
,
сав
тај
ујдурисати
!
глас
,
једаред
раширити
,
остати
јесам
,
и
ники
он
више
јесам
моћи
демантовати
и
повратити
натраг
у
уста
клеветник
.
зона
остати
име
„
побегуља
”
,
иако
јесам
вратити
;
јер
тај
што
јесам
вратити
јесам
још
значити
да
она
јесам
повраћен
и
стар
добар
глас
њен
.
—
сав
јесам
тумачити
да
јесам
тај
лако
бити
:
ништа
лакше
од
тај
.
управо
,
друкчије
јесам
моћи
ни
бити
,
кад
стар
богат
Замфир
и
господин
начелник
живити
лепо
.
А
тај
јесам
леп
објаснити
неки
господин
Милисав
јекономија
,
који
се
потписивати
„
овдешњи
”
,
а
називати
он
јекономија
,
јер
тај
он
јесам
бити
некако
струка
,
мио
тема
за
разговор
,
о
који
јесам
најрадије
у
кафана
,
за
сто
,
с
разумевање
разговарати
.
Учио
јесам
нешто
земљоделско-шумарске
школа
,
али
,
како
јесам
јесам
имати
земља
да
јесам
рационално
обрађивати
,
јесам
јесам
хтети
обрађивати
ни
код
велик
газда
,
да
не
бити
припомоћи
још
веће
пропадање
мали
газда
и
постајање
латифундија
или
велик
газдинство
или
велепосед
,
који
хтети
тада
неминовно
гутати
онај
мали
посед
.
зато
,
а
и
стога
што
јесам
мислити
да
народ
требати
прво
извојевати
политички
слобода
,
бацити
се
на
правни
струка
.
адвоцирати
јесам
,
слати
допис
,
постављати
по
новина
питање
овај
или
онај
министар
под
потпис
„
Небојша
”
;
ићи
у
депутација
,
бивати
претставник
листа
,
примати
пред
суд
на
себе
да
јесам
он
писац
оштар
уводни
чланак
,
и
сав
такав
крупан
народни
брига
и
посао
отаљавати
.
Мрзио
јесам
неправда
и
неједнакост
,
и
економски
и
политички
и
социјалан
,
и
смело
се
изражавати
у
круг
сав
,
у
кафаница
„
код
препеченица
”
,
где
јесам
редовно
седети
и
говорити
о
берићет
лањски
и
овогодишњи
,
о
општински
кош
,
о
киша
и
сушити
,
и
желети
сељак
киша
.
и
кад
се
спустити
тако
давно
жељен
и
очекиван
киша
,
он
јесам
онда
задовољан
и
нудити
дуван
онај
око
сто
:
—
правити
,
бог
ти
љубити
!
немати
што
ти
данас
,
кад
овако
пљуштати
овај
Божји
благослов
,
не
бити
’
дати
—
велим
,
па
причати
расположен
даље
.
да
он
,
велим
,
неко
казати
:
„
Шта
бити
волети
,
Милисава
,
духати
ти
,
права
казати
:
ил
’
да
ти
дати
један
милион
,
или
један
добар
киша
за
наш
сељак
?
”
...
—
Части
ја
мој
,
клети
се
Милисав
(
старати
земљоделско-шумарска
крв
!
)
,
частити
ја
мој
и
овај
ја
причестити
,
—
тај
јесам
,
куд
ја
отићи
—
овај
јесам
вино
,
—
него
овај
ја
ракијица
и
овај
благослов
што
пљуштати
,
частити
ја
,
не
бити
’
,
—
велим
Милисав
,
—
ни
погледати
на
милион
,
него
бити
’
рећи
:
Аман
,
брата
,
шта
хтети
ја
милион
?
дати
ти
,
брата
сладак
,
ја
кишица
;
па
кад
имати
наш
‘
ранитељ
,
наш
геџа
,
—
имати
и
ја
.
дати
један
кишица
,
дати
Божји
благослов
онај
весео
гејак
...
ето
,
тако
јесам
објективан
,
правичан
и
несебичан
човек
бити
тај
Милисав
јекономија
,
чији
хтети
мишљење
изнети
опширно
и
тачно
,
као
да
јесам
из
стенографски
белешка
вадити
.
А
који
мишљење
мислити
да
хтети
бити
на
одмет
,
кад
од
један
такав
особа
долазити
.
и
онда
,
јесам
никакав
чудо
што
јесам
његов
субјективан
мишљење
и
освојити
и
брзо
постати
објективан
и
општи
мишљење
цео
град
...
—
Мор
,
знати
јесам
ја
тај
,
—
говорити
јесам
Милисав
,
опет
у
круг
свој
,
у
кафаница
„
код
препеченица
”
,
—
да
хтети
тај
бити
оно
штоно
наш
стар
рећи
:
„
појести
вук
магарац
”
,
чим
се
тај
тицати
богаташки
кућа
.
јер
,
ево
,
брата
сладак
,
сасвим
прост
ствар
!
Чорбаџи-Замфир
имати
кућа
,
дућан
,
чифлук
и
виноград
,
а
господин
начелник
,
јопета
,
јесам
с
раскид
за
какав
добар
крканлук
,
па
још
кад
јесам
и
муфталук
,
—
па
се
тај
некако
сложити
,
ујдурисати
он
се
тај
некако
...
вран
вран
очи
не
вадити
...
Тешко
сиротиња
!
лако
јесам
он
,
него
мука
јесам
ми
—
ја
и
ти
,
и
онај
тамо
брата
—
и
показати
на
зајмодавац
Љубисава
—
мука
јесам
поштен
људи
!
...
—
Мор
,
знати
ја
сав
тај
,
—
настављати
Милисав
,
држати
на
доњи
усни
цигарица
,
а
у
исти
време
правити
нов
,
—
па
зато
и
лајати
толико
.
зар
јесам
ја
мило
да
се
повлачити
од
свет
?
!
...
Чудите
се
што
ћутети
,
што
се
туђити
,
што
се
понеки
пут
,
па
бог
ја
,
и
нашљемати
овај
ракијчина
!
...
(
уосталом
,
знати
се
и
тај
у
свој
време
...
)
од
мука
јесам
сав
тај
,
брата
...
не
моћи
...
не
моћи
да
гледати
шта
се
овај
радити
—
па
тај
ти
јесам
!
Ена
,
гледати
само
...
узети
само
по
наш
новина
!
...
новина
,
новинар
,
бре
брата
,
ако
ко
бог
знати
,
ко
један
честит
и
један
,
заиста
,
свестан
син
овај
земља
,
па
,
ено
,
и
они
профанисати
...
Ена
,
узети
по
новина
!
Споречкају
се
двојица
,
два
сиромашак
,
река
,
погурати
се
мало
,
а
по
новина
се
распричати
надугачко
и
нашироко
:
„
Јуче
јесам
се
споречкати
двојица
,
и
после
кратак
амалски
и
аласки
свађа
и
грдња
,
и
потући
и
узнемирити
читав
овај
крај
,
као
да
јесам
у
централни
Африка
а
не
у
цивилизован
Јевропа
...
Шта
хтети
странка
рећи
на
тај
?
!
А
наш
будан
полиција
ниоткуда
,
да
ми
,
вео
,
поштеда
од
сав
тај
!
...
”
ето
,
тако
казати
,
кад
јесам
о
сиротиња
реч
.
А
кад
се
господа
потући
с
амбрел
,
да
сав
прштити
—
а
они
само
укратко
писати
:
„
Били
јесам
”
,
вео
,
„
очевидац
један
непријатан
сцена
;
жалити
јесам
и
желети
јесам
да
се
такови
што
више
нигда
не
поновити
”
...
или
,
још
боље
,
узети
овај
на
прилика
:
живити
невенчан
господа
,
и
ники
хтети
да
казати
и
назвати
тај
прав
његов
име
.
ама
,
креснути
он
,
брата
,
река
:
поп
поп
,
боб
боб
!
...
него
умотавати
тај
,
крити
у
кучина
,
те
:
симпатисати
једно
други
,
те
брак
на
леви
рука
,
тај
морганатички
,
те
диваљ
,
те
неки
недозвољен
и
недопуштен
однос
—
и
све
тако
нешто
.
А
кад
сиротиња
,
што
не
моћи
да
се
формално
узети
због
трошак
,
почети
као
господа
—
да
ви'ш
како
онда
наћи
израз
и
погодити
права
име
,
онда
просто
вео
:
спанђати
се
...
онда
писати
у
новина
:
—
„
Таљигаш
”
,
рећи
Прока
,
„
и
вешерка
Соса
живити
на
очиглед
свет
и
полиција
невјенчан
.
Жива
на
саблазан
свет
,
а
највише
на
саблазан
онај
честит
и
миран
сусед
.
Чудимо
се
,
”
вео
,
„
како
наш
вредан
полиција
,
који
јесам
тако
ревностан
и
брз
кад
ко
требати
казнити
за
непочупан
зубача
пред
кућа
,
и
за
ђубар
у
кућа
—
како
јесам
сада
тако
индиферентан
и
спор
према
овај
,
и
тај
моралан
,
ђубре
!
...
”
—
Мор
,
—
завршити
Милисав
,
—
мрзети
ја
и
да
причам-—
само
се
наљутити
,
па
онда
не
ваљати
и
јесам
цео
дан
ни
за
какав
посао
...
сав
он
одобравати
,
вео
да
јесам
сав
тако
као
што
он
казати
,
поручивати
чокањчић
линцура
,
а
он
опет
настављати
:
—
Па
тако
јесам
и
с
овај
сад
.
она
јесам
одбећи
,
или
отети
—
тај
не
мењати
много
ствар
;
главно
јесам
да
јесам
тај
факат
,
непобитан
факат
,
који
се
више
ништа
не
моћи
оборити
!
е
,
али
јесам
тај
чорбаџиски
,
богаташки
ћерка
,
њен
отац
и
начелник
овако
—
и
ту
метнути
један
кажипрст
крај
други
,
да
показати
како
се
Замфир
и
начелник
слагати
—
и
онда
тај
не
смести
тако
остати
!
не
смести
ники
преко
јаван
гласило
ни
реч
зуцнут
о
тај
,
иако
штампати
постојати
,
иако
јесам
се
ја
крвавити
и
по
апсана
трунути
,
и
коска
наш
остављати
—
само
да
јесам
добити
.
и
што
хтети
ми
онда
све
тај
?
!
...
и
пошто
јесам
она
чорбаџи-Замфирова
,
—
онда
дати
полиција
и
жандар
,
трчати
по
кућа
и
виноград
,
враћати
јесам
кућа
,
замазати
очи
свет
,
да
не
видити
брука
,
и
запушити
он
уш
,
да
не
чути
истина
!
...
ама
хтети
се
офајдити
тај
!
остати
тај
—
бити
он
!
ни
за
милион
мираз
не
бити
јесам
ја
—
ја
,
овако
како
ја
сад
видити
,
који
сем
част
и
интелигенција
ништа
под
овај
небо
немати
,
—
ја
јесам
,
ев
’
видити
,
не
бити
уз'о
,
па
ни
за
сав
онај
кућа
,
дућан
,
чифлук
,
воденица
и
виноград
!
...
Части
ја
мој
,
—
не
бити
!
А
јесам
мало
кад
се
човек
у
свој
част
заклети
...
она
јесам
,
видити
,
сад
у
мој
очи
,
—
завршити
Милисав
подигнут
глас
,
лупати
на
сваки
реч
шака
о
сто
,
да
јесам
се
све
трести
и
звечати
онај
силан
чокањчић
—
она
јесам
сад
просто
као
један
књига
из
антикварница
...
ама
,
вео
,
нов
књига
,
неисечен
—
јок
,
јок
!
јесам
ли
она
доспети
у
антикварница
—
она
јесам
старати
!
она
јесам
сад
,
исти
Зона
,
никако
друкше
,
него
као
један
поништен
таксени
марка
!
...
глава
осамнаести
на
шта
јесам
се
све
решити
чорбаџи-Замфирови
,
само
да
бити
ућуткати
глас
.
кроз
уста
исти
тај
Милисава
говорити
јесам
велик
део
грађанство
,
и
тај
јесам
остати
,
и
такорећи
стереотиписати
се
.
и
само
утолико
уколико
јесам
код
ми
„
сваки
чудо
за
три
дан
”
,
само
утолико
се
мање
и
ређе
говорити
—
говорити
се
и
тумачити
само
онако
као
у
први
мах
.
Замфиров
јесам
се
тешити
да
хтети
тај
ипак
проћи
,
али
кад
после
кратак
време
постати
и
песма
,
и
кад
јесам
чути
,
—
сав
јесам
бити
као
утући
.
А
песма
јесам
гласити
:
на
порта
седити
тај
Зона
Замфирче
.
туд
се
спацировати
Манулаћ
банкирче
.
—
„
Здраво-живо
,
Зона
!
Што
ти
радити
дома
?
”
—
„
здраво
јесам
ја
дома
,
сербез
јесам
живовати
,
сербез
к
ноћ
легати
,
спити
,
урањивати
,
теке
у
соб
ја
често
нагвирују
:
дома
ли
јесам
,
Зона
?
ваздан
ја
питовати
!
...
”
Вис
се
јесам
моћи
трпети
.
морати
се
тражити
неки
начин
и
лек
зао
.
зато
јесам
одмах
и
наћи
да
хтети
бити
најбоље
да
брзо
свршити
ствар
.
Што
хтети
бити
јесенас
,
неки
бити
вечерас
.
А
ваљда
јесам
и
судити
и
писати
да
тај
тако
бити
.
зато
се
први
недеља
поподне
кренути
тетак
Уранија
(
јер
јесам
од
тетка-Таске
,
који
јесам
иначе
свршавати
такав
ствар
,
одузети
свако
пуномоћије
,
пошто
јесам
бити
огласити
за
баксуз
)
,
да
она
покушати
да
раскравити
и
ослободити
Манулаћев
стар
и
да
она
сам
понуда
и
опоменути
она
и
да
она
миг
за
прошевина
.
ако
што
мислити
,
неки
се
,
—
да
она
казати
—
и
пожурити
,
јер
Зона
се
јављати
многи
прилика
—
тражити
јесам
неки
официр
,
три
фронтовни
и
два
академски
,
а
они
опет
јесам
баш
радити
да
она
дете
ићи
у
гурбетлук
,
него
бити
волети
да
она
јесам
ту
на
очи
,
и
радије
бити
јесам
дати
у
какав
честит
овдашњи
трговачки
кућа
,
—
тако
,
отприлике
,
неки
казати
.
тетак
Уранија
отићи
,
али
се
не
вратити
.
немати
јесам
ни
у
понедељак
ни
у
уторак
цео
дан
.
код
Замфиров
одмах
осетити
да
јесам
добро
,
кад
не
смести
да
доћи
,
зато
се
у
четвртак
кренути
сам
Ташана
до
Уранија
,
да
видити
шта
јесам
бити
.
зао
слутња
се
обистинити
.
тетак
Уранија
она
јесам
све
испричати
.
кад
она
јесам
,
велим
,
она
разговетан
наговестити
зашто
јесам
доћи
,
они
,
Јорданов
,
јесам
се
учтиво
извињавати
:
да
она
дете
јесам
још
за
женидба
,
да
јесам
отслужити
војска
,
да
хтети
он
можда
послати
горе
у
Грац
,
на
више
трговачки
наука
(
на
што
се
тетак
Уранија
грохот
насмејати
и
рећи
:
„
Лелее
,
стар
магаре
,
тај
он
се
саг
топрв
сетити
за
самарица
!
”
)
и
сав
јесам
такав
неки
ствар
наводити
,
да
јесам
очевидно
бити
да
се
на
фин
начин
извлачити
и
одбијати
.
јасно
јесам
бити
да
хтети
,
и
да
веровати
чаршиски
глас
,
јер
јесам
Уранија
одмах
сутрадан
чути
—
доставити
она
јесам
—
да
се
Перса
,
Манулаћев
мајка
,
јасно
и
разговетно
изразити
на
један
место
код
жена
да
зато
хтети
Зона
за
син
што
из
њихов
породица
још
досада
,
хвала
бог
,
ники
јесам
„
скочидевојка
”
узети
,
па
хтети
ни
Манулаћ
,
макар
се
никада
не
оженити
,
макар
отићи
у
калуђер
,
у
свет
богородица
Габровачку
.
А
сем
тај
,
—
причати
јесам
Уранија
—
и
тај
јесам
имати
нешто
да
значити
,
и
јесам
тек
онако
што
јесам
Јордановица
необично
стати
хвалити
Ман
Кујунџију
,
баш
сада
(
е
,
што
тај
баш
она
и
баш
он
да
хвалити
?
)
како
јесам
момак
наочит
,
добар
,
„
кротак
како
девојка
”
,
рећи
,
како
јесам
сем
тај
чути
да
јесам
се
некад
Ман
и
Зона
пазити
и
севдисати
,
и
како
она
јесам
зар
писати
да
се
и
узети
.
А
да
тај
не
бити
бити
први
случај
,
нити
какав
чудо
да
се
ородити
чорбаџиски
и
занатлиски
кућа
,
споменути
јесам
неки
давнашњи
случај
,
који
јесам
још
као
дете
слушати
,
где
се
чорбаџиски
син
оженити
пударски
ћерка
,
и
обратно
,
где
се
пољак
,
што
јесам
чувати
близу
гробље
,
оженити
неки
трговачки
удовица
и
ући
у
пун
кућа
;
а
Ман
јесам
,
велим
,
тек
нешто
више
:
растапати
злато
,
окивати
икона
,
ковати
минђуша
и
белензука
,
па
и
овај
сад
са
Зона
,
завршити
Перса
Јордановица
,
моћи
да
испасти
по
онај
народни
:
„
Злата
хтети
се
кујунџија
наћи
”
...
јасно
јесам
као
дан
бити
да
јесам
Јордановица
циљати
на
Ман
,
да
јесам
други
реч
хтети
рећи
:
како
јесам
дробити
,
тако
и
кусати
.
она
сумњати
на
Ман
.
А
Ман
,
опет
,
како
јесам
чути
,
не
да
се
ни
опепелити
да
јесам
он
штогод
у
тај
умешати
.
—
Ена
,
ономад
јесам
истук'о
један
што
он
јесам
запитати
шта
јесам
он
сад
:
момак
,
удовац
,
или
шта
ли
?
бранити
се
да
јесам
ни
сневати
оно
што
он
се
пришивати
:
нит
’
јесам
одвести
,
нити
јесам
покушавати
,
нити
пак
изнети
тај
глас
за
девојка
;
ако
јесам
ко
тај
урадити
,
тај
јесам
ники
други
него
Манулаћ
.
Међутим
,
и
они
који
јесам
и
мислити
да
јесам
Манулаћев
масло
сав
тај
,
баталити
јесам
ту
помисао
кад
јесам
он
видети
и
боље
загледати
,
јер
јесам
наћи
да
тај
не
бити
моћи
повести
за
себе
ни
један
јуница
на
улар
,
акамоли
леп
девојка
,
као
што
јесам
Зона
!
...
.
Ман
,
Ман
јесам
мајстор
за
тако
нешто
.
Чапкун-Мане
,
Ђорђијин
син
,
кријумчарски
стар
крв
,
—
он
јесам
и
ники
други
пустити
тај
проклет
глас
,
који
Замфиров
не
да
спавати
.
да
јесам
стар
турски
време
,
чорбаџиски
време
,
уздисати
Замфиров
,
бити
бити
лако
:
дегенек
(
а
можда
и
сургун
)
он
не
бити
фалити
,
али
јесам
Србија
,
за
фукара
,
слободија
,
па
мука
!
...
зато
наћи
да
хтети
још
најбоље
бити
ако
послати
на
месец
дан
Зона
у
гост
који
од
сестра
.
А
имати
јесам
три
зет
у
околина
.
спрема
јесам
у
П
*
,
па
тамо
нека
поседити
код
сестра
—
моћи
она
се
какав
срећа
јавити
тамо
.
и
тамо
имати
богат
трговачки
кућа
,
а
лепотица
се
баш
не
моћи
богзна
како
похвалити
тај
место
.
А
најпосле
,
ако
она
се
баш
и
не
јавити
срећа
,
а
оно
јесам
и
тај
неки
фајда
што
хтети
се
неки
време
уклонити
испред
очи
свет
;
свет
хтети
јесам
заборавити
,
па
хтети
и
глас
онај
тако
полако
нестати
.
тако
и
урадити
.
Дође
зет
Гопе
по
Зона
и
одвести
јесам
.
али
јесам
несрећа
бити
тај
што
јесам
она
песма
о
Зона
стигнути
пре
она
у
П
*
,
и
Зона
јесам
само
интересантан
бити
тамо
,
и
ништа
друго
.
и
место
да
остати
тамо
три-четири
месец
,
или
дваред
дуже
него
што
јесам
мислити
,
—
вратити
се
оданде
после
шест
недеља
,
тужан
и
зловољан
,
тужити
се
на
дуг
време
,
провести
тамо
.
после
две-три
недеља
,
доћи
по
она
други
зет
,
зет
Тошке
,
и
одвести
јесам
себе
у
л
*
,
други
њен
сестра
.
А
боље
да
јесам
ни
долазити
,
јер
и
овде
јесам
она
проклети
песма
пре
она
стигнути
,
па
јесам
бити
као
и
у
П
*
.
и
још
горе
од
онај
.
тамо
јесам
јесам
тек
калфа
почети
певати
,
и
тај
тек
соло
,
—
а
овде
јесам
већ
и
шегрт
певати
,
и
тај
у
хор
:
у
дует
,
терцет
,
квартет
,
квинтет
и
тако
даље
.
певати
јесам
и
шегрт
и
тамбураш
!
—
ту
се
још
мање
скрасити
него
у
П
*
.
овде
ни
три
недеља
јесам
остати
.
Ужасно
она
тешко
,
дуго
и
досадно
бити
,
и
она
се
вратити
зловољан
и
тужан
него
икада
што
јесам
бити
.
Трећем
зет
у
л
*
јесам
јесам
ни
слати
,
јер
јесам
она
одатле
писати
да
јесам
не
доводити
сад
,
бар
још
за
неки
време
,
док
се
ућутати
с
неки
проклет
песма
,
који
се
тамо
сад
највише
и
најрадије
певати
,
а
почињати
са
:
„
на
порта
седити
”
.
зона
јесам
бити
—
што
лепо
рећи
тада
поштар
и
телеграфиста
Пајица
,
Едисон
назвати
—
бити
јесам
судбина
један
рђав
адресован
писма
,
који
лутати
из
место
у
место
,
па
се
,
црно
од
силан
жиг
,
враћати
пошиљалац
с
онај
хладан
,
званичан
и
немилосрдан
натпис
:
„
ретур
!
адресант
се
не
налазити
у
место
!
...
”
глава
деветнаести
у
она
јесам
описати
очајан
корак
учинити
од
страна
Замфиров
на
сав
страна
,
а
највише
око
Ман
,
који
јесам
у
последњи
време
акција
почети
нагло
скакати
.
Прошла
читав
година
од
онај
кобан
вече
,
а
ствар
још
једнако
стајати
да
не
моћи
бити
горе
.
мање
се
,
истина
,
говорити
,
али
кад
се
већ
говорити
о
тај
,
само
се
онако
говорити
како
се
први
дан
говорити
.
говорити
се
двојак
,
и
овако
обично
,
а
и
у
стих
.
на
онај
прво
моћи
јесам
вешто
и
одговорити
,
али
на
овај
у
песма
ништа
:
морати
јесам
слушати
и
оћутати
.
А
мало
који
вече
да
она
не
проћи
поред
кућа
гомила
калфица
,
трговчић
или
писар
из
дивизија
и
из
разних
војни
слагалиште
,
и
не
запевати
баш
пред
кућа
:
Тешко
доља
куд
се
вод
слив
и
девојка
који
сам
доћи
!
и
тако
проћи
читав
година
—
век
читав
за
Зона
,
на
који
сав
родбина
попреко
гледати
,
чак
и
онај
далек
,
који
давно
већ
ни
приступати
не
имати
у
хаџи-Замфирову
кућа
,
—
и
они
јесам
нападати
и
одрицати
се
сродство
с
она
.
А
тек
како
јесам
бити
Зона
и
онај
што
долазити
!
Шта
јесам
савет
и
карање
прогутати
за
тај
година
—
тај
само
она
знати
!
отац
Замфир
јесам
с
она
врло
мало
говорити
,
а
тетак
и
стрина
боље
и
да
јесам
,
јер
шта
зинути
и
отворити
уста
,
онај
она
само
позлеђивати
рана
свој
хукање
и
кукање
:
како
јесам
и
онај
девовати
и
ашиковати
,
али
тај
чудо
јесам
бити
;
како
хтети
ко
никоји
остати
уседелица
на
срамота
Замфиров
,
из
чији
јесам
се
кућа
у
срећан
време
већ
у
петнаести
година
удавати
!
или
јесам
кришом
погледати
,
мера
јесам
очи
од
глава
до
пета
,
врт
глава
забринути
,
сажаљевати
у
себе
,
шапћући
:
„
Лелее
”
,
или
пуштати
звук
„
ццц
!
”
а
тај
сав
Зона
,
наравно
,
да
и
чути
и
видити
,
па
она
тешко
,
и
плакати
поваздан
...
Једина
мајка
Ташана
што
јесам
бити
нежан
према
она
:
тешити
јесам
да
тај
јесам
ништа
,
али
јесам
и
она
кришом
погледати
и
тајом
плакати
.
Ужасно
јесам
проводити
и
дан
и
ноћ
;
дању
црн
мисао
,
а
ноћу
страшан
сан
низати
све
црње
и
црње
слика
из
будућност
Зонин
.
Често
ноћу
мислити
Ташана
,
и
дуго
не
моћи
ока
да
склопити
мислити
о
Зона
,
па
ваљда
под
утисак
тај
црн
мисао
и
заспати
,
па
често
сневати
немио
сан
.
сневати
Ташана
,
а
ко
њен
Зона
учити
,
јесам
више
онако
умиљат
,
али
јесам
учити
—
врло
учити
,
сав
на
свет
знати
,
носити
чак
и
наочаре
.
Чуди
се
Ташана
откуд
сав
тај
знати
,
и
где
јесам
научити
Зона
све
тај
?
!
говорити
француски
,
немачки
,
грчки
знати
.
ићи
по
господски
кућа
,
курдисовати
клавир
,
свирати
из
неки
велик
књига
и
печал
пар
,
и
учити
господски
деца
да
говорити
француски
и
одасвуд
доносити
силан
пар
и
метати
она
на
гомила
.
ујутру
отићи
,
а
увече
доћи
.
немати
више
онај
раскошно
бујан
кос
,
онај
дуг
леп
курјук
—
отрцати
се
и
крзати
једнако
,
док
јесам
доћи
танак
и
кратак
,
мало
дуг
од
мачји
реп
,
а
после
нестати
и
он
.
отсећи
он
Зона
,
ошишати
се
,
а
на
тршав
глава
она
мушки
шешир
неки
(
па
доћи
исти
познат
мадмазељ
Д'Ангулем
,
што
учити
деца
француски
)
.
крстити
се
Ташана
,
брисати
суза
и
питати
јесам
:
„
Што
се
напрајити
,
дете
,
резил
?
Што
искубити
,
мора
,
курјук
?
Кој
хтети
тај
такав
,
без
курјук
,
узнети
?
!
”
—
А
Зона
она
одговарати
:
„
морити
,
глај
јесам
посао
,
нана
,
—
ја
ли
хтети
се
зар
удати
?
!
ба
!
ја
ја
стига
и
оваки
!
”
—
„
Лела
”
,
плакати
Ташана
,
„
истин
’
ли
зар
искати
девојка
да
остати
?
!
”
—
„
ама
,
па
моћи
да
се
и
удати
”
,
одговарати
Зона
,
„
теке
неје
зорт
!
имати
време
,
нана
!
Зашто
јесам
ја
печалити
и
збирати
онол'ке
пар
?
за
мираз
,
нана
!
па
моћи
и
да
се
удати
за
ники
...
да
се
удати
за
онај
ћелеш-ефендију
Исидора
,
агент
што
јесам
осигуравајућога
друство
...
а
моћи
ласно
да
јесам
остати
и
девојка
...
А
,
један
ли
хтети
јесам
ја
такав
!
?
”
...
никад
тужан
и
утучен
јесам
Ташана
бити
него
после
тај
сан
.
цео
дан
она
јесам
избијати
из
глава
слика
мадмазељ
Д'Ангулем
,
познат
у
место
учитељица
(
са
особит
метода
за
лако
и
перфектно
учење
француски
језик
)
,
који
се
са
Лафонтенов
басна
често
виђати
по
главни
улица
.
сутрадан
јесам
позвати
Уранија
и
Калиопа
,
решити
да
учинити
још
једаред
,
последњи
пут
,
корак
у
оба
кућа
—
у
Манин
и
Манулаћев
.
замолити
она
да
отићи
—
Уранија
до
Манин
,
а
Калиопа
до
Манулаћев
кућа
,
и
да
она
запитати
и
затражити
да
отворено
казати
шта
мислити
с
девојка
—
па
куд
пукнути
да
пукнути
!
овај
отићи
и
вратити
се
с
невесео
глас
,
јер
Уранија
рећи
да
сумњати
у
Манулаћев
,
а
Калиопа
опет
одговорити
да
сумњати
у
Манин
...
сав
овај
радити
јесам
,
ако
не
баш
с
одобравање
,
а
оно
са
знање
хаџи-Замфировим
.
ах
,
да
јесам
онај
стар
турски
време
,
уздисати
стар
Замфир
,
када
јесам
он
после
пасти
и
владика
бити
први
сила
,
—
сав
бити
тај
друкчије
бити
.
али
овако
јесам
остати
хаџи-Замфиру
ништа
,
него
да
дувати
на
нос
,
па
да
јесам
потрудити
свој
чудо
и
господство
и
да
и
јесам
тражити
лек
тај
зло
и
невоља
.
док
јесам
малодушан
женскадија
очајавати
,
мислити
да
јесам
сав
пропасти
,
он
јесам
,
као
човек
,
бити
јак
и
сталожен
и
,
као
искусан
,
држати
јесам
да
још
јесам
све
пропасти
.
А
надати
се
успех
,
јер
јесам
спремити
терен
.
о
мана
се
лепо
изражавати
.
у
један
друштво
хвалити
јесам
Ман
као
један
добар
занатлија
и
причати
она
како
јесам
лепо
живети
с
отац
његов
,
покојни
Ђорђи
,
како
јесам
један
други
у
помоћ
бити
—
он
Ђорђија
,
кад
јесам
због
неки
кријумчарење
моћи
да
повући
,
а
Ђорђија
опет
он
одбранити
од
неки
пијан
аскер
.
тако
јесам
говорити
већ
од
дуг
време
и
пустити
да
се
тај
чути
и
даље
,
да
допрети
до
Ман
.
па
не
само
да
се
задржати
на
хвала
реч
,
него
јесам
и
делом
доказати
да
он
цена
:
поручити
јесам
преко
свој
човек
један
Богородичину
икона
да
јесам
Ман
оковати
у
сребро
,
—
и
поручити
и
богато
он
исплатити
.
и
кад
јесам
тачно
известити
бити
да
јесам
Ман
сав
тај
чути
,
и
кад
он
се
Ман
почети
већ
и
јављати
,
—
кренути
се
један
дан
јесам
глава
чорбаџи-Замфир
,
не
казивати
,
наравно
,
ники
ништа
.
али
тај
што
јесам
обући
панталоне
гугуткин
бој
и
понети
скупоцен
штап
од
абонос
давати
он
јесам
свечан
изглед
,
и
укућанин
јесам
однекуд
слутити
да
се
домаћин
кренути
на
врло
важан
посао
.
тако
јесам
хаџи-Замфир
поћи
чаршија
,
ићи
полако
и
достојанствено
,
бирати
,
као
голуб
,
где
хтети
да
стати
.
ход
он
јесам
бити
као
ход
човек
који
се
кренути
да
се
онако
мало
прошетати
један
леп
септембарски
дан
,
да
се
нагледати
лепота
и
шаренило
на
пијаца
,
где
сељанка
продавати
грожђе
и
бресква
.
успут
се
задржавати
мало
крај
група
сељанчица
,
заустављати
она
и
питати
она
како
јесам
задовољан
с
берићет
и
кад
хтети
бити
берба
у
њихов
село
.
—
из
који
јесам
село
,
дете
—
застати
Замфир
и
запитати
један
сељанчица
.
—
из
Вртиште
.
—
татко
—
кој
ти
бити
?
—
Стојанча
...
Топал-Стојанча
...
—
Стојанча
...
Стојанча
?
—
присећати
се
хаџи-Замфир
,
па
не
моћи
никако
да
се
сетити
.
—
А
,
мајка
...
како
ти
се
звати
?
—
Бела
!
—
одговорити
девојче
.
—
Бела
?
не
ли
Бела
Стојанчин
?
па
ти
ли
себе
гу
керка
?
—
рећи
зачуђен
,
и
махати
се
за
грозд
и
пипнути
зрно-два
.
—
бре
,
бре
!
зар
тол'ко
голем
керка
имати
Бела
?
!
Знав'ам
Бела
Стојанчин
...
познавати
тај
мајка
!
—
велим
Замфир
и
гледати
лице
девојчетов
,
ваљда
у
памет
сравњивати
црта
кћерин
лице
са
мајчин
.
—
познавати
гу
,
познавати
!
—
понављати
Замфир
.
—
и
Топал-Стојанчу
,
татко
ти
,
познавати
убаво
!
кротак
жена
,
убав
домакица
бити
!
е
ли
јоште
онакав
добар
ткаља
,
како
у
онај
време
што
бити
?
...
Беше
добар
ткаља
—
и
ти
јесам
такав
да
биднеш
,
како
,
како
ете
,
мајка
ти
!
рећи
и
тихо
уздахнути
при
помисао
да
хтети
сав
бити
што
јесам
бити
,
само
он
хтети
више
бити
онај
негдашњи
!
...
—
хе
,
’
ај
’
ићи
јесам
,
—
велим
она
,
—
па
се
поздрав
на
мајка
...
рећи
гу
:
поздравија
ти
се
хаџи-Замфир
...
познавати
гу
,
како
да
гу
не
познавати
!
...
Беше
добар
аргатка
...
работити
ја
јесам
,
у
лојзе
...
Беше
ватра
за
работа
...
вредан
...
радити
и
сав
пој
...
Волешем
гу
,
кад
потрчати
!
па
да
гу
поздравити
,
дете
!
рећи
:
чорбаџи-Замфир
...
што
имати
лојзе
у
Ћурлина
...
тако
јесам
још
неки
зауставити
и
питати
за
берићет
,
па
у
тај
стигнути
и
до
Манин
дућан
.
Ман
он
се
јавити
,
а
он
он
отпоздравити
онако
у
ход
.
Прође
дућан
за
неколик
корак
,
а
после
застати
,
као
да
се
сетити
нешта
,
и
вратити
се
и
ући
у
дућан
на
велик
запрепашћење
Манин
,
који
скинути
брзо
фес
и
скочити
са
седиште
,
али
он
Замфир
повратити
,
узети
јесам
столица
.
—
остати
јесам
,
остати
!
...
седити
јесам
!
...
ти
јесам
работити
,
а
ја
хтети
јесам
сести
малко
.
Ман
покрити
глава
—
збунити
се
,
искашљивати
се
и
машати
за
табакера
.
—
Па
,
Манча
,
како
јесам
?
...
како
пазар
,
алиш-вериш
како
?
—
—
—
запитати
он
Замфир
после
кратак
пауза
,
правити
и
сам
цигара
.
—
Тхе
,
спрама
година
!
—
велим
Манча
,
распремати
испред
себе
онако
у
чудо
и
забунити
једнако
.
—
саг
,
видити
чудо
?
—
отпочети
хаџи-Замфир
.
—
имати
јесам
човек
сијасвет
деца
,
па
сав
здрав
и
цврст
и
убав
,
а
један
...
онај
најмалецан
што
јесам
,
онај
жут
,
слабо
и
никакав
,
—
и
татко
он
па
побоље
волити
ода
сав
други
деца
!
е
,
зашто
јесам
тај
саг
тако
у
свет
—
кој
хтети
да
знати
!
...
е
,
тај
ти
јесам
саг
алис
и
сас
мен
’
...
А
саг
хтети
убаво
и
видити
и
разбрати
зашто
ти
,
демек
,
тај
тол'ко
дуго
зборити
!
имати
јесам
дом
тест
мушљика
,
и
све
побоље
и
поскупити
,
а
на
овуја
ја
кеиф
да
пити
тутун
,
а
оне
јесам
сести
дом
,
па
ако
јесам
поубав
и
побоље
ода
овуја
!
тај
јесам
еснаф
човек
,
мајстор
на
мушљика
...
разбирати
се
у
теј
ствар
...
е
,
казати
ја
,
зашто
јесам
тај
?
—
хе
,
снебивати
се
Ман
,
а
утањити
глас
још
више
.
—
имати
јесам
човек
кеиф
и
на
ништо
што
јесам
полош
...
научија
се
...
—
ха
!
—
одобравати
Замфир
.
—
Ашкољс'н
за
тај
реч
!
...
Овуја
мушљика
имати
јесам
...
знати
од
који
време
гу
имати
?
!
Мор
,
и
не
пантити
веће
!
...
од
татко
ја
остати
,
а
он
гу
добијати
у
дамно
време
ода
владика
Мелентије
,
онај
што
он
у
грчки
буна
обесити
пшешки
вера
туј
на
нишавски
ћуприја
...
па
зар
за
тај
ја
моћи
да
јесам
кеиф
да
чурити
на
њума
.
ако
гу
неки
пут
заб'равим
дом
,
а
мен'-ми
се
не
чурити
,
кеиф
немати
!
...
А
имати
јесам
дом
тест
бре
,
ем
повеће
и
поубав
и
поскуп
.
да
гу
изгубити
,
баталија
бити
и
дуван
и
чурење
!
...
—
табијат
ти
такав
,
хаџија
!
—
...
па
ете
ја
се
—
настављати
хаџи-Замфир
разгледати
цигарлук
о
који
јесам
реч
,
—
ништо
саг
батисати
:
спасти
гу
прстен
,
и
срма
се
покидати
,
па
и
не
прилегати
веће
на
мушљика
.
„
пратити
гу
,
—
зборити
ја
господин
начелник
,
—
по
Мамут-агу
(
он
јесам
ићи
саг
у
турски
,
а
скоро
хтети
се
врнути
оданде
)
,
па
да
гу
,
рећи
,
однети
у
Призрен
,
ели
у
Пећ
;
там
’
јесам
,
рећи
,
мајстор
за
такав
работа
!
”
—
Мор
,
што
хтети
ја
и
Пећ
и
Призрен
и
Стамбол
—
овден
јесам
јесам
Стамбол
и
сав
!
зборити
гу
па
ја
.
имати
јесам
ја
овден
,
викати
ја
,
господин
начелник
,
кујунџија
,
ама
антику-кујунџију
!
побољи
што
хтети
ја
,
и
куде
да
он
тражити
...
што
ни
требати
други
,
викати
ја
,
при
,
ете
,
нашога
Манча
?
Наше
јесам
јесам
дете
...
сам
хтети
гу
ако
се
,
кад
минути
кроз
чаршија
,
сетити
—
сам
хтети
гу
,
викати
,
однети
до
њег
’
...
ако
гу
он
не
бити
екимин
и
доктур
и
не
опраји
гу
,
хтети
јесам
баталити
и
дуван
,
зашто
цигара-пушење
без
овуј
мушљика
не
бивати
!
...
лезет
,
тај
слас
’
немати
!
...
—
фала
,
фала
,
чорбаџија
,
за
тај
чес
’
и
реч
тији
!
—
велим
снебивљив
Ман
.
—
...
тај
већ
недеља
дан
како
гу
носити
,
па
сав
јесам
заб'равим
...
тај
и
саг
,
видити
ли
како
прокај
твој
дућан
проминути
—
ћа
па
да
заб'равим
,
ама
се
сетити
и
врнути
до
теб
’
,
да
ја
,
ете
,
курдисати
мушљика
...
завршити
хаџи-Замфир
и
пружити
он
цигарлук
.
—
А
ја
хтети
пратити
за
њума
—
додати
,
—
кад
бити
готов
...
Ман
разгледати
муштикла
.
Каже
он
да
се
и
лако
и
брзо
моћи
поправити
,
за
четврт
сахат
,
и
питати
он
где
хтети
бити
,
да
јесам
послати
за
он
.
—
Што
да
ја
пратити
?
!
—
кад
викати
да
јесам
за
черек
сат
готов
,
па
ја
хтети
јесам
туј
причекнути
,
а
суд
и
господин
приседник
ја
хтети
побећи
...
Пошеја
јесам
у
суд
...
—
велим
Замфир
правити
цигара
и
метати
јесам
у
један
муштикла
.
Повуче
неколико
дим
,
па
бацити
цигара
и
вратити
муштикла
у
футрола
.
—
ете
,
тај
јесам
јесам
,
алис
што
ти
отоичке
рећи
:
„
имати
јесам
човек
кеиф
и
на
ништо
полош
...
научија
се
!
”
Вид
ли
?
не
чурити
ја
се
.
кеиф
јесам
немати
на
други
...
исти
тај
дуван
,
ама
неје
тај
исти
мушљика
!
Три-четири
дим
,
па
гу
фрљити
’
!
...
манути
мило
што
он
чорбаџи-Замфир
наводити
његов
реч
.
задубити
се
у
оправка
муштикла
.
јесам
радити
,
јер
јесам
малочас
послати
сав
млад
из
дућан
и
остати
јесам
.
Тишина
.
Замфир
разгледати
по
дућан
и
изјављивати
од
време
на
време
свој
и
чуђење
и
задовољство
,
а
Ман
се
удубити
у
посао
,
па
радити
,
али
се
крадом
испод
очи
почешће
погледати
,
заваравати
један
други
,
док
она
се
једном
поглед
не
сусрести
.
—
Ахаха
!
—
зевати
Замфир
и
зевати
питати
.
—
Кол'ко
јесам
платија
,
Ман
,
за
овуј
Вертхајмов
,
ете
,
каса
?
—
за
који
?
—
питати
Ман
,
—
за
онуј
поголем
,
ели
за
овејати
мали
?
—
бре
!
три
ли
имати
?
—
запитати
зачуђен
Замфир
,
и
сад
тек
спазити
и
онај
велик
иза
леђа
.
—
за
голем
,
двокрилан
,
шест
стотина
,
а
за
мали
,
за
сваки
по
двеста
и
педесет
.
—
аферим
,
—
хвалити
он
Замфир
—
када
доживети
и
тај
наш
дете
имати
јесам
три
каса
.
Ман
он
казати
да
јесам
он
оба
потребан
због
драгоценост
који
имати
много
,
па
не
моћи
да
она
сваки
вече
односити
и
ујутро
опет
доносити
у
зелен
кеса
,
као
некад
што
јесам
стар
кујунџија
радити
.
—
ех
—
велим
он
Замфир
,
—
куде
јесам
бити
они
стар
спрама
теб
’
?
!
онај
беоше
прстенџија
и
дугменџија
,
а
ти
јесам
златар
,
јувелир
један
,
моћи
да
се
викати
!
—
ласкати
он
Замфир
.
дуго
се
још
разговарати
о
момак
и
чирак
и
о
пазар
,
кад
ући
два
сељанчица
у
дућан
,
да
купити
гривна
—
један
стар
,
а
други
млађ
.
—
Шта
искати
?
—
питати
она
Ман
.
—
ја
хтети
да
пазарити
,
сал
прајети
друство
...
из
један
јесам
сести
,
и
комшија
...
она
искати
да
купити
ништо
...
саг
први
пут
куповати
,
па
се
срамовати
...
—
рећи
стар
и
показати
на
млад
,
који
јесам
стиснути
пар
у
шака
,
па
се
забленути
у
Ман
и
застати
одмах
на
улаз
у
дућан
.
—
Што
искати
,
што
ти
требати
?
—
искати
,
требити
ја
срма-мустаћи
...
леле
,
—
тргнути
се
мали
,
—
посмешити
јесам
се
!
—
замуцати
застиђен
девојче
и
покрити
шака
поцрвенео
образ
.
—
требити
ја
,
ете
,
искати
срма-белензуци
...
—
е
,
тај
моћи
,
—
умешати
се
стар
Замфир
,
који
се
слатко
насмејати
.
—
тај
моћи
,
тај
имати
.
белензук
се
продавају
,
а
мустаћ
се
сал
давати
,
а
не
продавају
—
и
стати
очински
мило
гледати
оба
муштерија
.
заустити
да
она
питати
из
ко
јесам
село
и
чији
јесам
,
али
се
уздржати
,
ваљда
зато
што
јесам
у
Манин
дућан
.
девојка
пазарити
,
па
и
отићи
.
Остадоше
опет
сам
.
опет
мали
почивка
.
—
бре
!
—
почети
хаџи-Замфир
,
—
искварити
се
много
свет
!
Батисаше
се
и
селскије
!
...
ни
имати
велик
стид
,
ни
чес
’
,
ни
па
срамување
оно
старовремски
!
...
—
Па
,
посмешити
се
дете
...
—
„
Дета
”
,
—
а
видити
ли
како
умести
да
зборити
и
што
искати
да
пазарити
?
Познаваш
ли
гу
?
—
не
познавати
ги
,
хаџија
...
—
ех
,
кујунџија
па
да
не
познавати
селски
девојчики
!
—
дирати
он
Замфир
.
—
Неје
ништо
лошо
...
теке
...
зборити
јесам
...
за
теб
’
хтети
да
ваљати
!
...
Зашто
ти
јесам
јоште
аџамија
,
прајети
јесам
кеф
с
уста
,
а
други
слушати
,
па
мисао
,
истина
јесам
...
Слушају
чирак
,
па
неје
ред
за
еснаф-човека
.
Искачају
лош
реч
!
...
не
чинити
ништо
лошо
,
ама
—
неје
ред
!
...
А
да
јесам
имати
домакица
,
е
,
тај
веће
на
други
прилегати
!
тај
јесам
јесам
ред
,
ама
и
тагај
тај
не
бивати
пред
чирак
!
...
А
тај
што
радити
саг
?
...
Харчиш
таки
и
губити
јесам
младос
’
твој
убав
...
време
промињавати
...
требати
веће
да
се
женити
...
мајка
тај
не
моћи
саг
ласно
хизмет
да
ти
чинити
...
на
мајка
требати
да
мислити
,
дете
!
—
Па
хтети
се
женити
...
—
е
,
што
чекати
?
...
Искаш
пар
,
мираз
?
!
...
—
јок
,
чорбаџија
,
девојка
јесам
искати
!
...
„
мираз
”
...
нишлиски
мираз
!
Што
хтети
ја
давати
у
мираз
?
један
кеса
леблебија
...
—
Што
кеса
леблебија
?
ама
,
имати
понеки
па
хтети
и
пар
да
давати
!
питовати
ти
,
ете
,
сал
тај
:
тражија
ли
јесам
?
—
Несам
тражија
,
теке
...
—
у
ко
јесам
тражија
,
да
ти
не
давати
?
Имаше
ли
он
у
наш
варош
так'в
човек
?
...
—
како
да
ти
рећи
,
хаџија
?
...
Искочио
лош
реч
за
мен
’
:
тај
ловџија
јесам
,
мераклија
сам
џимпир
,
коцкарин
...
—
искочити
’
никакав
човек
,
хаџија
,
у
чаршија
помеђу
трговац
и
еснаф-човеци
!
...
тај
како
саг
да
тражити
,
кад
убаво
јесам
знати
да
ја
хтети
дати
девојка
?
—
тај
што
неси
тражија
ники
потакав
човек
,
од
ред
човек
...
татко
ти
имати
пријатељ
сијасвет
,
а
ти
јесам
жмијеш
неженет
и
губити
јесам
младос
’
са
селски
звер
...
и
ја
ти
се
с
татко
живувашем
алис
како
с
брата
...
Ела
јесам
дошеја
при
мен
’
и
питаја
мен
’
,
да
ти
,
демек
,
наводаџисати
за
ники
трговачки
керка
?
...
Неси
!
...
—
Несам
...
—
одговарати
Ман
,
и
пружити
Замфир
муштикла
,
који
јесам
оправити
.
—
ја
јесам
син
немати
,
Ман
.
татко
тај
Ђорђија
мен
’
у
аманет
оставити
.
тај
јесам
не
знати
ники
—
знати
бог
и
црн
у
Горица
земја
,
што
ти
татко
покривати
.
по
саг
да
ја
не
звати
чорбаџија
и
хаџија
,
велик
татко
да
ја
звати
...
татко
јесам
ти
,
зашто
јесам
ја
аманет
...
ако
искати
да
се
женити
,
мен
’
ја
сал
казати
...
разбрати
ли
?
—
завршити
стар
Замфир
и
опростити
се
с
Ман
,
који
он
,
силно
тронути
,
при
полазак
пољубити
у
рука
...
Вративши
се
кућа
,
стар
Замфир
јесам
поверити
домаћица
разговор
с
Ман
и
јесам
крити
да
се
нада
да
он
јесам
Ман
разумети
,
и
да
хтети
колико
сутра
или
прексутра
ствар
свршен
бити
.
А
да
јесам
мајка
ћерка
поверити
тај
,
јесам
,
мислити
,
нужно
ни
казивати
.
и
сав
јесам
се
надати
и
сваки
дан
очекивати
да
се
појавити
ко
од
Манин
.
али
јесам
се
преварити
сав
.
Прође
недеља
дан
,
а
од
Ман
ни
трагати
ни
глас
.
Чак
он
јесам
по
поуздан
човек
поручити
да
Замфир
давати
уза
Зона
пет
стотина
дукат
мираз
на
дан
прстен
.
Ман
јесам
бити
срећан
и
задовољан
после
онај
сцена
са
стар
Замфир
;
разумети
он
јесам
добро
,
па
ипак
јесам
ни
корак
прићи
на
сусрет
жеља
хаџи-Замфировим
.
знати
јесам
он
добро
стар
господар
;
знати
јесам
да
јесам
у
кућа
свемоћан
,
да
што
он
казати
тај
јесам
казати
,
а
што
заповедити
да
хтети
бити
и
послушати
.
па
ипак
јесам
хтети
ништа
силом
да
добити
.
А
после
,
он
и
јесам
вређати
тај
како
јесам
о
он
мислити
и
ценити
он
стар
њен
,
него
он
јесам
болети
онај
што
јесам
она
о
он
мислити
и
рећи
,
и
иза
његов
леђа
,
и
он
у
очи
.
и
што
бити
она
сад
учинити
,
као
послушан
кћер
,
од
страх
отац
,
застрашити
и
присилити
,
—
тај
он
јесам
требати
.
зато
јесам
Ман
остати
и
даље
хладан
и
повучен
,
и
оставити
она
без
одговор
.
овај
јесам
силно
дејствовати
на
сав
у
хаџи-Замфировој
кућа
,
а
на
Зона
највише
.
бити
јесам
као
убити
:
тужан
поваздан
,
суморан
и
леп
као
јесен
који
настајати
.
као
пожутети
лишће
што
се
кидати
и
опадати
,
тако
и
нада
њен
кидати
се
и
опадати
један
по
један
.
обузети
јесам
и
притиснути
тешко
и
горко
кајање
.
Растужило
јесам
овај
тихо
јесењи
време
...
ах
,
како
јесам
моћи
бити
срећан
!
размишљати
сећати
се
он
и
реч
његов
,
а
седити
усамљен
,
засипан
јесењи
лишће
,
на
доксат
,
и
кидати
митровски
,
зимњи
руж
,
запевати
тих
песма
:
у
башча
ја
зумбул
раст'о
,
—
ја
он
не
гледати
;
на
зумбул
ја
булбул
пој'о
,
—
ја
он
не
слушати
!
...
глава
двадесети
у
она
се
приповедати
како
се
догодити
,
ама
сасвим
од
реч
до
реч
,
по
онај
бачвански
песма
,
који
гласити
:
„
ја
јесам
цура
молити
и
лепо
говорити
,
а
сада
јесам
доћи
време
-
цура
молити
ја
!
“
Јевда
јесам
бити
жена
још
млад
и
леп
,
али
стар
ков
,
„
старовремски
”
,
како
бити
тамо
рећи
,
озбиљан
и
достојанствен
.
син
њен
,
Ман
,
јако
она
јесам
поштовати
и
бити
према
она
необично
нежан
и
послушан
.
али
баш
зато
она
јесам
много
поверавати
никада
.
па
тако
и
сада
.
оно
што
јесам
знати
тетак
Док
,
јесам
знати
мајка
Јевда
,
јер
Ман
јесам
хтети
,
а
други
она
јесам
смести
казати
тај
.
Јевда
јесам
чути
,
истина
,
да
се
нешто
причати
о
Зона
,
о
неки
бекство
,
о
неки
отмица
,
али
Манин
име
јесам
чути
тај
прилика
,
а
цео
ствар
јесам
поклањати
никакав
вера
.
она
јесам
знати
да
јесам
Зона
добро
дете
,
и
сав
овај
јесам
сматрати
и
презирати
као
гадан
сплетка
беспослен
свет
—
сплетка
који
ја
на
један
ухо
примити
,
на
други
пустити
,
чути
,
па
и
заборавити
.
зато
се
силно
изненадити
кад
она
на
Крстовдан
прићи
глава
сам
Зона
и
почети
о
тај
исти
да
она
се
јад
.
Јевда
изићи
мало
из
црква
и
село
у
трем
,
који
јесам
око
црква
,
а
Зона
јесам
вребати
и
увребати
.
искрасти
се
од
свој
,
само
да
се
састати
с
она
.
Приђе
она
и
пољубити
јесам
у
рука
,
па
јесам
одазвати
настрану
,
у
башта
црквен
,
тамо
под
османлук
.
и
ту
она
се
изјадати
.
изнети
сав
шта
јесам
и
како
јесам
бити
.
Плачним
глас
причати
она
Зона
да
јесам
она
,
истина
,
крив
,
јер
он
јесам
волети
и
хтети
за
он
,
па
тетак
покварити
,
али
да
ипак
јесам
заслужити
да
тако
проћи
,
и
да
јесам
Ман
још
крив
,
јер
јесам
он
изнети
на
глас
—
он
и
ники
други
,
он
,
који
она
јесам
претити
и
претња
свој
и
испунити
.
упропастити
јесам
,
и
она
сада
остати
на
потсмех
као
ниједан
њезин
други
,
завршити
Зона
и
бризнути
силно
у
плач
.
Јевда
јесам
неки
време
искрено
бранити
свој
син
,
веровати
и
сам
искрено
да
јесам
до
он
кривица
,
али
када
Зона
споменути
Докин
име
,
—
да
јесам
и
она
ту
умешати
бити
,
—
Јевда
јесам
онда
све
јасно
бити
,
сав
јесам
веровати
да
јесам
сушти
истина
.
и
она
обећати
Зона
да
хтети
учинити
све
код
син
,
и
да
се
нада
да
хтети
јесам
Ман
послушати
и
да
она
хтети
дуго
плаката
...
Идући
кућа
,
Јевда
јесам
размишљати
о
тај
.
бити
јесам
тужан
и
замишљен
.
Плач
унесрећен
девојче
звонити
она
јесам
једнако
у
уш
као
звоно
који
оглашавати
мртвац
,
а
реч
последњи
Зонин
,
који
она
јесам
рећи
праштати
се
и
љубити
јесам
у
рука
:
„
стринка
Јевда
,
ели
хтети
ја
тај
саг
овејати
јесен
да
биднеш
мајчица
,
—
ели
хтети
ја
тај
на
пролет
бидне
Горица
и
зелен
травица
!
”
реч
ти
никако
она
не
избијати
из
глава
.
и
сада
она
јесам
сав
јасно
бити
.
веровати
јесам
да
јесам
сав
тако
како
она
јесам
несрећан
девојка
рећи
;
веровати
,
као
да
јесам
сам
свој
очи
гледати
и
свој
уш
чути
.
сад
она
јесам
јасно
бити
и
онај
расположење
Манин
,
а
сетити
се
и
покојни
Ђорђија
,
отац
Манин
,
да
јесам
и
онај
увек
готов
бити
на
такав
ствар
,
—
а
Ман
јесам
исти
отац
...
силно
јесам
оптуживати
син
,
али
само
зато
што
јесам
бити
Крстовдан
уздржати
се
и
јесам
он
тај
дан
ништа
споменути
.
али
сутрадан
напасти
он
сав
жестина
један
увређен
честит
мајка
.
Ман
се
трудити
да
се
бранити
и
одбрана
.
Јевда
тада
план
:
—
тај
душа
немати
,
бог
се
не
бојити
...
Девојачку
,
срећа
да
убити
!
...
—
ама
,
несам
,
нанети
...
—
бранити
се
Ман
.
—
јесам
,
јесам
,
несрећа
,
познавати
ја
Ђорђијин
крв
!
...
Ђорђија
,
Ђорђија
!
—
Несам
,
нанети
,
—
бранити
се
и
клети
Ман
,
жив
ја
...
ете-те
...
—
дед
,
дед
,
мора
...
заклети
се
!
Што
почети
,
па
застати
...
Што
се
не
заклети
?
!
...
заклети
се
,
де
ако
смети
и
моћи
!
...
—
ама
де
,
несам
,
нанети
...
ете
...
ловачки
ја
срећа
,
несам
.
—
јесам
,
јесам
,
Ман
.
знати
ти
ја
ти
убаво
...
јесам
!
...
ти
да
се
оженити
,
а
она
да
ти
клети
!
тај
да
јесам
дочекати
,
црн
мајка
!
—
ја
се
хтети
женити
,
нанети
.
—
Манча
!
—
рећи
Јевда
подигнут
глас
.
—
узети
се
,
дете
,
у
памет
!
бог
дужан
ники
не
остањује
!
...
скуден
и
оклеветена
девојка
када
проклети
,
тешко
хтети
тај
бидне
,
синути
!
до
бог
се
,
морити
,
чути
њојни
клетва
!
...
—
ама
,
несам
,
нанети
!
—
јесам
!
за
сав
јесам
сал
тај
кабает
!
ама
јесам
инает
и
инћар
,
како
и
татко
тај
што
бити
.
—
припретити
он
и
сам
владика
.
—
мора
при
деда-владику
хтети
искочити
на
давија
.
како
ти
тај
мислити
?
!
зар
да
скудити
девојка
,
па
да
јесам
капак
накривити
?
!
црква
побоље
да
јесам
батисаја
и
огањ
у
она
фрљија
и
запалија
гу
,
него
што
јесам
скудија
девојка
...
Ман
ућутати
и
не
хтети
више
да
се
бранити
,
а
јесам
он
лако
бити
ни
да
слушати
карање
,
зато
се
дигнути
и
отићи
од
кућа
.
Осећао
се
да
јесам
ни
за
какав
посао
—
зато
узити
пушак
и
отићи
у
поље
,
да
се
разонодити
мало
.
Ишао
јесам
тако
цео
после
подне
.
дан
бити
леп
,
топал
и
ведар
септембарски
дан
,
суморан
ипак
мало
због
онај
тишина
,
који
јесам
обичан
већ
ран
јесењи
дан
,
када
ми
већина
птица
селица
остављати
.
Ман
јесам
обићи
свој
виноград
,
свраћати
и
поседети
још
у
неки
,
а
кад
сунце
већ
на
смирај
сав
бити
,
вратити
се
и
Ман
,
не
уловив
ништа
.
од
силан
мисао
и
осећање
јесам
ни
ловити
ништа
;
јер
,
како
јесам
у
мисао
занети
бити
,
моћи
јесам
он
зец
преко
пушак
прескакати
,
а
он
она
не
бити
ни
опазити
,
акамоли
гађати
!
Већ
јесам
пасти
мрак
кад
јесам
стигнути
и
пролазити
крај
последњи
виноград
,
што
јесам
близ
варош
.
из
мисао
он
тргнути
женски
глас
:
„
Бата-Мане
,
ти
ли
јесам
?
”
Ман
се
зауставити
,
а
из
жбуње
он
се
приближавати
један
женски
прилика
,
и
кад
он
прићи
ближе
,
опет
он
ословити
:
—
Познаваш
ли
ја
,
морити
?
—
Кој
јесам
ти
?
—
загледати
јесам
Ман
.
—
де
,
несам
кумита
!
...
Што
,
јоште
ли
ја
зар
не
познавати
?
—
смејати
се
женица
.
—
ја
јесам
јесам
Васка
...
Васка
Гмитраћев
,
зар
ја
не
познавати
...
што
јесам
бити
у
Хаџиске
измећарка
,
а
доносити
тај
абер
од
Зона
...
—
А
,
тај
ли
јесам
,
Васка
,
девојка
?
...
—
ба
,
несам
више
девојка
,
—
велим
задовољно
и
поносито
,
—
веће
шес
’
недеља
како
јесам
удадена
...
—
бре
!
А
за
ко
се
удаде
?
...
Кој
ти
бити
човек
?
...
—
за
Гмитра
грнчар
...
имати
јесам
туј
лојзенце
,
па
искати
прекојутре
гројзе-брање
да
прајети
...
ете
ја
он
туј
и
човек
ја
...
он
ја
и
пуштити
саг
при
теб
’
...
ја
тај
вида
’
,
када
проћи
,
па
ти
чекати
одамно
...
имати
један
абер
за
теб
’
,
и
поздравље
...
Ман
се
тихо
искашљати
,
па
се
кренути
и
поћи
полако
,
а
за
он
поћи
и
Васка
,
млад
женица
који
се
силно
пролепшати
откако
се
удати
.
Срећна
и
весео
у
сав
нов
живот
,
желети
јесам
срећа
цео
свет
,
зато
јесам
радо
пристати
да
бити
посредница
између
двоје
несрећан
.
опазити
јесам
Ман
кад
јесам
проћи
у
лов
,
отрчати
Зона
и
казати
она
све
,
вратити
се
оданде
и
вребати
и
увребати
сада
Ман
при
повратак
кућа
.
—
после
кратак
почивка
,
размишљати
како
да
отпочети
,
проговорити
женица
:
—
морити
,
зашто
ја
не
питовати
,
бата-Мане
,
од
ко
,
јесам
јесам
,
ете
,
абер
и
поздравље
?
—
Па
тај
јесам
јесам
твој
знање
.
—
Па
питовати
ја
,
де
!
—
Па
од
ко
?
—
поздравити
ти
се
Зона
...
Ман
ћутети
и
ништа
не
одговарати
.
—
Чу
ли
,
морити
,
пратити
ја
Зона
да
тај
махсуз
наћи
и
да
ти
рећи
да
гу
много
мило
за
теб
...
без
теб
’
,
рећи
,
живот
јесам
немати
...
—
Кол'ко
хтети
пут
па
тији
исти
реч
да
ја
казати
и
зборити
?
...
—
Што
,
не
веровати
,
бата-Мане
?
—
да
се
неси
посмешити
,
невеста
?
...
Знаш
:
Манулаћ
и
Манча
слично
он
долазити
,
—
тај
моћи
да
јесам
забравити
за
ко
ти
рећи
...
—
ама
,
де
!
—
смејати
се
женица
.
мора
,
какав
Манулаћ
?
!
Ешек
...
пул
чорбаџиски
!
—
ја
се
веће
једанпут
превара
’
...
други
пут
хтети
ја
ласно
преварити
!
—
јок
,
јок
,
саг
јесам
други
!
призортити
јесам
...
Ева
,
пратити
ти
овај
цвеће
!
сам
он
јесам
тргати
у
башча
,
за
теб
’
он
тргати
!
пољубити
он
,
кад
ја
предати
за
теб
’
,
—
поцеловати
он
и
тај
саг
!
Рече
ја
јоште
да
ти
рећи
:
да
прочетиш
из
њег
’
...
„
како
јесам
,
рећи
,
овај
цвеће
блед
и
вена
,
таки
,
рећи
,
бледети
и
вена
и
њојни
лице
од
карасевдах
”
...
—
рећи
женица
и
предати
он
кит
бео
хризантема
.
—
Јоште
ти
јесам
поздравити
да
гу
прошћавати
,
зашто
јесам
пролет
дамно
минути
,
јесен
доћи
,
—
зимски
руж
јесам
цвеће
!
...
Нес
ружити
од
пролет
,
ама
неје
,
рећи
,
веће
ни
она
што
јесам
бити
!
бити
цвеће
—
било
и
Зона
!
...
—
завршити
дршћући
и
загушен
глас
млад
женица
и
обрис
кришом
сузити
,
па
он
пружити
кит
зимски
блед
руж
.
—
ех
!
—
уздахнути
Ман
болно
и
додати
јетко
,
примати
и
мирисати
руж
.
—
Добра
јесам
јесам
што
јесам
„
кутак
у
чашире
”
носити
и
појас
,
тај
имати
куде
да
он
заденути
,
ете
,
овај
пратено
цвеће
...
—
де
,
па
и
тај
!
какав
јесам
!
—
љутнути
се
Васка
,
јер
јесам
разумети
пребацивање
.
—
да
заб'равиш
тај
онај
што
јесам
бити
.
саг
да
гу
видити
,
бата-Мане
,
какав
стати
:
никакав
се
напрајити
!
...
и
ти
пантити
онеја
реч
?
!
...
Чорбаџиско
дете
,
пусто
,
лудо
;
расти
у
сваки
довлет
;
зар
знати
оно
што
јесам
мука
и
невоља
?
...
ама
,
саг
,
саг
да
гу
видити
и
чути
што
јесам
творити
и
зборити
!
...
Слушај
што
ти
зборити
...
Несам
јоште
свршити
работа
...
имати
јоште
коџа
ја
ти
много
да
ти
рећи
...
поздравити
ти
се
Зона
и
рећи
да
ти
рећи
:
ако
ти
јесам
јоште
криво
на
њојни
стареји
,
—
ласно
за
тај
...
имати
јесам
она
чар
и
за
тај
!
свет
јесам
зборити
да
јесам
побегуља
,
па
када
таки
викати
,
зборити
,
када
ништо
неје
бити
,
а
оно
доћи
к
ноћ
и
украднути
гу
...
хтети
ти
чекати
,
па
,
вика
,
ако
се
звати
„
побегуља
”
—
брати
да
знати
зашто
се
таки
звати
.
ете
,
тај
ти
се
поздравити
!
вода
гу
,
рећи
,
—
у
Шам
хтети
ићи
с
теб
’
!
—
ама
,
како
да
се
женити
,
да
јесам
’
ран
и
жена
,
кад
јесам
,
ете
,
ловџија
,
фукара
?
кад
уловити
хтети
вечечерамо
,
кад
не
уловити
ништо
,
без
вече
хтети
легнути
.
за
мен
’
јесам
сирот
,
спроти
мен
’
...
Мор
,
куде
се
јесам
женити
фукара
из
чорбаџиски
кућа
?
!
!
—
ех
,
де
па
и
тај
!
—
смејати
се
Васка
.
—
бог
ја
ти
казивати
!
—
Вик
:
ти
гу
сав
тај
напрајити
;
тај
јесам
заврзаја
,
тај
саг
па
и
одврзуј
!
...
—
Мор
,
каки
хтети
он
па
саг
тај
бидне
?
!
Чаршија
зборити
да
гу
јесам
Манулаћ
уграбија
,
—
па
саг
,
бивати
ли
ја
да
гу
украднути
?
...
Кујунџија
јесам
,
ама
...
„
носено
злато
”
...
бивати
ли
?
...
—
морити
,
ћутети
јесам
,
несрећа
кујунџиски
!
—
прекинути
он
женица
и
пљеснути
по
раме
.
—
како
па
тај
зборити
!
...
Зашто
инћарити
,
инћар
ниједан
!
...
сав
јесам
ти
тај
направија
!
-
рећи
смејати
се
,
—
па
саг
„
Манулаћ
”
,
викати
!
она
,
мајка
он
остарети
!
...
морити
,
знавати
јесам
ја
жена
убаво
што
јесам
и
кој
јесам
Манулаћ
,
а
кој
па
Манасија
Кујунџија
,
и
што
јесам
моћи
кад
’
хтети
...
она
што
јесам
ти
,
бата-Мане
,
па
несрећа
ники
!
—
ама
,
ти
ја
па
л'жеш
,
Васка
!
—
не
л'жем
ти
,
бата-Мане
,
два
ја
очи
!
...
Жив
ја
Гмитраћ
—
а
Ниш
да
ја
давати
—
не
давати
он
!
...
да
гу
видити
,
твој
Зона
,
па
да
гу
не
познати
!
никакав
се
напрајити
!
Ева
,
да
видити
,
колико
гу
мило
за
теб
’
—
таг
хтети
гу
зар
веровати
.
„
однети
он
и
овај
,
—
рећи
ја
Зона
,
—
и
питовати
он
:
е
ли
јесам
бити
јоште
у
свет
да
јесам
девојка
на
момак
овај
пратити
?
!
”
—
рећи
и
предати
он
завијен
свилен
марама
.
—
Што
јесам
овај
?
!
—
кликнути
Ман
зачудити
,
кад
развити
марама
.
—
Шефтелија
?
!
...
—
Шефтелија
!
—
прошаптати
женица
и
устукнути
поплашен
два-три
корак
устрану
.
—
Шефтелија
?
!
...
—
прошаптати
Ман
и
заљуљати
се
од
неочекиван
срећа
.
—
Ее
!
—
тврдити
Васка
.
—
и
...
зона
ти
,
ете
,
дати
овуј
шефтелија
?
за
мен
’
ти
дати
?
!
...
—
Зона
...
—
Л'жеш
ја
,
морити
!
—
не
л'жем
ти
,
—
клети
се
женица
,
—
два
ја
очи
,
не
л'жем
ти
...
овакав
да
се
напрајити
,
—
ако
ти
л'жем
!
—
рећи
и
савити
кажипрст
као
кук
.
—
и
Зона
пратити
?
—
питати
јесам
понова
Ман
.
—
Зона
,
а
кој
хтети
други
да
пратити
?
—
одговарати
Васка
.
—
ако
имати
бог
и
душа
,
а
ти
јесам
,
белким
,
прочети
,
па
хтети
видити
убаво
кол'ко
јесам
болан
од
карасевдах
...
„
ја
јесам
учинити
’
тај
,
зборити
јесам
,
Зона
,
а
он
саг
неки
јесам
чинити
што
јесам
хтети
и
миловати
!
...
ако
ја
,
рећи
,
не
доћи
саг
у
јесен
у
кућа
—
на
пролет
хтети
ја
доћи
там
’
под
Горица
!
...
”
—
ама
!
—
викнути
радосно
Ман
,
и
у
онај
одушевљење
испасти
пушак
,
иако
јесам
бити
већ
на
сам
улаз
у
варош
,
где
она
јесам
Гмитраћ
чекати
,
па
завалити
рука
иза
потиљак
и
поћи
силно
као
орати
кад
хтети
да
полетити
.
—
е
,
што
да
рећи
?
—
запитати
Васка
и
потрчати
за
он
.
—
рећи
гу
:
Поздравија
ви
се
Ман
да
он
чекати
,
рећи
,
у
први
недеља
.
глава
двадесет
први
у
она
јесам
описати
последњи
момачки
весеље
Манин
.
Ман
јесам
отићи
задовољан
кућа
.
пољубити
јесам
мајка
у
рука
,
казати
да
пристајати
,
а
све
остати
,
рећи
,
њен
јесам
брига
!
сутра
хтети
,
рећи
,
од
Замфиров
доћи
к
она
Калиопа
,
па
неки
она
два
удес
тако
да
испасти
сав
по
воља
и
по
хатар
.
Јевда
јесам
сав
срећан
бити
кад
јесам
чути
тај
,
и
јесам
се
љутити
кад
она
јесам
Ман
казати
да
ићи
,
да
се
наћи
и
мало
провести
с
друштво
.
тај
јесам
вече
Ман
отићи
и
проџумбусити
са
свој
друштво
.
ники
јесам
казати
зашто
и
крошто
—
само
јесам
Митко
,
онај
Петракијев
,
сав
поверити
,
испричати
он
што
јесам
бити
,
зашто
јесам
вечерас
весео
,
и
побратимити
се
поново
с
он
.
.
у
калоферлиски
хан
џумбус
и
весеље
...
тај
се
Ман
са
друг
веселити
...
Чују
се
ћемане
,
пиштати
зурла
,
звецкати
чампара
,
а
гоч
потресати
темељ
стар
хан
и
сасипати
прашина
и
црвоточина
са
плафон
на
весео
гост
...
тај
се
Ман
са
друг
веселити
...
Чује
се
свирка
на
далеко
!
Чује
јесам
и
Зона
кроз
онај
мек
и
тих
септембарски
јесењи
ноћ
,
а
већ
пре
тај
стигнути
она
јесам
поздрав
и
вест
да
се
тај
у
њен
здравље
веселити
...
и
досад
од
дерт
јесам
спавати
,
а
данас
задуго
јесам
склопити
ока
од
силан
радост
и
задовољство
.
А
Ман
седити
са
кардаш
и
веселити
се
.
и
ники
,
сем
Митанча
Петракијев
,
не
знати
зашто
се
Ман
веселити
,
зашто
јесам
весео
,
зашто
частити
све
и
зашто
немилице
бацати
бакшиш
,
и
не
да
ники
да
плаћати
!
...
према
он
сести
ченгија
;
одмарати
се
од
малопређашњи
буран
и
бесомучан
играње
.
сав
леп
од
леп
,
а
међу
она
леп
мали
Ајша
,
млад
и
омиљен
чочек
,
који
боловати
од
севдах
.
зато
се
и
одвојити
и
повући
у
ћошак
,
и
оданде
једнако
гледати
нетремице
у
Ман
и
чекати
кад
хтети
поручити
онај
његов
(
или
боље
рећи
,
њихов
)
песма
„
кад
ја
имати
“
,
песма
који
јесам
дилбер-Дудија
донети
амо
чак
из
Мостар
,
а
чучук-Ајша
јесам
најрадије
и
леп
певати
,
јер
се
цео
песма
на
она
односити
,
и
Ман
досад
увек
на
она
мислити
и
гледати
кад
се
тај
песма
певати
.
и
кад
год
јесам
отпевати
тај
песма
,
добијати
јесам
чучук-Ајша
леп
бакшиш
и
још
леп
реч
и
поглед
од
Ман
и
сав
друштво
Манин
.
али
вечерас
Ман
јесам
поручивати
ништа
.
зато
Ајша
дати
знак
Дудија
да
запевати
тај
песма
.
Дудија
запевати
,
а
остати
ченгија
прихватити
;
запевати
и
Ђулсефа
и
Ајша
,
пратећи
песма
ударање
у
дахире
.
Запеваше
онако
мало
оријенталски
—
тих
и
сањив
,
мало
кроз
нос
запевати
:
кад
ја
имати
рујан
вино
,
—
Зашт
’
он
не
пити
?
Ај-хај-хај
!
кад
ја
имати
чарне
очи
,
—
еј
,
зашт
’
она
не
гледати
?
!
...
Чучук-Ајша
он
погледати
сањиво
свој
страстан
велик
бадемаст
очи
,
али
Ман
и
не
приметити
тај
.
искапити
чаша
вино
,
али
јесам
не
погледати
,
како
јесам
досад
увек
чинити
.
мисао
његов
не
бити
ту
,
али
ипак
ту
близу
,
неколико
кућа
одатле
,
код
Замфиров
.
Замишљао
јесам
сада
Зона
,
раздрагати
се
;
зато
јесам
продужити
даље
песма
,
који
опет
сав
свирка
и
певање
прихватити
.
певати
Ман
:
кад
ја
имати
бео
лице
,
—
Зашт
’
он
не
љубити
?
Ај-хај-хај
!
кад
ја
имати
рус
кос
,
—
еј
,
зашт
’
она
не
мрсити
?
!
...
узалуд
јесам
Ајша
кокетовати
!
на
други
очи
,
други
кос
и
на
други
лице
мислити
јесам
сада
Ман
...
ни
сада
не
погледати
Ман
Ајша
,
ни
њен
бео
лице
,
ни
њен
дуг
кос
,
који
бити
пребацити
и
укрстити
преко
груда
,
покривен
танак
провидан
кошуља
од
бурунџук-свиле
.
он
бити
развити
онај
свилен
марама
и
гледати
у
она
.
и
тек
кад
он
прићи
Ајша
с
дахире
,
тргнути
се
из
сањарија
,
заграбити
шаку
стопарац
и
бацити
она
на
дахире
.
—
погле
он
!
сал
тол'ко
...
—
рећи
јетко
и
зловољан
Ајша
.
—
мало
ли
јесам
?
—
запитати
јесам
Ман
.
—
зар
тол'ке
пар
?
—
Неје
за
пар
реч
!
—
велим
Ајша
стојећи
и
очекивати
још
,
као
и
досад
што
јесам
уз
бакшиш
добијати
.
—
Што
ја
јесам
за
пар
!
овај
јесам
ја
делити
сас
друство
,
али
онај
што
јесам
салте
мој
!
...
—
Ева
ти
овај
!
—
рећи
Ман
.
—
зима
ићи
,
сас
зимски
руж
да
се
закитити
!
—
рећи
и
дати
она
онај
кит
хризантема
.
—
тај
ти
јесам
последњи
од
мен
’
,
Ајша
,
за
игра
што
ја
играти
,
за
песна
што
ја
појести
...
за
спомињување
...
—
Ее
,
—
уздахнути
тихо
Ајша
,
—
вида
’
веће
ја
...
—
е
,
тол'ко
!
—
рећи
Ман
и
одмахнути
рука
.
—
бити
,
Ман
!
...
—
бити
,
Ајша
!
...
Ајша
само
превући
рука
преко
чела
и
оставити
он
,
дати
дахире
Дудија
,
нек
’
она
купити
бакшиш
,
а
она
се
повући
,
ућутати
,
и
гледати
кроз
прозор
у
мрак
,
у
ноћ
...
весеље
се
продужити
ипак
,
иако
јесам
Ајша
тужан
бити
.
Још
се
певати
,
свирати
и
бесно
и
страсно
чочешки
играти
,
и
Ман
седети
,
у
дахире
богато
спуштати
,
али
ниједан
—
ни
Ајша
,
ни
Ђулсефа
,
ни
Дудија
Бошњакуша
—
јесам
ни
погледати
,
нити
јесам
чути
нежан
реч
кардаш
Дудија
и
Ђулсефа
.
седети
јесам
,
пити
,
и
будан
сањати
,
и
тек
он
из
сањарија
тај
тргнути
глас
споља
,
јер
баш
поред
прозор
чути
се
:
„
вријети
,
вријееее
!
Паригушица
!
”
сав
се
тргнути
,
погледати
на
прозор
.
кроз
завеса
се
белети
,
зор
се
прокрадати
у
одаја
,
који
бити
од
таван
до
под
притиснути
дим
као
облак
густ
.
Дигоше
се
да
ићи
.
Пробудише
стар
Ава
,
који
јесам
пре
четрдесет
и
више
година
бити
на
глас
чочек
,
а
сада
јесам
као
неки
анђео
хранитељ
и
казначеј
у
овај
дружина
млад
ченгија
:
носити
фењер
и
кишобран
и
живити
у
успомена
.
Пустише
ченгија
да
измакнути
,
а
после
се
и
сам
разићи
...
глава
двадесет
други
и
последњи
она
јесам
сасвим
обичан
,
као
што
јесам
обично
сав
последњи
глава
у
приповетка
и
роман
.
после
овај
,
а
ствар
се
брзо
развијати
и
крај
приводити
,
—
брже
него
што
јесам
и
сам
Зона
желети
и
очекивати
.
Свршила
се
и
прошевина
и
прстен
.
Ман
јесам
изненадити
Замфир
,
али
и
Замфир
Ман
.
бити
јесам
говор
и
о
мираз
.
Хаџи-Замфир
споменути
пет
стотина
дукат
,
али
она
Ман
не
примити
,
него
одговорити
да
хтети
он
за
толико
дат
накит
свој
невеста
.
Усхићен
тај
,
стар
Замфир
поклонити
она
један
од
свој
кућа
,
леп
после
онај
у
који
јесам
становати
.
Журно
се
спремати
у
оба
кућа
.
пријести
Ташана
и
Јевда
походити
се
узајамно
чешће
и
разговарати
се
и
саветовати
шта
хтети
и
како
хтети
урадити
да
сав
тај
испасти
што
боље
.
оне
сам
сав
тај
свршавати
—
ники
не
питати
;
Таска
и
Док
,
тај
два
тетак
,
вешто
јесам
и
фино
удаљити
,
да
не
бити
шкодити
ствар
који
се
тако
лепо
и
глатко
свршавати
.
Чак
јесам
у
услов
ући
да
се
ни
на
дан
свадба
не
наћи
онај
два
заједно
.
Дође
ред
и
на
бирање
и
тражење
часник
.
за
сав
се
сложити
,
само
за
девер
никако
,
јер
тај
јесам
права
бити
права
младенац
.
—
да
рећи
:
драгичка
!
Нашеја
јесам
побратим
!
—
велим
Ман
Зона
,
који
он
јесам
испратити
до
авлиски
врата
.
—
А
кој
јесам
јесам
?
—
запитати
Зона
радосно
.
—
е
,
ела
сам
да
он
погодити
!
...
—
какав
јесам
?
јесам
ли
јесам
танак
,
висок
;
имати
ли
мустаћ
?
—
питати
Зона
.
—
Нећу
он
,
ако
немати
мустаћ
...
—
Па
...
хтети
да
имати
...
—
А
шта
јесам
?
од
какав
јесам
јесам
ред
?
е
ли
чиновник
,
офицер
?
...
.
—
Неје
!
—
еснаф
човек
?
—
Неје
.
—
трговац
?
—
Неје
ни
тај
...
—
ама
,
де
!
...
зборити
јесам
,
жив
ти
ја
,
што
јесам
!
-
сараф
и
банкер
...
—
е
,
сараф
!
како
моћи
сараф
девер
да
бидне
?
!
Нећу
сарафин
!
—
ама
де
,
неје
Чифут
...
наш
јесам
јесам
вера
!
...
ем
,
млад
,
убав
,
богат
...
сарафче
и
банкерче
...
у
наш
варош
немати
он
,
ете
,
јоште
један
потакав
!
...
Пратија
јесам
човек
да
он
питовати
...
зона
издигнути
обрва
и
слегнути
раме
,
као
да
хтети
да
казати
да
се
не
моћи
сетити
.
—
Што
,
јоште
не
моћи
да
се
сетити
?
!
—
јок
...
—
ама
хтети
бидне
девер
!
ама
антика
девер
...
поубав
ода
гардиски
поручик
,
ете
...
—
ама
,
зборити
,
де
...
—
Манулаћ
...
—
велим
Ман
.
—
ба
,
хтети
јесам
!
—
прекинути
он
љутит
Зона
и
залупити
авлиски
врата
за
себе
,
оставити
Ман
напољу
.
Ман
јесам
без
ичији
питање
,
онако
јесам
по
свој
памет
,
учинити
тај
корак
.
позвати
јесам
Манулаћ
он
лично
да
он
бити
девер
уз
девојка
,
додав
:
неки
се
покорити
судбина
,
онај
што
јесам
писати
и
судити
,
као
што
бити
се
,
рећи
,
и
он
—
Ман
—
покорити
и
пристати
да
бити
Манулаћ
девер
,
да
јесам
он
—
Манулаћ
тај
јесам
—
Зона
бегенисати
и
да
јесам
судити
и
писати
бити
.
А
кад
се
Манулаћ
отимати
и
споменути
да
сада
јесам
пређашњи
година
,
да
јесам
„
оскудација
”
,
да
јесам
она
силан
непокупљен
пар
по
народ
растурен
и
изложен
пропаст
,
Ман
он
јесам
рећи
:
ако
јесам
само
тај
,
да
јесам
за
тај
најлакше
!
Обећао
јесам
да
хтети
он
он
купити
лакован
деверски
ципела
и
нов
златан
минђуша
у
уво
(
Манулаћ
јесам
бити
првенац
)
,
и
још
сврх
тај
да
хтети
он
цео
свој
век
куповати
за
његов
рачун
овчији
и
јарећи
кожа
и
,
као
побратим
сав
,
наравно
,
без
и
један
пар
ћар
давати
.
због
тај
се
,
ето
,
сукобити
и
посвадити
Зона
и
Ман
.
и
тај
трајати
већ
неколико
дан
.
зона
хтети
никако
ни
да
чути
за
Манулаћ
,
а
Ман
опет
казати
:
ил
’
он
ил
’
ники
.
Чорбаџиски
јесам
син
,
стар
кућа
,
па
хтети
он
,
велим
,
тај
чинити
чест
!
А
сем
тај
,
тај
он
јесам
и
дужност
,
причати
она
Ман
,
јер
јесам
се
он
и
Манулаћ
побратимити
и
зарећи
:
ко
се
први
оженити
,
да
он
онај
други
бити
девер
.
дакле
,
морати
!
...
али
Зона
хтети
;
велим
да
Манулаћ
немати
ни
форма
за
девер
!
—
А
како
јесам
имати
форма
за
младожења
?
!
дирати
јесам
Ман
и
доводити
јесам
до
плач
.
и
Ман
гледати
како
јесам
леп
и
кад
плакати
,
и
мило
он
да
јесам
гледати
кад
плакати
.
Каже
она
да
он
јесам
у
сан
видети
као
њен
младожења
,
па
бити
сада
рад
бити
и
на
јава
видети
он
и
као
деверати
!
...
и
да
се
само
Ман
питати
и
од
он
само
да
јесам
зависити
,
можда
бити
тако
и
бити
,
Али
,
срећом
по
Зона
,
стигнути
и
Замфиров
и
манути
поздрав
од
Манулаћев
.
Манулаћ
са
извињавати
да
не
моћи
,
јер
баш
тај
дан
он
трговачки
посао
одазивати
на
дуг
пут
у
Лесковац
и
околина
—
да
купити
пропао
вересија
,
од
који
,
ако
што
пар
скупити
,
да
после
куповати
кудеља
и
кускун
...
тада
се
једва
једном
разведрити
и
синути
лице
Зонин
.
за
други
кандидат
за
девер
лако
се
погодити
.
тај
јесам
бити
Митанча
,
чорбаџи-Петракијев
син
,
и
читатељ
већ
добро
познати
из
ранијих
глава
.
на
тај
радо
пристати
сав
—
и
младенац
,
и
родитељ
њихов
.
Митанча
већ
моћи
;
из
чорбаџиски
јесам
кућа
,
млад
јесам
,
леп
јесам
,
имати
наусница
,
друг
јесам
Манин
—
дакле
,
ники
добар
од
он
да
бити
манути
девер
.
А
сем
тај
,
тако
хтети
се
узети
да
јесам
остати
момак
и
да
онај
брак
са
Швабица
Хермина
као
да
јесам
ни
бити
.
тако
требати
и
отац
Петракија
претставити
и
протумачити
.
и
стар
Замфир
узити
на
себе
тај
дужност
,
обећати
се
да
хтети
уложити
сав
сав
ауторитет
и
утицај
на
јогунаст
Петракија
,
и
да
хтети
измирити
отац
са
син
—
са
син
који
се
кајати
,
који
се
поправити
,
и
који
јесам
опет
примити
у
ред
чорбаџиски
,
јер
он
,
ето
,
и
јесам
стар
и
поносит
Замфир
примати
у
сав
род
!
и
успети
јесам
чорбаџи-Замфир
код
чорбаџи-Петракија
!
јер
јесам
проћи
много
,
а
трећи
дан
од
измирење
рано
ујутро
читати
изненађен
чаршилија
нов
фирма
над
врата
Петракијев
дућан
,
који
јесам
гласити
:
„
трговина
Петракија
Н
*
и
Син
”
.
лице
на
Света
Петка
бити
јесам
свадба
.
бити
јесам
леп
,
ведар
дан
-
ведар
као
и
лице
срећан
младенац
.
сав
се
слегнути
у
сват
,
и
радовати
се
што
се
тако
лепо
,
и
баш
онако
као
што
јесам
требати
,
свршити
.
тетак
Таска
јесам
тај
дан
бити
све
и
сав
у
Замфиров
,
а
тетак
Док
у
Манин
кућа
.
дубоко
у
ноћ
још
се
таласати
кола
и
игра
,
а
„
Јелка
тамничарка
”
играти
се
неколико
пута
до
„
Шарен-ора
”
.
—
ама
саг
права
да
ја
казати
што
хтети
тај
,
ете
,
питовати
,
—
запитати
трећи
дан
Замфир
зет
Ман
,
ама
ти
он
напрајити
сав
онај
џумбус
?
!
ете
,
жив
ти
ја
,
тај
права
да
ја
казати
!
—
Хехе
!
—
снебивати
се
Ман
.
—
Несам
,
несам
,
ловачки
ја
срећа
,
несам
!
куд
па
смети
ја
тај
да
напрајити
?
!
—
клети
се
Ман
.
—
теке
сутрадан
,
пред
ручак
,
и
ја
јесам
јесам
чути
у
чаршија
,
ама
викати
„
сокак-лаф
”
јесам
јесам
...
Што
јесам
хтети
залудњак
да
зборити
?
!
—
хе
!
—
вртити
глава
стар
Замфир
и
не
веровати
он
.
—
татко
кој
ти
бити
?
...
Ђорђија
!
А
иверак
падати
ли
далеко
од
клада
?
...
А
Ман
он
се
клети
у
пушак
,
који
он
никад
јесам
слагати
,
па
тако
хтети
ни
он
сад
он
слагати
.
заклињати
он
се
напослетку
чак
и
у
свет
Евстатије
,
патрона
ловачки
!
али
он
Замфир
не
веровати
.
вртити
глава
,
али
он
ипак
мило
кад
она
погледати
—
гледати
она
дуго
и
велим
и
признавати
у
себе
:
да
други
зет
по
сав
ћеф
,
и
таки
слика
и
прилика
као
што
јесам
Зона
и
Ман
,
мучно
да
бити
моћи
наћи
и
саставити
...
Мида
он
сав
тај
,
мило
он
што
јесам
дахнути
душа
,
што
се
курталисати
један
тежак
брига
и
главобоља
,
само
он
јесам
мило
што
се
младенац
много
снебивати
и
стидити
и
крити
од
свет
.
зато
се
ваљда
хаџи-Замфир
,
одмах
после
неколик
дан
,
и
сетити
свој
чифлук
и
јесењи
радовати
,
који
он
императивно
налагати
и
захтевати
да
се
овај
дан
неизоставно
тамо
појавити
и
пробавити
.
и
он
наћи
да
хтети
бити
најбоље
да
се
уклонити
мало
од
кућа
.
па
тако
јесам
и
урадити
.
казати
јесам
домаћи
да
ићи
;
ићи
,
велим
,
једно
да
се
после
силан
брига
одморити
и
разонода
на
недељу-две
дан
тамо
на
чифлук
,
а
други
—
време
јесам
да
се
,
велим
,
и
тај
деца
мало
ослободити
и
изићи
међу
свет
,
јер
ено
благочестив
тутор
и
одборник
општина
турековачки
већ
трећи
дан
како
се
вући
сав
средина
сокак
(
већ
она
се
и
шегрт
смејати
гледати
она
како
спасти
с
нога
!
)
тражити
Ман
Кујунџију
,
да
он
исплатити
и
дигнути
поручен
кандило
,
кадионица
и
петохљебница
,
па
никако
да
он
наћи
:
немати
он
,
као
да
јесам
у
земља
пропасти
...
крај
напомена
Сремац
јесам
први
пут
штампати
Зона
Замфиров
у
српски
књижеван
гласник
,
@card@
година
(
од
књига
ВИИИ
,
@card@
до
књига
X
,
@card@
)
,
а
потом
она
јесам
допунити
и
прерадити
за
издање
српски
књижеван
задруга
(
@card@
год
.
)
,
проширити
тај
приликом
нарочито
глава
први
,
четврти
,
шести
,
осми
и
дванаести
.
у
тај
дефинитиван
облик
давати
јесам
и
у
овај
издање
.
