@card@
српски
КЊИЖЕВНА
задруга
@card@
ПОРУШЕНИ
идеал
роман
Светолик
РАНКОВИЋА
Београд
.
ШТАМПАНО
у
ДРЖАВНОЈ
ШТАМПАРИЈИ
КРЉЕВИНЕ
Србија
@card@
и
сунце
јесам
високо
одскочити
.
давно
јесам
дигнути
роса
са
питом
долина
,
који
се
оштро
преливати
под
његов
ватрен
зрак
,
и
растерати
сиваст
бео
облак
магла
,
који
се
дизати
из
дубок
планински
раселина
,
па
се
,
као
широк
повесмо
,
хватати
један
за
други
и
протезати
се
тако
шумовит
средина
горостасан
Маљен
.
сад
јесам
сав
јасно
,
светло
и
топло
.
Чина
се
,
да
се
леп
играти
и
преливати
сунчев
зрак
по
зелен
Рудишту
,
један
премагревак
,
који
се
отети
густ
боров
шума
,
па
се
утркивати
с
она
мек
зеленило
свој
сочан
трава
.
он
јесам
високо
,
ближе
врх
планински
,
а
са
он
се
гледати
као
на
длан
с
леви
страна
подрински
,
и
с
десни
шумадиске
планина
.
при
врх
Рудишта
бити
кључ
бистар
хладан
вод
,
а
око
он
мирисати
,
зеленити
се
и
с
неки
величанствен
тишина
дизати
се
у
вис
китњаст
бор
и
танковрх
јела
...
настати
јесам
онај
обичан
тајац
при
наступање
јак
врућина
.
овца
већ
побећи
са
густ
паш
и
још
по
мало
тумарати
под
хлад
,
чупкати
лишће
са
који
редак
шибљика
;
крава
почињати
чешће
мењати
место
,
држати
се
ближе
хладовати
,
само
се
несташан
коза
ревносно
пропињати
уз
дрвеће
,
савијати
храпав
језик
млад
изданак
,
смотати
она
брзо
у
уста
и
мотрити
други
сладак
залогај
.
под
густ
хладовина
,
крај
сам
студенац
,
немарно
се
бацити
на
зелен
трава
млад
чобанац
,
дечко
од
свој
тринаест
година
,
па
слушати
жубор
хладан
студенац
и
гледати
чистина
плав
небо
,
блудити
свој
полудивљи
,
радознао
,
зеленкаст
очи
по
јасан
лазуран
недоглед
...
—
о
Љуба
,
чути
се
одозго
са
планина
отегнути
јасан
женски
глас
.
Чобанче
се
одазвати
обичан
узвик
,
не
мрднути
глава
.
занети
он
јесам
неки
необичан
мисао
,
па
се
бојити
да
не
покварити
све
,
ако
се
мрднути
.
—
папоња
једнако
вући
коза
у
Јеленац
.
Ништа
он
не
могу-у
...
довикнути
чуварица
папоњин
плачан
дечји
глас
,
који
јесам
речит
илустровати
безобзиран
непослушност
велик
брадат
јарац
,
прозван
»
папоња
«
због
свој
необично
дуг
и
оштар
папоњак
.
А
дечко
слушати
реч
и
знати
шта
он
другарица
довикивати
,
али
он
не
прекидати
свој
размишљање
,
само
он
се
нервозно
тргнути
редак
,
једва
приметнути
прљав
жут
обрва
,
у
знак
незадовољство
.
Прође
четврт
час
.
Чобанче
се
не
мрднути
.
Мириш
цвеће
планински
око
он
,
задихати
он
благ
смоласт
боровина
,
а
студенац
непрекидно
шуштати
,
клокотати
и
жуборити
...
»
ако
јесам
оно
тако
далеко
,
мисао
дечко
,
гледати
у
плав
небо
,
као
што
велим
учитељ
,
онда
како
свет
Аранђео
сићи
тако
брзо
,
узети
душа
и
однети
јесам
?
«
...
он
се
не
старати
много
да
разрешити
тај
загонетка
,
него
се
само
забављати
она
и
престављати
у
памет
,
како
светац
морати
да
јурити
од
прилика
као
муња
.
и
таман
да
почети
сад
мислити
како
се
тај
вадити
душа
,
а
онај
он
глас
опет
прекинути
:
—
ама
,
Љуба
!
...
који
ти
јесам
ђаво
данаске
!
...
ево
тај
коза̑
,
па
она
чувати
јесам
.
—
довести
папоња
овамо
,
да
он
везати
,
одговорити
он
и
подигнути
глава
,
гледати
крава
,
који
се
приближити
водити
.
после
кратак
време
појавити
се
озго
,
кроз
шум
,
млад
чобаница
на
велик
јарац
;
опкорачити
он
нога
,
па
бити
прутић
с
онај
страна
глава
,
камо
бити
јарац
хтети
врднути
.
папоња
видити
да
немати
шал
,
па
ићи
послушно
,
а
јахачица
певати
неки
чобански
песмица
и
жудан
поглед
на
студенац
,
где
јесам
чекати
хладан
вод
,
торба
с
јела
и
,
по
сав
прилика
,
игра
са
њен
други
у
овај
китњаст
нем
самоћа
.
—
ја
река
’
ти
заспо̑
...
а
он
ћутети
’
наки
,
викнути
девојче
силазити
с
јарац
и
држати
он
за
рог
.
Чобанче
устати
,
протегнути
се
и
поћи
лено
к
девојка
,
који
држати
јарац
и
прекоревати
он
што
јесам
намучити
.
Дечко
бити
омањи
раст
,
погнут
стас
,
кратак
и
дебео
врата
.
сад
,
кад
јесам
пред
он
плав
небо
,
његов
зеленкаст
очи
гледати
потуљено
,
испод
обрва
,
као
да
се
крити
од
ко
.
кад
углед
девојче
,
развући
он
се
широк
дебео
усна
у
некакав
груб
полуосмејак
,
а
потуљен
очи
засветлети
и
гледати
права
и
јасно
.
—
Слава
ти
,
зар
од
онда
једнако
лежати
!
викнути
он
девојче
,
нагнути
глава
у
страна
,
исказивати
тај
свој
чуђење
.
—
ја
што
хтети
?
одговорити
овај
и
стати
везивати
јарцати
ликом
.
Чобаница
он
стати
задиркивати
због
његов
тромост
,
а
он
,
кад
свршити
посао
,
дохватити
јесам
за
рука
и
стати
се
ја̏кати
са
она
.
—
Чекај
,
бре
,
да
видити
...
севнути
очи
и
повући
девојче
к
себе
.
али
се
цура
одупрети
бос
прст
о
земља
,
подати
се
његов
вучење
и
још
се
сам
навала
,
саплести
он
једном
бос
нога
,
а
рука
он
гурнути
у
груда
.
јунак
пасти
на
трава
као
дулек
,
а
девојче
легати
по
он
и
притиснути
он
цео
тело
.
—
А
,
кићан
,
шта
хтети
сад
!
...
—
Пуштај
,
застењати
мушкарац
и
мрднути
рука
да
се
ослободити
овај
терет
,
који
он
стегнути
,
па
не
да
дисати
.
—
Чек
’
да
и
ја
ти
затиснути
уста
и
нос
,
ка
ти
ја
,
кад
ја
обалити
,
насмејати
се
одважан
победитељка
,
па
он
скинути
с
глава
мастан
процепити
на
врх
вес
,
метнути
он
на
уста
и
притиснути
добро
.
момак
се
најпре
промешкољити
,
али
кад
доћи
тежак
дисање
,
напрегнути
сав
снага
,
забатргати
се
,
извући
се
из
њен
рука
,
па
онда
он
легати
на
она
и
стати
јесам
давити
.
Девојче
јесам
очајно
млатати
нога
,
не
обзирати
се
на
тај
,
што
јесам
на
она
бити
један
прљав
,
сав
искрпљен
кошуљица
и
кратак
исцепан
сукњица
.
Дечко
јесам
у
она
гледати
други
,
као
обичан
мушкарац
,
не
знати
још
јасно
ни
за
полни
разлика
.
тако
се
неколико
пута
прекомбрљаше
један
преко
други
,
док
се
не
уморити
.
онда
се
дохватити
торба
,
из
који
извадити
велик
комад
прљав
проја
,
со
и
лук
и
неколико
јабука
.
Прихватише
се
јела
с
прав
задовољство
,
као
да
она
јесам
велик
част
изнети
.
обојити
стати
жудан
жвакати
,
истезати
врат
при
гутање
,
јер
проја
споро
пролазити
кроз
гуша
.
после
јела
девојче
опет
отићи
у
шум
;
немиран
коза
опет
јесам
се
растурити
,
ваљати
она
јесам
сакупити
,
а
дечко
,
који
другарица
назвати
Љуба
,
опет
легати
у
хлад
и
обрт
очи
плав
небо
.
Чиста
јесам
и
миран
плав
небесан
дубина
,
али
тај
сјајан
лазур
сав
јаче
привлачити
мек
душа
,
који
јесам
родити
само
да
сањати
и
да
треперити
пред
овако
леп
појава
природан
...
Дечко
подигнути
глава
.
пред
очи
његов
заблистати
се
таласаст
брежуљак
,
а
иза
она
,
тамо
још
даље
,
треперити
под
врео
измаглица
раван
и
плодан
ваљевски
Посавина
.
он
гледати
у
нејасан
пруга
,
тамо
где
се
небо
састајати
са
земља
,
и
што
више
гледати
ту
загонетан
даљина
,
она
он
све
више
заносити
свој
бескрајан
чаробност
,
сав
више
он
обузимати
свој
простран
недоглед
.
Нешто
он
вући
у
тај
магловит
даљина
,
у
тај
неизмеран
простор
што
се
звати
свет
.
он
жудити
за
тај
даљина
и
за
тај
свет
као
за
неки
чаробан
место
,
где
се
друкчије
живити
,
слободан
и
сладак
диша
.
Обичне
јесам
он
и
досадан
овај
шум
по
Маљен
,
бесмислен
он
јесам
овај
живот
уз
стока
,
из
дан
у
дан
,
а
тамо
,
у
тај
сив
магловит
даљина
настати
некакав
нов
,
друкчији
живот
.
он
не
знати
баш
какав
јесам
тај
живот
,
али
знати
само
да
јесам
друкчији
од
овај
,
да
људи
тамо
постајати
срећан
,
виђен
,
и
тај
јесам
доста
да
он
и
он
зажелити
сав
млађан
душа
.
Што
хтети
да
живити
овако
и
да
се
злопатити
,
као
сав
његов
Васић
?
Ена
она
,
четири
кућа
под
Маљен
,
а
сав
пуки
сиротиња
.
његов
отац
имати
она
три
син
и
четири
кћер
,
а
од
имањце
само
два
њива
,
један
ливада
и
мало
окућњица
.
Шта
хтети
поделити
међу
себе
она
тројица
,
кад
одрасти
и
почети
кућити
сваки
за
себе
!
...
А
како
лепо
причати
Светозар
богословац
,
његов
сељак
,
кад
доћи
лети
,
о
Београд
...
како
ли
китити
онај
диван
прича
о
добар
и
зао
газдарица
,
о
Чукурлији
или
некакав
Делиској
чесма
,
о
млад
и
душеван
куварица
,
без
који
бити
јадан
ђак
полипсати
од
глад
...
па
други
прича
о
Сава
и
Дунаво
,
о
Топчидер
,
и
ваздан
,
ваздан
...
-
он
опет
гледати
у
онај
сив
даљина
,
у
онај
тајанствен
застор
,
који
он
сакривати
од
очи
те
чаробан
слика
његов
још
сиромашан
и
неразвијен
машта
.
»
Па
што
!
моћи
бити
и
харџија
!
Светозар
велим
да
и
тај
многи
радити
па
лепо
живити
,
и
још
по
неки
стећи
...
само
за
први
време
,
док
ја
не
примити
у
школа
...
па
после
хтети
у
послуживање
«
...
—
Е-е-еј
...
Љубомир
!
...
отегнути
одоздо
,
са
дно
Маљен
,
далек
,
нејасан
,
као
са
други
свет
глас
,
од
ко
се
дечко
пренути
,
као
да
јесам
у
ватра
пасти
.
он
знати
зашто
он
звати
,
и
не
одзивати
се
одмах
,
него
смишљати
како
бити
се
осветити
проклет
белавка
,
велик
штеточиња
у
цео
село
.
и
кад
он
пре
мрднути
испред
очи
!
...
мало
она
јесам
овако
леп
зелен
трава
и
хладовина
,
него
хтети
кукуруз
,
па
још
стричев
кукуруз
...
по
леђа
он
помилети
трнак
,
као
да
јесам
Савин
дан
.
стриц
јесам
опак
...
глас
се
одоздо
поновити
.
—
Ето-о-о-о
...
ето
,
слава
јесам
убити
...
викнути
Љубомир
,
трчати
из
сав
снага
,
скакати
преко
трњак
и
клада
,
не
гледати
где
стајати
.
опет
одоздо
слабо
одјекнути
неразговетно
викање
и
замрети
у
даљина
...
тај
неко
псовати
непажљив
чобанин
и
напомињати
он
шта
он
чекати
код
кућа
кад
се
вратити
.
—
А
хтети
много
,
бесан
мрцина
,
зацело
не
!
...
еј
да
ли
тај
хтети
курјак
сав
рашчеречити
,
проклињати
дечко
штеточиња
,
истрчавати
на
последњи
кос
,
на
који
јесам
њива
и
стаја
окаменити
...
са
други
кос
трчати
,
као
без
дух
,
његов
другарица
,
Мирослава
...
А
по
стричев
њива
плинути
крава
,
овца
па
чак
и
коза
...
онај
само
газити
и
кидати
...
пропао
цео
њива
...
свршен
ствар
!
...
он
се
само
маглити
пред
очи
,
а
нога
не
моћи
више
да
мрднути
.
стати
као
окаменити
,
па
гледати
како
се
преливати
бео
крављи
леђа
под
сунчан
зрак
,
и
како
белавка
брзо
махати
реп
па
он
забацити
на
сапа
и
подржати
тако
,
па
опет
махнути
...
и
како
се
један
коза
успети
уз
стричев
двогодишњи
калем
,
од
онај
брежђански
медњак
,
па
савијати
језик
ластар
и
...
и
гледати
како
упасти
у
њива
стричев
син
и
потера
стока
са
ужасан
псовка
...
А
сад
?
...
Још
јасније
се
преливати
магловит
даљина
,
још
тајанствен
треперити
онај
далек
застор
и
призивати
к
себе
сав
мек
срце
,
склон
маштање
...
А
овде
јесам
пропаст
,
зло
...
страшно
зло
...
Шта
он
само
чекати
код
кућа
!
...
у
свет
!
...
у
далек
,
бео
свет
!
...
Ноги
он
корачити
...
он
се
не
осврнути
на
плав
широк
врх
Маљенов
,
који
јесам
треперити
под
млаз
јасан
светлост
;
не
погледати
свој
омиљен
рудиште
и
студенац
;
не
бацити
око
на
китњаст
,
плав
,
бескрајан
шум
,
који
јесам
окитити
цео
онај
дугачак
планински
ланац
;
не
повући
јаче
у
себе
овај
мирисан
боров
хладовина
,
који
он
јесам
запајати
и
јачати
као
свој
чедо
...
Уплашена
,
узверен
поглед
корачати
јесам
мали
бегунац
,
не
знати
шта
остављати
ни
куда
ићи
.
до
сад
се
ређати
све
један
исти
,
једначит
дан
,
час
мирно
,
непомично
,
гробно
ћутање
Маљенов
,
час
фијук
и
звиждање
бесан
ветар
,
преко
игласт
боров
грана
,
час
густ
пљусак
из
црн
облак
...
и
сав
тај
остављати
мали
бегунац
,
као
што
одрастао
полетарац
остављати
стар
гнездо
и
вити
се
невешт
и
слаб
крило
у
далек
свет
...
гле
,
чинити
се
да
за
он
сетан
жуборити
бистар
поточић
,
што
се
слевати
с
Маљенов
извор
,
призивати
он
да
се
вратити
,
да
не
остављати
свој
колевка
,
који
он
јесам
лепо
одњихати
...
да
не
остављати
овај
прост
миран
живот
,
у
ко
јесам
за
сад
само
један
брига
:
да
јесам
он
белавка
и
папоња
увек
на
очи
.
јер
шта
ли
он
чекати
од
сада
,
тамо
у
незнан
даљина
?
...
да
ли
јесам
тамо
овако
миран
тај
живот
,
да
ли
он
тамо
свагда
чекати
готово
парац
хлеб
?
.
.
Жуборе
тихо
,
лагано
вијугав
млаз
бистар
вод
,
скакати
брзо
с
камичак
на
камичак
,
журити
се
свој
утока
,
а
преко
она
,
брижан
и
уплашено
корачати
замишљен
чобанац
.
одједаред
искочити
пред
он
,
иза
један
шибљак
,
задихан
и
унезверен
девојче
.
он
хтети
вриснути
од
страх
,
застати
и
—
одмах
се
повратити
,
кад
познати
свој
другарица
.
—
Мира
!
...
она
што
ја
уплашити
!
А
баш
јесам
мислити
да
ти
наћи
.
—
и
ја
ти
чекати
...
Шта
хтети
сад
,
несрећник
?
Побиће
ми
...
—
ти
се
не
бојити
.
Ида
кућа
,
па
бацити
сав
кривица
на
ја
...
рећи
што
знати
...
А
ја
...
глас
он
задрхтати
,
очи
се
зацрвенети
и
овлажити
—
е
,
мој
Мира
...
никад
се
више
хтети
видети
.
—
бог
с
ти
,
Љуба
,
шта
тај
говорити
!
узвикнути
девојче
и
прићи
он
још
ближе
,
као
да
се
жети
уверити
:
јесам
ли
он
тај
.
—
куд
хтети
?
—
ићи
у
свет
...
онај
котарица
што
јесам
оплести
,
знати
где
јесам
,
у
онај
шупаљ
буква
...
узети
она
све
...
па
сад
...
скоро
хтети
да
се
смркнути
...
обојити
стајати
један
уз
други
,
гледати
се
и
тај
поглед
казати
све
:
немати
више
друговање
,
немати
весео
игра
и
јакање
,
немати
миран
живот
;
немати
више
ништа
;
отићи
све
,
све
...
—
у
здравље
!
рећи
он
и
кренути
се
.
нити
се
руковати
,
ни
поздравити
:
они
не
знати
за
тај
.
они
се
само
растати
,
не
поимати
још
цео
смисао
овај
поступак
.
—
А
хлеб
!
...
Шта
хтети
јести
,
болан
!
викнути
девојче
за
он
и
поћи
у
напред
,
као
да
он
зауставити
.
—
торба
јесам
на
студенац
,
а
ја
хтети
’
вако
...
одговорити
он
прескакати
један
врзина
.
—
А
код
кућа
!
...
присетити
се
Мира
и
викнути
:
Љуба
,
шта
хтети
код
кућа
казати
...
чича-
Живојин
?
—
Кажи
:
отишо̑
у
свет
,
рећи
он
и
за
мало
он
нестати
у
густ
шибље
,
који
се
при
дно
кос
подигнути
.
ИИ
.
други
дан
јесам
како
путовати
Љубомир
.
подне
јесам
давно
превалити
.
он
се
склонити
у
хлад
,
између
неколико
велик
сена
,
зденут
један
уз
други
,
па
жвакати
још
незрео
јабука
,
убран
јутрос
у
један
воћњак
.
Очни
капак
он
се
неки
пут
прикупити
јако
,
кад
се
наћи
који
кисео
јабука
...
после
опет
гристи
и
посматрати
један
бумбар
,
који
облетати
око
неки
дупља
,
начињен
рука
у
сена
...
уморан
јесам
и
гладан
необично
.
глад
јесам
већ
иначе
знати
трпети
,
али
овакав
глад
,
који
ићи
упоредо
са
умор
,
јесам
никад
осећати
.
од
јуче
у
подне
јесам
ништа
окусити
,
до
вод
и
зелен
воће
.
али
се
од
тај
још
горе
гладнети
.
сетити
се
оне
пројести
што
остати
код
студенац
,
па
помислити
:
да
он
јесам
сад
!
...
А
он
јесам
мислити
да
јесам
за
храна
најлакше
:
о
тај
се
ни
до
сад
јесам
бринути
,
па
јесам
држати
да
се
тај
моћи
одмах
наћи
,
чим
човек
огладнити
.
тај
зар
јесам
слушати
толико
пута
,
како
људи
путовати
без
ишта
,
па
се
увек
наћи
ко
она
да
хлеб
.
А
шта
јесам
овај
!
...
истина
,
он
бегати
или
се
крити
,
чим
опазити
човек
или
жена
;
обилазити
далеко
око
место
,
где
чобан
чувати
стока
,
па
опет
нем
хлеб
...
овако
премишљати
гладан
путник
,
а
јабука
чинити
свој
.
стомак
сав
више
завијати
,
осећати
велик
необичан
глад
,
и
ваљада
услед
тако
јак
инервација
почети
живље
мислити
...
досетити
се
:
ако
стати
обилазити
људи
,
умрети
од
глад
.
него
,
најпре
хтети
потражити
чобан
по
ливада
,
да
ако
се
наћи
што
за
јела
...
опет
се
кретати
кратак
,
крутуљав
,
уморан
нога
и
на
она
се
равномерно
њихати
,
лево
и
десно
,
погурен
,
здепаст
,
неокретан
тело
.
само
јесам
подигнути
глава
и
гледати
са
последњи
хумић
,
преко
ко
водити
пут
,
како
нестати
таласаст
брежуљак
и
како
јесам
пукнути
пред
очи
он
бескрајан
раван
,
и
отегнути
се
у
недоглед
...
и
тамо
далеко
хеј
,
вити
се
и
пружати
у
дужина
некакав
беличаст
магла
,
а
под
она
се
вијугати
и
беласати
нешто
,
као
кад
жена
на
перило
отегнути
дугачак
комад
платно
.
само
јесам
овај
много
широк
.
он
стајати
дуго
,
гледати
у
тај
необичан
појава
и
чудити
се
...
»
ето
тај
свет
!
...
тај
јесам
оно
,
за
чим
ја
срце
одавно
вући
...
Божа
,
лепота
!
«
...
—
еј
,
мора
...
шта
радити
ту
?
викнути
неко
испред
он
.
он
се
осврнути
,
погледати
у
човек
,
који
стајати
пред
он
,
наслонити
на
велик
штап
са
упрћен
пун
торба
на
леђа
,
познати
он
и
препасти
се
.
—
Ене-де
!
...
Јес
’
ти
тај
,
Љубомир
?
он
обор
глава
и
промумлати
нешто
као
одговор
.
—
Шта
хтети
ту
,
бре
...
од
куд
чак
овде
?
—
Ет
’
ићи
...
одговорити
он
,
зверати
око
себе
.
—
куд
ићи
,
несрећник
!
викнути
сељак
,
опазити
да
овде
јесам
чист
посао
и
прићи
он
ближе
.
Љубомир
се
још
више
збунити
,
задрхтати
и
опет
промуцати
некакав
одговор
.
—
Враћај
се
натраг
,
невоља
један
.
ја
хтети
ти
одвести
кућа
.
дед
’
,
док
јесам
викнути
кмет
и
пандур
да
тај
вежа
...
Љубомир
не
саслушати
све
.
и
овај
,
што
јесам
чути
,
ударити
он
по
срце
горе
,
него
белавчин
пакост
у
кукуруз
.
он
клиснути
испред
свој
сељак
,
као
зец
,
потеран
десетина
кер
,
прескочити
врзина
и
надати
преко
ливада
и
њива
,
као
да
се
одмарати
три
дан
.
сељак
ударити
у
вика
докле
он
год
моћи
видети
,
па
се
онда
осврнути
и
продужити
пут
,
размишљати
,
шта
ли
јесам
нагнати
овај
добро
и
мирно
дете
да
бегати
од
кућа
.
»
Васић
јесам
сав
поштен
и
побожан
«
,
мислити
он
идући
.
»
и
овај
она
јесам
дете
ваљан
;
ваљад
’
јесам
ништа
украсти
или
'
наки
...
неки
паксијанлук
урадити
?
«
...
А
мали
бегунац
сав
бирати
заклонит
место
,
прескакати
бурумак
и
врзина
по
њива
,
јурити
преко
покошен
зелен
ливада
,
провлачити
се
кроз
огрнут
кукуруз
и
сав
чекати
,
сваки
тренутак
,
кад
хтети
он
дохватити
снажан
пандурски
рука
и
зауставити
.
погледати
страшљиво
на
сваки
врзина
,
на
сваки
заклон
,
и
очекивати
кад
хтети
се
отуд
помолити
човек
.
у
уш
он
још
брујити
вика
онај
сељак
,
и
сад
он
се
чинити
да
неколико
глас
викнути
за
он
...
он
нагнути
кроз
један
кукуруз
,
истрчати
отуд
на
један
чистина
,
насред
који
се
виђати
велик
јасен
,
и
стати
као
укопати
.
под
јасен
се
нагнути
један
жена
,
па
нешто
ради
рука
око
лонац
,
који
јесам
се
испревртати
,
нагнути
око
загашен
ватриште
,
а
у
једном
се
видити
при
дно
пасуљ
,
у
други
сок
...
Жена
се
тргнути
од
брз
и
ненадан
скок
овај
бегунац
,
који
испасти
пред
она
као
из
топ
;
али
видети
пренеражен
дечко
,
повратити
се
и
погледати
он
пажљиво
.
—
Шта
јесам
,
мали
?
...
од
куд
ти
...
Чији
јесам
?
...
стати
он
запиткивати
благ
матерински
глас
,
од
ко
се
и
дечко
пренути
.
Бризнуше
он
сузити
из
очи
,
нога
он
заклецати
,
нешто
он
гушити
у
груди
,
не
моћи
да
се
надисати
,
а
чела
хладно
као
лед
и
по
он
се
просути
чест
грашак
зној
...
умор
,
страшан
нечувен
умор
!
Дечко
се
зањихати
и
пасти
на
трава
као
покосити
,
не
мрднути
ни
рука
ни
чим
други
.
—
Кук
!
...
што
он
јесам
!
...
дијета
!
...
стати
жена
викати
,
па
он
притрчати
.
Беше
сав
хладан
,
а
груда
се
брзо
дизати
и
спуштати
.
Жена
узити
тиква
с
вод
и
прсни
рука
по
блед
лице
.
Љубомир
се
стрести
,
отворити
очи
,
погледати
жена
пажљиво
,
па
прошаптати
неки
уморан
и
стидљив
глас
:
—
хлеб
!
—
Ојађена
јесам
други
!
...
он
јесам
гладан
!
...
викнути
она
и
отрчати
суд
.
Љубомир
ушкиљити
очи
,
па
гледати
кроз
укрштен
трепавица
како
редуша
нагињати
лонац
са
густ
бео
сок
,
и
како
у
округао
ћаса
падати
,
заједно
са
сок
,
добар
комад
сир
...
и
само
тај
један
поглед
повратити
он
снага
,
те
слободно
отворити
очи
и
покушати
да
подигнути
глава
и
да
јесам
подупрети
рука
...
Жена
он
принети
сок
и
проја
,
подигнути
он
да
сести
и
наслонити
на
свој
рука
,
па
стати
ломити
залогај
проја
,
умочити
она
у
сок
и
дати
он
да
јести
.
—
Јадниче
,
како
јесам
гладан
!
велим
она
милостив
глас
,
гледати
како
малишан
жудан
узимати
проја
и
гутати
јесам
несажвакан
.
—
Хоћеш
ли
водити
?
—
Хоћу
.
—
А
моћи
сести
јесам
,
да
донети
?
—
Мог
...
нахранити
,
напојити
,
Љубомир
се
повратити
сасвим
,
подати
се
онај
стање
кад
се
прегладнео
стомак
напунити
и
почети
да
варити
.
погледати
око
себе
задовољно
и
,
само
да
се
хтети
овај
жена
куд
уклонити
,
бити
бити
он
сасвим
добро
.
овако
видити
да
се
жена
већ
спремати
за
разговор
,
па
се
домишљати
шта
да
она
рећи
.
мисао
,
а
у
душа
он
се
почињати
поткрадати
сумња
у
лепота
тај
хваљен
свет
...
»
Шта
јесам
овај
?
...
колико
се
само
данас
намучити
и
настраховати
...
да
ли
хтети
тај
бити
једнако
?
...
А
како
јесам
мирно
на
Маљен
!
«
...
разговорити
се
са
жена
,
уверити
јесам
да
морати
одмах
даље
путовати
(
само
се
бојити
да
он
опет
не
окупити
овчарски
кер
,
од
који
јесам
оно
мало
пре
бегати
)
па
се
упутити
онамо
,
камо
он
добар
жена
рећи
да
хтети
изићи
на
пут
.
Пошто
јесам
путовати
цео
час
,
углед
неколико
велик
сена
и
око
она
доста
навучен
незденут
пласт
.
»
Дај
да
се
одморити
«
,
помислити
дечко
,
па
се
завући
међу
плашће
.
сунце
већ
на
заранак
,
а
он
се
осећати
тако
уморан
,
тако
преплашен
и
несрећан
,
да
и
не
знати
шта
хтети
сад
.
требати
да
се
побринути
за
преноћиште
(
у
свој
село
лако
јесам
бити
)
јер
он
јесам
страх
да
остати
јесам
у
овај
пуст
,
раван
и
непознат
поље
.
како
ли
хтети
изгледати
кад
се
смркнути
?
...
али
он
се
не
старати
да
представити
себе
како
хтети
тај
изгледати
,
јер
он
се
мислити
већ
мутити
,
умор
се
све
више
осећати
,
трепавица
се
лагано
склапати
,
наступати
тврд
,
уморан
детињи
сан
...
бити
он
врућина
.
кроз
сан
осећати
да
он
нешто
врео
,
као
усијан
гвожђе
,
прљити
по
образ
.
он
макнути
рука
да
одгурнути
од
себе
тај
гвожђе
,
али
,
за
чудо
,
рука
не
моћи
да
мрднути
.
покренути
јесам
други
рука
,
и
де-де
на
више
оба
—
а
ја
...
не
моћи
!
...
А
онај
он
прљити
и
пећи
све
јаче
,
све
оштрије
...
Дечко
се
пренути
.
сунце
одскочити
високо
,
па
прижећи
права
у
његов
лице
.
истина
,
сад
он
не
прљити
као
у
сан
,
али
он
скочити
.
најпре
помислити
да
још
јесам
заћи
сунце
,
који
јесам
грејати
кад
јесам
заспо
,
али
по
тај
,
кад
боље
око
себе
разгледати
,
познати
да
јесам
преспавати
цео
ноћ
.
Протеже
се
,
трљати
сањив
очи
,
па
извирити
иза
плашће
и
поглед
на
знак
,
који
јесам
синоћ
утувити
,
да
он
показати
правац
пут
.
сав
јесам
добро
;
и
он
таман
почети
осећати
радост
од
тај
што
јесам
сав
добро
,
па
се
сетити
јучерањи
дан
.
срце
он
задрхтати
,
обузети
он
страх
и
нерасположење
.
»
ама
да
ли
хтети
тај
једнако
тако
,
да
ли
јесам
такав
тај
свет
?
...
замислити
се
малишан
,
наслонити
на
пласт
,
гледати
како
јесам
оживети
цео
поље
,
по
који
јесам
се
расплинути
шарен
фигура
радник
,
да
ли
јесам
тако
бити
Светозар
?
...
он
се
хвалити
много
...
па
она
двојица
из
Брежђе
...
један
већ
на
неки
велик
чкола
,
а
брат
он
учити
за
поп
,
ко
и
Светозар
...
и
они
јесам
тумарнути
у
свет
,
па
зар
јесам
се
једнако
мучити
!
?
...
јесам
,
зацело
јесам
.
А
овај
са
ја
јуче
,
тај
јесам
онако
...
само
док
ја
наћи
место
,
па
да
видити
!
«
...
охрабрити
оваки
мисао
,
Љубомир
изићи
из
свој
заклон
и
поћи
запажен
знак
.
за
мало
наћи
друм
,
па
поћи
брже
.
обилазити
јесам
село
и
механа
,
опет
осетити
и
трпити
велик
глад
,
бојати
се
нов
познаник
,
кмет
и
пандур
,
и
кад
бити
око
заранак
,
ни
јесам
не
знати
како
,
натрапати
управо
пред
механа
.
он
бити
се
вратити
одмах
,
бегати
бити
,
али
на
доксат
механски
стајати
један
девојчица
његов
година
и
гледати
он
љубопитан
,
као
што
се
обично
гледати
странка
пролазник
.
стид
он
да
се
вратити
,
а
девојче
тако
лепо
гледати
,
чисто
он
храбрити
отворен
и
,
како
он
се
чинити
,
пријатељски
поглед
.
Љубомир
доћи
пред
механа
с
намера
,
да
покушати
добит
комад
проја
.
али
кад
стати
и
погледати
онај
плав
јасан
очи
,
онај
чисто
,
пуначак
бео
лице
,
тако
чисто
и
бео
какав
он
јесам
никад
видети
,
и
ако
јесам
у
село
он
и
поп
и
учитељ
имати
кћер
,
кад
видити
онај
благ
поглед
,
он
се
збунити
,
стати
испред
доксат
баш
према
она
и
обор
глава
.
Девојче
се
насмејати
гласно
.
погледати
он
онако
крутуљав
,
погурен
,
потуљен
,
како
крити
очи
,
како
се
збунити
пред
она
,
дете
као
и
он
,
па
се
још
више
насмејати
.
»
Ал
јесам
луд
!
...
шта
се
бојити
«
,
мислити
у
себе
дечко
и
бадрити
се
да
јесам
погледати
и
проговорити
с
она
.
—
Која
јесам
овај
село
?
промрмљати
он
,
подизати
само
до
пола
очни
капак
и
прелетети
очи
преко
лице
девојчетов
.
она
он
казати
име
село
.
—
имати
ли
још
много
до
Београд
?
—
Кажу
да
имати
доста
,
велим
она
и
опет
се
смејати
његов
изглед
.
он
се
охрабрити
мало
уз
њен
смех
,
па
ступити
у
разговор
.
распитивати
јесам
доста
и
он
она
и
она
он
,
и
он
јесам
већ
заборавити
на
сваки
страх
,
заборавити
јесам
помислити
,
да
она
хтети
сам
бити
ту
у
механа
,
имати
још
ко
,
па
се
дати
у
објашњење
,
док
иза
угао
механски
изићи
човек
и
жена
.
Љубомир
ућутати
,
окренути
леђа
дувар
и
спремити
се
да
,
онако
ђачки
,
поздрав
овај
двоје
,
досећати
се
по
њихов
изглед
и
одело
,
да
јесам
тај
домаћин
овај
кућа
.
Човек
бити
снизак
,
широк
леђа
,
добро
угојити
,
обући
у
чист
кошуља
од
танак
платно
;
на
глава
он
сламни
шешир
,
на
бос
нога
папуча
.
он
затурити
чабрњак
па
леђа
,
па
гледати
на
неки
њива
,
преко
од
механа
и
казивати
нешто
жена
,
који
,
са
заметнут
празан
бакрач
на
леђа
,
обучен
у
неки
цицан
сукњица
,
ићи
за
он
.
—
Чији
јесам
ти
мали
?
запитати
дечко
,
кад
он
овај
,
скидање
капа
,
сврнути
пажња
на
себе
.
Љубомир
подигнути
очи
и
хтети
нешто
промуцати
,
али
он
претећи
смешљив
девојчица
.
она
казати
отац
ко
јесам
,
од
куда
јесам
и
с
неки
нарочит
,
значајан
глас
,
напомена
,
да
он
тражити
служба
.
Механџији
као
да
бити
по
воља
тај
саопштење
,
јер
проговорити
блажијим
глас
.
—
Хајд
горе
да
сести
.
уморан
јесам
.
кад
се
Љубомир
,
освртати
се
плашљиво
,
наместити
на
крај
клупа
,
механџија
он
погледати
пажљиво
.
—
стока
знати
да
умети
чувати
:
код
ви
јесам
имати
доста
,
него
знати
ли
што
око
коњ
?
—
јесам
она
имати
...
коњ
,
одговорити
дечко
,
гледати
он
права
у
очи
.
Човек
се
зачудити
овај
нов
поглед
.
малопре
он
изгледати
сумњив
са
свој
оборен
глава
и
онај
непрестано
сакривен
очи
.
»
какав
јесам
овај
чудо
!
гледати
као
да
се
молити
бог
...
Очи
он
некако
сасвим
покоран
,
поштен
.
овај
хтети
бити
некако
ваљан
момак
као
поручити
за
ја
,
само
да
он
одвратити
од
Београд
«
,
мислити
механџија
и
кашљуцати
,
спремати
се
да
почети
опсада
...
у
вече
,
доцне
,
добро
нахранити
и
одморити
,
Љубомир
пристати
да
остати
код
механџија
за
одређен
месечни
ајлук
.
после
свршен
погодба
одвести
он
нов
он
газда
на
таван
од
штала
,
где
он
задахнути
свеже
сув
сена
,
и
препоручити
он
да
пазити
ноћу
да
се
ко
не
увући
у
штала
,
јер
јесам
у
она
затворити
два
добар
коњ
.
наместити
се
,
сад
јесам
миран
,
и
тај
он
за
сад
,
после
толики
неприлика
,
бити
доста
.
Чак
он
се
чинити
да
он
јесам
сав
овде
,
у
овај
кућа
,
по
воља
,
али
из
дубина
дух
говорити
он
други
глас
,
да
он
јесам
напустити
сав
Маљен
ради
тај
,
да
бити
постати
механски
момак
.
»
јесам
тај
,
јесам
!
...
друго
јесам
!
«
узвикивати
он
тај
глас
,
и
он
знати
да
јесам
тај
друго
много
леп
,
светао
...
и
да
хтети
он
,
у
свој
време
,
поћи
за
он
...
Мириш
суво
млад
сена
,
шуштати
при
сваки
његов
покрет
и
чисто
он
опијати
тај
мирис
,
а
испод
он
вруштати
и
грицкати
детелина
коњ
,
фркнути
по
неки
пут
широк
ноздрва
или
лупнути
поткован
копита
о
храстов
даска
...
ИИИ
Ал
јесам
тешко
у
туђ
кућа
па
још
кад
јесам
слуга
,
кад
јесам
везати
као
конопац
,
не
смети
се
мрднути
по
свој
воља
,
него
сав
чинити
по
туђ
наредба
.
хтети
бити
се
дечко
неки
пут
забавити
шта
,
хтети
бити
сести
на
онај
снизак
хумић
више
механа
и
вечито
гледати
онај
широк
вијугав
чудо
,
што
се
беласати
,
преливати
и
одсјајкивати
на
сунце
,
по
ко
проћи
једаред
неки
велик
дугачак
направа
са
оџак
који
се
непрестано
димити
.
Рекоше
он
да
јесам
тај
Сава
,
а
оно
по
она
пловити
лађа
.
хтети
бити
гледати
дуго
,
дуго
у
онај
бескрајан
раван
,
што
се
пружити
преко
Сава
и
над
она
непрестано
висити
и
котурати
се
сив
магла
;
вео
он
да
јесам
тај
неки
други
,
»
швапски
«
земља
,
и
он
бити
јесам
онда
гледати
још
с
велик
чуђење
,
и
она
нејасан
жудња
за
даљина
,
за
свет
,
сад
бити
се
у
велик
мера
појавити
.
хтети
бити
који
пут
стати
уз
Милка
,
газдин
кћер
,
слушати
њен
занимљив
причање
и
осећати
притом
такав
наслада
,
такав
задовољство
...
хтети
бити
још
много
што
учити
,
али
сав
тај
стајати
на
пут
газдин
воља
.
кад
поћи
неки
посао
,
моћи
он
се
десити
да
узгред
видити
Сава
,
да
гледати
лађа
и
»
швапски
«
земља
,
али
тај
не
моћи
учинити
онда
,
кад
бити
он
јесам
зажелети
.
Милка
он
доста
пута
прићи
,
кад
јесам
залудан
,
па
бити
одмах
повести
разговор
.
један
јесам
година
,
механа
јесам
удаљити
од
село
,
па
други
друштво
немати
.
али
јесам
газдин
око
вазда
пазити
да
он
не
бити
залудан
.
и
ако
седити
,
наћи
он
шта
моћи
и
тако
радити
.
А
како
бити
на
Маљен
!
Слободан
јесам
ко
птица
у
гора
,
слободан
и
све
...
само
,
—
да
не
мрднути
куд
белавка
...
»
сад
се
јадан
Мира
мучити
сам
.
ако
поћи
за
коза
,
отићи
крава
у
штета
...
ваљад
она
помагати
мој
Свеја
,
али
јесам
много
мали
«
...
мислити
малишан
и
осећати
како
он
подузимати
неки
сетан
туг
за
онај
место
,
који
тако
нагло
оставити
.
најпре
јесам
чувати
стока
у
ливада
,
који
јесам
бити
близу
механа
.
тај
он
јесам
бити
мио
посао
,
права
забава
.
тада
се
сит
насањати
,
ређати
разнети
план
у
глава
.
не
бити
тај
,
истина
,
баш
прав
план
,
јер
јесам
код
он
бити
само
један
мисао
о
будућност
:
»
морати
се
ићи
у
Београд
,
у
школа
«
,
а
план
јесам
се
састојати
у
разним
облик
,
како
јесам
он
маштати
о
далек
путовање
,
о
долазак
у
Београд
...
А
кад
имати
више
послати
у
кућа
,
онда
Милка
послати
да
чувати
говеда
,
а
он
одвести
у
штала
,
дати
он
лопата
и
вила
и
показати
како
тај
требати
очистити
.
Сироче
,
онако
нејак
,
мало
,
мучити
се
по
цео
дан
,
па
ипак
јесам
моћи
довршити
посати
.
најволети
јесам
кад
,
око
десет
час
,
дотерати
напашену
стока
,
појести
хлеб
,
па
он
газдарица
да
асура
,
два
џак
с
вуна
,
па
сести
у
хлад
под
лужник
,
близу
бунар
,
да
чешљати
вуна
.
тај
он
јесам
бити
скоро
свакодневан
посао
,
али
он
јесам
у
посао
вазда
помагало
Милка
.
А
он
јесам
тако
волети
да
јесам
гледати
и
да
слушати
њен
отворен
детињи
ћеретање
...
и
за
чудо
он
:
он
се
са
Мира
играти
,
превртати
,
прескакати
,
па
никад
ништа
не
помислити
онако
...
о
девојка
;
а
ето
сад
са
Милка
баш
не
бити
смести
онако
.
јесам
с
тај
,
што
јесам
газдин
кћер
,
него
баш
онако
...
што
јесам
...
што
јесам
такав
девојка
.
ево
она
,
сести
у
хлад
и
чешљати
.
он
се
подупрети
леђа
о
храпав
дебло
лужников
(
са
онај
исти
узрок
,
са
ко
сваки
тежак
гледати
да
подупрети
леђа
кад
седити
или
стајати
)
па
брзо
чупати
и
растресати
бео
,
опран
,
нежан
као
свити
вунен
влакно
;
сагнути
глава
,
али
он
испод
обрва
сјактити
зеленкаст
очи
,
а
усна
се
развући
у
весео
,
радостан
и
глуп
смех
.
—
како
јесам
се
играти
са
тај
твој
Мира
?
питати
он
девојче
.
који
игра
знати
?
...
—
Тхе
...
знати
оне
школски
сав
,
али
ми
двоје
сам
тај
не
моћи
.
него
’
нака
...
јарац
,
или
јакање
...
—
како
тај
јарцати
?
—
дерати
јарац
...
он
се
осврнути
око
себе
пажљиво
,
па
видети
да
она
ники
не
гледати
,
устати
брзо
и
показати
она
на
дугачак
лужников
грана
како
се
тај
радити
.
Ет
’
’
вако
...
—
знати
тај
.
и
код
ми
мушкарац
радити
.
али
Мира
?
...
—
и
она
дерати
жестоко
.
—
како
,
зар
као
и
ти
!
?
узвикивати
зачуђен
девојче
,
и
на
усна
се
већ
купити
црта
,
који
хтети
прећи
у
стидљив
и
зачуђен
смех
.
—
Море-е-е
...
отегнути
приповедач
:
каки
ја
!
...
не
умети
ја
ни
макнути
...
А
она
кад
почети
,
и
он
се
са
неки
горд
хвалисавост
насмешити
...
мој
брата
,
севати
она
бутина
ка
оногај
...
—
А
како
се
тај
јакати
?
прекинути
он
Милка
баш
кад
се
он
одушевити
причање
,
па
она
хтети
сав
по
танко
објаснити
.
—
е
,
тај
јесам
много
лепше
.
дохватити
се
за
рука
,
па
вући
једно
друго
,
омахивати
,
рвати
се
док
једно
не
пасти
.
после
се
онај
одоздо
искобељати
,
па
узјахати
оно
што
он
јесам
обалити
.
па
...
триста
чудо
!
...
тако
се
само
превртати
по
трава
...
довршивати
дечко
,
а
на
усна
он
треперити
читав
блаженство
.
он
јесам
већ
у
памет
цео
и
јасан
слика
безбрижан
забава
и
пландовање
по
Маљен
.
—
То
јесам
боље
!
велим
дете
,
па
се
плашљиво
освртати
и
погледати
на
кућа
;
затим
,
спуштен
глас
,
готово
шапатом
настављати
:
и
ја
бити
тај
пробати
...
да
видити
баш
ко
јесам
јак
.
А
моћи
ли
Мира
ти
да
обала
?
—
ухо
!
...
треснути
под
она
ка
дулек
.
Ђаво
јесам
,
па
умести
да
саплести
.
Девојче
већ
нестрпљиво
.
кад
он
Мира
обаљивати
,
онда
сигурно
моћи
и
она
.
»
ала
бити
тај
бити
!
...
али
да
јесам
негде
у
заклон
,
да
ми
не
видити
из
кућа
.
«
—
да
ја
јесам
да
се
ја
појакати
,
велим
она
и
разгледати
око
себе
,
тражити
згодан
место
.
али
где
бити
...
,
да
ми
не
видити
нанати
?
Љубомир
јесам
погледати
запрепастити
.
она
јесам
у
његов
очи
тако
високо
стајати
,
да
јесам
смести
ни
помислити
на
тако
интиман
забава
са
она
.
оно
што
јесам
бити
обично
са
Мира
,
овде
он
се
чинити
недостижан
;
управо
он
јесам
на
тај
никад
ни
помишљати
.
—
ха
,
ено
иза
штала
,
покошен
детелина
...
онде
јесам
згодно
,
узвикнути
девојче
и
устати
,
па
онако
лоповски
и
обешењачки
стати
погле́дати
на
кућа
.
—
Нан
сад
кројити
кошуља
,
хтети
изићи
.
хајдемо
!
Љубомир
се
дигнути
плашљиво
,
погурити
се
и
поћи
за
девојче
,
који
весело
скакутати
пред
он
.
Чим
стати
на
место
,
девојче
он
одмах
напасти
.
она
бити
жив
и
одлучан
,
као
и
Мира
.
А
Љубомир
се
збунити
,
осетити
се
незгодно
кад
ухватити
онај
мек
и
чист
рука
,
па
се
подати
први
навала
.
клецнути
једаред
и
девојче
већ
нагнути
на
он
,
али
он
се
решити
да
се
не
да
још
.
истина
,
чим
јесам
поћи
од
лужник
,
он
се
већ
унапред
решити
да
она
се
покорити
;
јер
како
бити
он
она
обалити
!
...
А
после
тај
,
у
сваки
јесам
сељачки
душа
скрити
по
мало
подлост
:
ако
у
шта
зависити
од
ти
,
он
хтети
се
јесам
унизити
пред
ти
на
сто
начин
,
само
да
ти
умилостивити
.
и
Љубомир
јесам
мислити
таки
поступак
да
учинити
по
воља
Милка
.
тако
јесам
и
бити
.
али
кад
јесам
већ
пасти
,
Милка
не
хтети
да
он
притиснути
.
—
е
,
па
сад
да
се
јакати
...
моћи
ли
се
искобељати
,
кад
ја
притиснути
,
велим
он
,
лежати
на
отава
и
гледати
јесам
блажен
.
—
нека
...
повлачити
се
девојче
стидљиво
.
и
овај
јесам
доста
.
сад
знати
да
јесам
ја
јачати
,
рећи
она
весело
,
па
окренути
ка
лужник
,
обзирати
се
уз
пут
пажљиво
.
за
она
ступати
Љубомир
,
тежак
незграпан
корак
,
а
на
лице
он
неописан
милина
,
срећа
,
радост
...
»
То
јесам
онај
што
причати
Светозар
,
кад
се
потревити
душеван
живинче
...
само
хтети
ја
она
бити
жао
,
кад
отићи
одавде
«
...
један
млад
недеља
спремити
се
Милка
да
ићи
у
црква
с
мајка
.
Љубомир
таман
потерати
стока
на
паш
,
а
Милка
искакутати
пред
он
.
Обучена
у
нов
цицан
хаљиница
,
отворен
бој
,
хтети
јесам
,
као
и
сваки
женски
,
да
се
похвалити
свој
вршњак
,
мислити
да
изгледати
бозна
како
лепо
у
нов
опрема
.
али
се
преварити
.
Љубомир
не
бити
пасти
ни
па
крај
памет
да
гледати
на
опрема
,
али
се
изненадити
кад
јесам
углед
оваки
.
Дошла
он
некако
друкчији
,
сасвим
друкчији
...
укочен
,
сплетен
,
некако
онако
...
А
како
она
јесам
лепо
стајати
јуче
просто
јелек
,
од
пругаст
ћитајка
,
опервазити
црн
гајтан
.
—
ја
хтети
у
црква
,
рећи
она
,
стати
уз
он
и
загледати
око
себе
да
се
не
упрљати
.
—
благо
ти
,
одговорити
он
,
гледати
јесам
као
с
неки
снебивање
,
т
.
ј
.
са
поглед
,
који
јесам
говорити
:
»
ја
увиђати
свој
ништавило
пред
ти
,
па
ето
«
...
—
Што
,
зар
волити
ићи
у
црква
?
—
но
!
...
’
наки
лепота
!
.
.
сјактити
се
онај
одежда
на
поп
,
ка
сам
сунце
,
а
ђак
укарарити
,
па
брујити
сав
црква
.
она
!
...
ја
ти
онда
ништа
не
знати
за
себе
.
—
Лепа
јесам
,
и
ја
волити
.
али
дугачак
,
брата
...
заболети
нога
,
па
једва
чекати
да
изићи
.
—
Мен
јок
.
остати
бити
,
вала
,
цео
дан
.
Механџика
викнути
,
а
Љубомир
брзо
подигнути
сав
дугачак
прут
,
замахнути
он
весело
и
потерати
стока
.
тек
кад
се
смирити
гладан
говеда
у
ливада
и
стати
паста
,
он
се
осврнути
и
гледати
дуго
,
са
завист
,
управо
са
злоба
,
за
два
богомољка
,
који
све
даље
одмицати
,
док
се
не
изгубити
близу
сеоски
кућа
,
иза
који
се
,
још
даље
тамо
,
дизати
висок
сјајан
звонара
.
»
А
како
ли
јесам
тамо
,
у
Београд
?
!
...
па
још
кад
се
обући
сам
митрополит
...
Кажу
,
на
глава
он
капати
од
двадесет
ока
жежен
злато
и
драг
камен
.
да
ја
јесам
само
тај
видети
...
кад
се
засијати
!
...
А
са
он
,
казати
,
сто
поп
.
Божа
,
како
ли
тај
изглед
...
у
један
гомила
,
сто
поп
!
...
нека
,
нека
,
још
мало
«
...
мислити
дечко
и
не
довршивати
цео
мисао
,
јер
се
већ
знати
све
даље
...
сав
јесам
тај
смишљено
и
утврдити
.
А
дан
за
дан
пролазити
брзо
,
неосетан
.
јесам
још
добро
ни
разгледати
околина
,
а
израчунати
да
јесам
већ
проћи
месец
како
служити
овде
.
Чудио
се
што
ники
немати
из
његов
крај
,
да
проћи
овуда
.
пролазити
разни
путник
,
крчити
кола
цео
дан
,
па
и
ноћу
;
на
друм
само
се
вити
густ
прашина
,
или
се
раскаљати
после
киша
,
па
се
само
гибати
жућкаст
црн
блато
.
долазити
сељанин
у
механа
и
већ
почињати
нешто
говорити
о
школа
.
ко
јесам
год
инокосан
,
а
имати
дете
одрастао
,
обилазити
око
кмет
и
питати
он
шта
хтети
да
пити
.
видити
се
да
се
приближити
школски
време
.
један
дан
дојахати
пред
механа
неки
коњаник
,
а
за
он
пандур
са
пушак
о
раме
.
Механџија
,
како
углед
путник
из
механа
,
пренути
се
,
изменити
лице
и
постарати
се
да
на
он
исказати
велик
поштовање
и
покорност
према
ненадан
путник
.
бацити
пурењак
,
који
јесам
до
сад
,
са
сласт
,
жвакати
,
скочити
са
столица
,
треснути
рука
по
кошуља
спреда
и
,
сагнути
глава
толико
,
да
јесам
морати
гледати
испод
обрва
,
изићи
,
управо
истрчати
пред
гост
.
Љубомир
седити
на
доксат
,
чистити
трешњев
буранија
,
који
хтети
се
кувати
за
вече
,
па
се
и
јесам
тргнути
од
ненадан
јахач
.
А
кад
видити
пандур
и
необично
учтиво
лице
механџин
,
досетити
се
да
хтети
тај
бити
неки
власт
из
срез
.
Нешто
он
одједном
обузети
трема
,
бити
он
незгодно
од
овај
долазак
,
и
ако
он
јесам
ништа
имати
са
срески
власт
.
»
ко
знати
зашто
јесам
он
доћи
!
«
мислити
у
себе
и
старати
се
да
умакнути
са
доксат
неопажен
.
—
где
хтети
сести
,
господин
-
капетан
?
...
изводити
механџија
капетан
на
доксат
и
показивати
он
један
узвишица
,
подигнут
од
даска
,
опкољен
редак
жућкаст
лишће
хладолеж
,
који
се
пењати
на
више
уз
плавобео
конац
фул
,
опарати
са
стар
чарапа
.
овде
хтети
моћи
,
само
да
прострети
чаршав
...
дијета
!
...
викнути
,
угледати
Љубомир
:
трчати
...
газдарица
...
капетан
дошо
...
казати
.
Љубомир
један
корак
ускочити
у
механа
,
истрчати
у
ходник
где
јесам
соб
и
преплашен
глас
викнути
:
—
капетан
!
...
трчати
...
газда
звати
,
па
затим
излетити
напоље
и
сакрити
се
на
таван
шталски
,
свој
омиљен
преноћиште
.
—
Чудне
будала
,
мајка
!
викнути
газдарица
за
он
.
тај
он
јесам
онај
наплашити
...
и
он
се
тако
боја
капетан
.
Чудна
ја
чудо
,
ако
јесам
и
капетан
!
викати
сам
са
себе
,
освртати
се
збуњено
и
тражити
нешто
,
не
знати
ни
сам
шта
тражити
.
—
Оно
истина
знати
се
:
капетан
моћи
да
одерати
ми
механџија
,
али
опет
...
А
Љубомир
се
завуко
у
сена
,
ћутети
и
премишљати
како
јесам
страшан
капетан
.
и
тај
он
се
учинити
тек
од
онда
,
кад
он
газда
онако
збуњено
викнути
:
трчати
!
...
»
како
јесам
он
бео
рука
,
премишљати
дечко
у
сена
,
сећати
се
шта
јесам
моћи
опазити
на
капетан
.
и
врат
...
све
као
снег
...
од
шта
тај
тако
човек
побелити
?
Наша
Јерина
,
кад
бити
у
очи
вашар
,
готово
раскрвавити
врат
од
трљање
песак
и
сапун
,
па
ништа
:
опет
се
шаренити
ка
детлић
.
сав
се
жут
пега
по
врат
докле
сунце
гријати
...
аха
,
сигурно
капетан
никад
не
гријати
сунце
,
једнако
јесам
у
хладовина
«
...
прекинути
он
мисао
лупњава
од
поткован
коњски
нога
,
који
се
приближавати
штала
.
тај
пандур
уводити
коњ
.
Чује
дечко
како
се
отворити
шталски
врата
,
како
вичан
пандур
увести
коњ
,
говорити
са
она
и
пребацивати
капетанов
бељац
како
јесам
поклапан
и
нестрпљив
.
—
ти
јесам
као
и
твој
газда
...
сав
јесам
једнак
...
мрмљати
пандур
,
везујући
поводник
за
јасле
и
гледати
прекорно
капетанов
бељац
,
који
одмах
завући
дугачак
њушка
у
јасле
.
»
Ена
де
...
тај
ја
говорити
...
мислити
Љубомир
,
слушати
пандуров
мрмљање
.
од
куд
ја
углед
,
слава
он
убити
!
«
...
—
Само
да
ти
јесам
да
завући
њушка
у
сена
,
а
не
гледати
на
ми
,
мрцина
—
настављати
пандур
оштар
глас
—
да
ли
имати
место
и
за
ми
,
и
ако
јесам
пандурски
сорта
...
»
Кук
,
јадо
!
...
и
он
хтети
овде
код
ја
...
А
ја
?
«
...
—
и
’
наки
...
да
стати
барабар
,
па
да
поделити
љуцки
што
јесам
бог
дати
...
да
гристи
заједно
...
»
он
мислити
ја
овамо
нешто
јести
!
...
да
се
бегати
!
...
ето
зло
!
«
...
Дечко
стати
плашљиво
прелазити
преко
сена
,
који
он
одавати
свој
шуштање
.
Пандуров
монолог
одједаред
престати
,
шта
се
он
још
више
уплашити
,
па
претрчати
преко
сена
и
рипна
с
таван
права
на
земља
,
немати
кад
силазити
низ
степеница
.
у
онај
летење
на
земља
осетити
,
да
јесам
кошуља
нешто
лако
закачити
,
и
кад
пасти
на
земља
и
дочекати
се
на
рука
,
испод
он
се
искотрљати
некакав
сламни
шешир
,
а
над
сам
његов
глава
наставити
се
пандурски
монолог
.
—
е
,
тако
ли
ви
знати
!
...
крити
се
по
таван
,
да
чпијунишете
шта
хтети
рећи
капетанов
пандур
!
...
у
мало
ја
глава
не
однети
...
само
да
ја
закачити
бут
!
...
—
јесам
,
славити
ја
...
ја
’
наки
...
дрктати
Љубомир
и
муцати
плашљиво
пред
он
.
—
Шта
»
’
наки
«
бре
!
...
од
куд
на
таван
?
—
Побего
од
капетан
,
сунце
ја
!
превијати
се
дете
и
одједном
заплакати
.
Пандур
омекшати
.
и
он
се
бити
уплашити
да
тај
јесам
какав
подвала
,
да
он
оговорити
код
капетан
.
.
ко
знати
!
с
велик
лукавост
и
препреден
вештина
утишати
дете
,
па
он
узити
на
испит
.
Уплашен
дечко
сав
он
о
себе
искрено
испричати
,
рећи
само
да
он
јесам
отац
послати
у
служба
,
као
што
јесам
и
други
говорити
.
—
А
’
нака
...
јесам
ти
овај
газда
никако
доводити
у
срез
,
код
ми
?
упитати
пандур
,
правити
при
тај
лице
као
да
јесам
он
сасвим
свеједно
:
долазити
ил
’
не
долазити
у
срез
.
А
овај
он
питати
тек
’
наки
...
из
радозналост
.
—
јок
,
одговорити
Љубомир
,
чудити
се
и
одговор
и
поглед
што
он
тај
питати
.
»
А
,
јесам
он
уписати
!
помислити
пандур
весео
.
ту
хтети
мецко
да
штрбуцнути
газда
Цвијан
...
Хе-хе
«
...
кад
се
Љубомир
,
охрабрен
пандур
,
вратити
у
кујна
,
тамо
он
дочекати
с
псовка
и
велик
прасак
.
Траже
он
од
кад
себе
,
пун
она
рука
посао
,
спремати
се
велик
вече
.
напољу
се
чути
граја
,
разговор
и
по
неки
гласнији
смех
.
тај
јесам
подолазити
кмет
,
одборник
,
сељанин
...
лармати
и
гледати
да
пропипкати
одмах
:
ради
шта
ли
јесам
сам
капетан
тако
ненадно
доћи
.
у
позан
ноћ
,
пошто
се
вечерати
давно
свршити
и
људи
готово
поизодлазити
,
механџија
зовнути
Љубомир
у
један
соб
,
па
он
тајанствено
,
са
полушапат
,
запитати
:
—
Шта
јесам
тај
бити
с
ти
и
с
онај
...
ту
механџија
крупан
опсовати
пандур
.
Љубомир
он
све
испричати
,
па
и
пандуров
монолог
,
онако
како
он
јесам
он
разумети
.
—
еј
,
дрљати
,
пропасти
јесам
!
...
викнути
узбуђен
механџија
,
који
јесам
у
такав
прилика
волети
све
да
увећавати
,
па
и
опасност
,
који
он
очекивати
.
—
јесам
ти
уписати
,
видити
...
па
сад
хтети
...
Љубомир
се
препасти
,
па
само
стегнути
уздрхтао
рука
бутиница
,
трептати
и
одједном
он
грунути
суза
на
очи
.
—
него
пазити
:
сутра
да
казати
...
кад
тај
капетан
позвати
,
да
он
казати
:
ја
јесам
,
река
,
господин
,
ђак
;
ићи
река
на
велик
школа
у
Београд
.
па
док
стати
време
за
школа
,
примити
ја
овај
,
река
,
добар
човек
да
ја
прихранити
,
а
и
ја
он
,
река
,
за
тај
слушати
.
Нипошто
да
не
казати
,
да
јесам
се
погодити
да
ја
служити
!
...
пропасти
јесам
!
јесам
ли
разумети
?
—
јесам
,
одговорити
дечко
,
брисати
широк
прљав
рукав
уплакан
очи
и
гледати
механџија
плашљиво
.
—
е
дело
сад
ја
рећи
,
како
хтети
сутра
капетан
казати
.
Љубомир
поновити
задати
он
одговор
готово
од
реч
до
реч
.
газда
он
остати
задовољан
,
па
он
послати
да
спремити
све
,
што
требати
за
чишћење
ципела
.
црнити
се
и
тајанствено
ћутети
високо
небо
,
црнити
се
таман
летњи
ноћ
;
не
видити
се
ништа
,
само
севати
пред
очи
некакав
таман
нејасан
слика
:
приближити
се
какав
жбунић
,
учинити
ти
се
читаво
страшити
...
раширити
се
,
разјапити
чељуст
,
па
ићи
на
ти
,
ићи
,
али
увиђати
да
се
растојање
између
ти
и
чудовиште
не
мењати
...
Љубомир
сести
на
врата
од
свој
таван
,
окренути
лице
таман
помрчина
и
,
као
да
се
решавати
куд
хтети
...
хтети
бити
се
кренути
на
пут
одмах
,
али
он
задржавати
оваки
ноћ
...
преко
небо
прелет
један
падалица
.
он
се
стрести
и
,
крстити
се
плашљиво
,
завући
се
у
сена
...
Ив
»
Ђак
београдски
гимназија
...
Божа
,
јесам
ли
овај
истина
или
сан
!
...
,
ја
,
Љубомир
Васић
,
гимна
...
како
оно
казати
:
гим-на-зист
!
«
...
мислити
дечко
и
освртати
се
око
себе
,
гледати
огроман
величанствен
здање
,
који
се
са
сав
четири
страна
у
наоколо
склопити
и
опколити
овај
шарен
,
многобројан
гомила
деца
,
дечак
,
младић
ћосав
,
младић
с
брчић
и
брадица
,
који
се
талас
,
љуљати
и
комешати
без
икакав
ред
,
од
који
се
чути
узвик
,
смех
,
а
над
цео
гомила
расплинути
се
брујање
и
жагор
...
Наш
планинац
се
наслонити
на
неки
градиница
од
тачка
,
подигнут
у
сред
двориште
около
некакав
дугуљаст
камен
са
лимен
поклопац
,
за
који
он
рећи
,
да
јесам
тај
справа
—
сунчаник
,
па
гледати
тај
велик
,
до
сад
не
видити
,
мравињак
од
деца
,
како
се
шаренити
разноврстан
одећа
,
који
не
моћи
довољно
да
се
нагледати
.
бити
јесам
ту
деца
у
прљав
и
чист
,
поцепан
и
нов
,
затворен
и
отворен
бој
капут
;
бити
она
јесам
у
таки
исти
и
још
кратак
и
дугачак
панталоне
.
Љубомир
зачудити
овај
први
,
који
јесам
сав
,
махом
,
чисто
одевен
.
»
Што
она
тај
мајка
ократити
пеленгирице
?
морати
да
јесам
имати
више
оваки
сукно
«
...
бити
она
јесам
у
чист
и
бео
као
снег
,
танак
сеоски
кошуљица
,
са
ишаран
срма
чохан
јелечић
;
бити
она
и
у
танак
сукнен
чакширице
,
а
бити
она
неколико
,
као
и
он
,
у
маснити
,
прљав
,
искрпљен
кошуља
од
дебео
кудељни
платно
...
и
сав
ту
шарен
маса
гледати
узбезекнут
,
зачуђен
сељак
,
а
у
уш
он
још
брујити
одсечан
,
строг
глас
мали
,
чист
,
сед
директор
,
који
прочитати
име
примљен
ученик
у
први
разред
гимназија
,
и
још
тамо
нешто
стати
говорити
,
али
он
од
узбуђење
не
саслушати
ништа
више
,
после
свој
име
...
»
Љубомир
Васић
,
ученик
велик
гимназија
«
...
мрмљати
дечко
у
себе
(
рећи
јесам
он
да
се
овај
звати
„
велик
“
,
за
разлика
од
други
два
—
палилулски
и
теразиски
)
,
готово
гласно
изговарати
цео
свој
нов
титула
и
чудити
се
како
се
тај
лепо
срочити
,
да
бити
баш
»
велик
гимназија
«
.
...
гледати
у
овај
нем
и
страховит
,
за
он
,
зидина
,
како
се
дизати
величанствено
у
високо
плав
небо
,
како
треперити
под
сунчев
зрак
,
и
полугласан
,
блудећи
мален
очи
,
понављати
у
себе
:
»
Љубомир
Васић
,
ученик
велик
гимназија
«
...
и
осећати
како
он
се
тада
груда
надимати
јаче
,
како
срце
закуцати
живо
,
живо
,
брзо
...
и
знати
,
да
јесам
сад
на
Маљен
,
само
бити
полетети
кос
...
уз
пут
бити
се
претурати
главачки
,
одрати
бити
ко
јарцати
,
и
опет
бити
трчати
и
трчати
докле
он
нога
носити
...
А
овако
само
подскочити
од
земља
,
као
да
он
електрични
струја
бацати
,
и
гледати
у
деца
око
себе
тако
блажен
,
као
да
бити
се
сад
са
сав
грлити
и
љубити
...
и
опет
понављати
:
»
Љубомир
Васић
,
ученик
велик
гимназија
«
...
Отишо
јесам
затим
на
Калимегдан
,
завуко
се
међу
зидина
градски
и
предати
се
дуг
,
заносан
маштање
...
дакле
,
свршен
јесам
:
постиго
јесам
главну
жеља
.
А
колико
се
мука
видети
,
колико
се
незгода
претрпети
,
док
се
до
тај
доћи
!
...
и
стати
се
ређати
пред
он
сав
догађај
од
његов
бегство
...
.
Најмучније
бити
кад
стигнути
у
Београд
,
освртати
се
путем
једнако
,
бојити
се
капетанов
потера
.
сад
,
кад
ући
међу
овај
бескрајан
гомила
кућа
,
кад
поћи
крив
непознат
улица
,
кад
углед
толики
свет
,
што
непрекидно
врвити
тамо
и
амо
;
кад
познати
да
јесам
тај
свет
други
,
сасвим
други
,
туђ
свет
,
не
онакав
како
он
јесам
он
замишљати
;
кад
видити
да
се
ники
ту
не
смести
обрнути
ни
за
што
запитати
,
јер
он
хтети
ники
,
ама
баш
ники
да
погледати
...
сваки
пролазити
поред
он
,
као
да
он
и
немати
ту
на
улица
,
или
он
обилазити
равнодушно
,
не
гледати
он
,
као
да
јесам
он
какав
пањ
,
израсто
на
улица
...
кад
он
поклопити
и
увући
у
свој
чељуст
тај
читав
гора
од
кућа
,
велик
и
мали
,
прљав
и
окречен
,
и
он
се
наћи
као
стегнути
,
заклопити
тај
громада
...
кад
сав
тај
видити
и
осетити
,
Љубомир
се
препасти
и
зажалити
што
он
не
ухватити
капетанов
потера
,
јер
бити
он
сад
и
онај
пандур
бити
тако
драг
...
или
што
он
не
ухватити
онај
његов
сељак
и
не
одвести
на
Маљен
.
ах
,
он
јесам
тако
јадан
,
тако
јесам
!
...
Шта
ли
хтети
бити
са
он
?
...
да
ли
хтети
пропасти
,
изгубити
се
у
овај
шарен
свет
,
и
умрети
од
глад
међу
какав
зидина
?
...
Смишљао
јесам
у
памет
најстрашније
слика
мука
,
који
он
чекати
,
а
оно
изићи
све
тако
просто
и
тако
обично
.
лутати
јесам
,
гладан
и
неиспаван
,
једном
усамљен
улица
,
наићи
на
некакав
доброћудан
,
како
се
он
учинити
,
чичица
.
Чича
он
још
из
далек
оценити
и
ко
јесам
и
шта
јесам
и
шта
тражити
.
брзо
јесам
се
објаснити
,
наредити
,
и
он
јесам
одмах
наћи
место
,
наћи
кров
и
заклон
,
за
чим
он
јесам
највише
стати
...
од
тада
јесам
непрекидно
трчкарати
по
некакав
порука
и
радио
у
кућа
као
роб
,
радио
без
одмор
,
без
сан
...
из
сат
у
сат
,
тако
непрекидно
.
али
се
тај
он
јесам
ни
мало
тешко
чинити
.
тај
он
имати
свој
место
,
знати
где
јесам
и
,
што
јесам
главно
,
јесам
више
јесам
.
тек
после
,
кад
јесам
с
тежак
мука
наћи
свој
сељак
,
Светозар
богословац
,
који
се
тек
вратити
из
село
,
тада
јесам
разумети
да
он
јесам
овај
место
незгодно
и
тешко
,
да
се
ту
не
моћи
ништа
учити
,
и
да
имати
много
добар
место
,
где
се
мање
радити
и
више
користити
.
о
,
како
он
јесам
обрадовати
састанак
са
Светозар
!
...
хтети
јесам
пољубити
сваки
крпа
на
он
,
који
јесам
још
мирисати
маљенски
боровина
.
јесам
знати
шта
хтети
пре
да
он
питати
...
—
Шта
вео
мој
...
тат
,
Вујица
,
стриц
?
питати
не
дисати
.
—
бринути
се
,
знати
јесам
...
сестра
ти
плакати
и
помињати
мајка
...
она
бити
много
жалити
,
да
јесам
жив
.
Чули
јесам
да
јесам
овамо
отишо
.
Чича
Живојин
велим
:
»
Кажи
он
,
ако
он
видити
,
неки
се
трудити
на
сваки
посао
.
јесам
он
отпасти
од
ја
,
као
ивер
од
клада
.
бости
,
казати
,
ја
срце
за
сав
деца
«
.
Тужне
,
тежак
суза
облиш
Љубомир
;
он
стати
јецати
неутешан
,
дуго
...
сећати
се
свој
мио
,
који
јесам
тако
грубо
оставити
и
који
јесам
он
тако
много
волети
.
али
дечји
туг
јесам
велик
и
дуготрајан
.
.
од
овај
срећан
дан
,
кад
се
састати
са
Светозар
,
окренути
се
све
у
његов
живот
на
добар
.
досадањи
место
напустити
,
наћи
он
Светозар
много
боље
,
управо
најбоље
,
о
какав
он
јесам
ни
сањати
.
затим
настати
спремање
за
упис
у
школа
.
—
Дај
ја
сведочанство
,
рећи
он
Светозар
један
дан
,
да
ти
пријавити
за
испит
.
—
како
...
шта
тај
?
!
зачудити
се
дечко
,
не
разумевати
шта
овај
тражити
.
нога
јесам
он
се
пресећи
,
жив
јесам
умрети
,
кад
он
земљак
објаснити
,
да
без
тај
пети
моћи
бити
примити
,
а
данас
почињати
упис
...
дакле
сав
пропасти
,
сав
мука
и
нада
узалуд
!
...
али
срећа
,
који
он
се
једном
насмејати
,
јесам
он
тако
лако
хтети
оставити
.
Нашло
се
сведочанство
за
час
,
и
са
сав
просто
,
без
мука
.
забринут
богословац
прогурати
се
неколико
пут
кроз
гомила
деца
,
који
стајати
пред
школски
врата
,
са
превијен
табачић
,
очекивати
ред
да
ући
.
разгледати
он
добро
десетина
тај
табачић
,
видити
да
јесам
тај
штампан
бланкет
,
који
јесам
доброћудан
и
безазлен
учитељ
исправан
попунити
и
својеручни
потпис
утврдити
.
други
он
тврђа
у
онај
време
јесам
ни
требати
.
»
Па
и
ја
умети
тако
попунити
...
још
лепше
!
«
помислити
бистроуман
Ваљевац
,
и
кроз
пол
час
његов
срећан
мисао
постати
јесам
дело
.
у
тај
срећан
доба
ни
»
крштеница
«
не
бити
потребан
одмах
—
веровати
се
учитељ
.
исти
дан
Љубомир
јесам
бити
пријављен
,
а
после
неколик
дан
испитати
и
примити
у
први
разред
гимназија
.
тако
се
свршити
сав
незгода
,
који
јесам
он
до
сад
ударати
љутито
.
Шта
ли
он
очекивати
од
сад
...
како
ли
хтети
бити
даље
?
...
Плашљива
зебња
наилазити
он
на
душа
,
али
јесам
он
одмах
одгонити
свој
чаробан
реченица
:
»
Љубомир
Васић
,
ученик
велик
гимназија
«
...
В
нов
место
Љубомиров
бити
јесам
од
редак
место
.
за
такав
»
послуживање
«
ђак
јесам
добро
плаћати
онај
ко
она
он
наћи
.
бити
јесам
тај
један
мања
и
,
по
изглед
,
сиромашан
кућа
,
какав
јесам
бити
препун
Београд
у
онај
време
.
али
чим
отворити
врата
,
одмах
ви
изненадити
све
што
видити
унутра
.
не
видити
никакав
богаштина
,
али
јесам
ипак
све
унутра
тако
солидно
,
чисто
,
уредно
...
на
ви
завејати
отуд
некакав
нарочит
дух
уљудност
,
честитост
,
дух
леп
,
и
ви
се
одмах
гледати
низа
себе
,
ценити
јесам
ли
сав
на
ви
уљудно
и
у
ред
.
у
кућа
живити
само
један
баба
са
син
.
Баба
јесам
родити
у
Војводина
,
али
јесам
све
до
сад
сачувати
онај
леп
особина
кућеван
ред
,
који
јесам
наследити
од
свој
мати
.
син
она
јесам
великошколац
,
у
последњи
година
.
Љубомир
не
моћи
очи
да
одвојити
од
свој
господин
-
Никола
.
приковати
он
млад
великошколац
свој
необичан
држање
...
некакав
горд
уљудност
,
достојанствен
поглед
и
покрет
,
па
не
моћи
дечко
да
он
се
нагледати
.
Највише
он
бунити
онај
мали
,
жућкараст
па
се
преливати
у
црн
,
паметан
господски
очи
,
који
никад
не
гледати
права
,
него
некако
у
косо
,
и
опет
гледати
човек
у
очи
.
па
ход
господин
-Николин
!
...
и
он
јесам
бити
мањег
раст
,
скоро
ћосав
.
само
по
доњи
вилица
пробити
он
мек
,
жућкаст
црн
маља
.
па
кад
издигнути
раме
некако
његовски
и
поћи
,
Љубомир
само
бленути
и
мислити
у
себе
:
»
бадава
,
овај
хтети
некад
бити
министар
!
«
...
—
Имаш
ли
,
мора
,
какав
одело
?
питати
он
господин
Никола
у
очи
дан
,
кад
хтети
поћи
у
школа
.
Љубомир
обарати
очи
и
стидљиво
гледати
свој
једину
,
скоро
поцрнео
кошуља
.
—
јесам
понети
...
’
наки
,
изненада
поша
...
—
како
изненада
?
Реч
по
реч
,
и
Љубомир
поверити
свој
обожаван
љубимац
цео
тајна
свој
бегство
.
Никола
јесам
бити
необично
бистар
младић
,
од
онај
стар
великошколац
,
који
сваки
занимљив
појава
дубоко
аналисати
.
он
познати
одмах
ко
јесам
пред
он
,
и
како
јесам
и
јесам
располагати
нежан
благ
осећање
,
и
уз
тај
,
у
приличан
мера
,
маштати
и
писати
стих
,
заинтересовати
се
дечко
и
стати
он
у
мисао
ређати
разнети
положај
,
који
он
у
будућност
очекивати
.
—
Добра
.
ја
хтети
се
заузети
за
ти
,
али
да
бити
ваљан
,
рећи
он
кратак
.
исти
дан
Љубомир
добити
од
свој
господин
чист
преобука
,
цео
стар
одело
и
обућа
.
Божа
,
кад
јесам
видети
себе
у
панталоне
и
капут
!
...
освртати
се
,
загледати
се
дуго
са
свити
страна
,
и
никако
он
јесам
падати
на
ум
да
јесам
тај
стар
,
изношен
,
искрпљен
одело
,
у
који
он
изгледати
смешан
.
»
Баш
прав
господин
,
па
тај
ти
јесам
...
она
,
да
ја
сад
видити
Милка
и
Мира
!
«
...
мислити
и
разгледати
сав
дугачак
жут
капут
,
што
се
прелив
као
крушков
лист
у
септембар
,
који
јесам
некад
бити
добар
»
иберциг
«
,
па
хтети
и
сад
лепо
послужити
сирот
ђак
.
у
школа
он
рећи
,
да
јесам
уписати
у
први
одељење
.
Ишао
јесам
у
школа
три
дан
мирно
-
тихо
,
као
сенка
...
посматрати
јесам
све
око
себе
радознало
,
гледати
како
се
мењати
учитељ
сваки
час
и
с
гордост
рачунати
:
колико
хтети
имати
учитељ
овај
година
.
сести
јесам
у
последњи
клупа
,
међу
друг
оденути
као
и
он
,
од
који
један
имати
и
брада
.
Четвртог
дан
позвати
он
у
канцеларија
...
кад
јесам
саслушати
чика-Јоцин
позив
,
устати
јесам
,
пребледети
и
јесам
знати
ништа
за
себе
.
—
Љубомир
Васић
!
звати
ти
у
канцеларија
,
одсечно
и
службено
викнути
служитељ
.
он
само
заиграти
неки
тама
пред
очи
,
стати
он
чак
доле
,
испод
груда
,
нешто
стезати
,
и
он
неколико
секунд
стајати
као
каменити
кип
.
»
То
јесам
оно
...
сведочанство
!
...
пропаст
!
...
Свршено
све
!
«
...
севати
он
мисао
кроз
глава
као
муња
,
и
он
се
лагано
провлачити
поред
друг
,
крити
очи
од
љубопитан
поглед
цео
школа
.
Нешто
он
рећи
два
његов
суседа
,
он
јесам
чути
реч
,
али
он
оне
не
остати
у
памет
.
«
дознати
!
...
да
се
бегати
!
...
А
мој
...
шта
хтети
они
?
...
у
свет
!
«
...
мислити
дечко
,
улазити
обумро
нога
у
простран
соб
,
у
који
само
угледати
много
,
много
људи
...
и
сав
се
некако
црн
,
као
да
јесам
у
тама
.
из
тај
магла
изићи
и
стати
крај
он
један
мали
,
крутуљав
,
у
наочари
,
чичица
,
ко
јесам
он
добро
знати
и
већ
се
насмејати
неколико
пута
чичин
шала
,
који
водити
са
ђак
.
Чича
он
метнути
рука
на
рам
и
као
с
неки
хвалисавост
узвикнути
:
—
аха
...
тај
јесам
!
Кажем
ја
...
рећи
и
погледати
у
један
натмурен
друга
,
који
као
да
јесам
до
сад
веровати
онај
,
што
он
јесам
говорити
.
—
јесам
,
богобојажљив
дете
!
проговорити
поп
,
вероучитељ
гимназиски
,
пошто
он
пажљиво
промотрити
.
»
ухватити
!
...
тај
јесам
.
сад
хтети
да
привикнути
:
на
поље
!
...
«
—
Љубомир
,
бога-ти-си
,
проговорити
од
некуд
из
тама
његов
професор
рачун
,
ко
познати
по
глас
,
али
он
још
не
углед
:
ићи
у
други
одељење
,
па
ја
чекати
,
сад
хтети
ја
.
.
он
се
испети
лагано
у
други
одељење
,
који
јесам
бити
баш
над
професорски
канцеларија
,
ући
и
стати
близу
табла
,
не
гледати
ники
;
стати
као
човек
,
који
чекати
да
он
се
очитати
смртан
пресуда
.
Школа
се
утајати
...
деца
гледати
,
зачуђен
необичан
појава
,
па
не
стизати
још
ни
да
се
насмејати
његов
изглед
.
али
он
сад
подсмевка
не
бити
дирати
...
»
Мор
да
јесам
потказати
неко
од
овај
!
...
видети
Светозар
кад
јесам
писати
«
...
професор
ући
.
Ђачке
очи
само
прелетати
са
професоров
очи
на
овај
чудан
погурен
дечко
у
дугачак
жут
капут
,
са
прекрштен
рука
на
груди
.
—
овај
хтети
ви
бити
цензор
,
рећи
професор
,
гледати
ред
несташан
жив
очи
,
који
се
све
упрети
у
он
.
тако
јесам
красан
сав
у
цео
овај
разред
,
да
господа
професор
јесам
моћи
наћи
ни
један
,
ко
бити
моћи
одржавати
ред
...
А
тај
Петар
,
бога-ти-си
,
боље
да
ићи
за
говедо
по
твој
Златибор
...
»
цензор
...
ја
?
!
...
Шта
овај
свањивати
...
Шта
јесам
овај
лепо
око
ја
!
...
А
сведочанство
!
...
не
знати
«
...
кад
јесам
поћи
кућа
,
после
час
,
дечко
гледати
око
себе
скромно
,
бојажљив
,
али
у
себе
радосно
понављати
:
»
Љубомир
Васић
,
цензор
велик
гимназија
!
«
А
цензорски
питање
у
други
одељење
задавати
јесам
велик
брига
професор
.
спреман
јесам
предлог
директор
:
»
да
се
преместити
овај
окачењак
изнад
наш
глава
«
...
први
школски
дан
,
овај
исти
професор
,
који
довести
Љубомир
,
разгледати
одрастао
ђак
и
поставити
за
цензор
поменут
Петар
Ужичанин
,
који
јесам
вис
надвисити
цео
разред
.
други
час
Петар
предузети
нов
почастан
дужност
:
узити
креда
,
стати
уз
чист
табла
и
видети
безброј
несташан
малишан
,
не
знати
она
још
име
,
раскречити
се
,
подигнути
оба
рука
у
вис
и
,
колико
бити
снага
у
плућа
и
грло
,
подвикнути
:
—
М-е-е-е-р
.
.
Ћутите-е-е
!
...
после
неколик
секунд
појавити
се
на
врата
чика-
Јоца
,
са
преплашен
лице
,
као
да
јесам
паљевина
у
школа
.
—
Шта
јесам
?
!
питати
он
и
гледати
по
школа
,
чудити
се
што
још
не
видити
крв
или
ватра
.
за
Јоца
истрчати
један
професор
.
—
Шта
јесам
?
питати
Јоца
,
гледати
по
сав
школски
угао
.
ко
јесам
викати
?
—
цензор
,
одговорити
неколико
глас
.
цензор
стидљиво
обор
глава
,
и
са
онај
снебивљив
ужички
смешење
протепати
:
—
ехе
...
А
да
ја
:
умиривати
ђаво
...
ка
да
јесам
ударити
обад
у
сав
...
професор
прснути
у
смех
и
стрчати
низ
степеница
.
.
.
за
два
дан
изређати
још
петорица
цензор
у
други
одељење
,
и
најзад
сав
професор
доћи
до
уверење
,
да
јесам
се
у
овај
разред
,
сасвим
случајно
,
састати
тако
немиран
деца
,
какав
јесам
упамтити
велик
гимназија
.
али
онај
мали
професор
у
наочари
доћи
на
ум
паметан
мисао
:
»
зар
баш
морати
,
рећи
,
писма
људи
бити
у
први
одељење
?
«
Тражећи
подесан
лице
,
угледати
јесам
скроман
Љубомир
...
тако
се
свршити
тешко
цензорски
питање
у
други
одељење
,
и
наш
Љубомир
постати
»
цензор
велик
гимназија
«
.
ви
Љубомир
јесам
одлазити
често
и
врло
радо
свој
сељак
—
богословац
.
поред
тај
што
се
осећати
као
пила
под
крило
мајчин
,
кад
јесам
уз
он
,
још
он
јесам
тамо
вући
и
нешто
други
.
он
се
заносити
гледати
,
кад
ударити
звоно
на
вечерњи
,
како
из
онај
многобројан
врата
,
који
сав
гледати
у
двориште
,
поврвети
многобројан
младић
,
па
лаган
корак
,
разговарати
се
полако
уз
пут
,
примицати
се
црквен
врата
тако
цео
гомила
,
крстити
се
и
улазити
у
црква
.
А
за
она
достојанствено
ступати
некакав
дугачак
брадат
поп
у
дугачак
,
необичан
изглед
,
капа
.
кад
он
јесам
први
пут
видети
,
прошаптати
Светозар
са
страх
:
—
јесам
л
’
тај
митрополит
'
?
—
Ида
,
бре
...
тај
јесам
професор
.
—
каки
он
јесам
онај
капа
?
—
камилавка
,
што
носити
калуђер
.
кад
год
јесам
моћи
,
и
он
јесам
одстојати
са
земљак
вечерње
,
замишљати
тај
час
да
летити
права
на
небо
,
кад
загрмети
двеста
богословски
глас
:
»
господа
возвах
к
тебје
,
услишити
мја
«
...
грмити
одјек
сложан
многогласан
певање
и
проламати
се
под
огроман
таман
свод
храм
,
трести
се
и
дрктати
прозор
црквен
,
колутати
се
миришљав
дим
измирна
и
звецкати
ситан
прапорац
на
сребрн
кадионица
...
А
дивљак
маљенски
бленути
,
слушати
,
и
заборављати
где
се
налазити
и
шта
се
тај
збивати
око
он
.
она
велик
жудња
за
свет
,
за
далек
простор
,
уталожити
се
код
Љубомир
и
сад
стати
да
се
јављати
нов
тежња
,
управо
нов
идеал
.
Још
код
студенац
јесам
најрадије
мислити
о
школа
али
тадањи
мисао
бити
нејасан
и
неодређен
.
сад
,
кад
јесам
постати
чак
»
цензор
велик
гимназија
«
,
јесам
моћи
пожелети
себе
велик
слава
и
радост
,
до
да
остати
све
овако
како
јесам
,
док
год
он
не
изучити
сав
школа
.
сад
се
школа
истакнути
напред
,
пред
сав
његов
жеља
,
заузети
он
цео
душа
и
испунити
јесам
леп
осећање
...
али
јесам
и
одлазак
до
Светозар
постепено
чинити
свој
:
и
они
не
остати
без
утицај
па
овај
мек
,
нежан
и
наиван
душа
.
после
чест
стајање
на
вечерњи
,
најрадије
јесам
претурати
књига
који
лежати
растурити
у
скриња
Светозарев
.
—
она
,
колик
јесам
овај
!
Рече
једаред
,
разгледати
књига
.
каки
ти
јесам
овај
?
...
—
Прочитај
.
Видиш
да
писати
:
свет
писма
,
одговорити
он
сељак
,
претурати
лист
некакав
уџбеник
,
који
бити
сав
ишарати
крупан
црквенословенски
слово
.
—
аха
,
Света
писма
!
поновити
ђак
глас
,
који
казивати
да
јесам
никад
чути
за
такав
књига
.
отворити
неколико
први
лист
и
прочитати
један
стих
,
који
он
прво
пасти
у
очи
.
Читаше
:
»
и
измахнути
рука
свој
и
узити
нож
да
заклати
син
свој
«
...
Нешто
нејасно
,
тамно
,
али
познати
он
,
провејати
пред
очи
он
при
читање
овај
редак
.
он
наставити
даље
:
»
али
анђео
господњи
викнути
он
с
небо
и
рећи
:
Аврам
!
«
...
»
аха
,
знати
...
тај
јесам
оно
,
кад
јесам
Аврам
хтети
заклати
Исак
...
од
куд
тај
овде
?
«
вратити
се
очи
и
стати
читати
цео
»
глава
«
од
почетак
.
допасти
он
се
.
Лепша
јесам
овај
написати
,
него
што
она
јесам
учитељ
причати
.
али
при
крај
запети
:
стати
се
ређати
некакав
неразумљив
име
,
и
реч
;
он
обрнути
неколико
лист
—
опет
познат
прича
о
Јосиф
.
Читаше
јесам
,
а
кад
наићи
на
реч
:
»
син
јесам
мој
хаљина
;
љут
он
јесам
звјерка
изјести
...
и
раздријети
Јаков
хаљина
свој
,
и
веза
костријет
око
себе
«
...
Љубомир
се
заплакати
и
кришом
обрис
суза
,
који
он
полетети
из
очи
.
у
овај
причање
наћи
он
некакав
сличност
са
свој
бегство
од
кућа
,
и
тешко
он
пасти
на
срце
туг
Јосифов
отац
...
замислити
се
,
хтети
бити
да
мислити
о
кућа
,
али
он
тај
мисао
некако
брзо
ишчезавати
из
памет
,
а
на
њихов
место
долетати
некакав
други
—
нејасан
,
магловит
,
не
разумети
она
баш
ни
мало
,
али
осећати
некакав
топлина
,
некакав
задовољство
од
њихов
присуство
.
под
утицај
тај
осећање
,
он
отварати
књига
скоро
на
половина
и
читати
:
»
не
бити
дан
у
који
се
родити
,
и
ноћ
у
који
рећи
:
родити
се
дјетић
!
бити
тај
дан
тама
,
не
гледати
он
бог
озго
,
и
не
освјетљавати
он
свјетлост
!
«
...
обузети
он
страх
...
какав
ли
јесам
тај
црн
живот
,
који
се
овако
проклињати
!
у
исти
време
он
бити
на
чисто
с
мисао
:
да
он
се
не
моћи
душа
смирити
,
док
овај
књига
не
прочитати
.
—
јесам
л
’
твој
овај
књига
'
?
запитати
он
Светозар
,
после
дуг
чекање
док
овај
свршити
читање
предмет
.
али
јесам
погодити
време
,
јер
јесам
богословац
баш
сад
предузети
последњи
»
слишавање
«
из
прочитан
задаћа
.
—
Мојо
,
проговорити
он
,
не
гледати
не
само
у
књига
но
ни
у
шта
;
очи
он
блудити
неодређено
по
зид
и
прозор
,
као
обично
кад
се
човек
дубоко
занети
један
мисао
.
—
Дај
ја
јесам
да
читати
...
ако
ти
не
требати
,
прозборити
дечко
бојажљив
.
Светозар
само
бацити
око
на
књига
и
,
као
да
говорити
неки
други
,
рећи
:
—
јесам
тај
за
ти
још
.
Нећеш
јесам
разумети
.
—
Ева
пуно
причати
,
славити
ја
!
...
све
што
јесам
учити
у
школа
.
и
кад
наићи
онај
неразговетно
,
ја
прескочити
.
—
Добра
,
узети
,
одобрити
он
овај
,
само
да
он
оставити
на
мир
.
Љубомир
брзо
устати
и
отићи
,
бојити
се
да
се
Светозар
не
предомислити
.
сад
јесам
имати
само
један
брига
:
да
удесити
свој
посао
тако
,
како
хтети
он
бар
сваки
други
,
трећи
вече
остајати
време
за
читање
овај
занимљив
књига
.
тај
јесам
бити
,
код
оваков
људи
,
где
јесам
он
становати
,
лако
удесити
.
рад
школски
још
не
бити
много
,
посати
у
кухиња
бити
брзо
готов
,
јер
он
јесам
мало
:
опрати
неколико
тањир
,
очистити
»
господинов
«
ципела
,
тај
јесам
све
.
па
после
сести
за
чист
,
велик
кухињски
сто
,
примакнути
ближе
мали
лампица
,
узети
онај
чудан
књига
са
црн
сјајан
корица
,
погурити
се
онако
сељачки
и
наслонити
брада
на
песница
,
па
се
занети
,
пратећи
благословен
Израиљ
у
његов
дуг
,
мучан
и
занимљив
лутање
по
пустиња
...
на
Петковача
бити
ред
други
одељење
за
црква
.
Љубомир
јесам
тај
дан
очекивати
с
велик
нестрпљење
,
јер
јесам
дознати
од
богословац
,
да
хтети
митрополит
служити
тај
дан
.
Још
он
јесам
остати
тај
жеља
:
да
видити
митрополита
,
и
тај
баш
кад
служити
.
до
сад
никако
јесам
моћи
уграбити
прилика
да
он
видити
,
па
јесам
често
помишљати
од
разних
људи
:
да
не
бити
тај
митрополит
.
Чак
јесам
једном
од
некакав
хаџија
са
Теразије
,
за
ко
он
после
рећи
да
прав
ћевапчић
,
помислити
:
да
ли
јесам
тај
митрополит
?
...
Улазећи
у
црква
с
ђак
,
Љубомир
се
одвојити
из
ред
кад
доћи
близу
икона
за
целивање
,
стати
побожно
пред
икона
,
прекрсти
се
и
нагнути
чела
да
он
свештеник
помагати
,
па
извући
из
жут
капут
,
који
од
маст
и
други
састојак
већ
добити
затворен
,
кафену
бој
,
свој
мали
и
необичан
прљав
марамица
,
одрешити
некакав
завезак
,
извадити
бакрени
марјаш
и
спустити
он
на
икона
.
сав
он
друг
посматрати
са
чуђење
.
и
пре
она
његов
лице
бити
необично
,
али
сад
...
сад
јесам
много
необично
.
она
пређашњи
скромност
,
онај
тај
,
бојажљив
поглед
,
сав
се
утростручити
и
прећи
у
некакав
побожан
збиља
,
који
изглед
смешан
на
дечји
лице
.
»
овај
хтети
у
светац
!
«
рећи
један
дечко
са
подсмех
.
многи
он
прихватити
шал
и
насмејати
се
;
али
она
бити
који
гледати
зачудити
и
озбиљно
:
да
јесам
тај
човек
,
насмејати
бити
се
и
они
,
или
жут
капут
,
или
прљав
марамица
,
или
тако
нешта
...
А
овако
:
дечко
као
и
они
...
па
се
упреподобити
...
Чудно
...
чудан
!
...
»
Стиг
мој
отац
!
«
рећи
попов
синчић
,
смејати
се
са
она
,
који
јесам
знати
ко
припадати
новац
са
икона
.
Љубомир
,
погнут
глава
,
гледати
само
пред
нога
,
стати
с
крај
до
свој
друг
.
прекрет
се
побожно
,
подигнути
глава
и
одједаред
раширити
очи
,
као
да
јесам
велик
чудо
угледати
...
права
пред
он
,
на
узвишен
,
покривен
црвен
чоха
,
амвон
,
окренути
он
леђима
,
стајати
неко
,
обући
исто
онако
,
као
што
јесам
насликан
св
.
Сава
у
његов
школа
.
он
текнути
неки
пријатан
,
сладак
радозналост
...
»
То
јесам
он
...
помислити
ђак
и
стати
са
чуђење
и
наслада
посматрати
,
како
принети
тај
некакав
свећа
и
дати
он
у
рука
.
он
стати
махати
свећа
и
обрнути
се
народ
...
Љубомир
сакрити
очи
рука
...
бити
он
необично
страшно
и
веома
слатко
од
тај
појава
,
и
он
скинути
рука
и
поглед
...
Лепша
,
много
лепше
но
што
јесам
насликан
св
.
Сава
...
сјајан
,
светао
,
чудан
и
живље
преливати
се
,
треперити
и
блештити
овај
нов
и
ванземаљски
слика
пред
он
...
ту
,
у
тај
светао
златоткан
одећа
,
у
онај
необичан
капа
,
за
који
јесам
и
сад
држати
да
мера
двадесет
ока
,
у
сав
тај
што
се
видити
очи
и
што
јесам
тако
светло
,
замишљати
јесам
дечко
да
јесам
сместити
сав
особина
светитељ
,
о
који
јесам
слушати
нешто
у
школа
а
највише
од
покојни
мајка
.
тај
јесам
свемогућ
сила
,
који
обарати
,
ништити
,
стварати
,
одузимати
живот
,
давати
здравље
и
срећа
...
пред
така
појава
Љубомир
јесам
остати
скрушен
,
збуњен
и
занесен
.
заборавити
јесам
да
се
крстити
и
молити
бог
,
само
јесам
гледати
,
гледати
...
и
осећати
како
се
лагати
неки
нов
,
сасвим
необичан
жудња
увлачити
у
његов
душа
.
он
јесам
још
јесам
умести
јасно
схватити
,
али
се
она
тицати
овај
сјај
...
Дечко
јесам
већ
замишљати
себе
у
тај
сјајан
одежда
,
али
тако
да
тај
јесам
он
,
него
опет
онај
старац
,
јер
како
бити
моћи
бити
такав
!
...
па
опет
јесам
он
тај
некако
у
свој
главица
помирити
,
и
опет
јесам
остати
:
да
и
он
и
онај
чича
бити
у
тај
одежда
...
и
он
да
јесам
исто
што
чича
,
и
чича
да
јесам
он
или
као
он
...
тако
нешто
...
од
овај
служба
Љубомир
стати
још
брижљив
читати
Света
писма
,
али
јесам
заборављати
ни
школа
.
Већ
јесам
знати
доста
лекција
о
некакав
минерал
,
о
кристал
,
о
тврдоћа
и
хемиском
састав
со
,
злато
и
буди-бог-с-нама
!
...
што
он
јесам
ни
мало
разумевати
нити
знати
зашто
хтети
он
такав
знање
.
знати
јесам
доста
леп
ствар
из
земљопис
,
јер
јесам
тај
професор
лепо
причати
.
Бележио
јесам
како
се
изговарати
немачки
писме
ај
,
уи
итд
.
и
пљуцкати
од
мука
са
свој
професор
,
јер
он
јесам
тај
наука
тешко
ићи
у
глава
.
Слушао
јесам
монотон
ђачки
причање
пред
поп
,
научити
из
књига
на
памет
,
али
јесам
он
сав
тај
знати
далеко
лепше
и
живље
испричати
...
тако
се
,
постепено
,
тећи
мало
по
мало
знање
,
и
кориснога
и
бескористан
,
и
он
јесам
напредовати
у
школа
.
једаред
,
претурати
Света
писма
,
загледати
се
у
»
пјесма
над
пјесма
«
.
одмах
на
други
страна
наићи
на
некакав
реч
,
који
он
се
учинити
незгодан
за
овај
свет
књига
,
а
један
он
се
баш
учинити
срамотан
.
дуго
јесам
премишљати
о
овај
незгодан
реч
,
читати
она
по
неколик
пут
и
сав
више
се
бунити
њихов
смисао
,
који
он
се
по
некад
учинити
заношљив
...
онако
младићски
.
у
тај
наићи
његов
господин
.
—
господин
,
шта
јесам
овај
?
...
да
видити
...
некако
друкчије
...
—
ама
ти
једнако
ту
твој
књига
!
велим
он
господин
,
смејати
се
и
прилазити
к
сто
.
—
тек
’
наки
...
залудан
!
...
него
гледати
шта
он
јесам
овај
:
до
сад
сав
бити
’
наки
...
—
хм
...
промрмљати
младић
и
загледати
се
у
ред
,
који
он
Љубомир
показати
.
при
први
ред
подигнути
књига
и
стати
пажљиво
читати
.
Љубомир
опазити
како
се
мењати
лице
»
господинов
«
,
како
он
играти
несташан
осмех
на
усна
,
како
он
очи
необично
пламтити
,
како
он
се
ноздрва
јако
широк
и
скупљати
...
—
хм
...
ђавољи
посао
!
промрмљати
он
у
себе
,
а
гласно
рећи
:
него
знати
,
јесам
овај
за
ти
...
Чудни
јесам
овај
свет
књижевник
:
неки
пут
се
и
они
прођаволити
...
—
јесам
ли
тај
светац
,
господин
,
...
што
овај
писати
?
—
хм
...
светац
!
...
»
од
куд
хтети
он
,
враг
,
знати
...
Соломунов
пјесма
над
пјесма
,
велим
се
овде
«
.
и
он
се
стати
сећати
шта
знати
о
Соломун
:
»
Соломунов
храм
...
мудрост
...
и
од
некуд
он
доћи
на
памет
—
Соломунов
слово
!
«
...
јесам
,
јесам
...
морати
да
јесам
светац
.
него
казати
ти
:
оставити
ти
овај
,
не
разумети
ти
овај
ствар
...
А
ја
хтети
ти
донети
,
ако
хтети
да
читати
,
што
лепо
.
Љубомир
се
обрадовати
такав
понуда
.
после
два
дан
добити
јесам
Робинзон
.
за
деца
са
јак
машта
овај
јесам
књига
прав
хипнотиста
,
који
она
сугестовати
и
заузети
сав
њихов
мисао
на
дуг
време
,
а
многи
цео
живот
не
моћи
да
заборавити
осећање
,
који
јесам
имати
при
читање
поједини
сцена
...
у
Љубомиров
глава
настати
хаос
:
помешати
се
слика
Аврам
,
Лот
и
његов
племенољубив
кћер
,
Навин
,
Јов
и
други
са
слика
Робинзон
,
Петка
,
папагај
...
и
он
се
јесам
наћи
у
распутица
и
стати
се
освртати
око
себе
.
прво
што
угледати
сад
боље
,
бити
суседа
,
средовечан
жена
,
удовица
,
који
јесам
становати
баш
до
његов
кућа
.
она
он
јесам
чешће
зивкати
,
али
он
јесам
газдарица
рећи
да
се
не
одзивати
тај
жена
,
који
само
један
посао
имати
:
одмамљивати
»
млад
«
из
суседних
кућа
и
намештати
она
на
други
место
.
али
Љубомир
сад
стати
мислити
:
»
кад
знати
шта
она
хтети
,
онда
јесам
се
не
бојити
.
дати
да
видити
баш
...
да
чути
шта
хтети
рећи
«
.
излазити
јесам
од
опасан
суседа
са
пун
глава
причати
о
његов
госпођа
:
како
јесам
тај
зао
жена
,
циција
,
помрети
млад
од
глад
,
па
хтети
и
да
се
тући
...
А
тамо
,
где
он
јесам
она
наћи
место
,
живети
ко
бубрег
у
лој
;
сав
хтети
он
се
готово
донети
,
и
он
хтети
бити
као
прав
господин
.
А
за
време
моћи
и
код
она
поседети
и
моћи
он
долазити
сваки
дан
онај
богословац
...
на
врата
дочекати
збуњен
дечко
слушкиња
суседин
,
девојчица
,
стар
од
Љубомир
.
одмах
се
на
она
моћи
опазити
,
да
јесам
тај
већ
прекалити
права
београдски
слушкиња
.
,
са
сав
порок
и
недостатак
свој
други
.
—
о
,
господин
-
ђак
,
дакле
јесам
се
смиловати
да
учинити
посјет
мој
госпођа
!
А
молити
,
што
јесам
ја
тако
гордити
?
—
ја
не
бити
река
,
одговорити
Љубомир
наиван
.
ти
вала
баш
јесам
таки
...
а
и
госпођа
...
—
Ха-ха-ха
.
.
ама
ти
,
тај
млад
господин
,
она
погледати
иронично
његов
жут
капут
и
некакав
извештао
шубара
:
што
јесам
ти
горд
,
те
се
не
моћи
с
ти
ни
реч
прозборити
?
...
мустра
и
јесам
:
ђак
!
...
.
Љубомир
се
збунити
и
неколико
пута
преместити
тежина
тело
с
један
нога
на
други
...
у
тај
се
сетити
смео
Логов
кћер
,
ослободити
се
и
погледати
овај
језичну
цура
права
у
очи
.
—
Тхе
...
јесам
баш
тако
,
како
велим
...
али
што
:
ђак
,
јабогме
!
...
ја
јесам
дика
,
а
ти
се
потпрдивати
колико
хтети
,
довршити
он
увређен
глас
.
—
јуф
,
наљутити
се
!
А
да
јесам
горд
,
тај
бити
бар
сваки
вече
стати
са
ја
пред
капија
,
да
мало
поразговарати
.
па
ако
се
бојити
твој
госпођа
,
ја
имати
мој
соб
,
где
смети
примат
гост
...
па
бити
моћи
довести
и
онај
твој
кудрав
богословац
.
ја
бити
ви
лепо
дочекати
...
после
тако
лепо
и
јасно
исказан
жеља
,
Љубомир
отићи
права
Светозар
,
па
он
стати
наиван
причати
,
како
јесам
добродушан
и
суседа
и
њен
слушкиња
.
тај
јесам
,
без
сумња
,
оне
»
добродушан
«
,
о
који
он
јесам
он
причати
?
Младић
се
пренути
и
стати
потанко
распитивати
о
цео
разговор
,
нарочито
о
једнодушан
жеља
суседин
и
њен
слушкиња
.
—
Пит
она
,
знати
,
одговарати
он
Љубомир
:
каки
ти
јесам
онај
младић
,
што
ти
долазити
?
ја
казати
већ
тако
и
тако
...
добар
неки
младић
,
велим
она
,
и
ваздан
тамо
...
заборавити
јесам
...
тек
казати
:
да
ја
бити
код
она
,
а
ти
да
долазити
у
вече
.
—
тако
,
брата
,
тако
ја
казати
.
А
слушкиња
?
—
и
она
тај
исто
.
Вели
:
онај
гргуљав
...
добро
хтети
ми
почастити
...
—
Љуба
,
казати
ја
:
бити
ћар
!
...
само
ти
ја
слушати
,
рећи
весело
и
стати
намештати
свој
кудрав
кос
.
ту
он
одмах
изложити
дечко
цео
програм
,
по
који
хтети
се
он
упознати
са
суседа
и
већ
гледати
даље
...
а
Љубомир
падати
у
део
слушкиња
.
он
се
постарати
и
да
објаснити
дечко
његов
задаћа
,
али
Љубомир
на
половина
разговор
плашљиво
замахати
рука
.
—
Нећу
...
моћи
ти
ја
!
...
Очију
ја
не
моћи
,
страх
ја
!
...
—
ама
добро
,
Србин
,
разумети
се
:
ти
залагивати
слушкиња
како
год
знати
неколико
дан
,
док
се
ја
добро
упознати
с
газдарица
,
па
после
хтети
ја
и
код
слушкиња
у
гост
.
Биће
ту
частити
!
...
А
тај
чувати
твој
место
...
—
но
,
знати
ја
да
она
све
лагати
...
зар
ја
не
видити
како
јесам
ја
!
...
Светозар
остварити
сав
план
,
и
после
недеља
дан
Љубомир
се
наслушати
хвалисав
прича
о
провођење
и
уживање
свој
сељак
.
и
овај
прича
и
даље
посматрање
овај
догађај
унети
у
његов
чист
душа
неки
нов
осећање
,
који
стати
долазити
у
сукоб
са
његов
досадањи
тежња
.
Љубомир
се
одједном
отворити
очи
:
он
стати
разумевати
да
се
у
он
јављати
неки
нов
,
још
нејасан
,
али
већ
обележити
тежња
,
који
он
гонити
да
чешће
извиривати
на
вратница
,
кад
тамо
на
други
вратница
стајати
ђаволаст
слушкиња
;
да
на
час
веронаука
премишљати
:
што
он
онда
не
притиснути
Милка
,
кад
он
обор
у
јакање
,
или
:
што
он
она
не
обор
,
па
да
јесам
притиснути
...
да
у
свој
постељица
ноћу
,
кад
намакнути
жут
капут
на
глава
,
стварати
слика
Соломун
опевати
лепотица
и
после
испредати
разнети
догађај
,
у
који
бити
он
и
тај
лепотица
играти
главне
улога
.
али
сав
тај
слика
и
маштање
бити
веома
наиван
,
чист
,
детињи
...
»
она
Соломунов
...
мисао
дечко
у
мрак
:
већ
морати
да
јесам
неки
царица
...
а
леп
!
па
се
ја
са
она
оженити
...
знати
се
:
ко
бајаги
,
јесам
од
истина
...
па
права
мој
кућа
.
хинтов
царски
сав
од
злато
,
и
већ
сав
се
блистати
...
царски
посао
!
...
А
она
све
тако
уза
ја
...
па
топло
,
слатко
...
пред
село
,
крај
пут
,
баш
уз
његов
ливада
,
стајати
Веселин
Ђурић
,
онај
што
ја
жестоко
у
школа
шамарати
.
стајати
,
бре
,
сад
да
ти
питати
!
...
А
он
кад
видити
како
јесам
се
загрлити
ја
и
царица
и
кад
углед
сав
она
царски
чудо
,
пасти
у
прашина
...
неки
он
...
А
тамо
стриц
...
гледати
и
не
веровати
...
А
и
ја
се
крити
иза
царица
,
да
ја
он
не
видити
...
после
:
отац
баш
и
не
морати
...
готово
и
не
смети
тако
ићи
«
...
и
сад
отпадати
из
даље
радња
царица
,
него
јесам
он
усести
у
хинтов
,
па
тако
величанствено
излазити
пред
отац
,
као
»
цензор
велик
гимназија
«
...
ВИИ
Прођоше
два
непун
година
.
Љубомир
већ
момчити
.
дувати
љут
мећава
са
Маљен
,
па
затрпавати
цео
село
снег
и
мраз
,
а
он
морати
чак
на
ливада
,
да
положити
стока
сена
и
лисник
.
Обуче
сав
стар
жут
капут
,
једини
остатак
прошли
срећан
дан
,
који
он
одмах
,
чим
он
обући
,
навити
на
маштање
,
па
стати
газити
по
пртина
или
целац
—
како
се
десити
,
—
погурити
се
и
сагнути
глава
,
а
мисао
се
стати
колутати
и
ређати
,
сав
један
за
други
,
све
брже
и
брже
...
он
не
осетити
како
доћи
до
котар
,
око
ко
се
окупити
гладан
и
премрзао
стока
;
не
осетити
како
он
јесам
чела
следити
,
како
не
моћи
да
обухватити
рука
леден
рогуље
,
како
с
велик
напрезање
пребацивати
пластак
по
пластак
сена
преко
врљика
...
ићи
,
вршити
посао
,
враћати
се
,
а
један
сталан
мисао
,
који
се
већ
одавно
утврдити
у
он
,
заузети
он
свега
,
па
вртити
,
вртити
...
кад
јесам
себе
оставити
Београд
!
Већ
се
посељачити
сасвим
,
нестати
јесам
и
последњи
знак
београдски
»
полирати
«
,
само
он
жут
капут
опомињати
,
да
јесам
и
он
некада
бити
нешто
—
цензор
велик
гимназија
!
...
али
сад
,
овако
занесен
,
претрпан
груб
и
тежак
сеоски
посао
,
чисто
не
веровати
свој
некадањи
благовање
.
А
сав
налет
одједном
,
као
вихор
на
врео
ведрина
,
и
пресећи
,
порушити
,
однети
све
његов
тежња
,
његов
детињити
нејасан
идеал
...
Србија
повести
рат
за
независност
.
Љубомир
бити
у
други
разред
.
један
дан
распустити
школа
,
рећи
да
прелазити
у
стар
разред
сав
они
,
који
имати
добар
годишњи
оцена
.
Прочиташе
њихов
име
:
и
Љубомир
прелазити
у
трећи
разред
.
Изишо
јесам
из
школа
празан
слеђен
срце
,
са
неки
зао
слутња
на
душа
.
да
ли
хтети
још
икад
прекорачити
овај
значајан
праг
,
преко
ко
се
улазити
у
наука
?
...
Београд
опустити
.
Одоше
сав
људи
на
заветну
свет
дужност
;
отићи
и
професор
,
отићи
и
стар
ђак
,
и
Светозар
отићи
са
некакав
»
легија
«
,
отићи
и
»
господин
«
...
Љубомир
се
освртати
један
дан
по
Београд
,
па
се
и
он
решити
да
ићи
свој
родном
Маљен
,
ко
већ
два
година
не
гледати
очи
.
давно
јесам
тај
бити
,
чинити
се
Љубомир
.
тек
јесам
лето
бити
ославити
,
а
ево
зима
на
измак
.
Шта
се
терет
,
за
тај
време
,
преко
глава
претурити
,
колико
се
мука
видети
.
отићи
он
брат
на
граница
и
за
он
и
отац
.
остати
сав
кућа
на
леђа
невешт
момче
.
радио
јесам
много
за
свој
кућа
и
тај
он
не
бити
тешко
,
али
јесам
још
више
радити
под
кулук
,
за
туђ
кућа
,
где
јесам
остати
сам
деца
и
по
један
жена
,
и
тај
он
бити
веома
тешко
.
али
проћи
све
.
настати
примирје
,
па
затим
мир
;
вратити
се
његов
са
граница
и
наступити
изглед
за
добар
време
.
свет
се
намучити
до
велик
мера
,
до
врхунац
,
па
јесам
сваки
мислити
да
се
више
не
моћи
издржати
и
да
после
киша
и
мећава
морати
једном
огрејати
јасно
сунце
...
тада
хтети
и
школа
почети
,
наставити
се
у
цео
земља
прекинути
рад
.
сав
бити
како
требати
и
обећавати
да
хтети
се
наставити
срећан
дан
за
Љубомир
.
али
одједном
доћи
оно
.
никако
не
моћи
да
се
сетити
кад
јесам
тај
почети
.
сав
мисао
о
тај
некако
почињати
од
Београд
,
али
он
ипак
не
моћи
да
се
сетити
кад
јесам
тај
бити
,
кад
се
јавити
у
он
први
мисао
.
А
у
сам
ствар
тај
јесам
почети
један
дан
,
ни
месец
,
па
ни
година
...
и
сада
,
кад
јесам
већ
у
он
сам
мисао
,
кад
он
јесам
она
заузети
свега
,
он
и
сада
јесам
начисто
ни
са
себе
ни
са
свој
мисао
.
једно
само
он
разумети
добро
и
јасно
,
и
тај
јесам
почетак
од
онај
:
знати
да
више
хтети
ићи
у
школа
,
тај
јесам
јесам
смислити
и
тај
хтети
тако
бити
...
знати
још
,
да
хтети
остати
ни
код
кућа
—
ту
немати
никакав
посао
,
тако
јесам
још
онда
,
код
студенац
,
одлучити
.
знати
да
хтети
ићи
у
свет
...
и
сад
настајати
оно
...
не
знати
кад
и
зашто
он
јесам
тај
пасти
на
памет
...
тек
онако
доћи
он
у
глава
:
»
да
провести
неки
време
у
манастир
...
’
наки
само
...
јесам
због
шта
...
хтети
ја
ту
остати
.
него
тек
,
да
видити
и
тај
«
...
и
од
кад
он
јесам
доћи
тај
мисао
у
глава
,
од
тада
он
не
мислити
ни
о
шта
други
.
Најчудније
јесам
,
како
се
решити
да
напустити
школа
,
а
и
он
јесам
не
знати
како
он
тај
доћи
,
нити
жалити
за
школа
.
ако
хтети
,
моћи
сутра
ићи
у
Београд
,
али
он
хтети
и
знати
зашто
хтети
.
и
сад
,
враћати
се
од
стока
,
спремати
се
да
утврдити
са
отац
сав
,
јер
он
јесам
још
раније
поменути
за
свој
намера
.
—
синак
,
рећи
он
отац
,
тај
одавно
радити
на
свој
рука
.
Шта
хтети
...
ја
јесам
простити
људи
,
а
ти
јесам
толики
чкола
учити
...
радити
како
знати
.
али
тај
само
једно
сав
молити
:
моћи
се
калуђерити
.
Љубомир
уздрхтати
;
као
да
он
муња
ошинути
по
срце
,
нешто
се
у
он
смрзе
,
следити
...
одкуд
тај
,
тај
мисао
!
...
А
он
тај
никад
јесам
ни
на
ум
падати
...
—
јок
,
мора
...
промуцати
он
гледити
,
како
се
старчев
очи
заводњише
,
како
из
она
канути
два
суза
.
па
пренети
очи
у
други
крај
—
тамо
брат
Вуја
отирати
очи
песница
,
а
два
сестра
,
уз
он
,
покрити
лице
широк
рукав
...
—
Кажем
ви
...
шта
ви
јесам
данас
?
!
...
довршити
уздрхтао
глас
,
па
и
јесам
бризнути
плаката
.
—
сав
тројица
јесам
мој
,
настављати
старац
кроз
плач
:
сав
јесам
ја
једнак
.
ако
јесам
и
сиротиња
,
моћи
живети
...
једва
се
утишати
.
Љубомир
сести
на
троножац
уз
прочевље
,
са
ко
се
дизати
,
вијугати
се
,
велик
пламен
уз
оџак
,
раширити
се
према
он
и
стати
гледати
како
се
дигнути
у
вис
пар
са
угрејан
мокар
чарапа
и
дизлуке
.
у
кућа
настати
дуго
немо
ћутање
,
који
,
како
изгледати
,
не
хтети
ники
прекидати
.
сестра
отићи
за
посао
,
а
они
,
отац
и
син
,
седити
гледати
у
пламен
,
премишљати
сваки
за
себе
један
исти
,
тежак
,
суморан
мисао
...
»
Шта
јесам
она
пасти
на
памет
...
бити
бог
с
ми
!
«
...
премишљати
момак
и
смешити
се
иронично
и
усиљено
.
Још
он
дрхтати
усна
и
купити
се
на
крај
,
и
он
осећати
да
он
још
стајати
на
срце
сав
она
тежина
,
што
се
навалити
на
он
,
кад
отац
поменути
калуђерство
.
да
ли
он
тај
заиста
јесам
долазити
на
ум
до
сада
?
он
велим
да
јесам
,
и
без
сумња
јесам
никад
до
сада
помислити
јасно
:
ићи
у
манастир
да
се
покалуђерити
.
али
од
кад
он
јесам
заузети
она
један
мисао
,
од
тада
се
непрестано
уз
она
помаљати
и
некакав
нејасан
калуђерски
слика
,
у
који
често
Љубомир
,
као
у
сан
,
видити
себе
сам
...
али
тај
јесам
само
слика
,
тек
онако
...
а
мисао
о
тај
бити
јесам
далеко
.
»
Баш
јесам
требати
ни
говорити
са
она
о
тај
...
само
ја
забуњивати
!
ето
,
и
сад
ја
јесам
некако
тако
...
тешко
ја
«
...
кад
се
опростити
са
свој
и
поћи
од
кућа
,
Љубомир
сврнути
на
трло
у
потес
.
знати
јесам
да
хтети
тамо
бити
Мира
,
па
да
се
и
са
она
поздрав
.
тај
он
јесам
једини
друг
из
младост
...
око
разбацан
,
по
ред
,
гомилица
сена
,
окупити
се
гладан
стока
,
па
жудно
савијати
и
купити
у
уста
сух
трава
,
а
из
оближњи
трло
бити
дим
кроз
слеме
,
кроз
баџа
и
кроз
сам
шиндра
,
који
јесам
стајати
покрити
.
кад
се
Љубомир
нагнути
на
врата
,
ударити
он
јара
по
лице
.
на
сам
средина
стаја
Мира
наложити
велик
ватра
,
па
се
изребрити
према
ватра
,
на
велик
гомила
сена
;
устурити
глава
и
гледати
кроз
баџа
.
кад
он
ући
,
девојка
се
пренути
и
скочити
с
лежанка
.
—
Ена
де
!
...
узвикнути
она
изненадити
и
погледати
гост
искрено
,
другарски
.
од
маљенски
дивљаче
постати
јесам
право
обично
девојче
.
сад
јесам
друкчије
оденути
и
очешљати
,
друкчије
се
и
држати
и
говорити
:
сад
она
ни
на
памет
не
долазити
дерање
јарац
.
Љубомир
заузети
половина
њен
лежанка
,
сести
на
сена
и
подупрети
леђа
о
треница
па
стати
гледати
у
пламен
;
она
се
спустити
на
други
половина
,
подаље
од
он
,
и
,
очекивати
да
он
проговорити
,
стати
гледати
у
чађав
брвно
.
—
ето
,
доћи
и
тај
дан
,
проговорити
Љубомир
,
да
се
ићи
у
свет
!
—
Чуле
јесам
,
рећи
она
,
не
старати
се
да
прикрити
жалост
,
који
се
показати
на
лице
она
.
Бо'зна
хтети
у
манастир
?
—
ја
.
—
Нећеш
,
ваљад
’
,
остати
тамо
?
—
јок
.
—
Баш
се
тај
наиде
по
свет
!
знати
онда
...
загледати
се
тако
у
магла
и
ћутети
пола
дан
,
па
после
ја
велим
да
ти
вући
нешто
у
онај
магла
,
тамо
у
свет
...
јесам
л
’
тај
и
сад
тако
,
Љуба
?
—
Шта
?
—
Вук
ли
тај
,
велим
...
у
манастир
?
он
поћутати
неки
време
,
па
одједном
као
да
добити
воља
да
све
исказати
шта
он
јесам
на
душа
,
исправити
се
на
сена
,
очи
он
засветлети
и
он
проговорити
:
—
Знаш
како
ја
онда
вући
...
тај
јесам
бити
ништа
.
сав
ја
се
чинити
:
да
стока
не
опустити
стричев
њива
,
ја
не
бити
оставити
Маљен
.
А
сад
јесам
друго
...
друкчије
јесам
овај
...
—
како
,
Љуба
?
—
сад
ја
јесам
страх
...
не
знати
како
тај
:
вући
ја
и
баш
волити
,
много
волити
да
ићи
тамо
и
да
све
видити
,
али
ја
страх
.
јесам
се
бојати
онда
,
кад
јесам
познавати
други
место
до
наш
село
...
онда
јесам
кренути
слободно
,
баш
као
да
ићи
у
гост
ујак
;
трчати
јесам
преко
непознат
место
,
као
преко
маљенски
кос
.
А
сад
...
ђаво
он
знати
...
—
јесам
л
’
тај
тешко
поћи
?
—
јесам
...
баш
ја
јесам
мило
...
али
хтети
ја
бити
страх
,
кад
оставити
наш
потес
.
—
како
ли
јесам
тамо
,
Божа
?
рећи
девојче
после
кратак
ћутање
.
—
То
и
ја
све
мислити
.
у
вече
кад
легнути
,
па
зажмурити
,
оно
ја
одмах
доћи
.
најпре
ја
се
беласати
,
далеко
пред
очи
,
неки
мали
—
мали
лоптица
...
игра
,
играти
ја
пред
очи
и
ето
јесам
сав
ближе
к
ја
...
и
што
год
близ
,
она
сав
веће
и
веће
...
после
као
тањир
,
па
као
тепсија
и
тако
редом
,
док
не
порасти
као
кућа
,
и
веће
...
па
све
ближе
и
ближе
...
и
таман
да
ја
ударити
у
глава
,
онај
некако
проћи
кроз
ја
,
па
се
опет
вратити
натраг
и
стати
играти
далеко
,
као
неки
велик
,
велик
коњ
...
ја
он
лепо
видити
сапа
,
и
један
он
јесам
нога
као
.
.
Божа
ја
простити
,
веће
од
тороњ
саборни
црква
у
Београд
...
и
толики
јесам
све
четири
...
па
игра
,
скакати
и
што
ближити
ја
,
он
све
велик
...
велик
јесам
од
Маљен
и
Повлен
уједно
...
и
ја
све
чекати
кад
хтети
да
ја
прегазити
и
задавити
,
а
он
се
провлачити
око
ја
,
као
да
јесам
сав
од
ваздух
...
мир
пребледети
,
раширити
зеница
,
и
на
лице
она
исписати
велик
ужас
.
гледати
у
некадањи
друга
,
као
у
неки
чудовиште
,
и
питати
се
у
страх
:
да
ли
јесам
он
још
човек
,
божји
створ
,
или
се
већ
прометнути
у
какав
чудо
?
...
А
Љубомир
,
не
гледити
на
она
,
са
зажарен
очи
,
са
раширен
зеница
,
управљен
у
љубичаст
ватрен
стуб
,
што
се
вити
пред
он
,
шуштати
и
пуцкарати
,
настављати
започет
причање
:
—
тако
тај
једнако
,
док
ја
не
пустити
неки
слабост
у
глава
,
што
ја
обузети
чим
легнути
.
онда
се
окретати
у
постеља
и
ништа
не
знати
где
јесам
;
после
не
знати
како
јесам
окренути
:
не
знати
где
јесам
врата
,
ни
пенџер
,
ништа
...
па
кад
и
тај
проћи
,
онда
стати
мислити
...
—
мислити
...
понављати
Мира
гласно
,
од
страх
,
тек
да
се
јавити
и
она
да
јесам
жив
.
—
А
ја
кад
почети
мислити
ноћу
,
тај
трајати
до
зор
,
баш
до
сам
свануће
...
Шта
пут
у
Београд
тако
почети
мислити
,
шмрктати
,
превртати
се
и
одједном
чути
да
звонити
јутрење
.
кад
пре
,
не
знати
ни
ја
...
чинити
ја
се
тек
јесам
лего
.
тамо
ја
јесам
тај
и
почети
,
а
већ
овде
једнако
,
сваки
ноћ
...
—
Па
јесам
ли
све
мислити
о
манастир
?
—
најпре
јесам
сав
о
други
којешта
.
Највише
јесам
мислити
о
мој
и
о
ти
,
о
наш
игра
и
тако
...
он
хтети
поменути
да
он
јесам
и
Милкин
слика
у
тај
ноћ
много
занимати
,
али
се
уздржати
.
—
после
јесам
о
школа
,
о
црква
и
митрополита
...
о
тај
јесам
много
мислити
.
и
тамо
још
...
читати
јесам
неки
књига
па
јесам
много
о
тај
мислити
.
-
па
тај
јесам
све
други
...
—
А
кад
доћи
овамо
и
кад
отићи
сав
наш
на
граница
,
почети
опет
мислити
.
и
ту
ја
одједном
доћи
оно
...
Вис
никад
јесам
ни
о
шта
други
мислити
,
само
о
тај
.
мир
постепено
доћи
к
себе
,
али
она
Љубомир
од
овај
час
постати
као
нешто
други
,
што
не
личити
на
човек
,
или
што
јесам
прав
створ
божји
,
него
се
узети
са
неки
сила
,
вилењак
,
шта
ли
јесам
.
она
више
не
имати
за
он
онако
искрен
другарски
поглед
,
с
какав
он
дочекати
при
улазак
у
трло
.
Љубомир
ућутати
.
Читав
час
јесам
ћутао
и
џаракао
штапић
по
растурен
прегорео
жишка
.
јесам
он
се
ићи
одавде
...
хтети
бити
дуго
,
дуго
седети
овако
у
самоћа
,
уз
пуцкарање
весео
ватра
,
са
свој
другарица
,
и
макар
не
говорити
ништа
,
само
ћутати
...
пухор
се
стати
хватати
по
сјајан
жишка
,
који
догоревати
,
и
севати
још
по
кадшто
слаб
светлост
,
умирати
,
тулити
се
,
као
што
се
постепено
тулити
сав
човечји
идеал
...
као
што
се
лагано
тулити
живот
човеков
,
или
можда
живот
цео
човечанство
?
...
ВИИИ
Помрчина
јесам
густ
;
чинити
ти
се
рука
бити
јесам
мешати
.
снег
сипати
и
вејати
густо
,
јако
,
као
да
хтети
нарочито
,
на
измак
зима
,
да
плашити
сиротиња
и
да
показати
свој
невиђен
сила
.
ма
узаман
он
јесам
труд
:
брисати
топла
југовина
,
па
он
,
топити
и
,
цедити
још
у
падање
.
под
нога
усамљен
путник
,
што
се
лагано
провлачити
манастирски
река
,
шљепкати
се
густо
хладно
блато
и
једва
се
назирати
црн
пруга
,
што
вијугати
кроз
бео
снежан
покров
.
Путник
већ
пасти
у
очајање
од
зло
време
,
умор
и
глад
.
свуд
око
он
,
и
десно
и
лево
,
склопити
се
огроман
планина
,
који
,
како
изгледати
,
нем
крај
,
а
доле
,
поред
сам
пут
шуштати
,
ваљати
се
и
брујити
манастирски
река
,
низ
који
уморан
путник
већ
три
час
корачати
.
Прошао
јесам
давно
сав
девет
манастирски
воденица
,
и
сад
се
љутито
кајати
што
не
остати
у
који
да
ноћ
.
Дође
он
много
тешко
,
хтети
кукати
из
сав
глас
,
хтети
ли
он
жив
душа
чути
,
кад
се
неки
иза
сам
његов
леђа
продерати
:
—
Ко
јесам
тај
!
Љубомир
одскочити
у
страна
од
страх
и
изненађење
,
али
углед
да
јесам
и
онај
непознат
намерник
,
још
пре
он
,
клиснути
на
други
страна
,
баш
у
целац
.
—
Ко
јесам
?
викнути
опет
онај
,
али
много
мек
и
присебан
,
јер
се
досетити
да
јесам
се
обојица
уплашити
један
од
други
.
—
ја
...
ја
јесам
...
ђак
,
промуцати
Љубомир
више
од
забуна
но
из
страх
.
ићи
у
манастир
,
па
јесам
,
канда
,
залутати
?
—
јесам
,
брата
,
јесам
,
одговорити
онај
из
мрак
пријатељски
глас
и
прићи
он
.
и
ја
јесам
ђак
манастирски
...
хајдемо
заједно
.
Љубомир
као
да
огрејати
сунце
;
поћи
весео
за
свој
вођ
,
који
нешто
у
себе
мрмљати
.
—
ја
знати
ићи
...
поделити
тамо
ујам
,
па
се
нешто
замислити
.
.
Ђавоље
овај
време
!
...
кад
пред
сам
мој
нос
—
човек
!
о
,
'
натема
!
...
у
мал
’
не
дрекнути
...
Љубомир
се
насмешити
,
али
он
одмах
,
веома
пријатељски
глас
,
одговорити
:
—
и
ја
се
,
вала
,
уплашити
жестоко
.
А
бити
ја
страх
и
од
овај
пустиња
...
све
немо
!
...
—
зар
се
ти
бојити
ноћу
?
запитати
манастирац
с
прекор
,
као
да
бити
хтети
рећи
:
»
Видиш
како
ја
јесам
путовати
,
па
се
ники
не
бојити
!
«
...
—
јок
,
мора
...
него
сам
се
уморити
од
дуг
пут
,
а
запасти
у
овај
дубодолина
,
па
мислити
да
јесам
залутати
.
после
неколико
минута
Љубомир
се
грејати
и
сушити
поред
топла
»
шпорет
«
у
манастирски
кухиња
,
а
око
он
се
окупити
љубопитан
манастирски
ђак
и
момак
,
па
слушати
,
разјапљен
уста
,
његов
причање
о
путовање
,
па
онда
и
даље
о
школовање
,
и
тако
редом
све
,
док
се
неко
не
сетити
,
те
изнети
пред
уморан
приповедач
хлеб
и
пасуљ
...
Зашло
се
дубоко
у
ноћ
;
ђак
се
разићи
по
соба
,
момак
се
поредити
око
шпорет
,
а
Љубомир
,
добити
неки
крпетина
од
момак
,
легати
на
један
клупа
,
покрити
се
и
заспати
исти
тренутак
.
...
јасно
и
чисто
звонити
најмање
манастирски
звоно
,
и
његов
танак
и
сребрн
глас
одјек
кроз
јутрењи
влажан
тишина
,
губити
се
тамо
у
дубок
планински
склоп
.
на
први
звук
звоно
поустајати
момак
,
стати
се
облачити
са
журба
,
и
како
се
који
спрема
,
одмах
излазити
из
кујна
.
А
из
дугачак
ходник
,
који
се
пружати
пред
сав
ћелија
,
пред
огроман
трпезарија
и
кухиња
,
чути
се
оштро
заповеднички
гунђање
и
незграпан
лупање
поткован
,
по
сав
прилика
веома
велик
цокула
,
о
под
поставити
до
половина
цигла
,
а
испред
ћелија
даска
.
тај
игуман
чинити
свој
обичан
јутрењи
шетња
,
докле
не
видити
да
јесам
поизлазили
напоље
сав
калуђер
,
ђак
и
момак
,
потом
се
враћати
у
свој
ћелија
и
настављати
прекинут
спавање
,
уз
пријатан
брујање
црквен
јутрењи
песма
,
што
се
разлевати
отуд
из
храм
...
Љубомир
још
спавати
.
савладати
он
тежак
умор
,
занети
он
топал
загушљив
ваздух
,
па
нити
чути
звоно
ни
журба
момачки
;
а
овај
се
и
не
сетити
да
он
пробудити
:
сваки
се
бринути
само
о
тај
,
како
хтети
што
пре
шмугнути
поред
игуман
...
кад
се
утишати
све
,
отворити
се
лагано
кухињски
врата
и
кроз
она
проћи
омлађи
,
чисто
оденути
,
повезати
велик
вунен
марама
у
накрст
преко
груда
,
лепушкаст
жена
.
Приђе
шпорет
,
у
који
још
тињати
ватра
,
постакнути
угарак
,
убацити
још
дрво
,
подигнути
се
и
углед
па
клупа
нешто
смотуљати
,
згурено
,
чудновато
.
—
Шта
јесам
овај
?
рећи
она
гласно
,
прићи
клупа
и
разгледати
увијен
успаван
ђак
.
еј
,
мора
...
ко
јесам
?
...
устајати
,
сванути
!
Љубомир
се
пробудити
,
и
опазити
жена
уза
себе
,
скочити
и
стати
трљати
очи
песница
.
после
кратак
време
и
Љубомир
и
жена
дознати
овај
,
што
јесам
хтети
један
о
други
знати
.
Љубомир
сазнати
да
се
жена
звати
Мари
,
да
јесам
ту
из
оближњи
село
,
да
имати
муж
и
двоје
деца
,
да
јесам
,
већ
четири
година
,
овде
у
манастир
»
код
господин
и
тако
...
рачуња
се
као
куварица
«
,
али
признавати
да
јесам
баш
тако
вешт
куварски
посао
.
Љубомир
,
и
ако
још
чист
и
наиван
,
досетити
се
да
хтети
овај
крупан
развијен
Рудничанка
бити
као
неки
домаћица
у
овај
кућа
,
па
стати
још
више
пазити
на
себе
и
обарати
очи
.
у
тај
утрчати
у
кухиња
калуђер
и
ђак
,
па
сваки
стати
облетати
око
Марија
,
тапкати
јесам
по
раме
и
запиткивати
.
—
’
Број'тро
,
тетица
!
...
хи-хи-хи
...
викнути
један
ћосав
млад
калуђер
,
око
свој
дваеспет
година
.
дохватити
»
тетак
«
за
врат
хладнети
као
лед
рука
,
развући
свој
широк
,
дебео
,
ћосав
усна
,
од
шта
он
цео
лице
постати
округао
,
збрчкан
и
усиљено
весело
,
па
се
опет
насмејати
свој
ситан
загушен
смех
:
хи-хи-хи
...
—
нос
’
тај
ђаво
данаске
!
викнути
Мари
,
смејати
се
и
бранити
се
.
каки
јесам
ка
гуја
...
—
тетка
,
род
...
да
ли
јесам
готов
вод
за
мој
теј
?
рећи
,
стењати
,
мрштити
се
и
превијати
се
,
стар
од
први
,
калуђер
.
по
његов
цео
држање
и
говор
изгледати
да
јесам
он
спопасти
сав
болест
овај
свет
,
и
он
се
јесам
чудити
,
како
моћи
још
да
ићи
,
јести
,
пити
...
имати
он
тридесет
година
,
висок
јесам
одвећ
,
сух
,
смежуран
лице
,
који
јесам
обрасти
густ
,
дугачак
,
жућкаст
црн
брада
.
—
’
Оћеш
сад
?
смејати
се
тетак
,
турати
он
шипак
под
нос
.
—
не
,
да
он
омрсити
сабаиле
,
док
не
пити
лековит
ракија
,
викнути
први
калуђер
,
отурати
теткин
рука
.
—
Тето-о-о
...
дедер
наш
кајмаклија
,
отегнути
трећи
,
средовечан
калуђер
,
смеђ
,
чупав
,
гргуљав
кос
,
груб
,
широк
,
простачки
лице
,
на
који
јесам
утврдити
исполински
нос
,
љубичаст
бој
.
Беше
висок
,
крупан
,
развијен
и
силан
као
столетан
грм
;
глас
он
наликовати
пролетњи
грмљавина
.
—
Чекај
,
бре
,
Максим
:
видити
овај
ђаво
,
одговарати
он
тетак
и
освртати
се
око
шпорет
,
тражити
суд
за
Арсенијев
теј
,
за
Максимов
и
њен
кајмаклија
,
који
хтети
манисати
ни
онај
ћосав
Василијан
.
али
јесам
сад
окупити
ђак
са
поздрав
.
обојица
бити
младић
,
испод
двадесет
година
,
жив
,
окретан
и
весео
.
Љубомир
стајати
у
сав
кут
,
претурати
очи
с
један
лице
на
други
,
шмрктати
и
чешати
се
испод
десни
мишица
,
не
знати
шта
бити
други
радио
.
Василијан
он
спазити
одмах
,
па
као
лопта
одскочити
од
тетак
и
стати
пред
он
,
смејати
се
и
лупати
длан
о
длан
од
чудо
и
смех
.
—
Хи-хи-хи
...
како
’
но
,
како
...
он
?
...
узвикнути
и
пружити
прст
на
синоћњи
Љубомиров
вођ
.
како
јесам
дрекнути
Веља
,
казати
права
...
Хи-хи-хи
.
ко
се
више
уплашити
?
Хи-хи-хи
...
издвојити
се
од
шпорет
и
Велимир
,
па
се
и
он
стати
смејати
.
—
Хо-хо-хо
...
брука
људи
!
...
да
чути
.
ићи
ја
ноћаске
из
воденица
,
скоро
глув
доба
...
таман
се
нешто
замислити
,
кад
пред
мој
нос
мрдати
црно
...
дрекнути
,
па
што
игда
бити
снага
ђиласнути
у
целац
...
док
ја
летити
у
целац
,
а
онај
скакати
на
други
страна
,
бегати
од
ја
...
—
Хи-хи-хи
...
ђаво
од
ђаво
!
...
смејати
се
Василијан
.
—
То
бити
бити
да
јесам
се
срести
ти
и
отац
Максим
,
одговарати
он
Велимир
.
—
уједати
,
дете-е-е
...
отегнути
Максим
,
мљацкати
велик
незграпан
уста
и
пуштати
затим
из
грло
дубок
отегнут
глас
,
који
личити
на
а-а
...
—
е
,
родити
,
ја
хтети
за
лек
,
уф-ф
...
нешто
ја
од
ноћас
севати
десни
страна
,
велим
Арсеније
,
нагибати
се
на
десни
страна
и
мрштити
се
.
А
тај
ја
спремити
,
родити
...
—
Нађа
ја
,
Василија
,
ђегођ
татула
,
да
он
искувати
у
теј
,
смејати
се
тетак
и
пристављати
ђезва
.
—
са
тај
се
не
шалити
!
викнути
болесник
преплашити
и
побећи
на
поље
.
—
Хи-хи-хи
...
превијати
се
од
смех
Василијан
и
прилазити
Максим
,
који
се
,
после
дуг
премишљање
,
одлучити
да
извадити
и
отворити
дувањара
.
—
гле
,
набавити
тазе
,
па
и
не
нудити
.
Нећемо
тако
,
Макса
!
узвикивати
весељак
,
пружати
рука
дувањара
.
—
е
,
белај
!
...
Шта
хтети
остати
ја
,
оногај
...
тако
ви
свакад
.
навалити
,
а
Макса
сушити
зуб
!
одговарати
Максим
,
крити
дувањара
у
хаљина
.
Суша
зубе-е-е
поновити
он
,
савијајући
цигара
.
—
А-а
...
тако
ли
јесам
!
викнути
Васа
,
севати
очи
бесно
.
А
ко
попушити
са
ја
ока
дуван
,
што
донети
из
Крагујевац
,
а
?
...
ко
дати
три
велик
тур
...
онај
што
добити
из
јагодински
,
а
?
...
онда
јесам
Васа
бити
добар
за
ортак
,
а
Максим
пурњати
сав
цигара
за
цигара
...
Чекни
де
,
Макса
,
платити
ти
тај
!
узвикнути
љутит
,
изићи
из
кујна
и
лупити
врата
.
—
А-а
...
чути
се
онај
громак
звук
из
Максимов
грло
,
а
он
се
малко
променити
у
лице
:
неки
бити
помислити
да
он
јесам
стид
,
али
јесам
;
он
јесам
само
малко
необично
због
овај
Васин
напомена
,
који
јесам
све
истинит
.
али
неки
он
,
мислити
у
себе
Максим
,
одљутити
се
,
а
ја
хтети
остати
доста
цигара
,
што
бити
она
он
попушити
.
за
тај
време
јесам
тетак
распитивати
ђак
,
да
ли
јесам
почистити
и
наместити
калуђерски
соб
.
—
да
ја
не
викати
ту
,
и
да
се
после
господин
љутити
,
завршити
она
.
Ђаци
истрчати
на
посао
.
—
Баш
јесам
и
тај
неки
...
овде
се
тетка
омакнути
такав
придевак
,
какав
се
ретко
чути
и
међу
људи
.
не
дати
он
један
цигара
,
а
попушити
јесам
он
толики
дуван
!
рећи
и
разлити
кафа
у
шољица
,
па
се
наместити
на
клупа
до
Максим
,
који
ћутети
жудан
ишчекивати
кајмаклија
,
не
марити
сад
ништа
,
ако
бити
се
наљутити
на
он
баш
и
цео
свет
.
Уђе
Василијан
,
са
готов
неприпаљен
цигара
а
за
он
Арсеније
,
са
пет
велик
дувански
кеса
литрењача
,
у
који
јесам
разнети
осушен
лековит
трава
.
—
Васа
,
ено
тај
ђезва
па
сипати
,
рећи
он
тетак
.
А
твој
јесам
вод
у
тај
мањем
лонац
,
објаснити
она
Арсеније
,
који
бојажљив
изнети
лонац
на
светлост
,
разгледати
да
ли
јесам
чист
вод
у
он
.
—
бацити
јесам
татула
,
смејати
он
се
тетак
.
много
хтети
познати
тако
.
—
Добра
,
родити
,
кад
знати
...
ако
умрети
,
написати
од
шта
јесам
,
па
хтети
тај
наћи
власт
после
...
—
Јес
’
,
лудити
јесам
ја
да
чекати
власт
!
ко
да
не
умети
спалити
твој
брљотина
!
—
Хи-хи-хи
...
одобровољити
се
Васа
.
—
Уф-ф
...
стењати
Арсеније
и
сипати
разнети
трава
у
лонац
,
мешати
вешто
кашика
.
—
устати
!
узвикнути
значајан
глас
један
ђак
,
промолити
глава
кроз
врата
.
Мари
одмах
устати
и
отићи
на
врата
.
Калуђери
се
значајно
погледати
.
Арсеније
стати
сипати
сав
теј
,
не
чекати
да
се
баш
по
правило
искувати
.
Љубомир
само
гледати
и
трептати
,
чудити
се
сав
што
се
наслушати
и
нагледати
од
јутрос
,
не
знати
још
како
да
сматрати
овај
људи
:
да
ли
као
светити
,
или
онако
како
се
онај
сам
сматрати
.
после
пол
час
вратити
се
Мари
,
и
одмах
стати
нешто
око
ватра
намештати
.
Калуђери
побацати
цигара
,
избрисати
брк
—
Василијан
само
лизнути
језик
оба
усна
—
и
стати
сав
тројица
нешто
ослушкивати
.
кроз
ходник
залупати
поткован
цокула
,
зачути
се
познати
она
фркање
кроз
нос
и
кашаљ
.
Шкрипнуше
врата
од
трпезарија
и
мало
затим
отворити
се
прозорче
између
кухиња
и
трпезарија
и
на
он
се
појавити
блед
,
предругојачити
лице
Велимиров
.
Љубомир
се
пренеразити
,
видити
он
онаков
,
али
погледати
калуђер
,
опазити
да
јесам
се
и
они
уозбиљити
и
лице
она
доћи
друкчији
.
—
Дај
!
зачути
се
отуд
крупан
заповеднички
глас
.
Велимир
дохватити
са
прозорче
наслаган
шећер
и
однети
кроз
соб
.
отуд
се
чути
сипање
вод
у
чаша
,
некакав
цвркање
и
мало
затим
глас
:
—
стакло
!
Љубомир
углед
,
како
Велимир
пружити
велик
широк
стакло
пун
вод
,
како
он
нечији
рука
дохватити
и
нагнути
.
Зачу
се
клокотање
вод
,
који
потрајати
дуго
,
па
онда
некакав
громак
груб
глас
уз
предисање
,
и
онда
замумлати
неко
тамо
:
—
А-а
...
Ал
ли
јесам
загорети
!
...
у
Велимиров
рука
опет
се
наћи
онај
стакло
скоро
празан
.
—
Хи-хи
...
и
не
загорети
!
прошаптати
Василијан
,
крити
се
иза
тетак
.
—
сав
!
викнути
Велимир
кроз
прозорче
и
махнути
глава
на
калуђер
.
одједном
се
сав
три
калуђер
исправити
,
стати
гледати
низа
себе
и
отресати
рука
ситан
прашак
дувански
,
истрести
опет
брада
и
један
за
други
,
лагано
и
смерно
,
изићи
на
врата
.
Љубомир
се
,
гоњен
љубопитство
,
приближити
прозорче
.
у
велик
простран
соба
,
тамо
па
други
крај
,
у
врх
дугачак
сто
,
седити
крупан
дебео
просед
калуђер
,
са
велик
шубара
па
глава
,
испод
који
се
просути
густ
разбацан
кос
.
лице
он
крупан
,
обрасти
густ
округао
брада
,
који
јесам
бити
бео
од
кос
.
на
лице
он
нос
,
који
јесам
необично
наликовати
нос
Максимов
и
величина
и
боја
.
и
најзад
се
веома
истицати
крупан
буљав
плав
очи
,
са
јако
надувен
капак
.
огрнути
се
велик
постављен
џубе
,
подупрети
глава
десни
рука
,
па
гледати
некуд
пред
себе
.
поглед
он
јесам
празан
,
бесмислен
,
као
’
но
кад
човек
устати
после
дуг
спавање
,
на
само
бленути
...
тај
јесам
игуман
Сава
,
старешина
Покровског
манастир
,
испод
крајњи
руднички
огранак
.
Отворише
се
врата
,
и
у
трпезарија
стати
улазити
,
смерно
и
побожно
,
калуђер
.
Божа
,
какав
јесам
овај
људи
!
...
јесам
могуће
да
јесам
тај
они
исти
што
се
сад
овде
у
кухиња
смејати
,
свађати
!
...
зар
онај
бледети
,
преврнут
очи
,
смирен
и
скроман
калуђерак
,
што
последњи
,
са
страх
,
прићи
рука
игуманов
,
зар
тај
Василијан
!
...
па
онај
прав
светац
,
што
се
бесилно
пренемагати
пред
игуман
,
тај
Арсеније
!
па
чак
и
Максим
некако
необично
опружити
сав
гломазан
нос
,
и
ако
не
моћи
никако
да
удесити
,
да
личити
на
светац
,
тек
и
он
се
много
,
много
променити
...
»
овај
до
сад
што
јесам
бити
у
кухиња
,
мисао
Љубомир
,
гледати
три
калуђер
како
сложно
клањати
пред
игуман
,
овај
јесам
бити
’
наки
...
као
неки
игра
...
и
они
јесам
људи
...
А
овај
јесам
баш
онај
права
!
«
...
—
Точи
!
викнути
игуман
,
мрднути
неосетан
један
обрва
и
гледати
ко
и
пре
расејати
.
Арсеније
,
лако
као
на
крило
,
искочити
из
ред
и
дохватити
леп
исцифран
полокењак
у
који
се
преливати
,
жућкаст
као
дукат
,
старати
препечен
шљивовица
.
насути
ракија
у
чаша
,
из
који
бризнути
ситан
искра
,
и
послужити
старешина
.
игуман
дохватити
чаша
гломазан
велик
прст
,
принети
јесам
отворен
уста
и
некако
одједанпут
,
не
наслањати
чаша
на
уста
,
само
пљуснути
и
вратити
натраг
празан
чаша
.
—
Максим
у
Прњавор
...
имати
опело
,
проговорити
он
,
гледати
кроз
прозор
према
себе
.
ти
у
Јаворце
...
водица
...
Василијан
у
виноград
,
с
радник
.
да
надгледати
ђубрење
:
сваки
чокот
,
сваки
чокот
!
...
—
ја
бити
се
усудити
замолити
,
да
Василијан
однети
водица
,
а
Велимир
бити
моћи
надгледати
радник
,
протепати
бојажљив
Арсеније
.
Нешто
ја
од
јутрос
севати
...
—
севати
,
а
!
...
прекинути
он
игуман
.
кад
требати
што
зарадити
овај
кућа
,
онда
он
све
севати
,
а
кад
јесам
за
чанак
,
онда
јесам
вредан
од
свити
.
севати
он
!
...
Хе-хе
...
завршити
он
и
махнути
рука
,
нашта
сав
три
калуђер
поседати
.
—
Дај
тај
ђак
...
хм
...
гост
.
—Улази
овамо
,
шапнути
Велимир
кроз
прозорче
преплашен
Љубомир
,
па
стати
разливати
калуђер
ракија
из
други
стакло
.
врата
се
лагано
отворити
и
кроз
она
се
,
блед
и
погурен
,
потулити
на
сав
начин
,
гологлав
,
провући
Љубомир
.
игуман
подигнути
глава
и
погледати
он
мекше
,
ко
што
обично
гледати
ђак
и
незван
гост
.
по
овај
поглед
калуђер
разумети
,
да
се
тетак
заузети
за
дошљак
и
да
јесам
већ
примити
,
само
она
бити
љубопитан
знати
:
да
ли
хтети
он
се
одредити
посати
»
по
ред
«
.
кад
Љубомир
пољубити
рука
игуманов
и
стати
према
он
смерно
,
овај
он
почети
распитивати
:
ко
јесам
,
одакле
јесам
итд
.
,
али
сав
површно
:
видети
се
да
он
јесам
сав
тај
већ
познати
.
Пажљивије
он
стати
питати
о
бављење
у
школа
.
—
Хе-хе
...
па
ти
јесам
учеван
од
свити
мој
калуђер
,
насмејати
се
шаљив
игуман
,
који
никад
јесам
пропустити
прилика
да
не
пецнути
свој
калуђер
,
како
јесам
ништа
учити
,
и
да
она
тај
напомена
свој
богословски
образовање
.
истина
,
и
тај
јесам
образовање
крњити
,
јер
он
недостајати
основни
и
гимназиски
образовање
,
али
тај
не
марити
...
главно
јесам
,
да
јесам
он
»
свршен
богослов
«
.
—
е
,
зар
јесам
одлазити
тамо
?
запитати
игуман
весело
,
кад
чути
да
јесам
Љубомир
често
одлазити
у
богословија
и
знати
сав
лице
и
сав
ред
,
као
да
јесам
прав
богослов
.
—
Знаш
ли
Амфилохије
...
држати
ли
се
још
старац
?
—
здрав
јесам
.
предавати
Света
писма
.
—
Ена
де
...
од
куд
тај
знати
?
и
ја
јесам
тај
предавати
...
А
ко
предавати
догматика
?
—
Синђел
Прокопије
.
—
Мор
да
јесам
млад
?
—
јесам
.
—
за
тај
он
ја
не
знати
...
хм
...
тако
важан
наука
давати
деца
!
да
јесам
бар
игуман
...
А
псикологија
сигурно
још
држати
чича-
Срета
?
—
ја
.
—
Хе-хе
...
узвикнути
игуман
поносно
и
погледати
она
три
неук
према
себе
,
међу
који
јесам
Максим
бити
учеван
,
јер
јесам
сасвим
уредно
свршити
три
разред
основни
школа
.
—
псикологија
,
мој
брата
...
тај
јесам
наука
!
кад
стати
чича-
Срета
да
причати
о
онај
,
што
ићи
ноћу
по
кров
висок
кућа
...
Хе-хе
...
месечар
се
звати
!
овако
дугачак
игуманов
монолог
запрепастити
калуђер
.
он
јесам
имати
обичај
да
пред
она
што
причати
,
осим
што
неки
пут
,
као
мимогред
,
напомена
,
како
он
његов
високопреосвештенство
писати
о
тај
и
тај
.
видети
се
,
да
јесам
игуман
,
после
добар
сан
,
расположен
сећање
на
време
,
провести
у
богословија
...
доиста
,
он
стати
распитивати
о
сав
,
о
многи
ситница
интернатски
живот
,
који
јесам
Љубомир
добро
уочити
.
—
Шта
,
цео
Света
писма
прочитати
?
!
узвикнути
игуман
,
кад
Љубомир
тај
уз
реч
поменути
.
—
ја
,
цео
.
—
Лажеш
,
бре
...
јесам
он
ни
ја
ни
половина
прочитати
!
—
јесам
,
господин
,
одговорити
Љубомир
таки
глас
,
да
се
више
јесам
моћи
сумњати
.
игуман
завртити
глава
и
ућутати
.
—
сипати
!
викнути
он
изненада
.
Арсеније
он
опет
послужити
ракија
.
и
калуђер
се
обредити
још
једном
.
—
на
Николин
место
...
сав
његов
посао
!
овај
јесам
значити
да
Љубомир
предузети
сав
посао
,
који
јесам
до
сад
вршити
Никола
,
млад
ђак
.
—
Никола
за
певница
!
у
кухиња
,
уз
прозорче
,
стајати
Никола
,
слушати
цео
разговор
.
кад
саслушати
последњи
наредба
игуманов
,
отпучити
се
од
прозор
и
стати
скакати
по
кухиња
,
смејати
се
радосно
и
лупати
се
длан
по
бутина
.
певница
јесам
последњи
авансман
ђачки
...
—
ићи
!
махнути
игуман
очи
и
трпезарија
се
за
тренут
испразнити
.
ИX
Љубомир
се
пред
врата
придружити
оба
други
,
и
он
одмах
,
по
њихов
радостан
лице
,
опазити
,
да
се
обојица
радовати
његов
долазак
.
први
он
приступити
Никола
,
с
тако
услужан
љубазност
,
да
се
и
јесам
Љубомир
збунити
.
—
сав
хтети
да
ви
прићи
од
јутрос
,
велим
он
,
трљати
рука
и
нагибати
глава
пред
дошљак
,
као
да
јесам
овај
какав
јеромонах
,
али
видити
сам
...
—
е
што
јесам
ти
овај
Пречани
!
прекинути
он
Велимир
,
ухватити
он
за
оба
мишица
,
па
он
превити
преко
колено
,
смејати
се
...
фин
,
углађен
људи
:
уза
сваки
реч
»
ви
«
...
А
ја
ерцепураћ
’
вако
...
узвикнути
он
и
хтети
учинити
некакав
гимнастички
вештина
са
Никола
,
али
он
овај
уздржати
:
—
Чујеш
ли
...
кашаљ
!
овај
се
односити
на
игуман
,
који
јесам
моћи
чути
њихов
смех
,
па
се
сав
тројица
повући
под
звонара
,
где
јесам
се
моћи
слободно
разговарати
.
игуман
хтети
ники
звати
,
док
не
истрести
цео
полокењак
.
—
Видиш
како
ја
лепо
,
рећи
Велимир
;
пети
свађати
се
и
не
мрзети
се
као
калуђер
.
и
ти
требати
са
ми
лепо
...
као
браћа
.
Знаш
,
овде
јесам
сав
од
ми
стар
,
и
сваки
морати
послушати
,
што
год
тај
заповед
.
игуман
тај
јесам
одредити
редован
посао
,
али
поред
тај
морати
цео
дан
трчати
и
радити
што
ти
заповедити
он
,
и
тетак
,
и
сав
три
калуђер
.
па
доћи
час
кад
не
знати
ко
хтети
пре
послушати
...
А
ја
овако
сложно
,
лепо
,
па
...
—
јесам
,
јесам
...
требати
...
као
браћа
!
прозборити
Љубомир
искрено
и
живо
.
—
А
ви
јесам
...
ти
јесам
доста
учити
,
поправити
се
Никола
,
гледати
Љубомир
влажан
очи
.
тај
и
ја
јесам
...
онако
манастирски
,
али
тај
тек
јесам
,
рећи
,
што
јесам
гимназија
.
хо
,
мај
...
карловачки
гимназија
!
...
да
тај
чудо
видити
!
...
и
сав
ја
вући
срце
у
она
,
али
ја
ћаћа
не
дати
ни
у
сеоски
школа
.
—
ех
,
ја
...
шта
ја
!
овај
хтети
показати
игуман
,
чекнути
само
,
узвикнути
Велимир
.
истина
,
и
он
јесам
жесток
у
литургика
:
што
јесам
знати
,
махнути
се
...
и
велик
и
мали
»
вход
«
шта
значити
,
и
заамвона
,
и
екваристија
,
и
свако
парац
одежда
,
и
све
,
све
...
—
Хо
,
јака
јесам
он
и
у
догматика
,
мој
брата
,
додавати
Никола
.
Знаш
оно
о
тројица
...
као
цигља
!
—
Шта
јесам
ти
до
сад
радио
?
прекинути
он
Љубомир
,
ко
јесам
овај
тренутак
више
интересовати
тај
питање
,
него
догматика
.
—
клисар
,
брата
!
узвикнути
Велимир
.
Знаш
оно
,
што
се
казати
црквењак
.
—
е
,
ту
се
имати
много
полирати
.
морати
те
много
учити
и
толковати
.
—
јесам
,
дело
,
славити
ти
!
—
Знаш
,
прво
...
а
тај
јесам
баш
тешко
,
започети
Никола
,
и
на
усна
он
заиграти
блажен
осмех
,
што
хтети
се
од
тај
дужност
ослободити
.
да
звонити
!
дању
већ
јесам
ништа
,
али
јутром
морати
устати
пре
свити
,
пре
сам
момак
,
па
овде
под
звонара
.
—
Лака
хтети
ја
тај
,
рећи
Љубомир
.
—
изнајпре
хтети
са
ја
,
док
се
не
научити
звонити
.
али
ја
мислити
ти
хтети
тај
брзо
?
запитати
Никола
,
гледати
он
бојажљив
;
ко
велим
:
ваљада
видити
колико
ја
јесам
стати
до
тај
,
да
се
тај
беда
опростити
.
—
знати
,
знати
...
лако
јесам
тај
.
А
после
?
—
црква
ти
морати
бити
свакад
чист
;
што
се
казати
:
чисто
ко
у
црква
.
Већ
тај
хтети
ти
показати
...
па
онда
кадионица
,
чирак
...
мора
тај
хтети
ти
све
показати
:
не
вредити
ту
говорити
,
док
не
видити
сав
очи
.
—
Добра
и
тај
...
а
још
?
—
сад
ти
узимати
Максимов
соб
...
јесам
ли
,
Веља
?
...
А
ја
хтети
Арсенијев
.
—
Добра
,
насмејати
се
Веља
;
онда
ја
остајати
онај
наш
вилењак
.
—
е
,
лако
јесам
слушати
отац
Васа
,
уздахнути
Никола
са
завист
:
он
дохватити
метла
,
па
јесам
почистити
соб
.
—
А
каки
јесам
ви
калуђер
?
запитати
Љубомир
.
—
видети
јесам
,
брата
,
одговорити
Веља
.
сваки
за
себе
...
само
јесам
Василијан
опет
човек
и
...
друг
...
и
ако
јесам
’
нака
.
—
Само
гледати
,
прекинути
он
Никола
,
да
се
пред
игуман
свакад
начинити
као
да
јесам
се
жестоко
од
он
препанути
.
он
тај
волити
.
—
Мен
јесам
одиста
стра
.
—
Чекај
,
научити
се
...
и
какав
ти
још
упуство
и
објашњење
јесам
добити
Љубомир
,
ту
под
звонара
,
грчити
се
уз
свој
нов
друг
...
али
чудо
:
колико
он
месец
мучити
тај
сталан
,
грозничав
мисао
;
колико
јесам
ноћ
провести
маштати
о
овај
дан
,
кад
хтети
се
наћи
у
зидина
чудан
,
до
сад
непознат
манастир
,
који
он
јесам
,
тако
удаљен
и
тајанствен
,
снажно
к
себе
привлачити
;
и
ево
,
сад
јесам
учинити
све
,
што
он
јесам
одавно
тајанствен
глас
у
он
сам
шапутати
:
оставити
сав
први
младачки
идеал
,
леп
ђаковање
,
оставити
родбина
,
село
,
све
...
—
и
гле
,
сад
не
осећати
ништа
,
ама
баш
ништа
од
сав
онај
,
што
он
јесам
заузимати
мисао
толико
време
.
Синоћ
јесам
доћи
уморан
,
па
јесам
ни
мислити
о
шта
други
,
до
о
одмор
.
кад
јесам
улазити
с
Велимир
кроз
велик
усвођен
капија
,
само
он
пролетети
кроз
глава
пређашњи
мисао
:
»
А
,
тај
јесам
оно
!
...
али
неки
,
после
!
«
и
већ
мерити
ока
,
колико
он
корак
остајати
до
онај
мрачан
угао
,
из
ко
бити
јак
светлост
кроз
прозор
.
ту
јесам
претпостављати
да
он
очекивати
одмор
,
а
онај
мисао
јесам
отуривати
од
себе
,
за
после
,
тамо
док
се
одморити
.
изјутра
јесам
све
,
што
јесам
гледати
и
слушати
,
бити
за
он
у
толики
мера
нов
и
важан
,
да
се
јесам
ни
сетити
никакав
мисао
.
стајати
тако
,
и
знати
где
јесам
и
шта
јесам
,
али
он
више
занимати
клисарски
посао
...
и
бити
он
чудно
,
што
он
игуман
не
запитати
:
докле
хтети
остати
у
манастир
,
што
јесам
доћи
,
ради
шта
...
истина
питати
он
јесам
тетак
,
хтети
ли
сасвим
остати
код
она
,
и
онако
по
издаље
напомињати
калуђерство
.
А
он
јесам
скромно
и
паметно
одговорити
:
»
да
видити
...
још
јесам
никад
бити
у
манастир
«
.
Одведоше
он
у
свој
ђачки
скровиште
:
ући
у
велик
,
простран
топлу
соб
,
који
јесам
од
јутрос
проветрити
и
окадити
измирна
.
уз
дувар
стајати
само
три
постеља
,
један
гломазан
,
мастан
липов
сто
и
неколико
кривити
поломљен
столица
.
—
Ена
,
три
кревет
!
зачудити
се
Љубомир
.
—
То
ја
по
један
за
наш
гост
:
доћи
ми
родбина
или
тако
...
сад
хтети
овај
бити
твој
,
показати
он
Велимир
постеља
у
угао
,
на
други
крај
од
пећ
,
док
други
два
бити
около
пећ
.
—
А
ја
хтети
одмах
наместити
онде
четврти
.
лагано
,
бојажљив
,
скоро
нечујно
лупнути
момачки
звонце
,
који
висити
испред
кухиња
...
оба
ђак
истрчати
на
поље
,
а
Љубомир
,
не
знати
шта
хтети
овако
јесам
,
поћи
и
он
за
она
.
тетак
она
у
кухиња
спремити
постан
попара
и
чак
,
што
јесам
необично
и
ретко
,
прелити
јесам
унакрст
зејтин
.
дати
она
да
јести
,
па
затим
отићи
у
трпезарија
.
док
се
испразнити
чанак
,
тетак
се
вратити
с
нов
налог
:
—
одвести
овај
код
Радојица
,
нек
’
он
помоћи
тамо
у
штала
,
рећи
она
Никола
.
господин
велим
:
нек
’
се
научити
и
око
коњ
...
па
онда
ићи
горе
у
планина
,
рећи
Ђока
да
не
обарати
онај
буква
,
што
јесам
закрстити
црвен
,
него
само
зелен
варбом
.
А
тај
покупити
ујам
,
па
дотерати
,
обрнути
се
најзад
Велимир
.
—
Неће
,
брата
,
онај
поган
воденичар
да
ја
помагати
:
чим
ја
опазити
с
кола
,
он
бегати
у
горњи
воденица
...
А
ја
не
моћи
јесам
товарити
врећа
.
—
Ида
,
па
тај
казати
он
,
одговорити
он
тетак
.
—
е
јесам
!
...
махнути
Велимир
глава
с
такав
израз
,
који
јесам
говорити
:
»
волити
ти
цео
дан
товарити
џак
,
него
ићи
к
он
на
тужба
«
.
Разиђоше
се
.
Љубомир
ући
у
дневни
манастирски
посао
и
,
заузети
рад
и
занимљив
причање
коњушарев
,
не
осетити
како
време
пролазити
...
X
игуман
Сава
јесам
родом
Гружанин
,
сеоски
дете
сиромашан
породица
.
у
десети
година
отац
он
довести
у
овај
манастир
,
чувен
старац
,
игуман
Лазар
,
који
се
прославити
у
цео
Шумадија
свој
»
подвижнички
«
живот
,
па
стављати
ондашњи
обичан
и
свој
једину
погодба
:
»
твој
месо
,
мој
кости
«
,
оставити
дете
и
отићи
.
за
шест
година
игуман
јесам
од
прав
дивљаче
,
који
досле
јесам
видети
ни
град
,
ни
црква
,
ни
велик
збор
људи
од
један
сиромашан
свадба
,
на
који
јесам
онај
бити
девер
,
истесати
и
спремити
вичан
и
глуп
манастирски
ђак
,
онакав
,
какав
јесам
подесан
за
самовластан
манастирски
старешина
.
Ђак
јесам
знати
цео
црквен
правило
,
сав
посао
манастирски
газдинство
—
у
овај
се
чак
и
одликовати
,
—
и
тај
јесам
бити
довољно
.
у
шеснаести
година
,
још
ћосав
,
дугуљаст
,
незграпан
Стева
претворити
се
у
брата
Сава
,
примити
на
себе
»
образ
анђелски
«
.
у
онај
време
још
бити
неки
строгост
по
манастир
:
старешина
јесам
пазити
на
сваки
корак
свој
потчињен
,
који
јесам
се
и
у
народ
и
у
посао
морати
држати
и
понашати
онако
исто
као
што
се
понашати
пред
он
сам
.
глас
манастир
,
као
светити
кућа
,
бити
јесам
подједнако
драгоцен
и
стар
и
млад
,
и
сваки
се
од
она
патити
,
да
се
тај
глас
што
више
распрострети
у
народ
.
истина
,
у
тај
јесам
бити
доста
егоизам
,
материјалан
рачун
,
али
ко
хтети
замерити
тај
,
при
онако
озбиљан
калуђерски
живот
.
народ
јесам
,
из
удаљен
крај
,
долазити
у
манастир
као
у
прав
свет
кућа
,
доносити
прилог
,
који
јесам
све
више
подизати
материјалан
стање
манастир
,
и
враћати
се
сваки
утешен
и
охрабрен
нада
.
у
такав
околност
почети
се
»
подвизавати
«
отац
Сава
,
пазити
највише
на
два
монашки
обавеза
:
»
молчаније
«
и
»
послушаније
«
.
у
његов
природа
бити
много
онај
урођен
»
ширетлук
«
сељачки
,
који
се
у
манастир
,
као
подесан
земљиште
,
ошлифовати
и
преродити
се
у
препреденост
.
тај
он
јесам
помоћи
да
се
додворити
игуман
и
сваки
,
ко
имати
какав
бити
утицај
на
манастирски
живот
и
интерес
он
.
али
јесам
пазити
Сава
и
на
себе
.
за
читав
десетина
година
калуђерство
не
доћи
он
на
ум
какав
велик
саблажњив
мисао
.
његов
незрео
младост
и
ондашњи
околност
помоћи
он
у
»
подвиг
«
доста
.
после
јесам
већ
и
он
,
као
и
сваки
човек
,
почети
мислити
више
о
себе
и
—
ближњи
...
но
и
у
таки
се
прилика
отац
Сава
умести
вазда
одржати
на
висина
:
ники
јесам
моћи
ни
на
ум
пасти
,
да
онај
млад
и
љубезан
Сава
чинити
што
с
намера
у
свој
корист
.
А
после
и
иначе
у
живот
,
у
разним
забаван
и
младићски
ствар
,
Сава
јесам
бити
опрезан
.
ако
он
се
указати
прилика
,
тај
заметан
шал
с
који
удовица
или
’
наки
женски
—
чувати
се
туђ
поглед
и
»
глас
«
као
живити
ватра
.
због
такав
његов
живот
,
игуман
он
препоручити
духован
власт
,
тај
отац
Сава
примити
у
богословија
.
после
трогодишњи
школовање
и
бављење
у
Београд
,
Сава
се
толико
»
полирати
«
,
да
јесам
сваки
свој
урођен
особина
усавршити
и
префинити
до
велик
мера
.
зато
он
и
послати
да
,
као
млад
јеромонах
,
мимо
три
стар
брата
,
примити
управа
манастир
,
пошто
јесам
стар
игуман
,
пре
неколик
месец
,
умрети
,
изјавити
жеља
:
да
он
његов
мио
духован
чедо
,
отац
Сава
,
у
старешинство
наследити
.
Обишавши
неколико
велик
манастир
,
упознати
се
са
њихов
уредба
и
газдовање
,
Сава
се
вратити
у
сав
постриг
и
узити
управа
манастирски
.
први
новина
у
манастир
,
који
се
јавити
случајно
исти
дан
,
кад
стигнути
и
млад
намесник
,
новина
у
облик
један
триестогодишњи
жена
,
познаница
Савин
из
Београд
,
на
један
прост
каљав
таљиге
,
са
један
шарен
сандук
,
један
велик
дењак
хаљина
,
на
који
грациозан
чучити
једно
бео
,
чисто
,
кудрав
псетанце
,
посматрати
до
сад
невиђен
густ
шум
,
који
се
лево
и
десно
пружити
,
—
новина
овај
пасти
у
манастир
као
бомба
.
ну
,
отац
Сава
не
дати
бомба
распрснути
се
.
исти
час
,
кад
се
престављати
цео
браство
,
отац
Сава
повести
разговор
о
стар
,
традиционалан
,
ну
застарео
ред
и
газдовање
манастирски
.
поменути
како
јесам
обићи
многи
наш
велик
манастир
,
и
свуда
,
где
год
јесам
млад
људи
старешина
,
наћи
јесам
да
се
друкчије
газдовати
,
по
нов
наука
,
који
се
звати
економија
,
на
јесам
тамо
и
приход
двапут
и
трипут
велик
,
него
кад
се
радити
старински
.
—
и
...
тамо
јесам
,
велим
отац
Сава
даље
,
опазити
један
паметан
ствар
...
код
тај
млад
старешина
...
хм
...
тај
се
намесник
малко
збунити
и
сплести
,
не
знати
како
да
почети
излагати
овај
тугаљив
ствар
...
ви
сав
знати
,
наставити
он
,
ослободити
нов
мисао
,
како
народ
велим
,
да
немати
кућа
без
жена
.
док
тај
женски
рука
не
такнути
јела
,
док
она
не
удесити
сто
,
трпеза
,
док
она
не
завирити
у
соб
,
ту
нем
ред
...
ту
ти
јесам
,
брата
,
’
наки
...
све
без
ред
...
и
потом
отац
намесник
,
мало
стидљиво
,
оборен
нос
,
објављивати
да
јесам
довести
из
Београд
,
»
по
углед
на
други
манастир
«
,
један
честит
жена
,
који
хтети
бити
сав
на
услуга
—
за
јела
,
преобука
,
постеља
и
тако
...
он
молити
да
јесам
примити
лепо
,
па
хтети
бити
она
сав
задовољан
.
стар
калуђер
почешати
се
иза
ухо
,
мрднути
веђа
и
ћуташе
,
а
млад
макнути
рука
преко
брчић
,
погледати
се
и
насмејати
се
сам
очи
,
док
она
лице
бити
озбиљан
...
други
новина
бити
:
намесник
долазити
у
црква
само
о
празник
,
недеља
и
тако
...
поређе
.
Трећа
новина
—
укинути
се
»
велик
тевтер
«
који
јесам
завести
стар
игуман
,
где
јесам
сваки
калуђер
,
свој
рука
,
уписивати
колико
шта
донети
из
парохија
и
предаја
старешина
,
колико
јесам
пасти
приход
у
црква
од
свештенорадња
...
ту
се
записивати
сваки
пар
од
прилог
или
од
продат
мали
;
велик
сума
записивати
јесам
заједнички
,
сав
калуђер
.
млад
намесник
ослободити
братија
од
тај
»
бесполезан
рад
«
,
пошто
,
велим
,
он
већ
морати
на
други
место
записивати
сав
тај
,
те
морати
...
Што
бити
се
људи
узалуд
мучити
!
тако
почети
новина
за
новина
,
нешто
по
економија
,
нешто
по
угледање
на
други
,
а
највише
по
нахођење
сам
отац
намесник
и
по
његов
личан
интерес
.
у
манастир
почети
други
живот
и
други
ред
.
обрнути
се
све
...
обрнути
се
за
мало
и
понашање
намесников
према
братија
.
кад
јесам
толико
стећи
,
да
јесам
моћи
неки
у
конзисториј
позајмити
по
пет
,
шест
стотина
дукат
,
без
облигација
и
интерес
,
осетити
се
тако
сигуран
,
да
се
већ
јесам
бојати
ники
.
али
јесам
потпун
слобода
и
самовлашће
наступити
тек
онда
,
кад
јесам
нов
игуман
,
у
ток
неколик
година
,
разјурити
из
манастир
стар
братија
и
остати
са
свој
духован
деца
,
нов
монах
.
од
тада
настати
онај
суров
деспотски
понашање
према
млад
,
који
видети
у
манастир
.
али
се
дотле
имати
и
незгодица
...
први
домаћица
манастирски
,
она
леп
намазати
,
обојен
женица
,
бити
необично
добар
душа
,
мек
болећив
срце
,
готов
да
се
одазвати
сваки
молба
црн
браћа
...
морати
јесам
она
бити
са
она
добра
и
због
свој
интерес
:
ако
гракнути
на
она
сав
калуђер
,
немати
она
опстанак
у
манастир
,
па
да
се
заузети
за
она
и
сам
владика
.
народ
бити
јесам
силом
истерати
из
свет
кућа
.
знати
јесам
тај
сав
овај
паметан
женица
,
па
јесам
угађати
свој
»
сестрић
«
исто
онако
,
као
и
сам
намесник
.
резултат
тај
угађање
опазити
Сава
тек
после
два
година
:
млад
се
калуђерити
промирњали
,
много
миран
од
матор
.
А
и
маторити
се
некако
упитомити
,
па
слатко
трептати
,
чим
опазити
тетак
,
и
стати
јесам
неки
белај
мувати
по
угао
ходник
или
кујна
,
освртати
се
бојажљив
око
себе
.
А
пиће
и
јела
стати
се
трошити
два
и
три
пут
више
,
него
пређашњи
година
.
Сава
напоменути
братија
овај
последњи
околност
.
—
Па
...
кад
зарађивати
по
тај
нов
иконији
...
како
ли
јесам
звати
—
трипут
више
,
ондак
знати
се
...
морати
и
трошити
више
,
одвратити
он
иронично
стар
брат
.
—
хм
...
промрмљати
намесник
и
наставити
свој
напомена
,
не
освртати
се
на
шал
собрата
.
и
овај
се
хм
...
он
не
рећи
који
,
не
поменути
ничији
име
,
али
се
знати
о
ко
говорити
:
јесам
,
нешто
се
и
она
оболестити
хм
...
па
јесам
за
овако
велик
кућа
и
овај
посао
.
после
овај
тетак
испратити
из
манастир
,
и
она
весело
казивати
свако
,
како
једва
чекати
да
стигнути
у
Београд
,
да
се
сито
одморити
.
на
њен
место
наместити
отац
Сава
други
,
неки
Пречанку
из
Рума
,
ну
овај
бити
још
милостив
срце
,
те
једва
и
она
саставити
у
манастир
три
година
.
тако
пролазити
година
за
година
,
доносити
себе
непрестан
промена
у
манастир
,
док
се
не
доћи
до
овај
стање
,
који
затећи
у
он
.
Четрдесет
јесам
скоро
година
,
како
се
отац
Сава
огрнути
монашки
рас
,
а
двадесет
и
шест
како
управљати
овај
значајан
кућа
.
колико
јесам
водити
протећи
;
колико
ли
јесам
нов
осећање
и
нов
страст
планути
,
горети
и
утулити
се
;
колико
корисних
и
бескористан
предузеће
започети
и
напустити
...
и
сав
тај
проћи
и
утулити
се
,
и
само
стајати
један
дуг
бескрајан
низ
година
,
у
ко
пројурити
брзо
детињство
,
младост
,
зрелост
,
па
ево
стигнути
и
старост
,
а
у
тај
дуг
низ
отац
Сава
не
видити
ништа
,
до
тама
и
густ
мрак
,
кроз
који
севнути
понекад
неки
падалица
или
репатица
.
XИ
Љубомир
још
не
моћи
да
се
прибрати
и
да
мислити
о
себе
;
не
дати
он
друг
,
нарочито
Никола
,
који
он
не
остављати
са
свој
прича
.
Нарочита
згода
бити
у
вече
,
кад
се
калуђер
позатварати
у
свој
ћелија
,
а
друг
се
окупити
око
топле
пећ
,
повадити
из
неки
тајни
место
бутела
,
хлеб
што
се
месити
за
сам
игуман
и
како
јесам
кад
шта
време
:
пастрма
или
сув
риба
.
—
Видиш
шта
вредити
слога
:
’
вако
ја
,
овај
,
свакад
...
узвикивати
Никола
,
гладити
хладно
стакло
.
имати
и
ја
духати
,
зар
јесам
?
...
А
баш
овај
јесам
донети
игуман
из
Прњавор
,
од
његов
неки
...
зграбити
јесам
јесам
,
овај
холба
,
још
из
бисага
,
а
кад
ја
јесам
дати
кључ
да
јесам
носити
у
подрум
,
изнети
јесам
отуд
још
два
пун
вино
.
—
Неће
тај
,
бојити
,
ваљати
...
рећи
Љубомир
,
гледати
у
страна
:
тако
...
без
допуштење
.
—
тај
оно
знати
,
тако
јесам
...
само
не
знати
ко
бити
дочекати
допуштење
.
ни
на
Божић
се
неки
пут
не
сетити
да
понудити
чаша
вино
...
—
Шта
ту
толковати
!
...
узвикнути
Велимир
,
узети
стакло
к
себе
.
ко
се
не
допадати
,
неки
не
пити
...
здрав
јесам
!
Љубомир
ућутати
.
овде
,
ради
другарски
слога
,
морати
се
обрнут
уш
од
неки
моралан
разлог
и
правило
.
само
,
докле
ли
хтети
тај
да
ићи
?
...
—
не
моћи
ракија
,
славити
ја
!
...
окусити
јесам
не
моћи
,
клети
се
он
,
одбијати
пружити
он
стакло
;
никад
јесам
јесам
пити
...
моћи
,
очи
ти
!
...
—
А
вино
?
гледати
он
Велимир
оштро
,
готов
да
планути
срџба
.
—
Тсс
...
пити
јесам
он
понекад
у
Београд
,
одговарати
он
збуњен
и
црвен
.
мало
се
уплашити
од
Велимир
а
мало
он
збунити
сећање
на
,
ђаволаст
суседин
слушкиња
,
који
он
јесам
доста
пута
частити
,
очекивати
да
јесам
Светозар
походити
.
—
каки
ви
јесам
овај
,
што
хтети
он
ја
слушати
...
Максим
?
запитати
Љубомир
,
залагати
се
мек
бео
хлеб
.
—
јесам
наш
,
одсећи
Велимир
;
дошљак
из
н-ског
манастир
...
—
Мор
,
тај
...
прекинути
он
Никола
.
јесам
ни
за
што
:
само
да
јести
и
пити
,
па
после
штуцати
.
они
јесам
двојица
сасвим
друкчији
...
дружеван
јесам
.
кад
ја
имати
што
важан
или
’
наки
...
хитно
са
наш
познаница
,
они
ми
помагати
,
заклањати
ми
...
А
и
ја
она
у
тај
послушати
:
наћи
ми
,
на
прилика
,
неки
њихов
жена
,
па
ми
слободно
казати
:
»
рећи
,
велим
,
Васа
тај
и
тај
«
;
ја
он
одмах
све
испоручити
,
па
ники
не
знати
...
добар
јесам
људи
,
овај
...
само
лажа
обојица
,
а
Василијан
ни
десети
не
примати
...
—
јесам
,
вала
,
ни
ти
заостати
од
он
у
тај
,
казати
он
Велимир
у
шала
.
—
де
,
ти
,
Ера
!
...
онај
други
мање
лагати
,
али
јесам
велик
циција
,
скоро
као
и
Максим
...
—
е
,
јесам
...
шта
говорити
!
...
Максим
не
бити
дати
ни
бог
тамњан
,
тај
баш
од
истина
...
А
онај
јесам
опет
...
друкчији
.
—
тај
да
!
...
Друкчији
,
да
како
...
али
знати
...
кад
избацити
из
соб
оволицно
парченце
—
Никола
показати
пола
палац
—
догорети
воштан
свећица
,
он
се
згранути
па
да
ја
убити
.
једном
ја
тужити
сам
игуман
,
а
овај
,
ђаво
,
испитати
он
све
точно
како
јесам
бити
,
и
колик
јесам
бити
свећа
,
па
кад
се
почети
смејати
...
хо
!
...
тај
јесам
да
се
смејати
,
но
сав
клокотати
трбух
и
превијати
се
...
—
Шта
он
тај
бости
толико
,
те
с
’
наки
превијати
и
...
од
шта
се
оно
лечити
?
запитати
Љубомир
.
—
превијати
се
из
ширетлук
,
одговорити
Велимир
.
хтети
бити
да
се
извући
од
посао
,
али
он
тај
пушак
не
пасти
код
игуман
.
—
е
,
моћи
баш
тако
...
знати
јесам
да
јесам
слаб
стомак
.
неки
пут
он
одиста
тако
завити
и
заболети
,
да
ја
сав
мислити
:
ту
јесам
.
одиста
он
држати
онај
лек
.
али
,
брата
,
кад
засести
за
трпеза
,
па
стати
макљати
,
ни
Максим
он
јесам
раван
...
и
онда
,
кад
се
сит
најести
,
велим
да
он
ништа
не
бости
и
видити
се
по
лице
...
весео
човек
.
Чудновата
бољка
!
А
хтети
да
се
превити
и
онако
...
кад
он
јесам
ништа
;
тај
хтети
,
јесам
вајдити
.
али
што
се
боја
смрт
,
тај
немати
!
...
—
каки
!
...
игуман
јесам
горети
од
он
десет
пут
,
викнути
Велимир
.
Знаш
онај
чизма
...
ха-ха-ха
...
—
Баш
да
ти
тај
испричати
,
наставити
Никола
.
Дошао
неки
професор
из
Крагујевац
и
заноћити
код
игуман
.
изјутра
сести
на
доксат
,
разговарати
се
нешто
о
прављење
сир
и
пити
ракија
.
игуман
привикати
да
се
одмах
донети
парац
млад
сир
.
.
хтети
јесам
,
ваљад
’
,
нешто
показати
.
у
тај
нанети
враг
Рада
кочијаш
са
буђав
,
полутруо
игуманов
стар
чизма
,
који
јесам
наћи
у
штала
,
а
изгубити
се
одавно
.
игуман
већ
да
побеснити
...
докопати
чизма
,
стати
она
превртати
и
пипати
.
А
у
тај
овај
—
Веља
—
донети
сир
и
метнути
на
астал
.
професор
одломити
парченце
и
мета
у
уста
...
»
пробати
,
викнути
он
игуман
,
па
хтети
се
уверити
.
јесам
сиришњача
исто
што
и
преса
!
«
игуман
,
онако
у
љутина
,
одломити
парац
и
појести
.
»
она
,
шта
учинити
,
викнути
професор
:
рука
ви
све
од
буђа
,
а
ви
узети
сир
прст
...
тај
јесам
отровно
!
«
Веља
се
и
до
сад
на
сила
држати
,
а
сад
ударити
у
грохотан
,
весео
смех
.
—
Хо
,
мај
...
да
јесам
вид'ли
тај
чудо
!
...
препасти
се
човек
,
па
хтети
шлаг
од
страх
да
он
ударити
.
узалуд
он
после
професор
нешто
толковати
,
не
помагати
ништа
...
поклати
сав
матор
пловак
,
тај
попити
крв
;
доносити
он
млеко
,
трчати
за
доктор
...
тај
тај
јесам
требати
само
видети
!
па
доктор
после
не
веровати
:
хтети
да
он
пуштити
,
док
он
не
дати
нешто
на
лаксир
и
бљување
...
—
Ха-ха-ха
...
смејати
се
Велимир
гласно
.
А
Максим
...
знати
за
онај
трава
!
—
тај
јесам
још
горети
,
тај
јесам
права
жаба
.
.
Идеш
,
на
прилика
,
са
он
кад
јесам
тежак
,
кад
он
мрзети
да
макнути
нога
.
само
он
показати
на
пут
неки
травка
,
који
јесам
баш
обичан
,
па
викнути
:
отрован
трава
!
тај
ти
више
никад
не
пролазити
преко
тај
место
;
обилазити
он
далеко
,
прокрхавати
ограда
,
њива
,
само
да
не
проћи
поред
отрован
место
.
—
Мор
,
сав
се
калуђерити
бој
смрт
,
тај
јесам
чудо
!
—
зар
и
Василијан
?
питати
Љубомир
.
—
Хо
,
тај
мислити
да
хтети
никад
умрети
,
да
хтети
пре
нестанути
цео
свет
...
—
А
сав
она
у
црква
једнако
опомињати
да
мислити
на
смрт
:
и
песма
,
и
чтенија
,
и
житије
и
сав
,
све
...
—
Али
Арсеније
,
тај
се
жестоко
боја
.
—
јесам
.
Знаш
ли
,
он
се
не
лечити
само
од
стомак
.
он
слушати
сав
баба
,
и
сав
будалити
и
свако
...
Чим
чути
да
неки
трава
лечити
од
који
болест
,
он
јесам
одмах
наћи
,
кувати
и
пити
,
ако
немати
тај
болест
.
боље
јесам
,
велим
,
пита
за
раније
,
док
ти
јесам
снаћи
беда
.
једном
он
преварити
тај
истуцо
и
попити
литар
неки
морски
орашчић
...
после
се
и
сам
игуман
уплашити
,
те
послати
за
доктор
...
Чује
се
како
пуцкарати
ћутци
у
огроман
бронзан
пећ
.
Ђаци
се
раскокати
,
раширити
се
;
ударити
она
по
лице
ватра
од
пећ
а
још
више
од
вино
и
ракија
,
па
се
расплинути
,
ужагрити
очи
и
остављати
овај
сувопаран
разговор
.
вући
она
мисао
,
овако
угрејати
,
на
други
страна
,
и
разговор
полако
прелазити
на
предмет
,
који
јесам
близ
овај
млад
срце
...
Љубомир
видити
да
се
чинити
гозба
у
част
његов
долазак
,
па
не
смести
да
одрећи
ни
један
чаша
.
Почиње
осећати
неки
незгода
у
глава
и
стомак
,
али
још
јесам
он
ведрити
мисао
.
он
слушати
причање
Николин
,
и
само
он
једно
чудно
:
зашто
Николина
глава
играти
,
трептети
,
као
пламен
лојаница
,
кад
се
добро
разгорети
!
...
А
Никола
узети
некакав
сасвим
други
позитура
и
изглед
:
јесам
он
држање
више
онако
усиљено
принизити
,
нити
он
очи
гледати
лукав
услужно
;
сад
јесам
сасвим
отворити
,
прост
,
весео
момак
.
—
А
наш
,
наш
...
он
ударити
глас
јаче
и
намигнути
ока
,
тај
јесам
морати
казати
именица
,
да
знати
што
јесам
!
...
Хе-хе
...
тај
јесам
још
млад
,
ал
’
не
марити
...
сав
хтети
браћа
ти
показ'ти
,
па
хтети
и
ти
са
ми
у
»
странствовање
«
...
Љубомир
се
стати
вртети
;
хтети
бити
нешто
рећи
,
као
да
он
нешто
јесам
по
воља
,
али
Николина
глава
тако
ситно
треперити
,
а
његов
језик
одебљати
,
па
он
мрзети
говорити
...
»
неки
сад
...
свеједно
,
неки
говорити
...
само
овај
што
’
вако
играти
«
...
летити
он
нејасан
мисао
у
глава
,
а
пред
очи
се
маглити
,
треперити
...
—
То
он
хтети
наморавати
,
проговорити
Велимир
.
ако
хтети
с
ми
,
добро
...
А
на
последак
,
сваки
имати
свој
глава
.
—
хе
,
да
видити
мој
Аница
.
ни
Маџарица
она
јесам
равнати
!
па
ја
лепо
нашки
,
љубакати
се
,
као
на
прилика
неки
голуб
.
А
овај
Велимир
,
чути
,
тај
ти
јесам
за
чудо
и
за
прича
.
Нашао
цура
па
,
шта
мислити
,
заволети
јесам
више
од
отац
и
мајка
...
обојити
као
светац
...
А
,
шта
велим
?
—
остати
’
тај
!
...
каза
јесам
ти
сто
пут
,
викнути
Велимир
,
подигнути
скоро
празан
стакло
с
вино
у
вис
...
тамо
не
дирати
,
а
онако
што
чинити
заједнички
,
тај
мо'ш
причати
.
—
Заједнички
...
шта
чинити
заједнички
?
Изиђемо
неки
пут
онако
...
у
село
,
где
се
скупљати
девојка
,
па
тако
,
шалити
се
и
смејати
са
она
.
терати
ми
да
се
калуђерити
,
јер
хтети
,
казати
,
онда
имати
доста
пар
,
па
се
моћи
проводити
како
хтети
...
и
’
наки
већ
,
кад
ми
повести
Василијан
на
уречен
место
...
—
место
...
те-сто
...
понављати
Љубомир
,
мислити
непрестано
како
бити
оставити
друштво
и
доћи
до
постеља
...
Те-сто
!
...
узвикивати
он
смејати
се
цео
уста
,
клибити
се
на
друг
несвесно
,
па
одједном
устати
и
поводити
се
на
несигуран
нога
и
чудити
се
сав
што
се
тако
изненадно
догодити
,
довући
се
до
постеља
,
легати
и
заспати
одмах
.
—
тај
махнути
он
!
викнути
Никола
,
кад
Велимир
хтети
задржати
Љубомир
.
Видиш
да
јесам
тај
неки
,
овај
...
он
погледати
ока
у
страна
,
и
видети
да
јесам
Љубомир
већ
зажмурити
,
наставити
лак
глас
:
неки
млакоња
...
јесам
за
наш
друштво
,
тај
се
баш
видити
...
—
Што
?
...
бити
добар
калуђер
,
зацело
.
А
ми
хтети
сметати
ни
у
шта
.
Још
ми
моћи
бити
од
корист
.
—
тај
да
,
од
корист
!
и
после
тај
,
не
морати
овај
холба
делити
на
троје
,
него
опет
на
пол
,
као
и
до
сад
.
моћи
он
баш
приморавати
да
пити
...
—
ето
он
!
сад
причати
о
калуђер
,
а
он
горети
од
калуђер
...
друг
се
још
мало
прокошкати
реч
,
потом
погасити
видети
и
полегати
.
цео
манастир
обузети
густ
,
непробојан
,
таман
ноћ
;
настати
свуд
около
прав
зимски
тајац
,
кад
се
сваки
животиња
и
човек
згрчити
у
топлу
легало
,
па
не
пуштати
од
себе
ни
гласати
.
само
у
пећ
,
који
се
ложити
из
ходник
,
поређан
у
једнак
одстојање
,
пуцкарати
ватра
и
севнути
пламен
кроз
мали
отвор
на
велик
бронзан
затварач
и
из
соб
игуманов
и
Максимов
разлегати
се
громко
,
бескрајно
,
на
разнети
тон
и
начин
изведен
,
загушљив
хркање
...
А
у
соба
ђачки
сванути
.
Љубомир
устати
и
гледати
како
сад
леп
светлост
улазити
кроз
прозор
.
овај
јесам
онако
,
као
да
грејати
сунце
,
али
сунце
немати
нигде
,
само
се
блистати
цео
околина
...
он
обрнути
кључ
у
брава
,
и
таман
отворити
врата
и
стати
на
хладан
цигла
,
од
који
он
у
исти
време
ићи
ватра
у
глава
,
а
пред
он
искочити
Рада
.
дохватити
он
за
мишица
и
повући
.
увести
он
у
онај
велик
соб
у
богословија
београдски
,
где
се
прослављати
Света
Сава
.
и
сад
с
леви
страна
,
збити
у
скамија
,
сести
неки
ђак
,
калуђер
,
шта
ли
јесам
,
а
напред
,
тамо
куд
он
гурати
нечији
снажан
рука
,
сести
триста
светац
у
калуђерски
рухо
...
одвојити
се
из
средина
онај
синђел
што
предавати
догматика
,
погледати
Љубомир
прекорно
и
узвикнути
:
—
зар
ти
тако
?
!
...
први
дан
у
свет
кућа
,
па
пијан
!
...
иза
његов
леђа
смешити
се
игуман
Сава
,
и
нешто
шапутати
тетка
,
који
се
пригнути
к
он
.
Љубомир
бити
поћи
к
она
да
се
оправдати
,
али
требати
прећи
један
бедем
градски
,
под
који
јесам
он
учити
за
испит
.
игуман
он
упућивати
да
прећи
карниз
,
који
се
пружити
,
испупчити
из
зид
.
Љубомир
корачати
...
одупирати
се
леви
рука
о
бедем
,
а
десни
балансирати
...
нога
једва
имати
о
шта
да
се
одупрети
...
А
под
он
зинути
бескрајан
провалија
и
чути
се
како
доле
шуштати
вод
и
бити
влага
...
—
Ева
тај
мотка
!
узвикивати
он
Велимир
,
пружати
некакав
дугачак
бео
мотка
.
одупирати
се
она
,
па
се
не
бојити
...
А
Љубомир
се
смешити
,
не
примати
мотка
и
осећати
како
нестајати
под
нога
карниз
...
он
се
грчевито
хватати
за
четвртаст
поцрнео
камење
,
узидан
у
бедем
,
али
осећати
да
падати
у
бездан
и
јесам
он
ни
мало
страх
,
јер
од
некуд
знати
да
се
хтети
убити
...
ипак
се
тргнути
кад
пасти
у
хладан
вод
и
—
пробудити
се
...
пред
очи
он
још
играти
она
нејасан
светлост
,
морити
он
страшан
жеђ
,
заносити
он
глава
и
обарати
он
дрети
...
он
поновити
у
памет
несвесно
цео
сан
,
прелетити
он
једном
мисао
и
—
заспати
...
Чина
он
се
кроз
сан
да
јесам
баш
овај
тренутак
заспати
,
а
у
исти
време
осећати
како
он
неко
снажно
дрмусати
и
викати
он
над
глава
:
—
устајати
,
да
звонити
!
чути
он
сад
јасно
,
и
овај
опомена
на
дужност
раздремати
он
одједном
,
као
пљусак
хладан
вод
.
—
е
,
мој
бата
,
поздравити
тај
игуман
Сава
,
ако
он
тако
стати
устајати
.
—
она
,
кукавац
!
...
успавати
се
!
...
узвикивати
Љубомир
,
трчати
плашљиво
по
соба
,
не
знати
за
шта
пре
да
се
ухватити
.
Истрчаше
оба
ђак
под
звонара
и
таман
да
прићи
конопац
,
а
из
ходник
шкрипнути
један
врата
и
залупати
поткован
цокула
.
—
Видиш
,
само
мало
да
јесам
још
почасити
,
одмах
бити
на
тродневни
сухојаденије
...
шаптати
Никола
и
мрдати
рука
по
мрак
,
да
наћи
конопац
.
—
еј
,
да
ли
он
синоћ
закачити
за
греда
...
а
,
јесам
,
ево
он
!
...
сад
ти
вући
,
а
ја
хтети
држати
рука
,
да
поправљати
кад
погрешити
.
клатно
зашкрипати
једаред
,
па
онда
снажно
лупити
о
звучан
метал
и
затим
заиграти
,
запиштати
,
и
сав
јаче
и
сав
бесан
стати
лупати
,
шкрипити
непрекидно
на
свој
језичац
.
—
Доста
,
рећи
Никола
,
и
Љубомир
врло
лепо
зауставити
звонце
.
обојица
поћи
црква
.
Никола
весео
,
што
он
ученик
тако
брзо
усвајати
вештина
,
тапкати
он
по
плећа
и
љубазан
он
шанути
:
—
Мор
,
дивота
!
...
само
синоћ
и
јутрос
пробати
,
па
већ
звонити
добро
.
Још
сутра
,
па
хтети
после
сав
јесам
.
—
Ко
јесам
звонити
?
грмити
са
доксат
.
—
Љубомир
,
одговарати
Никола
некакав
танак
,
изнемогао
,
преплашен
глас
,
од
ко
се
јесам
Љубомир
уплашити
.
—
М-м-м
...
чути
се
неки
мумлање
и
опет
поткован
цокула
настављати
посао
.
Ћелије
се
отварати
један
за
други
,
кухињски
врата
шкрипа
сваки
час
.
Никола
отворити
црква
,
упалити
свећа
са
други
,
на
ићи
у
кухиња
за
ватра
,
што
хтети
се
метнути
у
кадионица
.
Дође
братија
.
отац
Арсеније
,
као
редни
овај
недеља
,
започети
јутрење
...
Разлеже
се
онај
дугачак
,
једначито
,
тајанствено
читање
шестопсалмија
.
мали
воштан
свећица
треперити
и
слабо
осветљавати
поцрнети
,
маснити
,
покапан
восак
лист
часловац
,
са
који
се
одбијати
светлост
на
гладак
блед
лице
Василијанов
.
цео
храм
обвити
густ
тама
,
из
који
се
,
тамо
крај
Василијанов
глава
,
помаљати
и
нестајати
други
глава
...
неки
чудан
тајанственост
и
неки
нејасан
светитељски
смисао
треперити
и
вити
се
око
овај
воштаница
,
око
лист
који
се
брзо
превртати
,
око
нејасан
осветљен
лице
,
који
одсјајкивати
у
мрак
...
Љубомир
се
пренути
,
пробудити
се
и
сад
тек
доћи
он
на
памет
зашто
јесам
доћи
овамо
.
одједном
он
обузети
исто
онај
осећање
,
кад
јесам
на
Петковача
посматрати
служба
митрополитов
.
Прође
он
неко
грозничаво
дрхтање
цео
тело
...
али
он
тај
не
осећати
,
он
се
сав
предати
посматрање
чудан
прилика
,
што
он
излазити
пред
очи
.
сав
јесам
тако
нов
и
сав
јесам
тако
давно
желити
!
...
»
То
јесам
оно
!
...
тај
јесам
оно
«
...
узвикивати
занесен
и
очаран
овај
свет
тајанственост
,
који
јесам
,
исти
оваков
,
у
свој
сан
гледати
.
тај
јесам
,
дакле
,
оно
што
он
јесам
вући
у
манастир
тако
силно
,
а
он
јесам
разумевати
што
јесам
.
сад
он
се
оно
показати
као
неки
откривење
,
као
давно
очекивати
чудо
.
сад
бити
мож'да
друкчије
одговорити
,
кад
бити
он
,
запитати
:
хтети
ли
остати
у
манастир
,
јер
он
се
одмах
учинити
,
да
ван
овај
место
нем
живот
,
да
за
он
немати
велик
радост
,
но
проводити
дан
у
оваки
прилика
.
—
бог
господ
,
и
јависја
ми
...
грмити
Василијан
свој
снажан
глас
,
а
уз
он
брујити
Николин
секунд
и
Максимов
бас
...
Љубомир
осећати
како
он
тећи
суза
од
узбуђење
,
и
у
исти
време
готов
јесам
из
сав
глас
запевати
.
»
овде
јесам
прав
живот
...
овде
се
моћи
живети
као
’
но
што
велим
Христос
:
да
оставити
и
отац
и
мајка
и
сав
,
па
да
ићи
за
он
...
А
онај
сав
други
,
тамо
у
свет
,
сав
јесам
’
наки
«
...
и
Љубомир
осећати
како
се
лагано
почињати
од
он
одвајати
сав
оно
,
што
он
јесам
до
сад
тако
близу
бити
:
и
отац
,
и
браћа
,
и
сестра
,
и
Маљен
са
Мира
,
и
школа
,
и
сав
оно
са
чим
јесам
младост
провести
.
он
више
не
мислити
о
тај
,
шта
хтети
настати
после
овако
побожан
јутрење
:
онај
сцена
у
кухиња
чинити
он
се
као
нешто
други
,
што
немати
никакав
веза
са
храм
и
са
овај
свет
служба
у
он
...
и
његов
сељанин
посвађати
се
некипут
са
свој
поп
,
неки
он
чак
и
опсовати
,
па
исти
дан
,
кад
он
попасти
улазити
у
дом
с
крст
,
целивати
и
крст
и
попин
рука
.
и
његов
сељанин
и
он
не
мислити
много
о
свој
поступак
,
јер
однекуд
осећати
да
тако
требати
да
бити
...
и
он
осећати
да
његов
срце
сав
више
привлачити
и
овај
молитва
,
и
овај
таман
здање
и
овај
тих
побожност
,
што
се
рађати
на
овај
место
...
и
најзад
,
он
знати
како
требати
живети
—
пример
он
јесам
у
тај
праведан
Јов
—
па
хтети
се
према
тај
и
управљати
,
а
за
онај
други
...
не
марити
,
неки
живити
како
хтети
.
XИИ
Љубомир
јесам
већ
прав
ђак
-послушник
:
навикнути
се
потпуно
па
сав
посати
,
па
он
вршити
без
помоћ
и
без
туђ
упуство
;
навикнути
се
и
на
положај
млад
ђак
,
који
сваки
заповедати
,
навикнути
се
чак
да
гледати
на
себе
као
па
прост
слуга
,
и
однекуд
он
доћи
на
памет
,
да
сав
тај
сносити
ради
распет
спаситељ
...
навикнути
се
на
свакодневан
јутрењи
састанак
у
кухиња
и
на
суморно
тужан
расположење
,
који
он
настајати
после
она
...
само
се
јесам
довољно
навикнути
на
свет
служба
црквен
и
на
осећање
,
који
он
оне
изазивати
.
свагда
јесам
у
црква
,
као
да
јесам
први
пут
у
она
ући
:
сав
он
јесам
исто
онако
нов
,
тајанствено
,
исто
онако
свет
и
примамљиво
,
као
што
бити
о
први
јутрење
.
и
сад
се
онако
исто
занети
,
уздрхтати
при
служба
...
готов
јесам
плаката
сваки
тренутак
.
али
кад
јесам
посати
,
морати
се
заборавити
и
молитва
и
сав
...
данас
јесам
недељни
дан
,
игуман
имати
гост
,
некакав
чиновник
из
Милановац
,
па
пошто
се
готов
велик
ручак
,
позвати
јесам
и
онај
обичан
манастирски
гост
,
који
игуман
звати
лонцолиз
;
ту
јесам
ви
механџија
-арендатор
манастирски
,
три
дућанџица
,
председник
,
учитељ
,
неизбежан
побратим
игуманов
(
имати
она
сав
игуман
)
некакав
староислужени
»
чиновник
«
без
пензија
(
бавити
се
стално
склапање
манастирски
рачун
)
.
тако
јесам
свакад
у
манастир
:
доћи
ли
један
стран
гост
,
због
ко
се
морати
заклати
бар
два
брава
,
одмах
се
овај
»
обичан
гост
«
наћи
у
близина
и
,
хтети
не
хтети
,
морати
она
позвати
.
,
Приближује
се
подне
,
гостити
још
сести
на
доксат
,
пити
стар
препеченица
и
жмиркати
на
топло
пролетњи
сунце
.
игуман
се
држати
као
обично
;
по
тај
ђак
закључивати
,
да
гост
јесам
много
важан
,
него
јесам
онако
у
воља
игуман
.
—
Биће
он
неки
лумп-камарат
,
кад
овај
ићи
у
варош
,
шапутати
Никола
друг
.
тај
јесам
,
зацело
.
Иначе
бити
он
друкчије
...
сав
мед
тећи
из
уста
.
—
Данас
требати
отворити
очи
!
настављати
Велимир
.
Знаш
какав
јесам
у
друштво
.
—
А
јао
!
...
Никола
погрчити
леђа
,
као
да
се
бранити
од
нешта
,
па
се
обрнути
Љубомир
:
ако
ти
што
заповедити
,
казати
ми
да
ти
научити
,
да
не
погрешити
...
Велимир
се
одједном
тргнути
,
као
да
он
неко
ошинути
изненада
;
један
скок
дојурити
до
звонце
и
огласити
почетак
обеда
.
он
јесам
први
спазити
кад
јесам
игуман
само
очи
и
обрва
мрднути
...
гостити
ући
у
трпезарија
,
који
замирисати
тамњан
,
и
на
она
погледати
лик
многобројан
светитељ
и
праведник
,
повешати
у
разноврстан
рам
,
без
икакав
ред
,
по
зид
.
осетити
се
одмах
нешто
манастирски
,
некакав
нарочит
дух
и
тон
,
својствен
само
свет
кућа
.
са
нарочит
смисао
и
циљ
дати
јесам
,
још
у
стар
време
,
манастирски
општи
трпезарија
изглед
и
дух
»
молитвен
место
«
.
и
кад
човек
улазити
у
оваков
одаја
,
после
испијен
неколико
чаша
шљивовица
,
насмејан
лице
и
раздраган
срце
,
у
очекивање
добар
ђаконија
,
одједном
завејати
на
он
овај
нарочит
трпезариски
тон
,
гост
одједном
нестајати
осмех
на
лице
,
обузимати
он
неки
збиља
и
изгледати
као
да
он
јесам
баш
до
јела
...
по
зид
,
испод
икона
,
исписати
главни
правило
монашки
живот
.
Никола
јесам
пасти
у
очи
само
тај
,
што
јесам
баш
више
глава
игуманов
бити
исписан
»
воздержаније
«
,
тај
игуман
овај
правило
никад
јесам
моћи
прочитати
,
док
јесам
она
други
строг
правило
—
молчаније
,
послушаније
итд
.
стајати
баш
пред
очи
млад
калуђер
.
овај
свој
давнашњи
опаска
,
саопштити
јесам
и
Љубомир
,
са
нарочит
тумачење
.
гостити
заузети
место
,
очитати
се
молитва
,
игуман
благослов
трпеза
и
почети
обед
.
Млађа
убрзати
корак
,
стати
разносити
јела
,
лице
она
добити
немоћан
,
преплашен
и
необичан
смирен
изглед
;
од
прозорче
до
сто
само
сновати
и
севати
један
поред
други
.
обед
јесам
обичан
,
недељни
:
мало
се
што
више
спремити
због
гост
,
па
јесам
и
монах
поседати
са
игуман
.
по
лице
»
обичан
гост
«
видити
се
да
јесам
незадовољан
:
они
јесам
очекивати
много
добар
гозба
,
а
од
оваки
ручак
само
она
се
уснути
иронично
и
пакосно
скупљати
,
а
очи
значајно
намигивати
.
али
кад
се
изнети
два
тронедељни
сисанче
,
испећи
на
ражањ
,
са
набран
као
павлака
,
зарудео
млад
кожица
,
испод
који
провиривати
месо
,
што
се
топити
у
уста
као
мед
,
онда
и
њихов
и
сав
лице
за
сто
,
добити
весео
изглед
.
—
ох
,
мајка
он
певати
,
што
он
тако
опрасити
!
узвикивати
побратим
,
трљати
рука
и
светлећи
очи
на
млад
прасетина
,
са
неки
побожан
жудња
и
осетљив
дрхтање
рука
.
—
А
,
ваљан
!
додавати
механџија
више
ради
учтивост
,
али
он
осећати
исто
онај
што
и
побратити
,
само
се
уздржавати
од
сувишан
узвик
и
изливати
.
игуман
мрднути
очи
,
ђак
за
час
променити
на
сто
чаша
и
вино
.
Поче
да
се
пити
без
ред
,
неки
од
гост
потражити
вод
.
игуман
мрднути
Никола
:
—
са
чесма
!
заповедити
одсечно
,
што
јесам
значити
да
требати
отрчати
са
стакло
на
чесма
,
који
јесам
баш
тако
близу
,
опрати
стакло
,
наточити
вод
и
донети
он
онако
мокар
и
хладно
на
сто
.
после
неколик
минута
утрчати
Никола
са
стакло
,
с
ко
још
капати
бистар
капљица
.
игуман
,
чим
узити
стакло
и
погледати
у
он
,
раширити
се
ноздрва
,
али
тај
опак
знак
Никола
не
опазити
.
—
са
чесма
?
запитати
игуман
неки
мек
глас
,
који
давати
упитан
доста
повод
за
лаж
.
он
као
да
велим
у
себе
:
»
тај
слагати
,
морити
...
видити
,
помагати
ти
...
ето
,
не
гледати
у
ти
«
.
игуман
доиста
оборити
глава
и
наћи
се
у
некакав
посао
са
чаша
.
—
да
,
потврдити
Никола
тако
убедљиво
,
још
задихати
од
далек
трчање
,
да
ники
не
бити
посумњати
у
његов
реч
.
—
Штапове
!
...
загрмети
игуман
одједаред
,
затрести
он
се
густ
,
разбацан
,
кудрав
кос
,
очи
он
заиграти
некуд
у
напред
,
не
гледити
ни
у
ко
.
гостити
се
згледати
;
они
»
обичан
«
узнемирити
се
одједном
,
и
спремати
се
сав
да
нешто
казати
,
али
јесам
толико
изненадити
,
да
не
моћи
још
наћи
реч
,
с
који
бити
почети
.
А
онај
варошанин
гледати
зачудити
,
питати
поглед
околина
:
шта
се
тај
збивати
?
...
шта
оно
рећи
овај
до
ја
?
...
Никола
пребледети
,
глава
он
се
немоћан
вртити
и
трести
,
сав
се
омлитавити
,
начинити
се
као
осуђеник
,
ко
хтети
сад
стрељати
.
—
опростити
...
високопреподобни
отац
!
...
стати
муцати
као
у
грозница
.
никад
.
.
—
Штапове
!
...
још
бесан
,
још
силовит
и
одсечан
загрмети
игуман
,
наслађивати
се
чисто
звонак
оштрина
,
који
се
јасно
издвајати
из
остати
грмљава
.
онај
мали
буљав
зеленкаст
очи
,
обрасти
и
утонути
у
дебео
испупчен
капак
,
одједном
се
показати
цео
,
изићи
изван
капак
,
а
онај
крвни
жила
на
слеп
очи
набрекнути
,
набубрити
необично
...
побратити
скочити
с
место
,
и
пружити
рука
плашљиво
према
игуман
,
као
да
он
жети
зауставити
у
брз
ход
.
—
побра
...
Сава
...
доћи
к
себе
!
Биће
тај
зло
...
Знаш
твој
чувствителан
натура
!
у
сваки
други
прилика
овај
бити
опомена
освестити
љут
игуман
,
и
он
бити
се
одмах
прибрати
,
али
јесам
сад
,
после
неиспаван
ноћ
,
бити
сувише
нервозан
,
па
јесам
налазити
некакав
сласт
у
тај
,
што
сад
сав
трептети
од
његов
глас
и
срџба
.
на
врата
утрчати
коњушар
и
воденичар
са
дугачак
,
загасит
сив
,
окресан
грабов
штап
.
иза
она
блед
,
севајући
очи
крвнички
,
па
ипак
крити
глава
за
њихов
леђа
,
стати
Велимир
.
Љубомир
се
само
приближавати
отворен
врата
,
не
разумевати
још
ништа
из
сав
што
јесам
видети
,
осећати
само
из
поглед
свити
људи
,
да
се
спремати
нешто
страшно
.
гост
тек
сад
појмити
шта
се
спремати
.
он
се
енергичан
и
достојанствен
обрт
игуман
:
—
пријатељ
,
ја
јесам
доћи
овде
,
да
гледати
твој
...
твој
.
.
он
се
заплести
,
не
налазити
у
мисао
реч
,
који
бити
назвати
игуманов
поступак
,
—
твој
домаћи
расправа
.
тај
ти
оставити
за
после
,
кад
ја
отићи
...
—
у
мој
манастир
неки
ники
не
улазити
са
свој
устава
!
дрекнути
игуман
још
жесток
,
изговарати
с
нагласак
и
с
неки
диваљ
задовољство
овај
руски
пословица
,
који
јесам
чути
или
прочитати
негде
у
богословија
.
—
аха
,
тако
дакле
!
...
узвикнути
гост
,
тргнути
се
од
неочекиван
одговор
,
као
да
он
неко
полити
врео
вод
.
он
скочити
и
стати
се
извлачити
иза
сто
,
изговарати
некакав
претња
,
псовка
...
гостити
пружити
рука
према
он
,
задржавати
он
...
—
мој
устав
!
...
мој
устав
!
грмити
игуман
,
обртати
глава
зид
,
старати
се
да
не
гледати
у
гост
,
који
већ
прелазити
преко
соб
.
—
Оче
Сава
!
...
—
оставити
,
човек
!
—
господин
-
игуман
!
—
Погрешило
дете
...
Повикаше
сав
гостити
одједном
и
,
наћи
полазни
реч
,
заџакати
и
узвикнути
сав
без
ред
.
—
Шта
чекати
!
грмнути
игуман
на
момак
,
који
дохватити
преплашен
Никола
за
раме
и
извести
он
на
ходник
,
пред
врата
.
Љубомир
,
стојећи
уз
врата
,
бити
се
загледати
у
чиновник
,
који
,
на
други
стран
ходник
,
претрчавати
од
један
врата
други
,
желити
,
без
сумња
,
узети
какав
свој
ствар
,
без
који
хтети
да
се
кренути
на
пут
,
или
мож'да
,
узбуђен
,
не
знати
шта
бити
други
радио
.
одједном
иза
његов
глава
нешто
необично
фијукнути
.
—
Ф-ф-фик
!
...
зачути
се
оштар
,
танак
глас
кроз
ваздух
и
за
он
нешто
јаукнути
...
Љубомир
се
сав
наћи
као
у
неки
тама
,
ништа
не
видити
,
бленути
пренеражен
,
исколачен
очи
,
и
само
чути
,
после
сваки
фијук
,
онај
непознат
он
,
чудноват
,
слабачак
глас
,
који
он
никад
до
сад
јесам
чути
.
»
Чиј
јесам
тај
глас
?
ко
јесам
тај
?
...
викати
јесам
на
Никола
,
али
овај
јесам
његов
глас
...
тај
неко
давити
...
видити
како
јесам
скомолати
!
«
...
—
Доста
!
грмити
иза
сто
;
у
ходник
престати
фијук
,
чути
се
неки
журба
,
преношење
некакав
клупа
,
чепати
и
шушкати
опанак
...
—
онај
господин
отићи
,
процмилети
Велимир
танко
,
бојажљив
,
с
велик
пажња
у
глас
.
—
мој
устав
!
мој
устав
!
...
још
грмити
игуман
,
не
видити
од
љутина
шта
се
око
он
дешавати
.
и
учитељ
одједном
скочити
,
као
да
се
тек
сад
нешта
сетити
.
блед
,
узбуђен
,
дрктати
вилица
и
колено
,
као
човек
,
који
хтети
нешто
непријатан
и
одсудан
да
учинити
,
а
немати
довољно
смелост
,
окренути
глава
прозор
и
танак
глас
проговорити
:
—
јесам
ни
ја
овде
место
,
где
људи
...
—
седити
,
човек
!
гракнути
гостити
,
не
дати
он
довршити
реченица
ни
устати
.
—
као
во
...
узвикнути
он
напослетку
и
искочити
иза
сто
.
—
Срећан
пут
!
срећан
пут
!
...
викати
игуман
и
бленути
преко
свити
глава
,
не
гледати
ники
посебно
.
—
Хо
...
таки
гостити
!
...
ха-ха-ха
...
смејати
се
он
нервозно
и
иронично
,
гледати
сад
сваки
гост
у
лице
.
—
А
,
даклем
тако
сас
трговачки
чест
!
...
тако
ли
!
...
викати
један
дућанџија
бледети
,
спремати
се
да
устати
,
али
као
још
очекивати
хтети
ли
се
игуман
извинити
или
бар
задржати
он
.
—
Трговачка
чест
!
...
Ха-ха-ха
...
ево
ти
јесам
!
игуман
се
тако
незгодно
лупнути
,
да
сав
три
трговац
одједном
,
као
на
дрот
,
поскакати
и
,
псовати
и
претити
страшно
,
одјурити
из
манастир
.
овај
поступак
дућанџија
долити
још
више
уље
у
распаљен
бес
игуманов
,
и
он
,
гледати
несвесно
,
блесаво
још
овај
неколико
људи
,
повикати
она
:
—
лонцолиз
!
манастирски
лонцолиз
!
...
сав
јесам
једнак
!
...
Начини
се
гала
,
гужва
,
врева
...
сав
поскакати
иза
сто
.
братија
монах
,
сматрати
последњи
узвик
као
»
отпуст
«
,
нагнути
један
за
други
,
погнут
леђа
,
убрзан
корак
,
сваки
у
свој
ћелија
...
гостити
појурити
за
она
,
а
ђак
и
момак
,
видити
се
овако
усамљен
на
ударац
игуманов
страшан
поглед
,
клиснути
куд
који
и
нестати
она
у
шума
...
игуман
остати
јесам
.
после
неколик
тренутак
,
кад
не
остати
живити
дух
у
двориште
манастирски
,
кад
се
сав
гостити
разбегнути
и
кад
јесам
побратити
отићи
у
механа
да
одиграти
један
џандар
на
овако
расположење
,
док
он
се
побратим-
игуман
одљутити
,
а
тај
хтети
,
знати
јесам
он
,
бити
после
један
добар
сан
—
после
сав
тај
,
лагано
ићи
,
ослушкивати
и
брисати
кецеља
уста
,
ући
у
отворен
соб
тетак
,
и
мало
затим
повратити
се
,
водити
игуман
,
готово
носити
он
на
један
раме
,
на
који
се
овај
бити
тешко
наслонити
.
—
Кажем
ја
ти
:
моћи
мешати
вино
;
не
моћи
ти
да
поднети
све
.
.
оволик
брука
!
отићи
човек
пешке
...
још
ако
не
наћи
коњ
нигде
!
...
говорити
она
једначито
,
онако
женски
,
без
наглашавање
и
уводити
он
у
његов
ћелија
.
—
мој
устав
!
...
лонцолиз
!
.
.
мрмљати
игуман
,
не
видити
више
ники
и
не
разумевати
ништа
...
игуман
почивати
.
А
Љубомир
,
кад
се
разбегнути
сав
ђак
и
момак
,
наћи
се
у
неприлика
:
побећи
хтети
и
он
лако
,
али
шта
хтети
ако
игуман
одједном
баш
он
потражити
?
сетити
се
свој
редован
посао
—
храњење
свиња
.
истина
,
још
јесам
рано
за
тај
,
али
хтети
се
ипак
имати
ма
чим
одбранити
.
отићи
у
амбар
,
дохватити
торба
с
кукуруз
и
отићи
свињац
.
уз
пут
јесам
само
зверати
уплашено
,
освртати
се
често
,
гледати
да
не
трчати
какав
гласоноша
за
он
,
али
кад
заћи
у
чаир
,
обрастао
трњак
,
ослободити
се
.
набацати
јесам
клип
сух
кукуруз
пред
гладан
халапљив
свиња
,
и
кад
настати
обичан
врусак
и
мљацкање
,
са
неизбежан
писка
мање
крмачица
,
од
који
какав
дрзак
прождрљив
нераст
хтети
да
отети
сладак
залогај
,
па
јесам
претходно
пирнути
њушка
у
слабина
,
крмачица
шчепати
зуб
клип
,
писнути
опако
ради
обичај
или
кокетарија
,
а
јесам
баш
што
јесам
бости
,
па
побећи
у
други
крај
,
нераст
се
обртати
журно
,
тражити
плен
на
други
страна
,
и
онда
настајати
мување
свиња
,
један
поред
други
,
јер
се
сваки
нада
да
хтети
затећи
још
који
зрно
код
други
нејак
;
кад
настати
овај
свињски
метеж
,
Љубомир
се
замислити
...
»
Зашто
?
...
Шта
овај
бити
?
«
...
питати
се
у
мисао
,
чудити
се
цео
овај
изненадан
догађај
и
не
разумевати
он
још
ни
мало
.
он
све
изгледати
,
да
јесам
Никола
морати
овако
проћи
,
јер
јесам
доћи
његов
„
чреда
“
.
видети
јесам
да
се
сав
у
манастир
вршити
по
чреда
па
,
не
знати
још
узрок
Николин
казна
,
држати
јесам
да
он
јесам
доћи
чреда
,
па
квит
...
сигурно
јесам
још
пре
његов
долазак
бити
чреда
Велимиров
,
сад
јесам
Николина
проћи
,
и
онда
настајати
његов
!
сад
јесам
,
дакле
,
настати
његов
чреда
!
...
али
шта
да
радити
?
...
да
ли
да
учинити
онако
,
како
јесам
учинити
кад
белавка
увести
говеда
у
стричев
њива
,
или
да
трпити
као
што
чинити
Велимир
и
Никола
?
све
,
све
...
али
бити
он
баш
тешко
бити
издржати
тај
чреда
,
онако
ни
за
што
.
не
марити
да
ради
какав
хтети
посати
:
зар
не
чистити
штала
,
отимарити
коњ
,
храна
свиња
,
вући
ђубар
на
њива
...
и
тај
он
,
некадањи
цензор
велик
гимназија
!
...
А
како
јесам
он
лепо
маштати
!
...
да
учити
школа
,
све
...
све
да
изучити
,
па
да
бити
као
његов
некадањи
господин
;
онако
исто
да
подигнути
један
рам
,
да
се
устурити
,
па
шеширати
кроз
чаршија
!
...
истина
,
још
чешће
јесам
помишљати
на
митрополитов
служење
у
црква
,
на
господски
држање
онај
синђел
,
за
ко
он
рећи
да
хтети
бити
владика
,
и
некако
јесам
нејасно
свој
маштање
мешати
са
тај
,
не
разумевати
ни
јесам
јасно
шта
жети
...
-—
еј
,
ђак
...
у
шта
јесам
се
загледати
!
викнути
он
над
сам
ухо
неки
,
тањити
женски
глас
,
који
одјекивати
пријатно
.
Љубомир
се
тргнути
и
одскочити
од
врљика
,
на
који
се
бити
наслонити
.
пред
он
стати
леп
млад
женица
,
мали
црнпураст
глава
,
кицошки
опремити
и
наместити
;
насмејати
се
његов
страх
и
метнути
он
рука
на
рам
.
—
ти
се
жестоко
уплашити
!
—
јесам
нешто
се
замислити
...
—
е
,
богме
кад
се
така
момак
замислити
,
ту
нешто
имати
!
...
рећи
она
шаљиво
,
смејати
се
и
стезати
још
више
рам
Љубомиров
,
који
се
старити
да
се
ослободити
незгодан
терет
.
—
ти
јесам
Љубомир
,
јесам
ли
...
новајлија
?
запитати
она
,
гледати
он
пажљиво
лице
и
цео
стас
,
као
да
јесам
рад
оценити
он
овај
један
поглед
.
израз
њен
лице
,
после
овај
преглед
,
гласити
јесам
:
»
тс
...
јесам
баш
ствар
,
али
тек
ко
знати
!
«
...
—
ја
,
одговорити
Љубомир
,
крити
очи
и
вртети
се
под
њен
рука
.
—
Морее
...
отегнути
она
у
смех
,
ти
се
канда
бојити
ја
?
—
јок
,
мора
...
него
да
ићи
...
игуман
јесам
љут
.
—
Зашто
?
...
стајати
!
викнути
жена
радознало
.
Љубомир
се
замислити
:
да
ли
требати
овај
догађај
причати
сваки
?
казати
она
само
да
јесам
растерати
гост
и
да
јесам
се
сав
разбегнути
.
—
Баш
добра
!
узвикнути
жена
обрадовати
.
онда
ићи
па
казати
Васа
да
он
чекати
овде
.
—
А
,
тај
јесам
тај
!
рећи
Љубомир
ослободити
,
сетити
се
,
из
Николин
причање
,
који
хтети
тај
бити
.
—
не
смије
ти
он
сад
нос
помолити
из
његов
соб
...
Кажем
ти
:
сав
се
разбегнути
,
ко
врабац
...
—
Што
?
—
Па
од
игуман
,
мора
.
—
аха
...
не
бригати
за
тај
.
спавати
сад
ваш
игуман
ко
заклати
.
само
ти
пожурити
.
—
не
бринути
ти
.
казати
јесам
ја
да
Васа
свакад
требати
послушати
за
тај
,
избрбљати
он
и
насмешити
се
ширетски
.
—
Ена
де
!
рећи
изненађен
жена
поцрвенети
.
добро
баш
...
кад
се
закалуђерити
,
довести
ти
један
мој
прија
;
таман
хтети
дотле
порасти
.
—
нека
,
не
требати
!
...
јок
!
викати
момак
у
забуна
,
вешати
торба
о
рам
.
—
не
требати
сад
,
ја
како
...
А
после
хтети
моћи
ни
један
жена
проћи
на
мир
поред
ти
.
рећи
он
нек
’
пожурити
,
очи
ти
!
узвикивати
она
за
Љубомир
,
који
готово
побећи
од
овај
саблажњив
обор
.
Дошавши
у
кухиња
,
Љубомир
затећи
сав
калуђер
и
ђак
око
тетак
.
Максим
и
Арсеније
наклопити
се
у
један
угао
,
не
гледати
никуд
у
страна
,
над
некакав
печење
,
па
обојица
држати
у
један
рука
велик
парац
,
резерва
,
док
други
рука
приносити
други
парац
велик
гладан
уста
и
кидати
он
одлучно
једрити
чврст
зуб
.
Василијан
нешто
весело
причати
,
шетати
по
кухиња
,
резати
оштар
ножић
бутић
млад
јагњетина
и
залагати
се
полако
,
као
сит
човек
,
ко
се
не
јести
после
добар
ручак
.
Велимир
и
Никола
сести
уз
други
чанак
,
па
и
они
пребирати
и
стругутати
ножић
некакав
кости
,
слушати
причање
Василијанов
.
Љубомир
ући
у
кухиња
узнемирен
и
уплашен
,
не
знати
још
шта
хтети
затећи
после
данашњи
окршај
,
али
се
запрепастити
,
кад
углед
како
Василијан
весело
причати
и
како
он
Никола
и
Велимир
,
са
осмех
на
уста
,
слушати
.
као
да
јесам
ништа
ни
бити
!
и
њихов
поглед
као
да
он
вео
:
»
Ништа
,
ет
’
...
сав
јесам
као
обично
...
у
ред
«
...
-
Хи-хи-хи
...
Ева
он
...
бегунац
!
...
гле
ти
ширечина
ваљевски
:
хранити
човек
свиња
у
подне
!
...
Хи-хи-хи
.
.
дочекати
он
Василијан
.
—
е
,
род
,
тај
јесам
паметан
!
велим
он
Арсеније
,
кидати
месо
са
весео
блажен
израз
на
лице
.
—
М-м-ма
...
мумлати
нешто
и
Максим
,
гутати
последњи
залогај
и
загледати
брижан
и
пажљиво
у
суд
са
кост
,
надати
се
још
какав
затурен
парче
.
али
видети
да
јесам
он
нада
узалудан
,
поклопити
округласт
трбух
оба
рука
,
на
шта
се
из
сам
трбух
разлегати
онај
пресит
груб
штуцање
:
хап
!
...
—
тета
,
да
се
залије-е
!
...
хап
!
промрмљати
он
,
гледати
нејасно
влажан
и
блесаст
поглед
.
—
подавати
он
,
Љуба
,
овај
стакло
са
полица
,
па
седити
и
тај
да
јести
,
рећи
тетак
пребирати
рука
сув
шљива
,
који
држати
на
крило
расут
.
—
Хи-хи
...
причекати
,
отац
Макса
,
ја
јесам
прек
,
прићи
весељак
полица
,
дохватити
стакло
па
нагнути
.
—
е
,
брајко
,
оногај
...
хтети
тако
,
не
!
...
ускипети
Максим
и
хтети
скочити
,
али
наћи
да
он
јесам
лакше
само
махнути
рука
,
као
да
бранити
пилић
од
јастреб
,
који
се
спуштати
одозго
.
Е-е
...
чека-а-ај
...
хап
!
кад
Василијан
дати
стакло
друг
,
Љубомир
он
лагано
повући
за
мантија
и
,
значајан
израз
на
лице
,
прошаптати
он
:
—
амо
де
!
Калуђер
прићи
други
празан
угао
.
Љубомир
он
,
са
неки
тајанственост
и
онај
неотесан
сељачки
,
бејаги
поверљив
мимика
,
освртати
се
бојажљив
,
прозборити
:
—
Чеко
ти
она
...
твој
,
код
обор
.
рећи
да
појташ
...
Василијан
поцрвенити
,
збунити
се
па
оштро
погледати
зачудити
Љубомир
и
поћи
врата
.
—
Ха-ха-ха
...
разлегати
се
општи
смех
.
—
обука
,
род
,
стар
антерија
,
добацивати
он
Арсеније
,
гладити
рука
стакло
с
вино
.
—
де
,
ви
ђаволити
!
...
викати
она
тетак
,
смешити
се
и
обарати
очи
стидљиво
,
са
израз
на
лице
,
који
велим
:
»
ја
ви
не
разумети
тај
ствар
,
али
знати
да
јесам
тај
нешто
онако
...
шарено
«
...
—
тета
,
ђаволе-е
...
од
недеља
јесам
мој
чреда
.
и
ти
долазити
под
мој
,
оногај
...
како
хтети
рећи
...
под
мој
власт
.
хап
!
Ђаволе-е
...
отегнути
Максим
тром
,
а
на
лице
он
јасно
извајати
онај
ширетски
,
специјалан
калуђерски
осмех
кад
говорити
са
жена
,
који
она
се
допадати
.
у
тај
осмех
исписати
јесам
бездан
грешан
пожуда
,
ширетлук
и
нешта
што
највише
личити
на
љубаван
занос
,
а
јесам
тај
.
сликарски
четкица
моћи
бити
тај
најбоље
представити
.
Љубомир
,
узимати
у
рука
парац
месо
,
начуљити
уш
кад
се
поменути
чреда
.
»
хм
,
видити
...
одиста
ићи
све
по
чреда
!
«
...
—
Довешћу
ја
ти
луд
Петри
,
нек
’
ти
се
наћи
на
чреда
,
одговорити
тетак
смејати
се
.
—
е
,
моћи
болан
,
оногај
...
зар
тако
наш
...
како
хтети
рећи
...
наш
љубав
?
—
љубити
тај
сврака
,
како
јесам
леп
!
—
А
зар
јесам
овај
Арсеније
...
хап
!
...
леп
од
ја
?
—
Ко
и
тај
.
—
А
игуман
?
прошаптати
Максим
опрезно
,
гледати
на
затворен
прозорче
.
—
Хм-м
...
махнути
тетак
глава
претити
,
па
продужити
рад
уозбиљити
лице
.
Чим
сести
Љубомир
уз
друг
,
Никола
се
насмешити
на
он
,
пружити
он
лепо
парац
месо
.
Љубомир
он
погледати
зачудити
.
—
Шта
јесам
,
мора
...
зборити
он
полугласан
Велимир
:
ти
мислити
он
јесам
убити
?
—
Слава
ти
,
јесам
л
’
тај
бољети
?
питати
он
Љубомир
наиван
,
са
израз
искрен
учешће
у
његов
страдање
.
—
Ха-ха-ха
,
смејати
се
оба
ђак
,
а
Љубомир
преносити
зачуђен
поглед
с
један
на
други
.
—
зар
бити
ми
смести
ко
тако
тући
,
да
ми
заболети
!
рећи
Велимир
.
—
А-а
...
досећати
се
Љубомир
.
ама
зашто
те
онај
’
наки
...
због
шта
тај
?
...
—
Што
јесам
ићи
на
чесма
,
него
наточити
из
видрица
,
насмејати
се
Никола
.
—
она
,
како
познати
!
А
ја
мислити
да
јесам
тај
по
чреда
...
—
како
...
каки
чреда
?
Љубомир
она
казати
како
јесам
мислити
.
Велимир
тај
испричати
осталима
.
настати
грохотан
смех
...
—
е
,
род
,
тај
не
бити
ваљати
за
ти
,
рећи
он
Арсеније
,
смејати
се
весело
.
—
он
тај
велим
,
оногај
...
ко
што
хтети
ја
и
тетак
сад
од
недеља
...
хап
...
на
чреда
.
Љубомир
долазити
овај
ствар
сав
замршен
и
чудноват
.
до
сад
јесам
мислити
да
имати
бар
неки
ред
за
сав
догађај
,
а
сад
нешто
други
:
тући
он
штап
унакрст
,
и
јесам
он
болети
,
и
јесам
он
,
казати
,
ништа
.
и
тако
—
ништа
јесам
ни
бити
!
А
овамо
опет
Максим
помињати
чреда
!
Чудновато
!
...
XИИИ
једва
једном
!
добити
јесам
дозвола
да
читати
житије
свет
.
игуман
се
најпре
противити
,
јесам
дати
ни
поменути
.
какав
читање
сад
,
кад
требати
највише
радити
,
рећи
јесам
тетка
,
који
јесам
вазда
у
сличан
случај
вршити
посреднички
улога
између
свити
манастирски
житељ
с
један
,
и
игуман
с
други
страна
.
доста
он
јесам
за
сад
оно
,
што
јесам
од
ја
научити
,
велим
игуман
,
а
нешто
јесам
ваљад
’
утувити
и
из
пјеније
.
Шта
јесам
тај
Љубомир
моћи
од
игуман
научити
?
Седећи
један
недеља
по
подне
испаван
,
надувен
и
туробан
лице
,
игуман
чути
у
трпезарија
певање
.
тај
јесам
калуђер
са
ђак
па
и
момак
—
ко
јесам
хтети
—
држати
сваконедељни
веџбање
у
црквен
певање
.
тај
јесам
бити
редован
час
,
али
јесам
игуман
,
кад
се
присетити
,
почешће
наређивати
да
се
држати
и
ванредан
час
.
Шта
бити
се
радити
на
дуг
зимски
ноћ
него
тај
!
Чувши
певање
,
игуман
рећи
у
себе
:
аха
!
и
тај
узвик
као
да
он
навести
на
неки
мисао
.
»
ето
,
учити
...
тај
јесам
лепо
,
мисао
игуман
.
тај
јесам
у
мој
слава
...
кад
,
рећи
,
доћи
у
манастир
владика
или
тако
неки
од
онај
велик
...
онај
,
хм
...
па
овај
мој
запевати
,
сав
се
трести
...
Обешењаци
Василијан
и
Никола
певати
као
славуј
...
Владица
мило
;
погледати
ја
благонаклон
поглед
,
па
се
обрнути
,
рећи
Велимир
и
запитати
он
«
...
при
овај
игуман
одједном
скочити
и
погледати
око
себе
незадовољан
.
Дође
он
на
памет
:
ако
владика
запитати
што
,
на
пример
из
литургика
...
А
ни
његов
калуђер
,
камо
ли
ђак
,
не
знати
ни
окучити
...
Ништа
,
ама
баш
ништа
!
до
сад
јесам
владика
попити
његов
монах
на
вера
;
не
питати
она
ништа
;
ко
велим
:
Савин
ђак
морати
ваљати
.
али
се
Сава
сваки
година
по
два-три
пут
овако
присећати
и
чинити
овај
што
сад
чинити
.
игуман
ући
у
трпезарија
,
сав
поскакати
,
певање
одједном
умукнути
.
—
сад
хтети
литургика
,
рећи
игуман
седати
тром
на
свој
место
.
момак
изићи
одмах
,
јер
не
бити
достојан
слушати
овај
ствар
.
и
такав
јесам
ред
...
Калуђери
и
ђак
погледати
Максим
,
као
што
се
гледати
неко
,
ко
хтети
сад
да
нагаравити
,
а
Максим
,
чути
за
литургика
,
погледати
плашљиво
око
себе
,
очекивати
да
бог
учинити
чудо
и
да
он
спасти
од
»
наступајући
истјазанија
«
.
па
видети
да
се
овај
чаша
морати
испит
,
обор
глава
покоран
са
уздах
и
израз
на
лице
,
који
као
да
велим
:
бити
воља
твој
,
господа
!
...
сав
јесам
предавање
игуманов
бити
једнак
:
узимат
јесам
,
из
педагошки
обзир
,
облик
диалог
,
и
тај
само
између
игуман
и
Максим
.
игуман
мрднути
ока
на
онај
страна
,
где
седити
Максим
и
повући
крај
уста
у
страна
.
Василијан
се
насмешити
,
а
Максимов
лице
доћи
блед
и
некако
онако
...
необично
.
—
Оче
Максим
,
почети
игуман
неки
особит
наставнички
тон
,
из
ко
јасно
провиривати
иронија
.
—
Шта
оно
рећи
пре
о
значење
св
.
престол
за
време
вршење
св
.
литургија
?
како
оно
вео
свет
отац
?
...
овај
се
питање
отац
Сава
жесток
бојати
на
испит
у
богословија
,
па
јесам
он
у
манастир
почињати
сав
свој
предавање
.
—
хм
...
оногај
...
почети
Максим
онако
исто
,
као
што
јесам
вазда
,
небројено
пута
почињати
свој
одговор
.
за
јасле
већ
знати
се
...
и
тај
тако
...
јасле
,
јасле
...
—
ама
каки
јасле
?
—
јасле
,
брата
,
витлејемски
,
оногај
...
престављати
свет
престо
,
одговорити
Максим
мало
набусит
,
као
човек
ко
сметати
мислити
.
—
е
,
добро
...
али
у
који
време
?
—
хм
.
.
помоћи
ја
казати
...
оногај
...
развући
Максим
онако
исто
,
како
јесам
и
до
сад
одговарати
;
али
сад
одједном
избацити
нешто
нов
.
до
сад
јесам
он
отезати
,
гњавити
,
мрмљати
и
јесам
знати
дати
никакав
одговор
;
игуман
се
смешкати
иронично
,
да
тај
забашурити
и
свој
незнање
и
прелазити
се
на
други
питање
...
али
сад
Максим
,
не
знати
ни
јесам
зашто
,
повикати
:
јеванђеље
,
брата
...
оногај
,
кад
се
положити
на
св
.
престо
...
онда
!
ето
ти
!
...
игуман
се
замрзити
осмех
на
усна
,
он
прошарати
очи
преко
свити
лице
,
тражити
да
прочитати
на
она
:
јесам
ли
правилан
одговор
,
па
не
видити
ништа
до
љубопитан
поглед
управити
на
себе
,
прећи
на
други
питање
.
—
А
шта
оно
још
представљати
св
.
престол
?
—
хм
...
Голгота
представљати
...
и
она
,
ја
.
—
у
који
време
?
овде
се
морати
поменути
,
да
често
поновити
непријатан
догађај
натерати
и
глуп
човек
,
да
она
малко
психолошки
промотрити
.
тако
јесам
бити
и
с
Максим
.
овај
диалог
изићи
јесам
он
на
врх
глава
,
и
он
јесам
стати
мало
боље
размишљати
о
она
.
Учинило
он
се
сумњив
овај
игуманов
прећуткивање
,
и
мало
по
мало
,
у
он
се
утврдити
мисао
:
да
ни
игуман
не
знати
овај
ствар
.
први
одговор
учинити
јесам
проба
,
па
ослободити
игуманов
ћутање
,
решити
се
да
он
тако
одговарати
до
крај
.
—
у
који
време
?
поновити
Максим
игуманов
питање
,
па
одједном
избацити
:
на
входу
,
брата
...
на
велик
.
игуман
опет
поћутати
значајно
,
ставити
он
још
два
питање
,
на
који
Максим
одмах
и
наопачке
одговорити
,
па
ућутати
.
дуго
тако
постајати
.
завити
дебео
цигара
од
сеоски
,
накрижан
крупан
,
дуван
,
запалити
јесам
и
стати
гледати
кроз
облак
дим
,
који
се
према
сам
прозор
колутати
.
—
То
већ
неки
...
прекинути
игуман
ћутање
,
тај
јесам
онако
,
узгред
...
него
дело
да
прећи
цео
литургија
.
Кажи
ти
ја
...
игуман
отегнути
,
састављати
у
памет
питање
.
Калуђери
се
пренути
.
они
јесам
знати
да
игуман
знати
доста
добро
протумачити
цео
литургија
,
али
он
јесам
мрзити
да
улазити
у
тај
.
он
јесам
импоновати
само
оно
,
што
он
не
разумети
;
а
што
он
знати
,
држати
јесам
да
знати
сав
.
због
тај
се
до
сад
и
заустављати
на
ситница
,
тај
јесам
његов
слушалац
сматрати
овај
предавање
као
занимљив
шал
са
Максим
,
а
Максим
—
као
велик
мука
овај
свет
...
али
сад
,
ево
,
хтети
баш
од
истина
...
Међутим
игуман
почети
из
средина
.
објаснити
доста
добро
главни
део
литургија
,
па
се
осетити
заморити
.
»
е
,
овај
се
баш
потегнути
јуначки
!
«
као
да
говорити
његов
лице
...
он
стати
запиткивати
како
ићи
са
певање
.
за
Љубомир
рећи
он
Василијан
:
—
Баш
не
моћи
никако
да
обрнути
први
глас
.
одговарање
,
онако
што
јесам
кратак
:
господа
помиловати
,
подавати
господа
...
тај
знати
.
али
оне
дуже
...
—
неки
учити
!
неки
учити
!
прекинути
он
игуман
устајати
иза
сто
.
кад
бити
на
врата
,
он
процедити
:
стакло
!
а
тај
јесам
значити
,
да
јесам
време
за
ракија
.
и
тако
,
Љубомир
јесам
чути
до
сад
један
предавање
,
и
дваестина
пут
мучити
се
од
сваки
рука
да
погодити
онај
полутон
,
који
се
почињати
први
глас
.
и
од
један
и
други
посао
не
бити
успех
...
сад
јесам
добити
велик
дебео
књига
,
какав
никад
у
живот
јесам
видети
.
остраг
на
корица
бити
рука
исписати
:
„
Житија
свјатих
;
декемврији
—
февруа
.
«
,
а
више
тај
,
на
марка
:
№
@card@
.
уздрхтао
рука
,
са
журан
поглед
,
превртати
јесам
први
лист
,
на
који
бити
»
предисловије
«
,
некакав
»
извјешченије
«
и
још
неки
други
ствар
,
на
који
он
не
сврнути
пажња
.
Нађа
први
житије
:
»
Памјат
свјатаго
пророк
Наум
«
и
прочитати
он
на
душак
,
јер
јесам
имати
свега
двадесет
један
ред
.
одједном
се
осетити
као
човек
који
се
веома
преварити
у
очекивање
.
»
3ар
ја
јесам
тај
како
житије
!
Прореко
само
за
онај
језеро
,
тај
ти
јесам
свега
!
«
...
А
он
јесам
казивати
,
кад
се
почети
који
леп
житије
читати
,
не
моћи
се
човек
одвојити
лако
од
он
...
како
бити
бити
да
не
читати
редом
?
преврнути
подоста
листа
и
наћи
:
»
Житије
и
подвиги
преподобнаго
отац
нашего
Сава
освјашченаго
«
.
Поче
читати
са
некакав
непријатан
предуверење
,
али
се
,
после
дваестина
ред
,
сав
задубити
у
читање
...
Стајаше
тамо
написати
о
овај
преподобан
,
да
се
као
»
осмољетен
...
отверже
всјех
имјенији
,
и
шед
в
манастир
,
пријат
на
сјати
ангелски
образ
«
...
»
Божа
,
овај
јесам
...
овај
јесам
оно
!
...
узвикивати
Љубомир
,
прекидати
читање
од
узбуђење
.
у
осми
година
,
па
у
манастир
«
...
после
већ
читати
даље
како
ђаво
кушати
Сава
освећен
имање
,
па
после
,
богме
,
и
женидба
и
још
многи
саблазан
,
али
дете
остајати
стално
»
трудами
и
воздержанијем
умершчвљаја
тјело
свој
«
...
у
прекид
,
кад
добити
време
,
превртати
Љубомир
лист
по
лист
овај
необичан
књига
,
а
уз
образ
он
вазда
појурити
некакав
ватра
,
цео
он
тело
обузети
пријатан
топлина
,
срце
он
се
некако
стегнути
,
не
знати
ни
јесам
:
да
ли
плашљиво
или
радосно
.
Чита
занети
;
понеки
пут
прекинути
читање
какав
узвик
и
кратак
размишљање
,
у
ко
јесам
обично
стављати
себе
на
место
онај
светац
,
чији
живот
читати
...
негде
наићи
на
велик
сличност
са
себе
,
и
тај
он
необично
поразити
.
за
св
.
Спиридон
Тримитинског
писати
:
„
от
дјетства
своего
пастух
бје
овчиј
«
...
»
ето
,
узвикивати
Љубомир
:
чувати
овца
и
коза
,
ка
и
ја
по
Маљен
,
па
постати
владика
,
и
гледати
само
какав
јесам
чудо
починити
...
васкрснути
мртво
дете
!
«
...
и
у
његов
занесен
главица
он
већ
стварати
слика
...
он
,
обући
у
епископски
одело
,
стајати
на
један
брежуљак
,
а
Милка
,
она
ђаволаст
Милка
,
носити
свој
умрли
дете
и
стављати
он
пред
његов
нога
...
наравно
,
док
јесам
он
постати
владика
,
дотле
се
она
удати
и
имати
дете
...
Гледајући
неисказан
туг
на
њен
лице
,
он
проливати
суза
и
викати
дете
:
»
Чеда
,
устати
!
«
...
дете
устајати
,
и
настајати
...
онако
...
Љубомир
се
тргнути
.
»
Видиш
,
и
ја
почети
нечастив
да
кушати
!
...
Шта
ја
износити
пред
очи
!
«
...
и
он
се
удубљивати
даље
у
читање
,
осећати
у
исти
време
велик
пријатност
од
прошли
маштање
;
осећати
да
он
опет
нешто
вући
да
још
мало
промаштати
...
он
знати
да
јесам
тај
нечастив
,
али
се
обично
брзо
занети
,
заборавити
све
»
бјесе
«
и
предати
се
слатко
,
заносан
сањање
...
овако
јесам
ићи
све
,
док
не
наићи
на
»
Житије
преподобнаго
отца
нашего
велик
«
.
толико
пута
јесам
слушати
да
јесам
Антонијев
житије
један
од
леп
и
занимљив
.
говорити
јесам
он
и
калуђер
о
тај
житије
,
и
ако
он
ниједан
јесам
читати
,
него
се
знати
онако
,
по
предање
...
Чуо
јесам
и
пре
тај
,
од
неки
богословац
,
да
јесам
Антонијев
житије
написати
озбиљан
,
да
он
јесам
морати
писати
какав
спреман
човек
и
да
јесам
тако
препун
поука
и
прав
богословски
наука
,
да
јесам
довољно
прочитати
он
марљиво
и
разумљив
,
па
као
да
јесам
свршити
цео
школа
...
Љубомир
се
загледати
у
овај
црн
,
кривуљав
,
незграпан
израђен
црквено-словенска
писмен
као
у
неки
светиња
.
стати
превртати
лист
,
да
видити
колик
јесам
животопис
...
преко
четрдесет
лист
.
Читава
књига
!
...
са
велик
побожност
и
страхопоштовање
младић
наместити
црвен
,
масну
вунен
залога
на
почетак
животопис
,
затворити
књига
и
оставити
јесам
под
глава
.
сад
се
јесам
моћи
почињати
овако
озбиљан
ствар
:
требати
сачекати
какав
велик
празник
,
и
онда
почети
читање
.
XИВ
лето
у
манастир
јесам
претрпати
разноврстан
,
непрекидан
посао
,
као
у
сеоски
кућа
.
посати
парохиски
готово
сасвим
застајати
:
обредити
се
последњи
свечар
,
ђурђевак
,
обнети
се
мајски
сеоски
литија
,
па
се
онда
калуђер
сит
набеспосличити
чак
до
јесен
.
тек
понеки
пут
ако
она
узнемирити
по
неки
бабињара
,
који
јесам
крив
октобарски
или
новембарски
казан
,
или
се
пријавити
који
побожан
душа
за
молитва
.
манастир
не
радити
свој
имање
,
него
она
дати
на
наполица
.
тако
јесам
доиста
и
користан
.
само
гајити
виноград
сам
,
и
тај
она
јесам
главни
пољски
посао
.
покосити
ливада
,
отрести
воћњак
,
испећи
ракија
—
сав
снага
надничарски
.
зими
се
зарадити
много
,
тај
се
имати
са
шта
летина
средити
.
али
за
ђак
манастирски
лето
јесам
доиста
права
»
искушење
«
.
ко
издржати
цео
лето
и
не
побећи
,
тај
јесам
довољно
искушати
.
на
она
се
свалити
сав
посао
огроман
кућа
,
јер
момак
имати
сваки
свој
»
струка
«
,
па
ни
један
хтети
да
чути
за
оно
,
што
не
спадати
у
његов
»
специјалност
«
.
А
ђак
јесам
,
уз
тај
,
обавезан
да
се
,
поред
други
посао
,
бринути
и
о
онај
,
што
јесам
посати
коњушарев
,
говедаров
,
чобанинов
,
шумарев
,
воденичарев
...
требати
одгајити
и
уредити
огроман
градина
манастирски
са
разноврстан
поврће
;
требати
уређивати
читав
њива
,
који
јесам
засејати
сам
пасуљ
—
главном
храна
сваки
манастир
,
па
други
,
који
јесам
засејати
сточан
реп
,
па
трећи
засејан
детелина
,
па
подизати
неки
многи
а
веома
потребан
привремен
оградица
од
трње
или
облица
...
кад
јесам
леп
време
—
трчати
прашити
,
плевити
,
окопавати
;
кад
јесам
киша
—
трчати
садити
расад
;
кад
јесам
ветар
—
трчати
намештај
грана
да
не
однети
...
тек
имати
се
послати
доста
.
Љубомир
не
добити
време
ни
да
се
одморити
честито
.
уздисати
јесам
под
терет
тежак
посао
,
али
се
никад
јесам
пожалити
,
никад
он
рад
јесам
бити
противан
.
из
многи
житије
,
који
јесам
успети
прочитати
,
видети
јесам
да
јесам
сав
светитељ
избегавати
нерад
и
да
јесам
у
рад
налазити
помоћ
за
постизање
свој
тежак
задаћа
.
сав
јесам
се
трудити
.
и
епископ
јесам
обрађивати
њива
,
жети
,
копати
...
па
зар
да
избегавати
рад
он
,
који
се
тврдо
решити
да
следовати
стопа
онај
који
јесам
цео
живот
сав
посветити
велик
заветној
мисао
—
служење
бог
...
Прочитао
јесам
доста
други
,
кратак
ну
леп
,
животопис
,
и
већ
јесам
по
она
створити
себе
,
не
још
сасвим
јасан
,
али
ипак
одредити
правац
живот
.
рад
и
велик
умор
не
давати
он
воља
за
дуг
маштање
;
он
прочитати
,
на
допаду
,
неколико
листа
па
,
не
размишљати
много
,
рећи
у
себе
:
»
овако
хтети
и
ја
,
баш
овако
исто
«
...
и
опет
јесам
настављати
прекинути
посати
.
тек
понеки
пут
он
,
усред
какав
журба
,
зауставити
тром
Максим
промукао
отегнут
узвик
:
‘
—
Ехе-еј
...
момак
!
Љубомир
он
прилазити
са
поштовање
и
озбиљност
,
како
обично
прилазити
сав
калуђер
.
—
А
тај
...
шта
тај
?
—
бројити
вила
за
сутра
,
за
плашћење
.
—
А-а-а
!
...
М-м
...
како
бити
бити
да
ја
донети
са
чесма
,
ама
оногај
...
да
разладити
стакло
...
Љубомир
он
послушати
.
—
Шта
ти
имати
у
тај
...
тај
библија
...
како
ли
се
...
дело
ја
баш
испричати
.
Љубомир
стати
причати
редом
.
—
зар
тај
...
ха-ха-ха
...
па
тај
јесам
паремија
...
оне
знати
,
за
велик
празник
...
де
још
...
Љубомир
причати
,
а
Максим
само
узвикивати
:
»
знати
,
знати
...
тај
се
читати
о
Сретење
,
тај
о
Благовести
...
тај
јесам
псалтир
«
...
А
кад
Љубомир
прећи
на
нов
завет
,
он
викнути
:
»
тај
јесам
јеванђелије
!
«
...
—
Па
шта
игуман
причати
оно
пре
,
знати
кад
јесам
дошо
,
да
не
знати
цео
!
...
Ха-ха
...
А
ја
,
богме
,
знати
!
...
Љубомир
се
чудити
.
сав
вео
да
Максим
не
знати
баш
ништа
,
а
оно
видити
...
и
оно
пре
,
кад
он
питати
игуман
,
како
одговарати
!
...
да
ли
тај
они
он
сав
мрзети
,
или
говорити
тек
’
наки
?
...
—
А
у
тај
гимназија
...
јесам
ли
тешко
?
питати
Максим
после
кратак
ћутање
.
—
Па
...
како
ко
.
имати
она
доста
што
не
моћи
ништа
да
утувити
,
а
ја
јесам
знати
доста
...
—
како
’
но
...
оногај
...
што
учити
о
камење
?
...
Нешто
ја
Никола
наказивати
.
—
минералогија
?
питати
Љубомир
сагибати
глава
.
—
Мирен
...
и-хи-хи-хи
!
...
како
рећи
,
вјера
ти
?
...
мир
...
ала
,
да
моћи
утувити
!
Љубомир
поновити
отегнути
,
на
слог
:
—
Ми-не-ра-ло-ги-ја
.
—
Ми-рена
...
а-јак
!
...
она
да
ја
јесам
тај
научити
!
...
игуман
тај
не
знати
,
јесам
ли
?
—
ја
бити
река
да
знати
,
одговорити
Љубомир
неодлучно
.
—
М-м
...
река
бити
!
...
не
знати
,
мој
брата
.
не
знати
ни
онај
што
ја
питати
,
само
ми
плашити
.
Љубомир
видити
да
он
Максим
задржавати
од
беспослица
,
из
дуг
време
,
па
налазити
начин
тај
он
остављати
сам
.
на
други
крај
наићи
на
Арсеније
,
видити
он
где
седити
у
хлад
,
на
крило
он
читав
пластак
разнети
зелен
и
осушен
трава
,
који
јесам
до
сад
пребирати
и
остављати
сваки
засебно
у
велик
дувански
или
бакалски
кеса
.
али
јесам
сад
прекинути
рад
;
завуко
оба
рука
под
појас
,
превијати
се
глава
и
цео
тело
чак
до
колено
,
и
уз
тај
гласно
набрајати
:
—
еј
,
мој
Арса
,
мој
кукавац
сињи
...
баш
ти
се
не
да
,
јадник
,
живети
!
...
УФ-Ф
!
...
насладити
се
,
ко
човек
,
са
два
ћаса
буранија
и
ћаса
купус
,
а
он
,
паклен
створ
,
завијати
као
утега
...
вити
,
вити
,
вити
...
А
слатко
тај
гутати
буранија
,
несрећа
!
...
зинути
као
хала
,
кад
јесам
осетити
!
...
узвикивати
он
и
сав
више
гњавити
песница
сав
несрећан
стомак
,
који
он
тако
немилосрдан
мучити
.
—
други
свет
,
кад
он
бости
стомак
,
бар
не
моћи
ништа
јести
,
а
овај
...
мастан
камен
бити
прогутати
и
самлети
!
...
Видиш
,
и
овај
не
ваљати
што
ја
Теофило
писати
за
квасија
и
сладак
папрат
.
попити
јесам
данас
десет
чаша
те
ракија
,
па
ништа
...
»
најбоље
да
потражити
од
тетак
сир
и
хлеб
,
тај
хтети
он
умирити
.
Чим
што
појести
,
одмах
се
забавити
...
и
куд
наћи
баш
данас
,
кад
ја
она
чекати
!
него
,
дотле
хтети
престати
,
чим
јести
«
.
—
е
,
род
,
од
куд
ти
?
викнути
он
гласно
,
кад
наићи
Љубомир
.
Ђак
он
казати
и
поћи
.
—
хм
...
чекати
де
...
Арсеније
се
стати
мислити
,
зашто
он
јесам
оно
мало
пре
требати
ђак
;
сад
не
моћи
човек
ни
да
она
видити
лако
,
а
он
јесам
баш
нешто
требати
,
али
шта
оно
бити
?
Љубомир
се
досетити
јад
,
па
рећи
:
—
игуман
ја
послати
.
тај
јесам
бити
довољан
заклон
,
да
он
Арсеније
не
смести
ништа
наредити
.
и
он
отићи
,
мислити
о
малопрешњи
Арсенијев
јадиковање
.
»
и
тај
јесам
Божје
кушање
.
Баш
као
онај
преподобан
...
како
’
но
се
звати
...
али
јесам
!
Кушање
се
давати
онај
,
који
јесам
бог
веома
омиљети
.
А
овај
јесам
’
наки
,
неки
казна
«
...
један
дан
,
пред
подне
,
доћи
у
манастир
један
постарији
свештеник
,
обући
фино
,
са
дрвен
постава
на
мантија
и
црвен
појас
.
Љубомир
се
учинити
познат
поп
,
виђати
он
јесам
у
Београд
,
али
не
знати
шта
бити
тада
.
Биће
од
онај
из
конзисториј
.
у
двориште
не
бити
ники
други
;
кочијаш
,
који
јесам
довести
поп
,
сврнути
јесам
јесам
у
манастирски
штала
.
Љубомир
притрчати
гост
гологлав
.
—
где
јесам
игуман
?
запитати
гост
,
разгледати
по
двориште
онако
,
како
обично
разгледати
добро
познати
ми
место
,
после
дуг
одсуствовање
.
»
све
исто
!
све
исто
!
«
као
да
говорити
тај
поглед
,
прелетати
са
испуцан
,
ољуштен
зид
црквен
на
полусух
стар
воћка
око
амбар
,
који
се
добро
накривити
у
страна
...
—
Д-д
...
да
он
зовнути
?
замуцати
Љубомир
,
не
смејати
казати
да
јесам
отац
Сава
још
јутрос
,
после
издат
наредба
,
по
учестан
у
последњи
време
обичај
,
сићи
у
подрум
,
и
хтети
изићи
отуд
,
докле
он
тетак
не
извести
,
а
тетак
он
не
смести
прићи
,
док
се
он
добро
не
напити
.
—
Кажи
ја
где
јесам
,
шта
хтети
он
звати
!
одговорити
гост
одлучно
.
—
у
подрум
,
прошаптати
Љубомир
бојажљив
.
—
Хајд
,
да
ја
показати
.
Љубомир
одвести
гост
до
улазак
и
помоћи
он
сићи
низ
стрм
,
дуг
степеница
,
који
водити
у
простран
и
мрачан
манастирски
подрум
.
задахнути
она
онај
познат
подрумски
дах
,
у
ко
имати
не
само
алкохолни
мирис
,
него
јесам
уз
он
још
нешто
,
што
не
личити
ни
на
шта
други
.
у
један
крај
подрум
светлуцати
запаљен
видело
,
тај
показивати
гост
правац
,
који
он
ваљати
ићи
.
Љубомир
застати
на
последњи
степеница
.
знати
јесам
да
се
требати
вратити
одмах
,
али
јесам
хтети
видети
:
да
ли
јесам
погрешити
што
јесам
увести
гост
у
подрум
.
прикрити
се
за
бачва
,
па
стати
гледати
.
на
други
крај
подрум
,
у
суморан
нејасан
тама
,
на
један
усправљен
пањ
,
шкиљити
и
светлуцати
слабо
прилепљен
воштаница
.
пред
она
,
на
нешта
снизак
,
окренут
улазак
,
седити
подбочити
оба
рука
и
нагнути
напред
игуман
Сава
.
и
онако
широк
и
плећат
,
у
овај
полутама
,
иза
слаб
шкиљав
воштаница
,
изгледати
као
велик
црн
пласт
чији
се
фигура
нејасно
оцртавати
под
слаб
зрак
свећица
.
само
он
онај
буљав
надувен
лице
бити
добро
осветлити
и
,
према
слаб
светлост
,
изгледати
још
широк
и
надувен
,
а
очи
се
приковати
за
пламен
свећица
,
па
само
трептати
и
опет
стати
као
окаменити
.
ни
један
мисао
у
она
,
ни
један
зрачак
смисао
и
уман
живот
!
...
мрак
,
тама
,
бескрајно
ништа
!
...
пред
он
на
пањ
игра
и
прелив
се
као
рубин
,
у
велик
широк
чаша
,
жућкаст
стар
шљивовица
.
гост
,
видити
он
онако
забленути
,
накашљати
се
прилазити
он
.
игуман
лагано
пренети
очи
на
таман
фигура
,
који
он
се
приближавати
,
али
не
мрднути
ништа
други
и
не
покренути
се
.
—
Шта
ту
чинити
,
мој
црњан
!
узвикнути
гост
.
—
А-а-а
развући
игуман
,
познати
свој
школски
други
прота
,
који
јесам
сад
»
велик
сила
«
тамо
код
владика
.
одкуд
?
прозборити
он
загушити
,
пружати
рука
,
но
не
дизати
се
.
—
Ева
...
ево
место
,
показати
он
гост
један
празан
подметач
до
себе
и
посадити
он
на
он
,
гледати
на
други
страна
,
у
мрак
.
—
тако
тај
бог
,
шта
радити
ту
?
питати
прота
,
мерити
жудан
и
завидљив
поглед
дуг
тробојан
ред
пун
бачва
,
бурад
велик
,
средњи
,
мали
...
—
пити
.
—
зар
ту
,
болан
брајко
!
...
почети
он
прота
корити
,
али
он
отегнути
промукао
крупан
глас
,
за
који
се
обично
казати
да
јесам
загорети
:
—
хе
...
не
знати
ти
ја
за
други
уживање
,
него
да
ја
замирисати
овај
патока
,
мој
Спира
...
онда
ја
се
срце
растрести
,
и
онда
...
хеј
,
шта
ту
!
...
прота
он
стати
корити
што
бар
не
пити
у
свој
соба
,
кад
морати
пита
,
па
он
отегнути
дугачак
другарски
поука
.
Љубомир
већ
видити
да
јесам
погрешити
што
јесам
увести
гост
у
подрум
,
али
он
она
обичан
људски
радозналост
задржавати
да
остати
још
у
сав
заклон
,
да
чути
још
што
,
кад
и
’
наки
сад
не
смести
ники
привирити
у
подрум
.
игуман
јесам
оборити
глава
и
ћутети
као
залити
.
изгледати
да
не
чути
шта
он
друг
говорити
,
јер
он
очи
опет
бесмислено
блудити
око
онај
црвенкаст
круг
,
што
играти
у
тама
око
пламен
.
прота
јесам
дуго
говорити
,
карати
,
претити
,
па
напослетку
ућутати
,
јер
он
се
учинити
да
Сава
јесам
при
себе
.
али
,
кад
он
ућутати
,
игуман
тешко
уздахнути
,
усправити
се
и
,
гледати
некуд
у
мрак
,
проговорити
:
—
Што
бегати
из
соб
,
велим
.
хм
...
Што
ја
јесам
досадити
сунце
,
зато
бегати
...
док
јесам
зима
,
не
марити
,
али
кад
озеленити
гора
,
кад
запевати
славуј
,
кад
све
живо
појурити
тамо
,
хм
...
тамо
на
пригревак
,
кад
се
и
мој
калуђер
осетити
друкчије
...
па
се
размилети
по
перило
и
стан
,
онда
ја
бежати
у
подрум
...
крити
се
од
јарки
сунце
,
као
кртица
...
игуман
поћутати
задуго
.
прота
раширити
очи
,
па
не
веровати
свој
уш
да
оне
доиста
слушати
Савин
глас
.
—
и
тица
,
и
бубица
,
и
сваки
створење
Божје
знати
зашто
живити
и
радовати
се
сунце
.
радовати
се
што
...
знати
већ
,
и
ја
јесам
он
се
некад
радовати
...
само
он
се
ја
не
радовати
,
јер
не
знати
зашто
жив
и
јер
не
очекивати
више
ништа
...
ама
баш
ништа
!
Свршено
!
Прошло
све
,
све
...
ама
баш
све
!
узвикнути
игуман
и
натезати
чаша
са
шљивовица
.
—
да
се
бар
оженити
као
ти
,
радио
бити
за
свој
деца
,
знати
бити
...
—
бог
с
ти
!
узвикивати
пренеражен
прота
.
—
Хе-е-еј
...
кад
изићи
на
онај
челопек
горе
,
па
погледати
долина
мој
леп
Гружа
,
како
се
она
на
сав
страна
размиљети
свет
...
у
ја
заиграти
срце
,
повући
ја
нешто
некуд
...
мамити
ја
неки
лепота
...
отварати
се
полако
неки
леп
живот
,
шта
ли
јесам
тај
,
ја
не
знати
...
тек
ја
бити
тада
полетети
,
и
ја
бити
некуд
поћи
са
тај
народ
...
куд
ићи
тај
свет
...
Е-ех
!
...
игуман
махнути
рука
преко
лице
и
чела
,
откуд
падати
неки
капљица
.
да
л
’
тај
бити
грашак
зној
или
суза
,
прота
не
видити
.
—
Али
кад
погледати
низа
себе
,
кад
видити
себе
овако
црн
и
несрећан
...
црњан
,
како
ти
рећи
мало
пре
...
онда
...
онда
побећи
права
овамо
,
у
овај
таман
подрум
,
куд
не
допирати
тај
чаробан
светлост
...
и
седити
,
ет
’
овако
,
док
не
заћи
сунце
,
или
док
...
хм
.
.
—
ти
пити
,
онако
...
прекинути
он
прота
.
Волиш
ли
ракија
много
?
—
волити
ли
ракија
!
...
како
се
моћи
тај
волети
?
...
ја
мислити
да
јесам
ни
прав
пијанац
не
волити
.
А
ја
не
пити
онако
како
ти
мислити
...
ето
,
сад
јесам
пијан
,
а
попити
јесам
доста
.
него
ја
онако
доћи
,
као
да
јесам
неки
други
човек
...
друкчије
и
мислити
и
све
...
тај
што
ти
сад
рећи
...
никад
у
живот
јесам
ником
казати
...
—
знати
,
брата
.
зато
се
и
питати
једнако
:
јесам
ли
овај
Сава
или
неки
други
.
опет
настати
ћутање
.
тек
хтети
,
после
дуг
прекид
,
прота
рећи
:
—
и
тај
ја
јесам
:
не
очекивати
човек
више
ништа
!
...
А
за
ко
јесам
се
ја
заузимати
,
за
ко
јесам
радити
,
те
се
»
кратак
пут
«
добити
сагласије
свити
епископ
за
твој
...
прота
нарочито
застати
са
крајем
реченица
,
да
бити
изазвати
љубопитност
код
свој
узбуђен
слушалац
и
да
бити
дати
велик
важност
свој
саопштење
—
за
твој
...
архимандритство
!
...
А
?
...
—
А
шта
ја
оно
доносити
...
тај
жељен
архимандритство
?
Шта
бити
ја
донети
и
владичанство
!
округао
јесам
она
проклети
камилавка
:
како
јесам
год
окренути
,
десно
или
лево
,
она
стајати
подједнако
...
празан
јесам
душа
,
мој
брата
,
празан
...
не
моћи
јесам
ништа
напунити
.
Прошло
јесам
за
она
све
,
казати
ти
...
—
Чекај
да
ти
казати
,
наставити
игуман
живо
,
после
кратак
ћутање
,
са
јасан
намера
:
да
још
боље
истакнути
свој
исказан
мишљење
.
имати
један
ђачић
,
доћи
из
гимназија
...
залудити
се
читати
житије
светити
,
а
још
у
гимназија
прочитати
цео
библија
...
знати
већ
шта
он
чекати
:
бити
у
брзо
калуђер
.
али
знати
ли
,
Спира
,
да
ја
доћи
толико
пута
да
он
казати
:
дијета
,
ићи
кућа
,
оженити
се
,
па
бити
срећан
човек
.
једном
јесам
он
баш
бити
позвати
,
да
он
казати
сав
овај
,
што
ти
казати
...
тако
ја
нешто
бити
доћи
,
ка
овај
сад
...
па
се
предомислити
...
Уплашен
,
пренеразити
,
као
да
бегати
испред
пружен
пушак
,
истрчати
Љубомир
уз
степеница
,
погледати
чудновато
,
готово
прекоран
,
јасан
и
топлу
светлост
сунчев
,
који
јесам
прснути
густ
млаз
по
зелен
врх
дремљив
бучје
и
цео
видик
.
—
сотона
!
.
.
,
шапутати
полугласан
уплашен
младић
,
трчати
у
свој
соб
и
легати
на
кревет
.
—
сотона
јесам
у
он
!
...
и
тај
јесам
кушање
...
»
Баш
исто
онако
,
као
што
јесам
кушати
ђаво
Сава
Освећеног
!
мисао
Љубомир
,
упирати
раширен
зеница
на
један
пукотина
у
зид
,
из
који
се
сваки
час
помаљати
велик
собни
паук
тај
таманити
уловљен
муха
.
А
толики
светитељ
,
што
јесам
бити
простити
калуђер
или
игуман
као
и
он
,
како
се
они
посветити
!
...
и
нигде
не
писати
у
овај
житијама
,
да
јесам
ко
бити
...
како
’
но
рећи
:
празан
душа
...
и
да
јесам
хтети
некуд
полетети
...
е
,
мој
бан
...
јесам
толики
праведник
седети
уз
пун
бачва
,
зато
она
и
јесам
бити
душа
празан
,
него
све
по
пустиња
и
пећина
!
«
...
А
тетак
Мара
,
који
јесам
све
знати
и
разумевати
без
нарочит
наредба
,
спремити
јесам
богат
част
за
редак
и
важан
гост
.
и
ручак
и
вече
проћи
весело
,
ма
да
одсуствовати
онај
обичан
гост
.
прота
,
неки
духовит
весељак
,
непрестано
јесам
правити
шал
на
рачун
Максимов
и
Арсенијев
.
Максим
јесам
тај
прилика
само
трептати
бојажљив
и
понизно
,
као
што
се
пристојати
пред
стар
,
и
на
његов
лице
бити
исписати
задовољство
што
јесам
господин
прота
изволети
сврнут
пажња
на
он
—
недостојан
сасуд
.
А
Арсеније
,
смешити
се
учтиво
и
понизно
на
протин
шал
,
само
се
увијати
и
мрштити
,
и
ако
он
сад
баш
ништа
не
бости
.
прота
хтети
,
опазити
Арсенијев
увијање
,
ко
бејаги
онако
уз
реч
,
смешити
се
напоменути
:
—
А
јесам
,
сад
јесам
манастир
В
.
без
старешина
...
Штета
што
јесам
отац
Арсеније
тако
слаб
,
а
господин
баш
поменути
он
пред
мој
полазак
...
—
Ко
,
ја
слаб
?
...
високопречасни
!
тргнути
се
Арсеније
и
погледати
тако
ведро
и
здраво
,
да
сав
присутан
прснути
у
смех
.
—
Мен
,
знати
...
само
по
неки
пут
стомак
...
онако
...
завити
,
а
јесам
да
јесам
болестан
,
питати
отац
игуман
...
хе
,
родити
...
имати
ја
таки
лекарија
...
хтети
се
даље
правдати
Арсеније
,
али
он
прекинути
игуман
:
—
на
јела
јесам
,
до
дух
,
први
,
а
на
посао
тсс
...
,
горети
од
Максим
.
Арсеније
запрепашћен
поглед
игуман
,
па
као
утући
његов
одговор
,
обор
очи
,
превити
се
,
понети
рука
да
она
метнути
под
појас
и
већ
начинити
болно-намрштено
лице
и
таман
хтети
рећи
уф-ф
...
па
се
сетити
протин
напомена
,
и
одједном
оно
набрати
смежуран
лице
,
онај
исти
секунда
,
развући
се
у
понизан
ширетски
смех
.
опет
се
сав
насмејати
.
изјутра
,
пошто
се
обредити
онај
лепо
српски
јутрењи
послужење
,
прота
позвати
игуман
»
да
се
мало
прошетати
«
.
игуман
се
одједном
уозбиљити
;
лице
он
доћи
осетно
отвореније
,
блед
,
а
нос
модар
.
знати
он
,
однекуд
осећати
,
да
хтети
он
се
у
тај
шетња
казати
нешто
веома
важан
и
непријатан
.
он
затрептати
цео
душа
,
као
ухватити
птица
,
на
који
већ
спуштати
рука
.
кад
одмакнути
подоста
,
прота
почети
:
—
ти
јесам
завести
у
књига
десет
хиљада
ока
кукуруз
јесенашњи
?
„
А
,
тај
ли
јесам
!
«
помислити
игуман
,
и
одједном
он
спасти
сав
нерасположење
и
бојазан
.
он
доста
грубо
одговорити
:
—
јесам
.
—
и
деведесет
комад
угојен
свиња
...
наставити
прота
,
али
он
игуман
прекинути
:
—
знати
...
и
оно
мало
говеда
,
овца
,
дрво
...
али
тај
тај
знати
.
—
Хмм
...
Чујеш
,
невоља
јесам
...
и
тај
сад
,
после
овај
саборски
решење
о
награда
!
овај
твој
...
прота
махнути
глава
десно
,
одкуда
се
,
из
даљина
,
виђати
сеоски
дућан
,
—
он
јесам
сад
сила
...
посланик
;
а
сад
јесам
њихов
царство
...
долазити
ономад
министар
,
сав
он
испричати
и
нудити
сведок
...
а
претити
интерпелација
.
министар
тај
једва
дочекати
,
знати
већ
...
игуман
само
опсовати
груб
,
сељачки
,
па
опет
ућутати
.
—
него
да
се
тај
поправити
.
све
морати
завести
у
овогодишњи
дневник
,
па
хтети
већ
ту
мали
»
неуредност
«
оправдати
...
—
Што
»
неуредност
«
!
ја
јесам
продати
прошли
година
,
али
ја
јесам
термин
за
наплата
,
рећи
,
овај
година
.
—
Врла
добро
,
врло
добро
!
...
—
е
,
а
шта
хтети
сад
за
пар
?
запитати
,
игуман
значајно
и
као
прекорно
.
прота
обор
глава
збуњен
.
његов
велик
гојазан
трбух
стати
се
чисто
увлачити
унутра
,
а
широк
чист
ноздрва
стати
шмрктати
оштро
.
—
готово
,
јесам
вајдити
...
опет
воденица
?
—
ја
јесам
права
,
како
год
ви
тамо
наредити
.
само
хтети
да
штетовати
ја
.
—
Добра
,
онда
опет
спремити
молба
да
јесам
понети
себе
,
па
хтети
ти
одобрити
.
овај
јесам
,
за
твој
управа
,
чинити
ја
се
,
трећи
пут
?
—
не
знати
,
свеједно
!
...
одговарати
игуман
љутит
,
псовати
онај
,
што
јесам
сад
»
његов
царство
«
.
он
,
гејачина
...
па
да
судити
ја
!
...
ја
!
...
А-а-а
...
коштати
он
тај
добро
,
а
вала
и
ја
хтети
...
али
ја
хтети
више
сести
за
трпеза
,
не
!
—
откуд
они
тај
дознати
?
тај
требати
знати
.
—
знати
,
брата
...
онај
мој
лудак
,
побратити
...
опити
он
па
она
све
казати
.
али
хтети
и
он
...
тако
псовати
и
договарати
се
,
вратити
се
друг
у
манастир
.
Воденично
питање
јесам
у
овај
манастир
стар
и
значајан
.
манастир
јесам
полагати
права
на
неки
стар
запуштен
воденичиште
,
на
један
сеоски
поток
,
где
се
сад
јесам
моћи
распознати
ни
место
за
јаз
ни
за
воденица
.
пре
стотину
и
више
година
бити
јесам
ту
манастирски
воденица
.
један
угледан
кућа
сеоски
,
који
јесам
исто
земљиште
убаштинити
,
спорити
јесам
права
манастир
.
сад
јесам
равно
шесет
година
како
се
повести
спор
.
Сава
јесам
,
још
почетак
свој
управа
,
тако
ствар
окренути
,
да
јесам
манастир
добити
парница
и
имати
права
подигнути
воденица
на
свој
воденичиште
,
и
ако
јесам
остати
земљиште
бити
туђ
.
отац
Сава
потражити
јесам
и
добити
дозвола
да
изузети
из
управа
фонд
десет
хиљада
динар
манастирски
новац
ради
овај
поточара
.
новац
се
потрошити
,
а
воденица
се
јесам
моћи
подигнути
,
јер
немати
околни
земљиште
,
где
бити
помељар
моћи
стати
с
кола
и
стока
...
после
десетина
година
изузети
јесам
за
исти
сврха
петнаест
хиљада
и
,
пошто
се
воденица
јесам
моћи
онда
подигнути
,
сад
хтети
се
опет
изузети
десетина
хиљада
,
да
се
попунити
тамо
неки
други
рачун
...
али
овај
драгоцен
крава—музара
давати
користити
и
с
други
страна
.
пре
десетак
година
,
после
један
добар
пијанка
у
манастир
,
она
угледан
кућа
опет
повести
парба
на
суд
.
отац
Сава
јесам
свагда
удешавати
,
те
манастир
један
година
добити
а
други
изгубити
парница
,
и
у
дневник
манастирски
расход
цифра
судски
,
адвокатски
и
други
трошак
за
овај
спор
бити
јесам
огроман
.
тако
тај
ићи
лепо
сваки
година
:
она
угледан
кућа
трљати
рука
задовољно
,
а
манастир
шта
хтети
...
морати
бранити
свој
,
од
старина
наследити
,
права
...
XВ
Прочитао
јесам
...
не
само
Антонио
велик
,
него
и
Макари
египатски
,
чији
он
се
житије
учинити
још
заносан
,
побожан
...
сад
легати
,
уз
затворен
огроман
књига
,
осветлити
слаб
пламичак
воштаница
,
уз
равномерно
дисање
успаван
друг
,
гледати
широко
раширен
очи
,
али
не
видити
ништа
...
понављати
у
памет
догађај
и
опис
из
оба
житије
,
и
како
пролетати
поред
његов
мислен
очи
овај
заносан
догађај
,
његов
душа
се
све
више
отварати
и
тако
се
саживљивати
и
нераздвојан
спајати
са
сав
овај
чудо
,
да
он
већ
јасно
осећати
,
како
сад
јесам
више
онај
и
онакав
,
какав
јесам
бити
до
пре
недеља
дан
,
кад
почети
читати
овај
чудан
два
житије
.
сад
јесам
други
,
тај
знати
...
тај
осећати
добро
.
али
имати
нешто
други
,
важан
...
једнако
он
јесам
,
још
од
повратак
из
Београд
,
као
што
видети
,
мучити
или
занимати
неки
велик
мисао
,
који
он
јесам
тако
обујмити
,
да
јесам
због
она
заборавити
,
порушити
све
свој
дотадашњи
идеал
,
свој
заносан
детињи
сан
,
који
јесам
годинама
,
један
по
један
,
стварати
и
слагати
на
сам
душа
свој
,
лебдети
над
она
,
као
над
јединим
благ
срце
свој
...
и
само
што
се
јавити
она
,
тај
чудан
мисао
,
идеал
његов
постепено
сломити
се
,
срушити
се
,
а
она
се
,
тај
мисао
,
развијати
све
више
,
док
он
не
отргнути
од
родити
гнездо
.
он
јесам
јесам
у
почетак
разумети
,
али
што
се
више
привикавати
манастирски
живот
,
осећати
јесам
да
се
и
мисао
његов
остваривати
.
кад
јесам
присуствовати
први
јутрење
,
познати
јесам
Љубомир
да
јесам
на
права
пут
;
осећање
он
јесам
казати
,
да
јесам
близу
он
сав
оно
,
што
он
јесам
у
последњи
време
занимати
и
привлачити
...
кад
јесам
прочитати
први
житије
,
осетити
јесам
и
разумети
јесам
шта
он
јесам
тај
тако
близу
срце
,
шта
он
јесам
заузети
душа
.
А
сад
...
сад
јесам
знати
све
,
све
...
видети
јесам
јасно
пут
,
који
он
ваљати
поћи
,
видети
јесам
све
онај
што
јесам
истина
и
што
јесам
од
живот
,
што
јесам
стварно
,
и
сравнити
са
онај
,
што
он
до
скори
бити
идеал
,
па
јесам
наћи
,
као
што
и
житије
вео
,
да
јесам
сав
овај
други
таштина
,
ништавило
:
и
свет
,
и
школа
,
и
господство
,
и
Маљен
,
и
све
,
све
...
само
јесам
једно
истинит
,
вечно
и
непроменљив
:
идење
за
стопа
господњи
.
тај
јесам
,
као
велик
светиња
,
као
једини
,
вечан
идеал
свој
младост
,
дубоко
урезати
у
душа
свој
и
предати
он
се
сав
,
са
сав
жар
младићски
занос
...
А
у
,
заморен
дуг
читање
,
глава
само
се
ређати
слика
за
слика
...
гле
,
дваестогодишњи
младић
Антонија
,
леп
као
уписан
,
обући
господски
,
водити
за
рука
свој
једину
сестрица
,
а
за
он
нагрнути
ништити
,
убог
,
слеп
,
хром
...
Антонија
спуштати
у
рука
сваки
сиромах
пун
кеса
новац
,
док
не
раздати
све
...
све
што
јесам
добити
за
продат
имање
...
сестрица
остављати
код
обречен
Христа
девојка
,
а
он
се
удаљивати
у
тих
ненасељен
место
...
и
почињати
се
живот
.
Ена
,
сотона
прилазити
у
»
ношчними
мечтанијами
«
...
»
Баш
као
и
ја
,
мислити
Љубомир
;
и
он
јесам
много
ноћу
мислити
...
и
код
он
се
неки
пут
омакнути
,
па
отићи
на
други
страна
...
Почне
о
бог
,
а
после
отићи
...
тај
сатана
скверне
помислити
натура
«
...
прво
се
почињати
онај
,
што
јесам
саблажњив
,
нарочито
за
младић
...
»
он
(
т
.
ј
.
сатана
)
в
ношчех
в
красан
жена
преображашесја
,
всјеми
ухишчренијами
похот
возбуждаја
«
...
после
он
износити
пред
очи
сећање
на
продат
очевина
,
туг
сестрин
,
господство
његов
род
,
слава
светски
,
разнети
наслада
...
и
сав
тај
јак
воља
младићев
издржати
...
и
сад
настајати
онај
необичан
,
за
Љубомир
светлити
и
правити
,
ну
у
сам
ствар
страшан
аскетски
живот
...
Антонија
не
јести
ништа
до
залазак
сунчев
,
често
и
по
два
,
по
три
дан
не
окусити
ништа
.
цео
поћи
проводити
у
молитва
и
разговор
с
бог
...
спавати
тек
четврти
ноћ
по
мало
,
на
рогозина
.
јести
само
сув
хлеб
или
корење
...
и
опет
,
при
тако
строг
живот
,
десити
се
да
он
изићи
пред
очи
некакав
чудан
виђење
,
у
облик
диван
,
нежан
као
роса
,
сладак
као
ружин
мирис
,
примамљив
гол
девојка
!
...
»
Што
ти
јесам
човек
...
мисао
Љубомир
;
—
све
,
све
...
али
он
јесам
жена
свуд
пред
очи
!
ето
и
ја
:
мало
,
мало
...
па
тек
ја
пасти
на
памет
Мира
ил
’
Милка
“
.
после
долазити
онај
страшан
надчовечан
напор
,
мука
и
болест
телесни
,
у
који
људи
заборавити
и
бог
и
сав
,
али
смеран
инок
остајати
сталан
,
као
и
праведан
Јов
.
А
онај
поука
у
житије
Антонијев
...
Читав
,
огроман
,
нов
,
до
сад
невиђен
свет
изићи
пред
очи
младићев
.
и
он
занети
,
збунити
многобројан
нов
појам
,
значајан
мисао
,
занимљив
факт
,
само
блудити
очи
и
питати
се
у
чудо
:
»
Шта
јесам
овај
?
...
гле
,
одиста
шта
јесам
овај
?
«
...
овај
хтети
житије
научити
на
памет
,
тако
јесам
одмах
одлучно
у
себе
.
јер
не
вредити
он
само
прочитати
па
заборавити
...
требати
знати
цео
,
као
»
оченаш
«
...
А
Макаријев
...
чудо
!
чудо
!
...
у
зрео
година
родитељ
он
се
раздвајати
,
добар
воља
,
и
ићи
у
манастир
.
после
дуг
време
,
анђео
наређивати
отац
Макаријев
да
се
опет
саставити
са
жена
,
и
после
овај
рађати
се
Макарије
...
али
његов
женидба
,
тај
јесам
нешто
!
...
камо
данас
таки
дјевственик
!
...
кад
он
свести
,
први
ноћ
по
венчање
,
у
ложница
са
жена
,
Макарије
се
претворити
да
он
обузети
некакав
болест
»
и
не
коснувсја
невјестје
,
чист
изиде
от
ложа
«
...
»
То
јесам
јунак
!
мисао
Љубомир
.
тако
бити
и
ја
радити
...
она
на
један
,
ја
на
други
страна
,
па
тако
док
не
сванути
...
А
Василијан
и
овај
други
не
бити
.
хе
,
друго
јесам
они
!
«
...
па
ступање
Макаријев
у
инок
...
па
онај
страшан
догађај
због
трудан
девојка
,
који
обеђивати
Макари
у
грех
...
кад
се
само
читати
,
хтети
човек
да
полудити
,
а
како
ли
јесам
бити
издржати
...
гомила
народ
,
закрвављен
очи
,
запенушен
од
злоба
уста
,
вући
везан
праведник
кроз
село
,
бити
он
,
пљувати
,
чупати
он
кос
,
газити
он
нога
и
викати
:
»
сејати
мнити
оскверни
дјевица
наш
!
«
...
али
бог
не
допуштати
сотона
да
се
смејати
даље
над
праведник
...
девојка
,
у
порођајни
мука
,
проказивати
прав
кривац
,
а
Макарије
се
удаљивати
у
гора
Нитрејску
и
настављати
аскетски
живот
,
као
и
учитељ
његов
Антонија
...
Свећа
,
усправно
прилепити
за
сто
,
догорети
и
пламен
лагано
нагоревати
сух
масну
даска
;
почињати
се
развијати
по
соба
дим
,
сав
више
и
више
,
а
Љубомир
гледати
у
жут
чађав
таваница
,
не
мрдати
очи
и
не
трепља
,
само
он
се
по
лице
често
разлевати
неки
светло
,
надземаљски
ведрина
и
радост
,
и
онда
се
онај
мали
зеленкаст
очи
скупити
,
и
кроз
она
се
видити
ведар
,
весео
душа
...
...
Љубомир
се
сасвим
променити
:
друкчије
он
и
држање
,
изглед
,
говор
,
све
,
све
...
кад
он
што
друг
говорити
,
гледати
она
некако
благо
и
у
исти
време
,
река
бити
,
забринути
,
на
лице
он
вазда
играти
неки
свечан
побожан
изглед
.
пред
калуђер
јесам
веома
учтив
,
послушан
и
побожан
.
јесам
никада
не
почињати
разговор
,
осим
ако
имати
што
запитати
.
одговарати
на
питање
кратак
,
и
увек
гледати
да
се
уклонити
од
разговор
.
кад
момак
и
ђак
почети
пред
он
говорити
о
женско
,
он
уздахнути
и
,
с
велик
туг
на
срце
,
уклонити
се
од
онај
,
који
сотона
имати
у
свој
власт
.
А
тетак
већ
јасно
видити
,
да
јесам
Љубомир
отворено
избегавати
.
Чим
се
она
где
појавити
,
он
се
одмах
наћи
у
посао
и
окренути
она
леђа
.
она
опажати
да
јесам
младић
не
мрзети
,
али
јесам
се
боја
,
као
нешта
страшан
и
опак
,
као
да
она
носити
себе
смрт
и
проклество
.
једаред
,
потом
,
доћи
теткин
муж
,
као
обично
,
с
кола
и
врећа
.
тетак
се
,
по
обичај
,
дурнути
,
стати
праскати
и
псовати
неко
по
кујна
(
а
бити
јесам
сам
)
.
Муж
она
,
неки
прост
и
добар
,
блесаст
сељак
,
старити
се
само
да
се
што
боље
напунити
врећа
,
торба
,
качица
са
жито
,
вариво
,
смок
и
други
кућни
потреба
.
Љубомир
се
наслонити
на
доксат
па
,
и
ако
јесам
већ
неколико
пута
гледати
овај
исти
призор
,
сад
он
све
доћи
као
нов
,
као
да
овај
први
пут
гледати
...
не
осетити
ни
кад
игуман
пројурити
поред
он
и
,
по
обичај
,
побећи
у
књижница
,
где
хтети
лупкати
прст
по
дебео
том
црквен
књига
,
разгледати
урамљен
лик
стар
манастирски
архимандрит
,
важан
владика
и
други
знаменит
лице
и
,
певушити
полугласан
,
прислушкивати
шта
се
чинити
на
поље
.
тај
јесам
једина
прилика
кад
игуман
сасвим
омекнути
,
уплашити
се
и
стати
од
страх
певати
,
што
иначе
никад
не
чинити
...
кад
бити
сав
готово
,
насут
,
напуњен
,
завезан
,
сељак
бојажљив
прићи
кухињски
врата
и
,
промолити
само
глава
,
проговорити
некакав
замрзнут
глас
:
—
Стоја
хтети
више
да
ми
прати
...
ђеца
ићи
као
...
из
кухиња
загрмети
врисак
,
прасак
...
сељак
одјапити
врата
,
окренути
се
бојажљив
и
поћи
натраг
,
махати
глава
,
као
да
се
нешта
чудити
или
неки
претити
.
—
...
као
да
она
јесам
туркиња
родити
,
а
јесам
она
!
говорити
он
,
пролазити
поред
Љубомир
.
Крцнуше
пун
кола
,
извући
она
из
двориште
;
у
манастир
одмах
настати
мир
.
тетак
,
још
црвен
од
љутина
,
изићи
и
наслонити
се
на
доксат
близу
Љубомир
.
Велимир
таман
хтети
да
она
објаснити
колико
јесам
шта
издати
,
кад
се
Љубомир
одједном
исправити
и
пружити
десни
рука
на
тетак
:
образ
он
пребледети
,
доћи
као
мртвачки
,
а
очи
севнути
неки
нејасан
злоба
и
узбуђење
.
он
викнути
неки
нов
,
јасан
,
декламаторски
глас
,
који
одјекивати
ходник
:
—
сотона
,
у
ти
јесам
пакао
!
...
камо
тај
деца
,
што
јесам
она
родити
...
и
човек
?
...
Шта
тај
чинити
!
...
покајати
се
,
док
имати
време
...
бог
хтети
опростити
...
Ђаци
се
окаменити
,
зинути
па
само
трептати
;
тетак
се
само
полуобрнути
к
он
,
а
остати
онако
наслонити
на
доксат
,
раширити
очи
па
гледати
...
А
игуман
таман
поумити
да
изићи
и
отворити
врата
,
кад
се
разлегати
Љубомиров
глас
...
игуман
сукно
натраг
изненадити
и
уплашити
,
крстити
се
и
мрмљати
:
—
Часни
он
!
...
натема
он
!
...
тетак
се
одједном
заплакати
,
зајецати
па
побећи
у
кухиња
.
Љубомир
се
,
чим
овај
углед
,
повратити
,
доћи
к
себе
и
уплашити
се
,
ни
јесам
не
знати
од
шта
.
он
поћи
лагано
са
доксат
.
Велимир
викнути
за
он
:
—
јесам
луд
!
...
Шта
ти
јесам
?
А
Љубомир
,
после
овај
узвик
,
одједном
засијати
очи
а
по
лице
он
се
разлити
неизмерно
блажен
задовољство
.
Гледајући
некуд
у
даљина
,
примицати
се
друг
,
он
прозборити
:
—
ићи
по
стопа
господњи
.
и
он
јесам
карати
грешник
...
и
ђак
начинити
лице
,
као
што
бити
мало
пре
игуманов
,
готов
да
се
прекрсте
и
да
узвикнути
,
као
и
он
:
частан
он
!
...
XВИ
Већ
јесам
почети
онај
дуготрајан
,
досадан
јесењи
киша
.
Дрвеће
пожутети
,
лишће
он
се
слепити
од
многи
вод
,
оклембесити
се
тром
,
па
куњати
и
цедити
са
себе
капати
по
кап
,
који
падати
на
мокар
земља
.
птица
се
не
чути
;
врана
изгледати
одвратан
онако
отрцати
са
свој
уквашен
перје
.
у
шума
тајац
:
умирити
овај
огроман
,
густ
,
зеленожут
чудовиште
,
загушити
се
,
па
не
дисати
,
не
трептати
...
немати
ни
конвулсије
предсмртан
,
него
хтети
мирно
,
тихо
да
се
угасити
,
да
умрети
...
да
бити
опет
на
пролеће
оживети
...
зато
,
пст
!
...
не
реметити
нем
,
вечан
,
бескрајан
мир
!
...
кроз
шум
нешто
лагано
шушкати
.
корак
се
све
више
примицати
стеновит
крш
,
који
се
,
усред
шум
,
издигнути
у
вис
за
неколик
стотина
метар
,
обрасо
шипражје
и
кржљав
дрвеће
.
око
он
непрестано
облетати
орлов
и
јастребов
,
те
свој
злослут
писка
оживљавати
овај
суморно
и
тајанствено
место
.
на
средина
крш
зјапити
велик
улаз
у
мрачан
пећина
,
испод
ко
дубоко
,
дубоко
доле
,
весело
жуборити
,
скакутати
преко
камичак
и
слева
се
у
вир
манастирски
речица
.
близу
пећина
,
из
густ
шипражје
извући
се
Љубомир
и
стати
.
поглед
он
јесам
сасвим
јасан
,
отворен
и
присебан
.
он
разгледати
,
и
,
видити
се
,
разгледати
пажљиво
све
око
себе
.
Ослушну
како
река
жубор
,
стрести
се
од
капљица
који
он
падати
за
врат
и
поглед
мрачан
отвор
на
пећина
.
махнути
рука
преко
влажан
чела
и
опет
погледати
око
себе
...
—
оваки
згода
јесам
имати
Антонија
,
рећи
он
у
себе
.
тамо
јесам
,
казати
,
каменит
равница
,
а
овај
—
гледати
!
...
знати
јесам
наш
св
.
Сава
шта
хтети
изабрати
за
испосница
...
о
Божа
,
да
ли
се
смети
усудити
ја
грешник
,
да
се
настанити
у
онај
исти
место
,
у
ко
јесам
помало
боравити
твој
велик
светитељ
?
...
са
велик
,
побожан
страх
,
Љубомир
прићи
к
сам
улазак
,
али
се
опет
обрнути
шума
и
загледати
се
некуд
...
Учини
он
се
да
сићи
пред
он
неки
нов
,
до
сад
невиђен
биће
,
одједном
се
спојити
са
његов
душа
и
он
стати
осећати
некако
друкчије
...
јесам
као
до
сад
.
»
Шта
јесам
овај
!
...
куд
ићи
ја
?
...
јесам
ли
тај
баш
онај
,
права
,
о
шта
јесам
толико
мислити
?
или
моћи
бити
јесам
тај
,
него
имати
нешто
друго
...
отац
...
како
’
но
рећи
кад
поћи
...
ех
!
...
А
игуман
у
подрум
...
казати
:
батал
!
...
А
о
св
.
Спиридон
Тримитинском
писати
:
»
Сочетасја
закони
брак
и
отец
дјетем
бист
«
,
па
се
опет
посветити
!
...
А
Макаријев
родитељ
сам
анђео
састављати
на
заједнички
ложница
...
Живели
људи
у
народ
’
наки
...
ко
сав
други
људи
,
па
се
опет
посветити
...
Шта
јесам
тај
...
како
хтети
сад
?
«
...
Младић
уздрхтати
од
страх
што
он
сад
обузети
.
Учини
он
се
да
ступати
на
тако
ужасан
пут
,
који
хтети
он
упропастити
,
јер
хтети
он
навући
на
глава
проклетство
родитељски
и
божји
.
он
сести
на
улазак
пећина
и
заплакати
се
горко
,
гледати
немоћан
у
натуштено
суморан
небо
,
као
да
отуд
тражити
помоћ
и
разјашњење
у
овај
заплетен
склоп
црн
мисао
...
А
из
небо
само
сипити
и
капати
хладан
магловит
влага
,
који
се
мешати
са
врео
и
бистар
капљица
,
што
тећи
из
његов
очи
...
суза
за
суза
тећи
и
слева
се
низ
младићев
лице
,
олакшавати
лагано
паучинаст
,
ваздушаст
рука
тежак
бол
и
страх
,
што
легати
одједном
на
душа
његов
.
и
кад
се
сит
исплака
,
осетити
да
он
јесам
добро
и
да
се
полако
враћати
пријатан
топлина
,
који
се
почињати
разливати
по
он
...
па
јесам
баш
ни
тако
мрачан
...
гле
,
светлити
се
пред
очи
.
и
имати
нешто
пријатно
,
шта
сад
требати
да
се
сетити
...
—
јесам
...
Антонија
!
после
онакав
живот
,
какав
јесам
слава
дочекати
!
...
па
Макарије
...
Павао
Тивејски
...
Тимотије
Пустиножитељ
...
па
она
два
брата
Теодор
и
Теофан
...
сав
велик
инок
и
,
што
јесам
главни
,
дјевственик
.
ниједан
се
јесам
преластити
женски
лепота
и
грешан
пожуда
...
имати
она
на
стотина
,
који
јесам
следовати
за
Антони
,
и
сав
јесам
завршити
живот
чист
и
невин
,
као
од
мајка
родити
,
и
сав
се
посветити
.
ники
јесам
повући
срце
у
свет
,
као
’
но
што
причати
игуман
у
подрум
,
него
јесам
сав
бежати
од
свет
и
његов
ужасан
грех
...
па
шта
јесам
овај
,
шта
оно
бити
малопре
?
!
...
сотона
...
лукав
сотона
увући
се
у
мој
душа
,
а
ја
слаб
,
страшљив
,
не
знати
него
се
подати
власт
његов
!
—
даље
,
нечастив
!
...
узвикивати
младић
са
побожан
одлучност
,
устајати
и
улазити
у
пећина
,
крстити
се
и
шапутати
молитва
,
који
јесам
Антонија
имати
обичај
изговарати
.
креснути
спремљен
жижица
,
упао
воштаница
и
прилепити
јесам
на
онај
други
узак
крај
пећина
,
где
бити
зарезати
у
стена
неки
крст
и
један
удубен
ниша
са
раван
плочица
,
за
који
се
причати
,
да
јесам
служити
св
.
Сава
као
престо
.
Љубомир
јесам
улазити
у
овај
пећина
неколико
пута
,
једном
са
Никола
и
Велимир
.
место
јесам
удаљити
од
манастир
само
пол
час
,
таман
као
и
Антонијев
први
пребивалиште
.
после
...
кад
се
већ
прочути
у
народ
његов
праведан
аскетски
живот
и
кад
свет
нагрнути
са
свити
страна
,
онда
хтети
се
удалити
у
какав
пустиња
,
или
велик
шум
,
или
тако
нешто
...
понети
јесам
доста
нагорео
воштан
свећица
,
тамњан
,
жижица
.
Хоће
добро
да
окадити
и
осветлити
пећина
,
да
он
замирисати
тамњан
и
восак
као
права
црква
,
па
после
,
кад
се
пећина
изменити
,
хтети
ни
ватра
ложити
.
за
јела
јесам
понети
ништа
,
а
и
не
требати
он
за
сад
.
Антонија
и
други
инок
по
неколик
дан
јесам
ништа
окусити
,
па
зар
не
моћи
и
он
тако
?
А
после
?
...
лако
јесам
за
тај
...
зар
јесам
господ
казати
:
не
бринути
се
за
сутра
,
шта
хтети
јести
...
;
зар
јесам
Антонија
због
тај
реч
продати
цео
имање
,
и
после
живети
по
она
цео
живот
!
...
кад
јесам
наложити
ватра
,
добро
окадити
пећина
и
разгледати
са
запаљен
воштаница
сваки
кутак
пећина
,
видети
где
хтети
се
молити
бог
,
где
хтети
спавати
—
онда
се
обрнути
око
себе
и
као
да
се
запитати
:
—
А
шта
хтети
сад
?
...
овај
незнатан
посао
у
пећина
,
пореметити
он
досадањи
одушевљено-побожно
расположење
,
и
он
,
као
сваки
ко
јесам
свршити
један
велик
посао
,
сести
крај
ватра
,
промотрити
неки
таман
крај
пећина
сасвим
обичан
равнодушан
поглед
и
загледати
се
у
пламичак
,
који
се
немоћан
,
загушен
дим
,
лелујати
и
лагано
гасити
.
Љубомир
дометнути
сух
грање
,
и
ако
јесам
ватра
наложити
једино
с
разлог
:
да
имати
на
шта
окадити
пећина
,
и
ако
јесам
,
међу
осталим
његов
завет
,
кад
се
одлучивати
да
побећи
у
пећина
,
бити
и
тај
:
да
не
ложити
ватра
ради
свој
тело
...
али
на
поље
јесам
тако
тамно
и
влажно
,
пећина
јесам
тако
хладан
,
а
он
јесам
тако
млад
и
неискусан
,
збуњен
и
преплашен
сав
свој
последњи
поступак
,
да
бити
,
по
сав
прилика
,
пред
вече
морати
бежати
из
овај
хладан
,
страшан
мрак
,
да
јесам
овај
светао
пламен
,
што
он
духати
разгаљивати
...
пламен
се
превијати
и
лизати
,
ватра
шуштати
и
буктати
,
а
млад
усамљеник
гледати
у
зажарен
светло
треперење
огањ
;
и
што
више
гледати
како
врео
жишка
одсјајкивати
,
севати
и
преливати
се
,
—
све
више
он
се
враћати
пређашњи
побожно
расположење
,
у
очи
се
све
више
губити
онај
обичан
смисао
,
душа
он
се
све
више
подавати
побожан
,
аскетски
екстаза
...
у
вече
,
кад
обузети
мрак
и
иначе
мрачан
густ
шум
,
кад
се
кроз
хладан
влага
разлити
оно
тајанствено
шумски
вечерњи
брујање
,
пећина
бити
мрачан
и
ужасан
...
на
противан
крај
од
улазак
,
тамо
уз
мален
издубен
престо
,
на
ко
стајати
неки
стар
црквен
књига
,
што
она
монах
остављати
за
целивање
посетилац
,
осветлити
слабачак
пламен
воштаница
,
тако
слаб
,
да
не
продирати
даље
од
он
,
клечати
Љубомир
,
наслонити
рука
на
престо
,
говорити
гласно
црквен
молитва
,
који
јесам
знати
на
памет
.
Очитао
јесам
до
сад
равно
седамнаест
пут
»
помиловати
ја
,
Божа
«
...
тај
јесам
леп
,
заносан
и
побожан
хришћански
молитва
...
дугачак
јесам
веома
,
а
што
јесам
читалац
боље
разумети
,
што
се
више
удубљивати
у
њен
смисао
,
сав
бити
јесам
више
читати
...
—
гле
:
»
у
грех
се
зачети
и
у
грех
ја
родити
мати
мој
«
...
говорити
Љубомир
гласно
,
одушевљено
,
као
да
неко
претити
,
са
велик
милина
на
срце
падати
земља
и
дохватити
чела
хладан
под
...
тај
овај
јесам
он
молитвен
реч
добар
одговор
на
данашњи
сумња
и
потврда
његов
потоњи
одлука
...
зато
она
понављати
са
велик
милина
и
занос
,
и
онда
он
срце
доћи
тако
пуно
,
у
груди
он
задихати
некакав
радостан
расположење
,
и
он
се
гушити
,
грцати
од
навала
осећање
...
Одлучио
јесам
да
овако
провести
цео
ноћ
;
кад
се
воштаница
угасити
,
он
хтети
у
мрак
,
други
хтети
палити
...
изјутра
,
у
свануће
,
умити
се
на
река
,
па
хтети
опет
наставити
непрекидан
молитва
,
читати
она
из
онај
стар
ирмологије
и
часловац
...
и
тако
хтети
све
,
док
он
бог
дати
снага
...
дакле
,
почети
јесам
!
...
XВИИ
игуман
се
узнемирити
,
препасти
се
и
наљутити
се
,
па
не
знати
који
јесам
осећање
веће
:
да
ли
се
требати
више
плашити
или
љутити
.
по
ходник
грмити
његов
глас
,
а
под
одјек
од
поткован
цокула
.
сав
трештати
...
—
тај
хтети
покалуђерити
цео
свет
!
...
грмити
он
и
плаховито
дувати
и
шмрктати
широк
ноздрва
.
Позваће
и
кочијашити
,
и
кувар
,
и
воденичар
,
и
чобан
манастирски
,
и
сав
хтети
закалуђерити
.
у
тај
мах
тетак
изићи
и
испљуснути
чист
вод
из
некакав
ћаса
,
па
поћи
опет
натраг
.
—
и
ти
,
и
ти
хтети
закалуђерити
!
...
дрекнути
игуман
злобан
,
као
да
он
јесам
тетак
крив
.
Скинуће
ти
сукња
и
натући
антерија
...
хтети
он
!
...
бојити
се
да
ми
се
семе
не
утрти
,
овако
красан
готован
,
изелица
...
и
он
изређати
још
десетина
оваки
и
горих
епитет
.
—
Пуна
ја
кућа
готован
,
беспосличар
,
а
он
хтети
још
.
не
питати
моћи
ли
тај
манастир
поднети
,
не
питати
требати
ли
,
него
дати
!
...
мислити
да
хтети
се
посветити
,
што
упропашћивати
толики
младеж
.
игуман
јесам
у
незгода
због
писманце
,
који
он
сад
донети
из
град
.
на
мали
,
минијатуран
,
бео
парченце
хартија
,
са
познат
он
крстић
на
врх
,
нашарати
јесам
само
четири
редић
,
рука
сам
велик
владика
.
»
у
недеља
служити
служба
у
Крагујевац
.
Закалуђерите
стар
ђак
и
довести
да
он
рукоположити
.
на
Љубомир
пазити
отечески
«
,
стајати
јесам
лаконски
у
тај
неочекиван
писма
.
Зашто
се
игуман
љутити
,
видети
јесам
;
а
плашити
се
због
овај
напомена
о
Љубомир
.
пре
дваестина
дан
он
јесам
,
хтети
се
похвалити
,
поново
писати
владика
о
Љубомир
,
о
његов
необичан
побожност
,
читање
житије
,
и
као
чак
се
жалити
мало
на
претеран
побожност
,
који
он
стварати
неприлика
.
он
јесам
знати
,
да
владика
живити
и
дисати
само
калуђерство
,
да
у
тај
питање
код
он
немати
мера
ни
разлог
...
А
Љубомир
,
пре
два
дан
,
нестати
из
манастир
.
разаслати
јесам
да
он
тражити
на
сав
страна
,
али
од
он
још
никакав
глас
.
ко
смести
сад
изићи
владика
на
очи
с
такав
глас
!
...
довољно
разлог
,
да
дрктати
не
само
ходник
,
но
и
цео
двориште
од
игуманов
псовка
...
—
звати
Велимир
!
Мара
изићи
и
повући
звонце
једаред
.
морати
јесам
трипут
,
у
размак
,
поновити
овако
звоњење
,
док
се
Велимир
појавити
.
Беше
се
јако
задувати
од
нагао
трчање
.
Приђе
игуман
и
,
као
обично
,
стати
пред
он
,
очекивати
заповест
.
—
да
се
калуђерити
!
...
сутра
!
одсећи
игуман
љутит
.
Велимир
раширити
очи
,
укочити
се
и
учинити
он
се
као
да
одједном
упасти
у
некакав
други
,
мрачан
и
ужасан
свет
...
и
како
тај
бити
...
кад
се
тај
свршити
,
тако
одједанпут
!
...
и
како
бити
дивно
у
онај
свет
!
А
зар
се
не
моћи
натраг
?
...
»
Шта
јесам
тај
!
...
да
калуђер
...
ја
!
?
«
...
севнути
он
одједном
кроз
глава
,
и
он
поими
сав
страхота
и
важност
игуманов
реч
.
—
»
црн
рас
!
...
А
она
?
...
а
живот
?
«
...
—
аха
!
искашљати
се
збуњен
ђак
,
махнути
рукав
преко
нос
и
хтети
још
што
тако
ситно
учинити
,
али
не
знати
шта
бити
и
немати
кад
,
јер
игуман
стајати
пред
он
,
одбијајући
уста
читав
облак
дувански
дим
и
гледати
буљав
,
страшан
,
љут
очи
,
шта
хтети
он
овај
уплашено
»
дериште
«
рећи
.
—
молити
бити
понизно
,
ако
моћи
,
да
се
размислити
до
мрак
...
слаб
,
уплашен
глас
прошаптати
Велимир
.
—
До
мрак
!
.
.
он
бити
до
мрак
,
а
онај
тамо
чекати
у
недеља
...
Знаш
ли
да
прекосутра
требати
ићи
,
да
се
ђаконити
!
Велимир
се
још
више
опустити
,
изгубити
се
од
страх
...
»
овај
нем
шал
!
...
куд
хтети
сад
?
«
...
он
отворити
уста
и
доста
одлучан
глас
,
који
чак
и
он
сам
зачудити
,
проговорити
:
—
То
ја
требати
...
да
отрчати
до
кућа
...
—
знати
ја
твој
кућа
,
одговорити
једак
игуман
.
напослетку
...
назор
се
ники
не
посветити
,
а
»
Шваба
«
хтети
једва
дочекати
.
Ида
!
Никола
јесам
игуман
,
кад
он
јесам
бити
у
воља
,
звати
Шваба
,
јер
јесам
доћи
из
»
швапски
држава
«
.
Велимир
се
окренути
и
,
све
у
трка
,
одјурити
уз
манастирски
река
,
поред
онај
чест
мали
воденичица
,
чији
он
клепало
весело
дочекивати
и
испраћати
.
за
он
шуштати
и
прштити
вод
из
пун
буква
,
гудети
потмуло
воденични
камење
,
а
он
прескакати
одјажа
,
јурити
каљав
пут
,
не
видити
ники
,
не
чути
како
за
он
узвикивати
весео
помељар
:
—
Ева
он
!
...
угрејати
он
штап
дебео
месо
!
...
—
Чучни
у
вир
!
—
отперјати
до
врх
Штурац
!
—
Ал
веза
,
сињи
ли
он
!
...
ка
овај
мој
кола
!
завршивати
воденичар
.
диван
,
млад
као
росан
капљица
,
нежан
и
пријатан
као
цветак
,
шеснаестогодишњи
девојчица
,
кћер
један
осредњи
поштен
домаћин
,
стајати
уз
Велимир
,
наслонити
на
врљика
,
заклонити
густ
трњак
,
кроз
који
се
провлачити
ограда
.
она
често
подизати
рукав
очи
,
тај
отирати
суза
,
који
она
једнако
капати
.
Велимир
стајати
погнути
,
загледати
се
у
земља
,
као
да
тамо
тражити
разјашњење
свој
ненадан
невоља
...
и
наредба
игуманов
,
и
околност
,
прилика
...
сав
јесам
тако
јасно
,
да
не
остављати
место
размишљање
.
него
:
или
—
или
!
—
не
марити
толико
за
сав
други
,
зборити
девојче
кроз
суза
.
Огрешићу
се
о
родитељ
,
али
морати
,
да
не
бити
ти
изгубити
...
Велимир
она
стиснути
рука
и
поглед
захвалан
у
очи
она
.
тај
јесам
више
онај
одлучан
,
трезвен
и
окретан
младић
,
какав
јесам
Велимир
међу
друг
у
манастир
.
не
,
сад
јесам
питом
,
нежан
,
плашљив
,
неодлучан
,
сасвим
,
сасвим
други
!
...
—
Али
ја
јесам
страх
за
после
...
Шта
хтети
и
куда
хтети
?
ако
се
саставити
,
ти
не
моћи
остати
у
манастир
.
опет
морати
твој
кућа
,
па
...
по
божји
закон
!
...
,
—
Мор
знати
тај
...
него
само
да
ја
не
истерати
сад
,
док
не
видити
са
стриц
за
имање
,
ето
тај
јесам
...
А
после
јесам
лако
...
—
онда
...
рећи
он
да
не
моћи
за
сад
,
па
шта
бити
.
—
А
ако
ја
изјурити
?
...
—
Баш
јесам
ти
неки
...
план
девојче
и
хтети
нешто
непријатан
Велимир
рећи
,
али
јесам
он
брзо
утишати
и
рука
и
реч
:
—
Добра
,
добро
...
ево
отићи
.
Казаћу
он
да
хтети
,
па
шта
бити
...
збогом
.
сутра
хтети
ти
јавити
.
Девојче
остати
наслонити
на
чатал
,
гледати
за
младић
,
који
она
заузети
цео
душа
,
па
не
моћи
да
мислити
ни
о
шта
други
,
ево
већ
скоро
цео
година
.
А
сад
...
какав
се
овај
сад
олуј
спремати
!
и
доћи
изненада
,
кад
ники
јесам
ни
мислити
...
А
она
двоје
и
иначе
јесам
ни
о
шта
мислити
.
они
се
предати
чист
,
невин
,
скоро
детињски
љубав
,
који
она
све
више
зближавати
.
Чести
састанак
пролазити
,
а
они
све
више
осећати
,
да
не
моћи
један
без
други
.
А
ни
један
од
она
не
помислити
:
како
хтети
тај
да
бити
на
последак
?
...
Велимир
се
спремати
за
калуђер
...
јер
јесам
ђак
манастирски
.
истина
,
он
имати
свој
имање
,
али
тај
још
јесам
оделити
од
стриц
.
сав
тај
,
што
јесам
требати
раније
мислити
,
девојка
сад
,
овако
преплашити
и
изненадити
,
протурити
кроз
глава
,
и
,
не
предвиђати
ништа
добро
,
осим
мука
,
унапред
,
узвикнути
сам
себе
гласно
:
»
еј
,
црн
Вида
!
«
и
лагано
се
кренути
кућа
.
опет
грмити
и
трештати
игуманов
глас
по
ходник
.
само
јесам
игуман
сад
друкчији
.
на
глава
он
нов
,
од
венецијански
кадифа
,
камилавка
;
кос
марљиво
угладити
и
рашчешљати
,
па
се
сад
не
витлати
они
грубети
гргурав
перчин
око
очи
он
.
на
он
јесам
широк
црн
рас
од
тежак
свила
,
руски
крој
,
са
широк
,
црвено
постављен
и
посувраћен
рукав
.
испод
раса
,
кад
се
игуман
нагло
окренути
,
те
се
црвено
поставити
крај
раса
раширити
,
видити
се
широк
црвен
појас
од
свилен
рипс
,
који
се
лепо
преливати
у
онај
превијен
пруга
,
што
личити
на
чамовина
.
у
један
он
рука
дебео
црвенкаст
жућкаст
трсковак
са
дршка
од
бео
извијен
кости
и
златан
кићанка
;
око
исти
рука
јесам
омотати
велик
ћилибарски
бројаница
са
крупан
,
као
голубији
јаје
,
зрно
,
а
други
држати
муштикла
,
из
који
суктати
густ
дим
.
игуман
јесам
при
пут
;
сав
јесам
готово
,
само
да
сести
у
кола
,
који
он
чекати
у
двориште
,
али
се
он
не
седати
.
он
псовати
,
трештати
,
проклињати
час
кад
јесам
примити
у
манастир
»
шашав
занесењак
«
,
те
он
сад
загорчавати
дан
,
грдити
»
онај
«
ко
он
први
помен
да
он
примити
(
чути
овај
,
тетак
он
,
не
излазити
из
кухиња
,
залепити
маснити
одговор
)
,
шмрктати
и
често
погледати
у
косо
,
наокришке
,
у
један
место
,
где
стајати
непомично
неки
црн
прилика
.
на
крај
ходник
,
као
прилепити
уз
дувар
,
пренимити
се
,
превити
се
,
огрнути
широк
,
масном
,
скинут
са
игуманов
леђа
рас
,
са
натучен
до
уш
прост
камилавка
на
глава
,
онај
весео
и
услужан
младић
,
који
се
до
синоћ
звати
Никола
,
а
ноћас
изићи
из
црква
као
инок
Никифор
.
употребан
јесам
сав
урођен
и
наслеђен
вештина
да
свој
лице
и
држање
тако
удесити
,
како
хтети
што
боље
личити
на
светац
.
јесам
он
тај
чинити
ради
игуман
,
јер
знати
да
се
овај
»
курјак
«
не
варати
лако
.
пред
он
се
он
само
начинити
преплашити
,
и
кад
год
бити
он
игуман
испод
очи
погледати
,
старати
се
да
он
задрктати
широк
рукав
раса
.
А
»
преподобан
«
лице
спремати
јесам
и
удешавати
нарочито
за
владика
.
Чуо
јесам
он
шта
се
владика
допадати
,
а
бојати
се
помало
да
он
не
вратити
,
што
јесам
закалуђерен
по
чреда
.
»
тај
начинити
се
,
бого
...
као
преподобан
Макарије
!
А
после
...
хо
,
мај
...
ала
хтети
да
се
живити
!
...
Велимир
хтети
узети
да
ја
успремати
соб
...
неки
знати
ко
он
јесам
господин
,
кад
он
се
допадати
бити
слуга
«
мисао
у
себе
ново-печени
монах
и
не
испуштати
из
очи
сваки
покрет
игуманов
.
А
игуман
сваки
час
погледати
на
мање
вратница
манастирски
,
отуд
од
река
,
загледати
у
часовник
и
шмрктати
плаховито
.
Већ
јесам
пети
дан
како
немати
Љубомир
;
јутрос
он
јавити
из
крајњи
воденица
,
да
се
видити
некакав
дим
код
Савин
испосница
.
послати
јесам
и
момак
и
калуђер
да
разгледати
пећина
,
да
прокрстарити
цео
шум
,
хтети
ли
он
наћи
.
време
бити
бити
да
он
се
већ
јавити
...
одоцнити
за
пут
.
одједном
се
зацрнити
и
зашаренити
необичан
гомила
на
мали
вратница
.
у
средина
ујармити
два
во
,
около
она
калуђер
и
сељанин
.
видити
се
,
по
стубац
,
да
не
вући
цео
кола
,
него
само
двоколица
.
игуман
се
раширити
на
средина
ходник
и
стати
гледати
запрепашћен
у
гомила
,
који
се
лагано
примицати
.
—
умрети
!
...
несрећник
!
отети
он
се
плашљив
и
сумњив
узвик
.
Никифор
претрчати
ходник
,
наслонити
се
на
стуб
и
стати
,
такође
уплашен
очи
,
гледати
како
се
црн
некакав
каљав
дроњак
на
криваја
,
како
се
трести
и
љушкати
,
као
да
имати
у
она
нешто
тешко
.
гомила
стати
и
расклопити
се
испред
ходник
...
на
криваја
,
углављен
у
двоколица
,
пресамитити
преко
предњи
јастук
,
као
дугачак
врећица
,
окренут
глава
руда
,
као
мртав
легати
Љубомир
.
Скидоше
он
и
положити
на
под
у
ходник
.
за
тај
време
Василијан
гласно
причати
игуман
како
јесам
он
наћи
.
—
Лежи
тако
под
престол
,
пресамитити
се
као
мртвац
...
пипати
он
рука
,
—хладан
као
лед
...
дати
,
рећи
,
да
он
скинути
до
река
...
Тешко
,
болан
!
...
једва
живити
сићи
.
те
дати
,
рећи
,
један
двоколица
испред
воденица
.
—
Добра
ти
само
ви
,
калуђер
,
остати
жив
!
грдан
ли
зор
потегнути
!
узвикивати
игуман
љутит
и
ироничан
.
он
ја
причати
како
јесам
савијати
свој
леђа
,
а
не
казати
јесам
ли
жив
дете
!
...
игуман
креснути
груб
сељачки
псовка
и
сагнути
се
над
Љубомир
.
—
Жив
јесам
,
отац
Сава
,
жив
!
...
Слушао
јесам
ја
!
велим
Арсеније
.
тетак
раскопчати
и
готово
скинути
сав
горњи
дроњак
Љубомиров
,
дати
шумар
стакленац
љут
ракија
да
он
трљати
она
по
груди
,
а
она
он
пун
чашица
исти
ракија
принети
уста
.
радити
кочијаш
,
вешт
тај
посао
,
извадити
нож
и
,
размакнути
усница
прст
,
нож
размакнути
мало
јако
стиснут
зуб
младићев
.
тетак
сручити
лагано
цео
чаша
.
радити
измакнути
нож
...
одједном
се
Љубомиров
груда
тргнути
,
он
се
јако
закашљати
,
из
уста
он
прснути
ракија
и
он
немоћан
,
лагано
отворити
очи
и
болно
погледати
око
себе
.
најпре
он
поглед
бити
несвесан
,
а
после
,
лагано
,
добивати
све
више
смисао
,
док
се
напослетку
не
зауставити
плашљиво
на
игуман
.
—
сад
ракија
!
...
цео
чаша
!
викнути
игуман
.
—
дигнути
он
глава
!
рећи
тетак
и
принети
пун
чаша
помодрео
запечен
усна
боников
.
Љубомир
,
погледати
строго
игуманов
лице
,
послушно
испити
ракија
и
,
угледати
Никифор
у
овај
црн
одело
,
зауставити
очи
на
он
и
гледати
он
зачудити
...
»
и
игуман
јесам
друкчије
обући
,
и
Никола
друкчије
изгледати
...
калуђерски
...
и
ја
јесам
друкчији
и
сав
јесам
сад
други
...
сав
јесам
онако
,
како
јесам
оно
ја
мислити
,
и
сав
јесам
у
ред
...
како
требати
да
бити
.
само
—
овај
поглед
игуманов
!
...
али
ја
не
марити
«
...
мислити
Љубомир
тешко
уздисати
.
—
где
јесам
бити
?
...
Шта
јесам
тај
!
...
сурово
запитати
игуман
Љубомир
,
гледати
он
права
у
очи
.
Љубомир
хтети
сакрити
очи
од
тај
поглед
,
али
бити
тако
окренути
,
да
јесам
моћи
у
страна
погледати
.
он
уздахнути
и
хтети
пропустити
игуманов
питање
,
одговарати
он
поглед
,
који
јесам
гласити
:
»
Видиш
јесам
...
што
ја
питати
!
«
али
игуман
не
бити
расположити
за
нежан
изливање
,
него
подвикнути
:
—
говорити
,
гадити
!
...
Задржао
јесам
ја
од
пут
,
тај
хтети
бити
на
дочек
владика
.
Шта
ја
ту
...
Љубомир
се
плашљиво
подигнути
,
и
седећи
,
оборен
глава
,
слаб
но
одлучан
глас
проговорити
:
—
Ишао
јесам
за
стопа
Антонио
велик
,
Макари
египатски
и
дрети
...
игуман
он
не
сачекати
да
довршити
.
као
човек
,
који
јесам
наћи
онај
што
јесам
тражити
или
очекивати
,
узвикнути
са
неки
полусмех
:
—
Кажем
ја
...
у
светац
хтети
!
...
па
се
одједном
жустро
осврнути
и
привикнути
:
кола
!
Кочијаш
излет
из
ходник
,
Никифор
се
усправити
,
узнемирити
се
,
људи
се
расклопити
,
пропуштати
игуман
,
који
се
осврнути
тетка
:
—
на
постеља
,
па
само
млеко
,
млеко
...
ништа
други
.
Два-три
дан
тако
...
тетак
климнути
глава
пркосно
,
као
да
бити
хтети
рећи
:
»
Ена
,
славити
ти
!
...
А
ја
баш
тај
јесам
знати
!
«
и
поћи
Љубомир
.
игуман
,
као
сваки
кривац
,
досећати
се
узрок
теткин
љутња
,
изићи
на
двориште
и
сести
на
кола
.
—
седати
!
викнути
он
Никифор
,
узмицати
се
мало
у
десно
.
нов
инок
волети
јесам
трпети
многи
мука
овај
свет
,
него
сести
уз
игуман
.
он
се
збунити
,
преплашено
претурити
преко
лотра
,
и
сести
баш
уз
сам
левча
,
не
марити
што
хтети
он
она
одбити
лево
бедра
.
овај
он
почаст
изгледати
много
необичан
од
синоћњи
калуђерење
.
кола
звркнути
преко
камење
,
и
за
један
миг
излетети
кроз
велик
усвођен
вратница
...
тетак
,
калуђер
,
момак
,
па
чак
и
онај
сељак
дахнути
душа
слободно
...
тетак
одвести
Љубомир
у
соб
,
а
Василијан
дати
кључ
подрумски
,
да
изнети
ракија
,
нек
’
се
послужити
људи
...
после
један
час
,
кад
остати
сасвим
сам
,
калуђер
се
расплинути
,
као
восак
на
илински
сунце
...
Божа
,
слободан
!
...
и
тај
мож'да
за
читав
недеља
дан
...
мож'да
и
више
!
па
се
смести
радити
шта
ко
хтети
:
спавати
,
докле
хтети
,
ићи
куд
год
тај
срце
вући
,
јести
и
пити
што
год
хтети
!
...
немати
ни
чреда
,
ни
јутрење
,
ништа
...
тетак
гледати
кућа
,
поље
,
чак
и
о
нурија
водити
брига
,
а
они
хтети
свак
на
свој
страна
,
за
свој
посао
...
и
момак
веселити
;
ники
се
не
журити
на
посао
.
или
гледати
да
рано
површити
што
имати
,
па
се
и
они
некуд
дигнути
,
нестати
она
,
као
у
магла
.
Чобани
затворити
стока
чим
сунце
мало
одскочити
,
па
и
она
нестати
,
и
не
сећати
се
јадан
,
гладан
и
жедан
стока
до
сам
мрак
.
Шумар
заметнути
пушак
за
леђа
,
па
отићи
у
девети
село
...
Воденичари
замолити
помељар
,
да
припазити
на
камење
,
па
она
немати
у
воденица
док
год
се
не
чути
да
се
игуман
вратити
...
сав
се
распасати
,
растегнути
,
па
не
моћи
сито
да
се
надисати
слободан
ваздух
...
тетак
грдити
,
псовати
,
нарочито
момак
.
али
момак
знати
да
јесам
тетак
добра
,
да
јесам
тај
грдња
тек
само
»
ради
ворма
«
и
да
јесам
баш
ни
она
сам
неправо
дахнути
душа
слободан
»
као
сваки
жив
двоножац
«
...
и
Велимир
весео
.
Срећно
проћи
опасност
:
игуман
не
мрднути
ни
глава
,
кад
он
он
саопштити
свој
одлука
.
Беше
и
расположити
тај
тренутак
онако
,
кад
јесам
човек
свеједно
,
ма
шта
се
догодити
.
само
-
махнути
глава
и
рећи
:
»
Хоће
Шваба
,
хтети
!
...
тај
хтети
једва
дочекати
«
,
и
ућутати
.
и
јесам
се
преварити
.
А
Велимир
сад
слободан
.
Мог
ићи
тамо
кад
год
хтети
,
и
опет
хтети
он
остати
доста
време
,
да
се
наћи
око
тетак
.
сад
јесам
сав
посао
спасти
на
она
,
требати
она
помоћ
.
А
богмити
...
требати
и
он
њен
заштита
...
XВИИИ
у
манастир
велик
,
давно
невиђен
гозба
.
сав
пратња
владичин
,
после
повратак
»
господинов
«
у
резиденција
он
,
нагрнути
јесам
на
манастирски
трпеза
,
као
јато
чавка
на
зрео
кукурузни
њива
.
ту
јесам
наш
познаник
,
прота
Спира
,
са
неколико
поп
и
ђакон
из
резиденција
,
ту
окружни
прота
са
десетина
поп
из
град
и
околина
,
ту
два
игуман
из
близ
манастир
,
ту
дваестина
чиновник
и
трговац
из
град
,
сав
опробан
пријатељ
отац
Сава
,
ту
се
привући
и
онај
обичан
гост
,
назван
лонцолиз
,
али
без
онај
што
јесам
»
његов
царство
«
и
што
он
јесам
увредити
»
чест
«
.
сав
јесам
засести
за
богат
совра
са
пун
уверење
,
да
свој
присутством
чинити
велик
љубав
новопроизведен
архимандрит
отац
Сава
,
и
са
тврд
намера
:
да
се
не
дигнути
од
совра
докле
се
узмогу
живити
држати
...
ваљати
се
добро
наплатити
за
златан
архимандритски
крст
,
који
се
блистати
на
—
трбух
отац
Сава
.
сваки
врло
озбиљно
сматрати
архимандрит
као
прав
дужник
,
и
старати
се
савесно
да
наплатити
сав
дуг
.
А
нов
архимандрит
,
призивати
у
себе
сав
сотона
на
глава
овај
безазоран
,
добро
наоштрен
за
јела
и
пиће
,
гост
,
љубазно
,
весело
,
река
бити
пун
срце
,
нудити
гост
ђаконија
,
старати
се
збиљски
,
да
сваки
отићи
из
овај
кућа
задовољан
,
пресићен
сав
понуда
,
који
манастир
располагати
.
сав
јесам
калуђер
и
ђак
на
нога
;
сновати
,
трчати
,
доносити
и
односити
јела
и
пиће
,
послуживати
,
сипати
и
бојажљив
погледати
на
весело
лице
архимандритов
у
зачеље
.
отац
Нићифор
,
нов
јеромонах
,
наместити
налоњ
у
један
угао
и
ставити
он
да
ту
читати
гласно
житије
свет
.
прота
окружни
,
мало
иронично
,
смешити
се
,
напоменути
отац
Сава
:
—
ако
ви
јесам
тај
редован
обичај
—
хтети
кварити
ред
;
ако
ли
јесам
ради
ми
—
батал
!
...
архимандрит
мрднути
очи
,
налоњ
уклонити
,
а
Нићифор
се
придружити
послушник
.
у
ток
обеда
Сава
приказати
Љубомир
гост
око
себе
.
сав
јесам
знати
за
последњи
догађај
у
испосник
,
јер
јесам
тај
и
владика
и
отац
Сава
ревносно
раструбити
.
владика
—
из
истинит
радост
и
одушевљење
,
што
хтети
скоро
добити
права
,
необичан
калуђер
,
а
отац
Сава
јесам
причати
о
тај
из
себичан
разлог
:
нек
’
се
видити
какав
калуђер
спремати
Сава
у
сав
манастир
!
сав
гледати
Љубомир
,
као
што
се
гледати
у
менажерија
какав
невиђен
и
нечувен
дотле
реткост
.
Љубомир
видити
да
служити
гост
за
предмет
нарочит
пажња
,
али
се
он
не
освртати
на
тај
.
са
онај
исти
забринут
побожан
,
блажен
израз
лице
,
служити
он
гостити
,
дизати
или
доносити
суд
,
гледати
само
у
онај
што
радити
,
шта
јесам
заузети
.
не
доћи
он
ни
на
ум
да
се
погордити
толики
пажња
важан
људи
,
јер
се
сећати
колик
јесам
гомила
народ
пратити
Антонио
велик
...
А
он
јесам
већ
у
себе
замислити
,
да
јесам
почети
исто
онако
као
и
Антонија
.
Пећина
,
молитва
,
па
и
сам
кушање
сотонски
.
.
сав
јесам
исто
.
и
он
јесам
,
трећи
дан
,
кад
јесам
већ
сасвим
обезвијати
од
глад
,
стати
излазити
пред
очи
разнети
саблажњив
слика
,
који
јесам
сотона
стварати
...
Час
он
доћи
суседин
слушкиња
из
Београд
,
па
он
тапкати
по
раме
и
вући
у
соб
са
неки
нов
,
сладострастан
израз
на
лице
;
час
он
се
Мира
стати
превртати
пред
очи
и
дерати
јарац
,
а
он
сад
сасвим
друкчије
гледати
у
покрет
њен
нога
,
јесам
као
пре
...
и
још
много
други
и
много
саблажњив
сотонски
кушање
...
—
Е-е
...
отегнути
окружни
прота
.
видити
се
што
јесам
родити
за
други
свет
!
игуман
Успенског
манастир
,
са
иронично-пакосним
израз
,
подмигивати
онај
други
сабрат
,
смешити
се
и
полугласан
,
да
не
бити
чути
ко
од
послуга
,
напомена
:
—
ама
да
ли
јесам
тај
баш
онако
...
отац
архимандрит
,
онај
истински
подвиженије
?
...
Хоћу
рећи
,
овај
...
да
немати
ту
,
онај
...
како
да
ви
казати
...
знати
...
Ваљевац
јесам
препрести
...
архимандрит
план
и
викнути
гласно
,
не
дати
игуман
да
довршити
:
—
Оче
игуман
,
казати
опет
:
овај
дете
пет
дан
јесам
ништа
окусити
и
донети
јесам
мртво
у
манастир
.
неки
ви
обећати
владичанство
...
па
ако
издржати
и
три
дан
као
он
,
неки
ја
бацити
у
...
игуман
изговорити
непристојан
реч
.
дело
!
Извол'те
отац
!
...
дрекнути
он
и
жила
слепоочни
почети
он
одскакати
.
ви
бар
знати
зашто
бити
се
мучити
,
а
он
...
игуман
још
јаче
повикати
:
он
губити
,
губити
!
...
постајати
вечит
роб
!
—
Калуђерска
посао
!
...
завист
!
...
завршити
отац
Сава
,
плаховито
шмркнути
ноздрва
.
отац
Спира
,
брзо
и
вешто
,
са
онај
великоварошки
и
,
ако
хтети
,
придворан
такт
умирити
завађен
братија
,
поновити
мишљење
и
реч
господинов
,
о
тај
догађај
,
који
јесам
бити
ауторитетан
за
сав
гост
,
па
у
неколико
и
за
неповерљив
игуман
.
тек
оба
се
игуман
погледати
значајно
и
као
да
очи
говорити
један
други
:
»
мртав
,
јесам
него
...
гле
како
јесам
задриго
,
ципов
гејачки
!
...
сав
јесам
тај
масло
овај
матор
угурсуз
,
да
добити
архимандритство
"
.
један
професор
зовнути
Љубомир
,
пребацити
он
рука
преко
раме
,
и
лаган
полушапат
запитати
он
:
—
Кажи
ја
...
мали
:
како
ти
јесам
бити
трећи
и
четврти
дан
,
кад
јесам
ништа
јести
?
Љубомир
обор
глава
и
,
онако
старински
,
потуљи
очи
стидљиво
.
—
Тсс
...
’
наки
...
промуцати
стидљиво
.
—
како
?
...
тај
бити
баш
хтети
да
ја
казати
.
јесам
ли
осећати
глад
?
јесам
ли
тај
тај
мучити
?
...
Љубомир
не
дизати
глава
,
не
одговорити
ништа
,
очекивати
да
хтети
његов
ћутање
напоменут
гост
,
да
се
такав
ствар
не
причати
.
али
се
гост
заинтересовати
јако
,
па
хтети
да
чути
одговор
.
он
прибећи
ширетлук
:
—
Или
јесам
ти
тај
онако
само
удесити
...
отегнути
он
,
нарочито
не
изговарати
цео
реченица
.
Љубомир
брзо
дигнути
глава
и
погледати
он
права
у
очи
;
у
тај
поглед
бити
тако
много
нем
прекор
и
истина
,
да
гост
бити
принудити
оборити
глава
.
али
он
опет
запитати
:
—
Или
се
мож'да
стидити
,
па
не
смети
да
причати
како
јесам
бити
!
...
Љубомир
се
сетити
Христов
реч
:
»
ко
се
постидити
ја
...
и
ја
хтети
се
постидети
он
у
царство
отац
мој
«
,
па
одједном
севнути
очи
и
готово
гласно
одговорити
досадан
гост
:
—
да
се
стидити
!
...
Ишао
јесам
за
стопа
господа
наш
,
спаситељ
и
његов
велик
угодник
...
зар
јесам
тај
срамота
?
!
гост
поглед
зачудити
околни
лице
,
који
јесам
моћи
чути
одговор
,
као
да
од
она
тражити
разјашњење
о
овај
нов
,
непозната
он
до
сад
учење
.
али
сав
лице
бити
такође
зачудити
ненадан
и
необичан
реч
младићев
;
само
један
озбиљан
,
средовечан
господин
,
који
јесам
непрестано
ћутао
и
понекад
се
смешкати
какав
шалити
што
пасти
при
разговор
,
махнути
глава
са
одобравање
,
и
у
очи
он
се
засветлити
радост
,
као
да
јесам
пронаћи
какав
важан
новост
.
—
како
ти
тај
ићи
за
стопа
спаситељев
?
...
Шта
хтети
тај
,
управо
рећи
?
наставити
професор
.
Љубомир
он
погледати
пажљиво
,
као
да
хтети
рећи
:
»
да
ли
јесам
овај
луд
,
или
се
само
правити
?
«
па
он
,
без
предомишљање
одговорити
:
—
Вршим
сав
његов
заповест
,
жив
као
што
јесам
живети
његов
велик
угодник
...
—
знати
,
знати
...
прекинути
он
гост
нестрпљиво
,
—
али
какав
јесам
тај
живот
,
како
тај
ти
живити
...
да
ли
и
ја
тако
живити
?
—
јок
,
ви
не
живити
...
требати
се
одрећи
свега
:
и
отац
и
мајка
,
родбина
,
имање
...
сав
тај
оставити
,
па
се
удаљити
од
свет
...
—
А
живити
ли
тако
овај
твој
калуђер
?
прекинути
он
професор
полушапат
.
отац
Сава
опазити
да
јесам
Љубомир
пасти
у
некакав
незгода
,
па
викнути
благо
,
али
доста
озбиљно
:
—
Јоковић
,
оставити
тај
дете
.
гледати
ти
твој
травуљина
...
тамо
у
школа
,
а
овде
се
само
пити
.
опет
куцнути
чаша
,
отпевати
се
један
црквен
песма
и
сав
гостити
одједном
,
као
по
команда
,
издигнути
лице
на
више
,
гледати
у
таван
,
слевати
у
уста
неки
мирисан
стар
манастирски
вино
...
Изређане
јесам
давно
сав
здравица
,
званичан
и
незваничан
,
пријатељски
и
шаљив
,
сунце
већ
заћи
и
архимандрит
наредити
да
се
спрема
свећњак
,
а
гостити
још
јести
и
пити
,
као
да
јесам
тек
почети
.
кроз
прозорче
се
једнако
провлачити
дугачак
суд
са
читав
»
крш
«
разноврстан
печење
:
прасећи
,
пилећи
,
телећи
...
па
се
ту
жутити
и
преливати
са
румен
,
масном
корица
добро
укљукати
ћурак
и
гусак
,
па
неки
млад
дебео
пловчица
пржити
на
кајмак
,
па
сваки
пола
час
запурњати
се
и
замирисати
тањир
са
тек
испечен
,
масном
,
добро
закајмачен
,
од
бео
и
црн
брашно
гибаница
...
па
долетати
често
они
сеоски
»
колачић
«
умесити
с
јаје
,
испржити
на
маст
,
што
она
господа
варошка
звати
уштипак
...
А
Велимир
се
сав
зајапурити
,
вући
с
частан
отац
Никифор
вино
у
канта
,
и
заводњио
очи
са
стар
друга
,
натезати
у
подрум
исти
канта
,
онако
ђачки
...
весеље
тећи
бурно
и
,
као
што
обично
бивати
,
све
више
се
губити
такт
уљудност
,
умереност
...
сваки
се
осећати
испунити
,
као
електрични
батерија
,
неки
веселити
одушевљен
осећање
,
па
бити
хтети
тај
напор
час
пре
,
на
сав
начин
,
не
освртати
се
ни
на
ко
,
и
не
марити
ни
за
чији
мишљење
,
испустити
,
дати
он
одушак
у
жив
говор
,
песма
,
игра
,
свађа
...
наравно
—
сваки
по
свој
темперамент
...
један
професор
изговорити
шаљив
здравица
:
напомена
,
како
се
у
манастир
чувати
некакав
тридесетогодишњи
реликвија
,
који
бити
сад
требати
изнети
пред
гост
,
а
говорник
хтети
разјаснити
њен
археолошки
значај
.
Сава
,
смешити
се
,
мрднути
очи
тетка
,
који
,
кроз
прозорче
,
слушати
како
се
господа
шал
и
како
говорити
некакав
реч
,
који
ники
не
разумети
(
тако
се
бар
она
чинити
)
а
сав
се
смејати
...
али
кад
архимандрит
наредити
да
се
мењати
чаша
и
боца
,
она
се
одмах
досетити
о
шта
јесам
говорити
.
-
пред
гост
наместити
послушник
неколик
боца
тамно
бео
,
необичан
изглед
,
вино
.
архимандрит
се
задовољно
смешкати
.
мило
он
што
сам
гостити
затражити
овај
неколико
боца
,
који
хтети
он
спасти
читаво
крдо
стока
,
да
не
бити
ноћас
поклати
и
пећи
.
да
јесам
јесам
изнети
овај
вино
,
сутра
бити
се
сав
на
он
љутити
.
оба
протојереј
и
игуман
,
као
искусан
људи
,
изјавити
да
не
бити
требати
још
на
тај
прелазити
...
—
имати
време
...
тамо
после
поноћ
,
завршити
окружни
прота
,
грицкати
и
сисати
лагано
с
прав
гастрономски
уживање
и
велик
вештина
,
масну
ћурчија
тртица
,
који
се
,
на
његов
срећа
,
бити
затурити
међу
батак
,
а
он
јесам
некако
изненадно
набости
виљушка
.
али
гостити
из
град
,
код
који
се
већина
сав
појам
о
манастир
и
знање
о
манастирски
живот
сводити
на
какав
ретко
,
необично
стар
вино
;
који
управо
,
чим
се
поменути
манастир
,
одмах
замирисати
у
нос
стар
вино
,
они
гракнути
сложно
да
се
реликвија
изнети
одмах
,
и
одржати
победа
.
господа
отац
пробати
онако
»
испод
жито
«
да
настава
пита
досадањи
вино
,
али
она
присилити
на
поштовање
већина
и
њен
одлука
.
—
напослетку
...
у
друштво
се
и
калуђер
жена
,
велим
отац
Спира
,
смешити
се
на
два
млад
игуман
,
који
одједном
почети
гладити
и
сукати
брк
.
не
проћи
неколико
минута
после
први
чаша
триестогодишњак
,
а
онај
озбиљан
господин
,
који
већина
гост
почешће
погледати
с
пажња
и
поштовање
,
одједном
се
развеселити
.
најпре
он
се
овлажити
и
засијати
крупан
,
црн
очи
,
па
се
стати
смешити
на
свако
,
ко
он
случајно
погледати
.
после
стати
свој
сусед
нешто
живо
објашњавати
или
доказивати
,
па
онда
замахати
рука
по
ваздух
,
дати
на
знање
да
жети
говорити
...
неко
лупнути
виљушка
о
чаша
,
неко
зашиктати
уста
,
тај
се
гостити
умирити
.
сав
се
учинити
као
да
врло
пажљиво
слушати
,
и
ако
јесам
се
многи
љутити
на
говорник
,
јер
се
пред
она
пухати
тек
испржити
уштипак
,
који
хтети
се
охладити
док
он
свршити
,
а
јесам
ред
јести
или
пита
у
оваки
прилика
.
господин
почети
лагано
,
изнајпре
заплетати
се
,
застајкивати
да
смислити
израз
,
па
сав
слободан
и
јасније
,
дугачак
говор
о
наш
манастир
,
за
који
бити
се
пре
рећи
да
јесам
јаван
предавање
но
здравица
.
код
гост
се
изнајпре
опажати
досада
на
онај
олињати
,
хиљадама
пута
,
без
икакав
основа
,
поновљен
фраза
о
значај
српски
манастир
,
који
говорник
,
као
увод
,
напомена
.
али
она
се
одмах
по
увод
лице
разведрити
,
и
они
стати
слушати
пажљиво
.
гост
објаснити
потреба
,
који
изазвати
појава
први
хришћански
манастир
на
исток
.
Живим
,
уметнички
боја
оцртати
тип
први
»
подвижник
«
и
први
самостан
,
показати
суштина
,
циљ
и
битан
особина
иночки
,
калуђерски
живот
.
—
Ко
се
облачити
у
овај
црн
рас
,
господа
,
тај
се
страшан
завет
заклињати
бог
жив
,
да
хтети
следовати
,
до
смрт
свој
,
реч
распет
спаситељ
:
»
ко
хтети
да
ићи
за
ја
,
неки
узети
крст
мој
...
неки
оставити
кућа
,
и
браћа
,
и
сестра
,
и
отац
,
и
мати
,
и
жена
,
и
деца
...
нек
’
продати
сав
имање
и
раздати
милостиња
сиротиња
«
...
А
носити
крст
Христов
значити
:
имати
вера
у
отац
небесан
,
какав
јесам
он
имати
,
чинити
добар
ближњи
и
жртвовати
се
за
он
,
као
што
се
он
за
сав
ми
жртвовати
...
значити
управо
одрећи
се
себе
сам
—
свој
физички
живот
—
и
предати
се
цео
биће
добар
ближњи
и
спасење
дух
свој
...
архимандрит
шмркнути
нестрпљиво
,
не
крити
досада
што
јесам
осећати
.
игуман
се
значајно
погледати
и
,
сам
крај
очи
,
насмешити
.
А
говорник
,
не
гледати
ни
у
ко
,
стати
причати
о
постанак
српски
манастир
,
о
дело
Немањић
и
потоњи
владалац
и
властела
српски
,
о
намера
њихов
,
који
јесам
имати
пред
очи
,
подизати
многобројан
манастир
:
Изређа
доста
опширно
,
наводити
пример
,
како
јесам
српски
инок
ревносно
и
с
велик
прегнуће
радити
у
исти
сврха
с
који
јесам
и
основан
манастир
.
поменути
огроман
заслуга
потоњи
монах
за
време
робовање
и
ослобођење
српски
...
монах
се
одобровољити
,
раскравити
се
и
гледати
победнички
,
с
неки
горд
сујета
,
као
да
јесам
сваки
од
она
правити
Хаџи-Ђера
,
па
само
слушати
оно
,
што
она
по
заслуга
припадати
.
.
али
говорник
обрт
лист
...
црн
,
ужасан
боја
стати
цртати
сувремен
монах
и
манастир
,
осветљивати
грозан
цртеж
многобројан
,
већина
добро
познат
,
пример
,
објашњење
,
опис
...
Најобичније
појава
манастирски
,
на
који
се
већ
сваки
Србин
навикнути
гледати
као
на
»
обичан
ствар
«
,
он
расветлити
у
свеза
са
наука
Христов
,
са
живот
пређашњи
монах
,
са
устава
манастирски
,
откривати
сав
ужас
пропасти
морал
,
вера
,
побожност
...
говор
бити
тако
изненадно-страхотан
,
тако
громовито-убедљив
и
одлучан
,
да
сав
монах
,
и
они
што
сести
,
и
они
што
слушати
,
стајати
као
приковати
за
место
,
као
човек
,
који
очекивати
последњи
миг
,
кад
хтети
он
ударити
подигнут
маљ
...
само
отворити
уста
,
раширити
очи
и
гледати
...
—
манастир
,
какав
јесам
данас
,
узвикнути
говорник
још
јаче
,
не
требати
ми
,
она
требати
укинути
,
јер
јесам
ми
од
штета
...
они
,
т
.
ј
.
не
манастир
,
него
они
што
живити
у
она
,
упропашћивати
ми
чедност
и
поштење
у
народ
,
тај
драгоцен
особина
стар
српски
кућа
,
убијати
побожност
у
народ
,
служити
као
легло
...
—
да
се
укинути
!
да
се
уништити
!
привикати
и
прекинути
говорник
неки
,
који
јесам
грло
веома
засушити
у
ток
дуг
беседа
.
—
да
се
укинути
!
узвикнути
и
говорник
,
промукао
глас
,
гледати
влажан
очи
око
себе
.
—
А
вера
?
!
...
проговорити
архимандрит
изненадно
,
као
после
тврд
спавање
.
—
Шта
,
вера
?
питати
гост
.
—
Шта
хтети
с
вера
,
велим
?
...
ко
хтети
она
да
чувати
,
кад
укинути
манастир
?
—
Ха-ха-ха
...
насмејати
се
говорник
из
сав
срце
.
зар
ви
чувати
вера
...
ви
?
!
...
—
А
ви
се
не
стидити
у
овај
...
како
’
но
рећи
,
легло
...
да
се
добро
напити
,
па
онако
...
после
стар
вино
,
да
грдити
овај
легло
...
—
у
вино
јесам
истина
!
викнути
онај
професор
»
травуљар
«
,
дизати
од
сто
занесен
глава
.
—
видити
...
почети
увредљив
тон
један
игуман
.
овај
исти
кућа
,
који
ви
душмански
грдити
,
очувати
јесам
триестогодишњи
вино
,
од
ко
јесам
се
ви
,
само
од
један
чаша
...
развеселити
.
Покажите
ми
макар
један
домаћин
у
Србија
,
који
бити
тако
исто
...
—
А
шта
хтети
после
,
господин
,
са
оволик
имање
,
викнути
један
грађанин
,
који
не
имати
стрпљење
сачекати
крај
игуманов
разговор
,
—
после
,
кад
укинути
манастир
.
—
Подић
хтети
санаторијум
,
болница
,
угледан
привредни
школа
...
сав
оно
,
што
носити
тип
хуманитаран
и
културно-привредни
...
тај
она
и
јесам
главна
сврха
,
који
она
наменити
узвишен
оснивач
и
побожан
приложник
...
кад
већ
немати
ко
да
отаљавати
онај
главни
вероисповедну
сврха
...
—
А
куд
хтети
оволики
калуђер
?
—
дати
бити
она
све
овчарски
и
кабларски
манастир
,
па
нек
’
се
у
онај
диваљ
,
страшан
лепота
природан
мол
бог
за
свој
грешан
дух
,
неки
живити
онако
,
како
онај
младић
рећи
малопре
да
требати
живети
:
као
Антонија
,
Макарије
и
други
угодник
.
архимандрит
се
уозбиљити
,
као
да
ништа
јесам
окусити
.
Иронично
поглед
на
онај
страна
,
где
седити
гост
,
па
,
не
гледати
ни
у
ко
,
весео
глас
проговорити
:
—
каки
сват
,
онаки
и
млад
;
какав
село
,
онаки
кмет
...
у
колико
ми
ви
личити
на
први
хришћанин
,
у
толико
и
ја
на
први
калуђер
...
какав
јесам
ви
Онисифор
...
онај
из
Павлов
посланица
,
такав
јесам
и
ја
Антонија
...
—
А
у
Русија
јесам
калуђер
—
прав
светац
!
—
такав
она
јесам
и
народ
,
јесам
чудо
!
...
одговорити
архимандрит
,
па
се
одједном
пренути
:
ама
шта
ја
сад
започињати
политика
,
кад
требати
само
пита
.
деца
,
точити
...
сав
јесам
задремати
.
од
гост
ники
се
не
махати
чаша
:
сваки
се
преситан
,
па
сад
гледати
само
,
да
се
још
сит
наговор
или
напев
...
Почеше
се
ређати
слободан
шал
,
доскочица
,
песма
...
Калуђери
,
који
се
бити
склонити
у
кухиња
да
с
тетак
четврти
пут
»
ужинати
«
,
дотрчати
и
стати
,
са
ђак
,
љубопитан
посматрати
и
слушати
како
се
весео
права
господа
.
као
дивљака
,
који
нигда
јесам
видети
град
,
гледати
они
овај
други
,
господски
народ
у
нов
он
,
за
она
,
околност
и
положај
...
»
како
умети
да
се
веселити
!
мислити
калуђер
.
полако
,
сркутати
и
слагати
таван
по
таван
,
па
пити
цео
дан
...
умети
да
уживати
у
јела
и
пиће
...
А
ја
...
истрести
окењача
,
па
јесам
готов
за
час
!
...
«
А
Љубомир
,
наслушати
се
довољно
господски
шал
и
смех
,
отићи
у
свој
соб
,
легати
на
постеља
и
стати
уморно
гледати
по
мрачан
соба
...
у
глава
он
читав
хаос
,
па
врити
...
она
он
беседа
о
калуђер
занети
,
отворити
он
очи
и
он
стати
гледати
на
свој
одлука
о
живот
свесно
,
разумљив
,
као
човек
,
који
потпуно
знати
не
само
шта
хтети
,
него
и
зашто
тако
хтети
.
А
Савин
одговор
расположити
он
,
да
на
живот
и
поступак
свој
братија
гледати
много
благ
но
до
сад
.
он
се
одмах
покајати
што
јесам
тетак
,
онај
пре
,
увредити
...
он
држати
да
имати
права
и
онај
господин
и
отац
Сава
,
само
говор
први
однос
на
себе
,
а
одговор
Савин
на
сав
калуђер
...
»
А
како
се
веселити
!
прећи
он
одједном
са
мисао
.
загледати
се
у
онај
мрак
,
а
у
глава
он
се
поновити
сав
малопрешњи
слика
весеље
...
песма
,
прича
,
шал
,
смех
...
он
зажмурити
и
као
да
се
крити
од
ко
,
помислити
у
себе
:
тај
јесам
живот
,
мој
брата
!
...
али
се
брзо
тргнути
,
сетити
се
да
јесам
тај
кушање
«
.
XИX
први
недеља
по
Ваведење
десити
се
тако
леп
дан
,
какав
се
виђати
само
у
август
.
архимандрит
зором
отпутовати
у
град
,
што
јесам
значити
да
хтети
се
забавити
најмање
два
дан
.
братија
бити
вољан
»
дахнути
душа
«
одмах
,
али
јесам
бити
много
пречити
пословати
.
Чредни
,
отац
Максим
,
пожурити
се
са
литургија
,
али
народ
навалити
на
причешће
у
тако
велик
број
,
да
се
монах
уплашити
,
како
хтети
подмирити
оволик
свет
.
Арсеније
и
Василијан
,
а
после
и
Нићифор
,
цео
служба
примати
побожан
свет
на
исповест
,
ограничавати
се
само
мрмљање
скратити
опроштајни
молитва
,
не
питати
ники
за
грех
,
ако
се
ко
јесам
не
јавити
.
Нићифор
се
,
по
неки
пут
,
при
исповест
какав
средовечан
жена
,
одједном
сав
зацрвенити
и
убрзан
,
уплашен
глас
прошаптати
:
—
Добра
,
добро
!
...
Ида
!
...
ићи
!
...
за
један
и
по
час
одићи
сав
народ
причестити
,
а
калуђер
кидисати
,
те
читати
молитва
,
крстити
и
површити
сав
посао
,
који
јесам
она
чекати
.
тетак
већ
спремити
ручак
тај
,
како
се
добро
нахранити
,
сав
се
,
по
обичај
,
растурити
.
Максим
узјахати
коњ
,
а
тај
се
већ
знати
куда
хтети
.
његов
јесам
»
штација
«
доста
далеко
.
Арсеније
рећи
да
хтети
у
шум
,
ради
некакав
јесењи
лековит
корење
,
али
још
од
капија
обрнути
на
други
страна
.
Василијан
јесам
вући
срце
на
два
страна
:
хтети
јесам
и
он
мало
до
потес
,
али
он
вући
у
соб
„
нов
симпатија
«
,
у
облик
један
груб
калуп
за
камилавка
и
готов
сашивен
луб
,
од
дебео
хартија
,
који
се
,
већ
неколико
дан
,
глад
,
квасити
и
сушити
...
отац
Василијан
имати
јесам
обичај
,
као
и
многи
људи
,
заволети
какав
ствар
,
животиња
,
посао
,
и
сав
се
предати
забава
или
посао
око
она
.
кад
јесам
доћи
Љубомир
,
бити
се
заузети
један
мали
,
дежмекаст
и
рундав
овчарски
штене
.
обесити
о
рам
један
стар
манастирски
,
десет
ока
тежак
,
гарабиљчина
,
повести
свој
белов
,
који
се
једва
за
он
ваљушкати
,
превртати
и
скичати
,
па
ићи
тако
по
шума
,
с
празан
пушак
,
замишљати
себе
у
разним
ритерско-романтичним
околност
.
код
кућа
,
по
цео
дан
,
учити
штене
чловити
на
задњи
нога
;
али
пошто
јесам
необичан
псећи
дебљина
искључивати
сваки
помисао
на
какав
бити
успех
у
тај
предузеће
,
онај
брзо
досадити
отац
Василијан
.
он
пренети
сав
свој
пажња
на
један
млад
,
тек
пројахан
,
ждребака
,
и
одлучити
се
да
он
,
по
што
по
тај
,
научити
раван
.
али
он
један
хитац
нога
несташан
ждребац
у
мало
не
однети
бедра
,
и
он
оставити
коњ
,
па
се
стати
занимати
бушење
ципун
.
лети
воденица
престати
млети
,
и
он
,
не
налазити
брз
примена
свој
вештина
,
а
и
врућина
некако
баш
не
располагати
човек
на
тако
тежак
рад
,
те
он
све
до
сад
остати
побркати
у
свој
симпатија
,
не
рачунати
ту
онај
црнпураст
ситноглав
женица
,
према
који
јесам
његов
симпатија
вазда
бити
сталан
—
кад
год
он
јесам
она
пред
очи
...
сад
се
отац
Василијан
сав
предати
вештина
правити
камилавка
.
досад
јесам
начинити
један
себе
,
а
сад
јесам
предузети
,
да
,
по
неки
нов
метода
,
израда
и
Нићифор
.
луб
јесам
готов
,
само
да
се
покрити
памук
и
црн
кашмир
;
јутрос
он
донети
кашмир
из
град
,
и
сад
он
веома
занимати
како
ли
хтети
изгледати
овај
груб
луб
,
кад
се
покрити
мек
леп
кашмир
.
али
мука
јесам
—
недеља
се
не
радити
...
обрт
окорео
луб
,
онако
с
калуп
,
пробати
да
наместити
платно
преко
он
па
,
напослетку
,
оставити
све
и
отићи
у
потес
,
носити
на
раме
велик
буџа
,
јер
јесам
волети
тумарати
по
поље
без
оружје
...
отац
Нићифор
узити
свој
омиљен
праћка
и
отићи
уз
поток
,
купити
уз
пут
обао
шљунак
и
гађати
врабац
и
сеница
.
тај
он
јесам
,
како
се
закалуђерити
,
једина
забава
.
у
град
јесам
,
док
се
бавити
са
архимандрит
,
купити
добар
ластика
и
чим
се
вратити
,
направити
два
праћка
:
један
од
ластика
са
ракљаст
дрво
,
и
она
јесам
употребљавати
искључиво
у
двориште
манастирски
против
многобројан
врабац
,
и
други
од
канап
,
дугачак
,
пастирски
,
као
она
што
јесам
убити
Голијат
.
са
она
јесам
проводни
читав
дан
,
витлати
јесам
и
хитати
обао
камење
у
зрак
,
или
гађати
сврака
,
чавка
и
други
крупан
штеточина
.
сад
хтети
,
тако
лагано
,
гађати
уз
пут
сеница
,
до
свој
нов
»
симпатија
«
,
јер
од
кад
се
закалуђерити
,
кидисати
око
он
жена
и
девојка
,
стати
он
ловити
,
те
он
ни
на
ум
не
доћи
његов
стар
,
бескористан
,
искрен
пријатељица
...
ах
,
калуђерски
јесам
срце
тако
незахвално
,
тако
себичан
и
,
како
велим
љ
.
Вуличевић
,
хладно
,
као
ледено
мраморје
олтарски
!
...
Љубомир
се
већ
бити
одлучно
упутити
у
свој
соб
,
где
јесам
мислити
провести
оба
дан
у
читање
књига
,
што
она
добити
од
архимандрит
.
али
он
Велимир
,
леп
реч
,
придобити
за
свој
намера
:
да
се
,
по
обичај
,
заједно
одшетати
„
тамо
горе
«
,
што
јесам
значити
до
Видин
село
.
Љубомир
јесам
обично
остајати
под
један
угнут
стена
,
на
крај
шум
,
ту
с
велик
задовољство
седети
,
мислити
,
сањати
,
по
неколик
час
,
док
се
не
вратити
весео
Велимир
.
он
јесам
на
Велимиров
однос
и
намера
с
Вид
гледати
са
снисходљив
сажаљење
,
—
што
не
знати
у
шта
се
састојати
права
наслада
живот
,
али
јесам
чистота
њихов
одлука
веома
уважавати
.
»
и
тај
јесам
,
до
дух
,
по
Божјем
закон
,
рећи
бити
Љубомир
;
али
тек
...
тек
...
јесам
онај
права
«
.
друг
,
у
жив
разговор
о
будућност
,
доћи
до
угнут
стена
,
сести
на
дебео
слој
мек
сух
лишће
и
наставити
започет
препирка
.
обојица
бити
сагласан
,
да
јесам
Велимиров
поступак
далеко
поштен
од
поступак
свити
калуђер
.
али
Љубомир
ипак
осуђивати
тај
поступак
,
тврдити
да
бити
Велимир
моћи
бити
прав
калуђер
.
—
Ал
бити
ти
ја
бити
испосник
,
мој
бан
,
кад
само
о
она
мислити
!
дању
,
ноћу
...
једнако
!
...
—
Чина
ти
се
...
кад
бити
само
прочитати
житије
Макари
египатски
,
како
јесам
он
провести
цео
ноћ
,
у
један
соба
...
—
знати
,
причати
јесам
,
насмејати
се
Велимир
.
ја
бити
моћи
тако
,
али
прво
да
ја
добро
увезати
конопац
...
а
,
богме
,
и
она
!
...
—
Кхх
...
ихи-хи
...
зачути
се
иза
стена
загушити
женски
смејање
,
као
кад
се
неки
узалудно
уздржавати
од
смех
.
Љубомир
само
погледати
преплашити
,
а
Велимир
скочити
и
заћи
за
стена
.
—
А-а
!
...
отегнути
он
радостан
глас
,
као
да
јесам
наћи
све
што
јесам
тражити
.
—
зар
ви
тако
...
из
заседа
!
...
кикот
се
продужити
још
јаче
и
затим
,
као
по
нечији
знак
,
лишће
зашуштати
и
пред
узневерен
Љубомир
стати
Вид
са
један
,
њен
година
,
исто
тако
леп
,
само
мало
развијен
и
слободан
девојка
.
онај
се
још
смејати
,
гледати
радознало
Љубомир
,
о
који
јесам
се
,
по
цео
манастирски
околина
,
нарочито
међу
женски
свет
,
причати
најчудније
бајка
.
А
Љубомир
,
зверати
око
себе
плашљиво
,
као
зец
који
јесам
кер
сагнати
у
угао
,
гледати
само
како
бити
се
моћи
извући
испред
овај
ненадан
саблазан
.
он
се
подигнути
и
,
онако
испод
очи
,
поглед
шарен
ткан
сукња
са
зеленкаст
,
ишаран
купљен
кецеља
,
који
стајати
скоро
уз
сам
његов
колено
.
—
јесам
ли
овај
тај
...
Љубомир
?
запитати
,
смешити
се
,
Видин
други
.
Велимир
климнути
глава
,
гледати
радознало
,
шта
хтети
враголасто
девојче
учинити
.
—
јесам
ли
оно
ти
хтети
у
светац
?
запитати
девојка
са
подсмех
,
гледати
он
ђаволаст
,
немирно-смешљивим
поглед
.
Љубомир
увредити
овај
тон
разговор
.
он
се
хтети
уздржати
и
прећутати
,
али
не
бити
још
дорасти
велик
стрпљив
инок
,
него
план
:
—
ја
...
кад
ти
бити
царица
,
и
ја
хтети
онда
у
светац
!
—
Што
?
...
тај
јесам
побего
из
манастир
,
молити
се
у
испосник
до
мртав
глава
...
па
зар
тај
јесам
светачки
?
—
тако
требати
да
радити
сваки
човек
...
ко
жети
добра
свој
душа
,
одговорити
Љубомир
узбуђено
.
—
зар
и
ја
,
девојка
?
—
сав
!
...
тако
се
радити
у
стар
време
.
—
Мор
...
отегнути
девојка
ђаволаст
:
лепше
јесам
ми
’
вако
стајати
и
...
ко
један
младина
,
шалити
се
.
зар
јесам
за
ми
испосница
!
Ха-ха-ха
!
...
засмејати
се
она
и
лагано
,
пажљиво
,
бојити
се
да
не
увредити
Љубомир
,
гурнути
он
прст
у
рам
.
Ђак
се
стрести
од
овај
неочекиван
додир
,
који
изазвати
у
његов
нерв
читав
струја
некакав
нов
,
непозната
он
до
сад
топлина
или
зима
...
ни
јесам
не
знати
шта
,
тек
нешто
прозујати
кроз
он
и
он
увући
врат
у
раме
.
овај
сад
јесам
онако
,
као
кад
се
јакати
са
Мира
и
Милка
...
онда
јесам
ништа
марити
кад
он
оне
стегнути
свој
ручица
,
а
сад
,
гле
:
само
он
дохватити
прст
!
...
»
Што
ли
јесам
тај
?
...
мислити
Љубомир
,
и
лагано
,
кришом
,
подигнути
очни
капак
испод
надвијен
веђа
и
посматрати
овај
пуначак
,
једар
лице
,
по
који
се
виђати
подигнут
бледуњав
маља
,
најежити
од
јесењи
свежина
.
Баш
леп
!
...
А
како
јесам
ђаволаст
!
...
«
он
не
опазити
,
кад
се
Велимир
и
Вид
измакнути
,
само
одједном
видити
да
јесам
она
двоје
,
он
и
овај
девојчица
,
сам
,
да
он
она
некако
страшно
гледати
,
и
да
он
јесам
немио
тај
поглед
.
он
опазити
чак
да
он
јесам
мило
што
она
оставити
сам
,
и
никако
не
моћи
сад
да
он
доћи
у
глава
:
зашто
бити
он
тај
бити
неправо
?
обузет
онај
електрични
топлина
или
зебња
,
он
се
само
стресати
под
навала
неки
нов
осећање
и
збуњено
гледати
у
онај
јасан
плав
очи
,
који
он
чудно
гледати
...
—
како
ти
јесам
име
?
запитати
он
дрхтати
и
чудити
се
толики
свој
смелост
.
—
Јованка
.
А
што
питати
,
кад
ти
тај
не
требати
?
...
ти
бежати
од
ми
!
...
—
јок
,
мора
...
промуцати
Љубомир
,
сагињати
глава
.
ето
,
стајати
с
ти
.
—
одиста
,
зар
хтети
од
ја
бежати
?
запитати
девојче
веома
живо
,
и
хтети
он
погледати
права
у
очи
,
али
он
опет
обор
глава
.
—
Нећу
!
одговорити
он
одлучно
.
Изненађена
оваки
одговор
,
Јованка
се
скоро
нагнути
на
он
,
и
гурнути
он
лагано
прст
у
чела
,
да
бити
јесам
погледати
права
у
очи
...
девојка
не
моћи
довољно
да
се
начудити
:
онај
исти
ко
јесам
пре
неколик
недеља
извући
полумртав
из
испосница
,
о
који
се
причати
да
сав
мирисати
на
тамњан
и
да
се
већ
у
пол
посветити
,
он
стајати
уз
она
и
овако
она
говорити
!
она
безразложан
,
урођен
женски
љубопитност
,
који
јесам
подједнако
развити
и
у
село
и
град
,
подстакнути
јесам
да
продужити
започет
игра
.
не
мислити
много
да
ли
јесам
тај
баш
у
ред
,
девојка
подигнути
свој
једар
,
обао
,
поцрвенео
рука
,
у
танак
,
широк
,
везен
рукав
,
и
наслонити
јесам
на
Љубомиров
рам
.
обојити
се
тај
тренутак
погледати
...
Севнуше
муња
у
њихов
очи
,
Љубомир
се
сав
стрести
и
већ
се
повести
...
нагнути
се
к
она
,
осетити
њен
дах
и
близина
њен
тело
...
и
опет
она
погледати
у
очи
...
Преплашен
,
изненађен
,
детињи
поглед
бити
управити
на
он
...
»
А
завет
!
?
«
...
севнути
он
у
глава
страшан
слика
свој
грех
и
он
одскочити
од
девојка
као
ожећи
.
погледати
уплашено
,
збуњено
око
себе
,
па
се
окренути
,
и
одједном
,
не
говорити
ништа
,
из
сав
снага
,
јурнути
кроз
проређен
штркљаст
бучје
,
крстити
се
непрекидно
и
шапутати
молитва
...
Лишће
шушта
,
превртати
се
и
избијати
у
вис
под
ударац
његов
опанак
,
сух
грање
пуцкати
и
кршити
се
,
а
Љубомир
се
чинити
,
да
за
он
летити
читав
легион
нечастив
сила
,
и
он
се
још
јаче
упињати
,
трчати
,
прескакати
,
јурити
,
не
гледати
где
газити
...
»
Света
Пахомије
,
Антонија
,
Макарије
,
Павао
Тивејски
...
и
сав
велик
угодник
Божји
,
смиловати
се
ја
окорео
,
смрадан
грешник
«
...
изговарати
у
мисао
испрекидан
молитва
заморен
бегунац
,
јер
већ
не
моћи
ни
шапутати
...
XX
Прошла
јесам
година
од
долазак
Љубомиров
у
манастир
.
зимус
,
некако
пред
Божић
,
преместити
отац
Максим
у
један
веће
,
удаљен
братство
.
после
,
по
нов
година
,
доћи
игуман
сиромашан
Преображенског
манастир
,
који
јесам
у
суседном
округ
,
да
просити
храна
и
други
потреба
за
сав
убог
самостан
.
игуман
,
са
свој
ђак
Ђока
,
фрушкогорски
питомац
,
као
и
сам
што
јесам
,
дотерати
,
управо
довући
један
полумртав
,
мршав
кљуса
,
упрегнути
у
таљижице
,
на
који
јесам
игуман
,
на
велик
низбрдица
седати
,
а
Ђока
она
,
одупирати
о
руда
,
лагано
пуштати
и
придржавати
.
архимандрит
се
веома
допасти
снажан
и
леп
глас
Ђокин
,
који
на
општи
задовољство
отпевати
вечерње
са
Нићифор
.
архимандрит
се
нешто
разговор
са
Мара
,
и
сутрадан
,
кад
се
остарети
игуман
,
дочекати
потпуно
калуђерски
,
како
се
већ
и
јесам
надати
,
стати
освртати
за
ђак
и
спремати
за
полазак
,
јавити
он
најпре
да
јесам
ђак
нестати
,
а
после
он
Велимир
,
крити
се
да
он
не
опазити
,
саопштити
да
Ђока
остајати
овде
.
старац
се
уплашити
:
како
хтети
јесам
одвући
кола
—
кљуса
јесам
давати
никакав
нада
—
па
са
суза
замолити
,
да
он
дати
момак
у
помоћ
до
његов
самостан
.
али
,
момак
се
бити
сав
разићи
...
тако
Љубомир
добити
млад
друга
,
али
се
не
хтети
,
као
Нићифор
,
користити
права
старешинство
,
него
замолити
архимандрит
за
дозвола
,
да
и
даље
вршити
сав
црквењачки
посао
.
Још
се
увести
један
новост
у
манастир
.
архимандрит
,
од
децембар
,
стати
држати
калуђер
и
ђак
редован
предавање
из
литургика
и
по
мало
из
догматика
.
велик
јесам
зор
бити
,
који
он
на
тај
корак
принуда
.
владика
,
рукополагати
Нићифор
,
опазити
случајно
да
овај
немати
ни
појам
о
црквен
прост
питање
.
архимандрит
јесам
већ
,
на
ранијој
литургија
,
на
који
се
Нићифор
ђаконити
,
добити
производство
.
владика
он
,
у
први
ватра
љутња
,
грубо
изгрдити
и
припретити
он
,
да
хтети
он
на
пролеће
,
кад
доћи
у
манастир
,
ако
затећи
оваки
незналица
,
с
место
изјурити
...
зато
се
јадан
отац
Сава
,
сваки
други
вече
,
ненавикнут
на
уман
рад
,
знојити
,
стењати
,
крхати
,
проклињати
,
грмити
и
—
предаја
богословски
наука
...
А
по
један
вече
занимати
се
црквен
певање
и
учити
се
правилно
вршити
литургија
и
други
свештени
радња
.
пред
Божић
се
архимандрит
нешта
досетити
.
«
Мор
...
промрмљати
он
у
себе
,
—
кад
хтети
ти
он
овамо
доћи
!
само
ја
плашити
!
...
онај
туњавац
требати
научити
добро
,
он
хтети
питати
зацело
...
О-о-ох
!
...
отац
Сава
с
такав
наслада
предахнути
,
као
да
одједном
спасти
са
он
цео
Штурац
.
»
немати
више
робовање
!
...
опет
да
се
пити
,
и
само
’
наки
...
да
се
гледати
у
магла
!
«
...
од
тај
срећан
дан
престати
предавање
сасвим
,
а
Љубомир
добити
и
наместити
па
сав
сто
сав
Савин
уџбеник
,
штампан
и
писан
,
из
богословија
.
—
Знаш
...
рећи
хтети
архимандрит
Љубомир
:
ја
видити
да
ти
волити
читати
.
А
тај
ти
јесам
,
брајко
,
сав
написати
много
боље
,
него
што
ја
умети
казати
.
па
сад
гледати
...
научити
све
...
после
неколик
недеља
,
на
свој
велик
и
неописан
радост
,
отац
Сава
опазити
,
да
не
само
Љубомир
,
но
и
сав
калуђер
,
знати
прилично
објаснити
цео
литургија
.
Учећи
себе
,
одушевљен
новина
прочитан
објашњење
,
Љубомир
јесам
одмах
причати
сав
шта
јесам
прочитати
.
отац
Сава
,
стати
,
наравно
кришом
,
лебдети
над
свој
драгоцен
»
туњавац
«
...
—
тако
хтети
он
она
,
духати
ја
,
и
догматика
и
,
моћи
бити
,
само
пастирски
...
па
редом
!
узвикивати
у
себе
архимандрит
.
А
ја
потегнути
у
залуд
онолики
зор
!
Ха-ха-ха
!
...
Извол'те
сад
,
господин
-
владика
!
...
архимандритов
прорицање
остварити
се
дословце
.
Љубомир
јесам
добро
научити
,
а
и
друг
упознати
са
важан
ствар
,
који
требати
да
знати
сваки
свештени
лице
.
само
са
црквен
певање
остати
назадан
:
још
јесам
знати
окренут
први
глас
...
у
фебруар
Љубомир
добити
писма
од
отац
.
Пише
брат
Свеја
у
име
очев
,
корити
он
што
јесам
тако
тврд
срце
,
па
заборавити
свој
кућа
,
родбина
,
све
...
Случајно
јесам
,
велим
,
дознати
где
јесам
,
преко
неки
Светозарев
друга
,
учитељ
из
околина
манастирски
.
описивати
он
се
,
онај
биран
,
сељачки
,
тужбалички
израз
,
жудња
и
туг
цео
родбина
за
он
,
понављати
он
се
ранија
молба
:
ако
моћи
,
нек
’
се
не
калуђер
...
и
,
напослетку
,
отац
он
опширно
описивати
свој
жалосно
стање
и
наређивати
он
,
да
одмах
послати
сав
досадањи
уштеда
,
јер
хтети
морати
продати
белавка
за
прошлогодишњи
порез
.
Дешава
се
човек
,
нарочито
зими
на
какав
наоблачен
,
влажан
дан
,
кад
јесам
сав
ваздух
испунити
неки
нем
туг
и
црн
туробност
,
да
он
одједном
све
онемити
,
да
почети
сасвим
други
очи
гледати
на
сав
живот
и
на
сав
...
сав
дотадањи
идеал
изгледати
ништаван
,
смешан
...
љубав
се
чинити
жалосном
обмана
,
озбиљан
рад
—
узалудан
беспослица
,
узвишен
тежња
—
глуп
детињарија
...
и
Љубомир
,
тај
дан
,
кад
добити
писма
,
бити
у
сличан
расположење
.
»
Шта
хтети
овај
од
ја
,
и
шта
овај
радити
ја
овде
?
!
«
...
запитати
се
он
одједном
,
пошто
прочитати
писма
,
као
да
сад
тек
први
пут
увиђати
,
да
не
знати
јесам
шта
тај
чинити
овде
.
таман
,
тежак
,
валовит
туг
,
као
плаховит
поводањ
,
обузети
млад
искушеник
,
поплава
он
свега
и
продрети
он
у
сваки
живац
,
у
сваки
ат
што
осећати
...
ах
,
ала
јесам
сав
пред
он
црн
,
пусто
,
страховито
!
...
и
овај
он
писати
само
због
новац
,
он
тај
знати
,
иначе
он
се
још
за
дуго
не
бити
сетити
.
и
за
калуђерење
већ
попуштати
...
и
сав
онај
жалостиван
реч
у
писма
,
који
јесам
,
он
знати
,
цео
скуп
,
сести
и
измишљати
,
сав
јесам
празнити
,
само
’
наки
...
опет
ради
новац
...
сав
јесам
тај
себичан
,
ништаван
,
просто
!
...
и
овај
његов
бављење
овде
зашто
јесам
,
ради
шта
?
...
запитати
се
,
и
обузети
он
грозничав
језа
,
кад
осетити
да
се
и
над
онај
заветним
,
давно
сређен
и
осветљен
идеал
навући
она
исти
црн
,
тежак
тамнина
,
са
који
он
цео
живот
постати
празан
,
ништаван
.
»
да
се
ићи
одавде
!
«
доћи
он
одједном
у
глава
,
и
он
одмах
осетити
,
како
јесам
овде
све
тако
страшно
,
тако
ужасан
...
А
тамо
...
тамо
напред
,
морати
бити
да
јесам
сав
друкчије
,
светао
,
радостан
...
Љубомир
осетити
да
се
гушити
у
овај
туробан
самоћа
,
нешто
он
притегнути
,
не
да
он
дисати
...
А
он
јесам
тако
рад
други
живот
...
јер
овај
убијати
,
ништити
...
и
рад
бити
дахнути
слободно
,
пун
груди
...
ах
,
живот
!
...
у
свет
!
...
тамо
,
тамо
!
...
Скочи
као
помаман
са
постеља
,
осврнути
се
око
себе
узверено
и
одједанпут
,
сасвим
случајно
,
пасти
он
поглед
на
крупан
црн
ред
у
отворен
књига
,
који
јесам
још
јутрос
читати
:
»
узети
јарам
мој
на
себе
,
и
научити
се
од
ја
;
јер
јесам
ја
кротак
и
смеран
у
срце
,
и
наћи
хтети
спокој
душа
свој
.
јер
јесам
јарам
мој
благ
,
и
брема
јесам
мој
лако
«
...
Шта
јесам
овај
сад
?
!
...
не
разлаз
се
онај
црн
тамнина
,
што
он
јесам
омотати
,
и
срце
он
још
ледено
,
и
сав
јесам
око
он
тамно
,
као
што
јесам
и
бити
...
и
туг
он
се
још
свијати
на
душа
,
али
гле
:
овај
јесам
сад
некакав
друкчији
,
топао
,
светао
,
но
јак
туг
...
јер
ево
,
сад
живо
осећати
,
како
он
се
,
под
утицај
овај
утешан
спаситељев
реч
,
сав
мењати
пред
очи
...
постајати
тужно
и
благо
,
као
што
јесам
благ
овај
реч
...
и
у
грло
он
све
јаче
задављивати
,
и
усна
он
се
развлачити
...
он
плакати
горко
,
неутешан
,
очајно
...
и
опет
,
са
неки
сетан
,
тужан
и
уједно
блажен
осећање
побожан
задовољство
,
Љубомир
лагано
увлачити
врат
у
овај
»
лак
јарам
«
,
и
осећати
да
се
враћати
све
исто
,
како
јесам
и
пре
бити
...
и
сав
пређашњи
сан
и
намера
постајати
узвишен
и
драгоцен
,
као
што
бити
пре
овај
ненадан
,
чудан
пламен
,
што
одједном
букнути
...
и
она
жив
,
ватрен
жудња
за
слобода
,
за
свет
,
угасити
се
исто
онако
,
одједаред
,
као
што
и
поникнути
...
само
остати
један
жудња
у
он
,
који
сад
бити
јачати
од
свити
:
»
ах
,
кад
хтети
једном
бити
крај
тај
тежак
кушање
!
«
...
XXИ
архимандрит
по
други
пут
прочитати
одлучно
,
у
љутина
написати
,
владичин
писма
,
у
који
он
се
по
трећи
пут
наређивати
:
да
Љубомир
исти
дан
,
кад
примити
писма
,
с
место
закалуђерити
и
да
он
одмах
потом
упутити
к
он
ради
посвећење
.
отац
Сава
се
почешати
иза
ухо
и
у
себе
промрмљати
:
»
јесам
вајдити
...
више
се
не
моћи
врдати
!
...
бар
после
да
гледати
,
да
уклонити
Арсеније
«
...
па
,
онако
у
ход
,
отворити
врата
од
Љубомиров
ћелија
,
који
он
јесам
зимус
уступити
и
,
хркнути
свој
јак
грло
,
проговорити
,
гледати
изненадити
Љубомир
благо
:
—
Дошло
од
владика
,
и
он
махнути
бео
савијен
хартицом
пред
себе
,
—
да
се
вечерас
калуђерити
.
и
ако
јесам
сваки
час
очекивати
овај
вест
,
и
ако
он
јесам
тај
давнашњи
заветна
жеља
,
и
ако
већ
одавно
живити
прав
испоснички
живот
,
Љубомир
се
препасти
на
овај
реч
.
он
погледати
бојажљив
отац
Сава
и
хтети
нешто
рећи
,
али
он
застати
реч
у
грло
...
„
Дошло
!
...
Баш
данас
?
...
не
моћи
бити
!
...
јесам
ли
тај
сијати
сунце
од
истина
...
или
јесам
сав
овај
сан
?
«
...
помислити
Љубомир
и
напрегнути
се
да
задржати
суза
.
јесам
се
младић
уплашити
калуђерство
,
као
Велимир
,
што
он
јесам
жао
досадањи
живот
.
не
.
он
се
уплашити
сам
овај
изненадан
појава
,
сам
факт
:
да
хтети
он
,
који
шеснаест
година
живити
одмерен
,
један
исти
,
младићски
живот
,
кроз
неколик
час
постати
сасвим
други
...
бити
од
он
нешто
нов
.
и
он
плашити
сам
тај
новина
,
који
одједном
мењати
све
...
и
,
што
јесам
главно
,
плашити
он
оно
»
брема
лако
«
,
што
он
узимати
на
себе
...
Жудео
за
тај
,
и
сад
он
сав
тај
плашити
!
...
да
ли
јесам
видети
срећан
,
весео
младић
,
који
јесам
месецима
или
годинама
носни
буран
,
младићски
,
искрен
љубав
у
срце
свој
према
обожаван
девојка
,
како
грозничаво
ступати
стазица
,
на
који
хтети
наћи
свој
драгана
и
на
који
хтети
се
рећи
последњи
реч
?
...
Мириш
,
заносити
црвенкаст
мајски
ружица
,
треперити
и
опијати
разнобојан
шебој
,
лелујати
се
гранчица
мирта
над
клупица
и
сунце
весело
одсјајкивати
и
преливати
се
...
он
јесам
ставити
питање
,
и
чинити
он
се
да
јесам
изложити
коцка
цео
живот
он
...
Чеко
повољан
одговор
,
као
једини
смисао
живот
...
—
да
!
шапутати
она
плашљиво
,
срећно
,
стидљиво
...
долазити
њен
родитељ
;
благосиљати
и
гледати
некако
весело-свечано
...
»
А-а
!
...
шта
овај
бити
?
!
«
...
бити
се
одједном
из
занос
срећан
младожења
,
и
јасно
осећати
да
се
нешто
са
он
свршити
,
да
јесам
он
прећи
преко
некакав
граница
,
који
јесам
одвајати
његов
живот
од
некакав
други
,
непознат
он
живот
,
да
хтети
због
тај
од
сад
сав
бити
друкчије
,
нов
...
у
очекивање
тај
непознат
,
он
обузимати
неки
свеж
,
хладовинаст
језа
...
и
Љубомир
се
препасти
од
тај
непозната
он
новина
,
запрепастити
се
...
али
он
,
сасвим
случајно
,
одједном
доћи
у
глава
један
ситан
,
практичан
мисао
,
који
он
,
да
бити
се
повратити
,
гласно
изговорити
:
—
Данас
!
...
А
хаљина
?
—
хм
...
надати
се
ја
,
синак
,
овај
колач
одавно
.
сав
јесам
спремно
,
одговорити
Сава
одсечно
и
хтети
затворити
врата
.
—
Бар
вечерас
...
овај
вече
...
да
се
исповедити
,
да
читати
канон
...
да
се
спремити
?
архимандрит
се
насмејати
,
опет
махнути
онај
хартицом
и
рећи
одлучно
:
—
Кажем
...
тако
наређивати
старешина
!
отац
Сава
залупити
врата
,
и
опет
,
онако
исто
одмерен
и
лагано
,
стати
лупати
поткован
цокула
...
Дувал
јесам
дању
топла
југовина
,
па
се
спустити
тихо
,
лако
пролећни
вече
.
месец
,
у
други
четврт
,
већ
испливати
и
преливати
се
свој
блед
,
сребрнаст
,
нежан
светлост
,
бацати
свој
лак
зрака
на
позлаћен
крст
и
црвенкаст
куб
храм
.
неки
беличасто-тамна
светлост
прострети
се
по
видик
,
и
лако
треперити
по
место
,
који
јесам
удаљити
од
шум
...
вратница
манастирски
затворити
јесам
,
а
храм
јесам
необично
,
као
у
очи
велик
празник
,
осветлити
.
архимандрит
,
у
свечан
одело
,
стајати
у
олтар
,
пред
отворен
царски
двери
,
окренут
храм
,
претурати
таман
лист
некакав
црквен
књига
.
сав
браћа-
монах
,
у
празнични
рухо
,
са
неки
напрегнути
озбиљан
израз
на
лице
,
стајати
уз
певница
и
нешто
шапутати
.
Љубомир
,
тамо
у
притвор
,
код
сам
врата
,
стајати
с
Велимир
и
дрктати
...
Чина
он
се
да
имати
права
грозница
.
он
више
не
мислити
,
него
само
,
у
страх
,
очекивати
,
кад
хтети
наступити
онај
тренутак
...
—
довести
!
загрмети
игуман
са
двери
.
монах
се
ужурбати
...
Велимир
узити
Љубомир
за
рука
,
више
лактати
,
и
повести
он
олтар
...
мало
звоно
одјекнути
кроз
нем
тих
ноћ
,
монах
стати
читати
»
час
«
...
Љубомир
,
по
правило
,
учинити
»
велик
метанија
«
пред
двери
и
пред
сав
присутан
,
па
се
опет
вратити
у
препрата
,
где
скинути
свој
маснити
,
поцепан
ђачки
хаљиница
,
отпасати
се
,
изути
се
и
остати
бос
,
гологлав
,
у
дуг
сеоски
распојасан
кошуља
...
Подиђе
он
језа
од
хладан
црквен
под
,
и
он
стати
још
јаче
дрхтати
...
Часови
се
свршити
,
а
литургија
,
по
обичај
потоњи
дан
,
хтети
бити
...
монах
сложно
,
тих
,
лаган
глас
запевати
тужан
песма
:
»
загрљај
Очев
потрудити
се
отворити
,
проживети
мој
блудан
живот
«
...
Љубомир
осетити
како
он
опет
неко
повести
преко
хладан
,
камени
поплочан
,
храм
,
и
осим
тај
јасан
,
жив
осећање
хладноћа
,
не
осетити
ништа
друго
.
кад
се
подигнути
,
после
велик
и
последњи
метанија
,
над
он
загрмети
Савин
глас
,
читати
молитва
:
»
отворити
срце
твој
...
и
чути
глас
господњи
:
ходити
к
ја
сав
,
што
јесам
оптеретити
и
намучити
,
и
ја
хтети
ви
одморити
«
...
—
Рада
шта
јесам
доћи
,
брата
?
...
чути
Љубомир
оштро
,
јасно
питање
;
видити
архимандритов
поглед
управљен
на
себе
,
али
још
не
разумети
смисао
свега
.
»
Шта
тај
они
хтети
?
...
чудити
се
он
у
себе
.
неко
питати
...
а-а
!
...
ја
питати
!
«
...
и
он
напрегнути
ум
,
да
се
сетити
одговор
,
који
требати
да
казати
.
—-
Желим
испоснички
живети
,
частан
отац
,
промуцати
он
,
и
одједном
,
као
да
прећи
преко
некакав
велик
препона
,
дахнути
душа
и
проћи
он
пријатан
топлина
кроз
цео
тело
.
архимандрит
наставити
редом
други
питање
,
по
правило
:
имати
ли
жеља
удостојити
се
анђелски
образ
и
бити
уврстити
у
ред
монах
?
Чина
ли
тај
из
слободан
и
добар
воља
?
Хоће
ли
живети
у
манастир
и
испоснички
до
крај
живот
?
...
итд
.
на
сав
питање
редом
,
Љубомир
одговарати
заклетва
,
да
хтети
тако
чинити
.
архимандрит
изређати
сав
онај
тежак
погодба
,
са
који
се
улазити
у
ред
монашки
,
и
Љубомир
се
,
са
жив
,
одушевљен
блаженство
на
лице
,
заклети
,
да
хтети
сав
тај
испунити
.
тај
он
јесам
о
така
живот
само
и
сањати
!
...
на
погнут
глава
Љубомиров
,
архимандрит
наслонити
књига
и
стати
читати
молитва
:
»
господа
,
Божа
наш
...
примити
слуга
твој
,
Леонтије
«
...
отац
Сава
малко
застати
;
монах
се
насмешити
задовољно
,
а
погнут
искушеник
,
мрдати
глава
под
тежак
књига
,
помислити
:
»
Шта
овај
он
?
...
ко
јесам
тај
Леонтије
?
...
јесам
,
знати
ко
јесам
...
тај
јесам
сад
онај
други
,
онај
монах
...
Чекај
,
јесам
!
...
тај
јесам
сад
ја
.
А
онај
други
,
што
јесам
пре
бити
и
што
се
звати
Љубомир
,
он
немати
више
.
он
јесам
умрети
!
«
...
он
загледати
у
свој
душа
:
како
сад
изгледати
као
други
,
и
на
свој
велик
запрепашћење
опазити
,
да
јесам
остати
онај
и
онакав
исти
,
какав
јесам
бити
и
до
сад
.
него
чекати
,
јесам
он
још
закалуђерен
...
архимандрит
већ
прочитати
два
молитва
и
,
пошто
последњи
пут
заклети
збуњен
младић
:
да
својевољно
ступати
у
анђелски
ред
,
наредити
он
:
—
узети
ножница
,
и
дати
ја
она
.
Младић
се
осврнути
збуњено
...
»
какав
ножница
?
...
где
јесам
?
«
...
помислити
,
и
углед
како
он
сав
показивати
очи
на
један
место
.
трипут
јесам
морати
додавати
ножница
архимандрит
,
који
она
јесам
отурати
од
себе
.
напослетку
отац
Сава
примити
ножница
и
,
после
кратак
молитва
,
резати
на
четири
место
унакрст
,
мек
,
дугачак
кос
младићев
,
проговорити
свечан
,
јасан
глас
:
—
брат
наш
Леонтије
постригавати
влас
глава
свој
;
рећи
о
он
:
господа
помиловати
!
—
господити
помиловати
!
загрмети
сложан
весео
одговор
монах
,
као
молитва
за
нов
брата
...
и
ако
бити
у
светло
и
блажен
расположење
,
младић
осетити
одједанпут
и
необичан
туг
и
сладак
задовољство
од
овај
сложно
испевати
молитва
и
од
сав
што
се
учинити
са
он
,
па
он
грунути
суза
...
—
брат
наш
Леонтије
облачити
се
у
риза
радост
,
рећи
архимандрит
,
а
неко
,
у
исти
време
,
огрнути
нов
брата
широк
мантија
.
нов
инок
осетити
онај
обичан
пријатност
,
који
осећати
сваки
,
кад
се
огрнути
топлом
одећа
у
хладан
простор
.
архимандрит
наставити
даље
оглашавати
,
да
се
нов
брат
опасивати
силом
истина
;
да
се
покривати
шлем
нада
на
спасење
;
да
примати
палија
,
као
обручење
велик
и
анђелски
образ
;
да
се
обувати
у
сандалија
,
ради
припрема
за
проповед
мир
...
и
кад
се
изређати
сав
овај
оглашење
,
нов
брат
стати
,
потпуно
одевен
,
у
калуђерски
одело
,
са
свећа
,
јеванђеље
и
крст
у
рука
и
ижљубити
се
са
свој
,
по
господа
Исус
Христа
,
браћа
.
настати
велик
,
силан
по
дух
,
јектенија
—
молитва
»
о
брата
наш
Леонтије
«
:
да
он
бог
помоћи
непорочан
довршити
намера
монашки
образ
...
остати
у
побожност
и
чистота
...
одбацити
стар
и
обући
се
у
нов
,
бог
створен
човек
...
монах
певати
тако
лепо
и
заносно
,
нов
инок
бити
тако
топло
и
пријатно
,
да
он
се
учинити
као
да
јесам
мали
,
као
да
се
одједном
вратити
тај
време
,
па
он
мајка
изнети
пред
кућа
,
метнути
он
на
крило
и
лагано
он
љушкати
...
а
са
Маљен
тихо-тихо
силазити
лаган
повијарац
,
и
прелетати
он
преко
румен
обрашчић
...
он
и
не
чути
кад
се
прочитати
апостол
;
тргнути
се
из
занос
од
громак
Савин
глас
,
који
читати
јеванђеље
:
»
Рече
господ
:
љубјај
отца
или
мати
паче
ја
,
њест
ја
достоин
«
...
Сврши
се
!
брат
Леонтије
,
пошто
се
ижљубити
с
нов
браћа
,
чекати
док
архимандрит
скинути
одежда
и
изићи
из
олтар
,
опет
загледати
у
себе
,
у
дубина
дух
свој
,
очекивати
да
осетити
очигледан
,
јасан
промена
у
себе
,
али
увидити
одмах
да
,
осим
нов
калуђерски
одело
,
не
бити
у
он
сам
ништа
нов
.
»
после
посвећење
...
онда
хтети
бити
!
«
помислити
у
себе
уморан
и
озебо
монах
,
стајати
на
крај
,
иза
монах
,
који
лагано
ићи
за
архимандрит
...
XXИИ
јеромонах
Леонтије
,
при
повратак
са
посвећење
,
донети
отац
Сава
писма
од
владика
.
архијереј
препоручивати
архимандрит
,
да
посветити
велик
пажња
необичан
млад
инок
.
изјављивати
он
да
имати
нарочит
намера
и
велик
план
,
односно
будућност
»
овај
дете
«
,
па
он
препоручивати
,
да
ослободити
нов
брата
од
свити
пословати
и
да
он
бити
на
рука
у
његов
строго-испосничким
намера
...
—
Шта
јесам
ти
тај
намислити
?
запитати
Сава
младић
,
не
разумевати
завршетак
владичин
писма
.
—
какав
јесам
тај
твој
испоснички
намера
?
...
Леонтије
изненадити
и
збунити
овај
питање
.
он
јесам
мислити
,
да
јесам
владичин
писма
од
тако
исто
непоречан
важност
,
као
и
посланица
апостол
Павао
,
те
се
о
он
не
смести
ни
расправљати
.
—
господин
...
одобрити
ја
да
живити
у
испосник
,
одговорити
он
,
крити
очи
,
јер
се
застидити
од
сећање
на
сав
први
неуспешан
покушај
.
—
како
...
докле
да
живити
?
—
Па
,
једнако
!
...
одговорити
монах
,
гледати
зачуђен
старешина
,
мислити
у
себе
:
»
Што
јесам
се
калуђерити
!
...
тај
ваљ'да
знати
«
.
и
архимандрит
се
зачудити
:
—
Шта
хтети
јести
тамо
?
—
Па
...
само
малко
хлеб
да
ја
слати
,
друго
ништа
...
господин
велим
...
—
А-а
...
»
господин
велим
«
,
прекинути
он
Сава
опоро
и
стати
;
замислити
се
.
хм
...
добро
,
добро
...
Ида
па
се
молити
,
одговорити
смешити
се
иронично
и
савијајући
писма
.
А
у
себе
архимандрит
помислити
:
»
е
,
мој
владика
...
Мислиш
,
неки
јесам
луд
да
хранити
готован
.
овај
калуђер
да
се
посатирати
радити
,
а
он
да
дембелисати
...
ха-ха-ха
...
имати
неки
»
план
«
човек
са
он
:
зацело
хтети
он
у
владика
!
е
баш
тај
поздравити
за
тај
архимандрит
Сава
:
он
да
бити
владика
,
а
ја
,
његов
духован
отац
,
да
он
љубити
у
рука
!
...
Ха-ха-ха
...
Спремић
ти
он
ја
,
не
бојити
се
...
само
док
још
мало
одвркнути
!
...
Ха-ха-ха
!
«
...
и
Савин
пакосни
смех
не
престајати
звонити
кроз
ходник
,
јер
он
живо
преставити
себе
слика
Леонтијев
»
подвиг
«
,
који
хтети
,
тамо
кроз
неки
година
,
сам
себе
наступити
...
тај
вече
Леонтије
,
у
свој
ћелија
,
провести
у
дуг
разговор
са
Велимир
.
она
двојица
јесам
остати
непрекидно
у
искрен
другарски
однос
,
па
јесам
волети
провести
који
тренутак
у
овако
усамљен
тих
разговор
.
—
брата
...
некако
не
умети
да
ти
казати
,
стати
Велимир
излагати
свој
поглед
.
и
жао
ја
,
због
ја
,
кад
ти
видити
таки
...
и
ја
јесам
се
за
тај
спремати
,
па
ет
’
!
...
некако
ја
онако
знати
...
као
да
јесам
ја
и
ти
и
Нићифор
нешто
отети
,
криво
ја
...
А
већ
јесам
знати
да
ја
јесам
до
калуђерство
...
—
на
што
ти
јесам
онда
криво
?
...
—
ама
јесам
тај
!
јесам
ја
криво
како
ти
мислити
...
Чекај
...
Тешко
ја
што
јесам
и
ја
у
ваш
друштво
...
—
Па
ко
ти
бранити
?
сутра
моћи
,
само
ако
хтети
.
—
хе
мој
Лека
,
не
бити
ја
дати
мој
Вид
ни
за
владичанство
!
узвикнути
младић
одушевљено
и
загледати
се
у
простор
пред
себе
.
и
ти
јесам
погрешити
,
те
још
како
!
ето
,
баш
мислити
данас
,
како
бити
лепо
бити
,
да
и
ти
узети
Јованка
...
—
не
,
не
о
тај
,
молити
ти
!
узвикнути
монах
преплашен
,
дигнути
рука
у
вис
,
као
да
се
бранити
од
некакав
напасти
.
—
Чекај
,
брата
...
шта
ти
јесам
!
узвикнути
Велимир
озбиљно
.
ја
ти
казати
само
шта
мислити
.
па
што
?
...
зар
ти
мислити
,
срећа
ти
,
да
хтети
остати
до
крај
као
Антонија
и
Макарије
?
—
бог
с
ти
!
Шта
говорити
?
—
ама
док
ти
још
ући
у
година
...
сад
ти
јесам
седамнаести
?
—
кроз
два
месец
,
пун
.
—
е
...
а
кад
заћи
сад
по
парохија
,
па
те
окупити
оне
...
оне
научити
,
што
се
кинђурити
калуђерски
новац
...
А
још
кад
ти
бити
двадесет
!
...
—
Нећу
ја
у
парохија
.
владика
одобрити
да
живити
у
испосник
једнако
.
и
архимандрит
ја
сад
одобрити
...
—
архимандрит
...
причекати
мало
!
насмешити
се
Велимир
.
не
знати
ти
он
!
...
ти
хтети
,
мој
бан
,
кроз
који
недељак
права
у
Прњавор
,
а
тамо
ти
чекати
цео
дружина
...
Знаш
,
опет
јесам
најбоље
да
јесам
се
оженити
!
узвикнути
ђак
одсечним
уверен
тон
.
—
А
ко
бити
се
калуђерити
?
—
Знаш
,
мислити
јесам
—
али
моћи
да
се
љутити
,
молити
ти
—
мислити
јесам
,
да
све
овај
што
се
радити
по
манастир
,
јесам
оно
...
знати
,
оно
како
требати
.
овај
јесам
један
,
а
сав
требати
друкчије
!
Чина
ја
се
,
брата
...
не
знати
како
да
ти
казати
...
ја
мислити
да
ми
јесам
сав
бог
створити
ради
онај
,
што
јесам
рећи
у
Св
.
писма
:
»
...
плодити
се
и
напунити
земља
«
...
Чекај
,
не
љутити
се
...
и
ја
јесам
у
седамнаести
година
мислити
скоро
као
ти
,
и
бити
јесам
готов
закалуђерити
се
.
али
после
,
брата
,
хм
...
после
јесам
осетити
да
јесам
за
нешто
друго
створен
...
сад
,
или
да
лагати
бог
,
или
да
послушати
и
поштено
извршити
његов
заповест
?
...
ја
хтети
овај
други
.
—
е
,
а
заборавити
јесам
онај
Христов
:
»
ко
хтети
да
ићи
за
ја
«
...
и
оно
:
»
узети
јарам
мој
!
«
...
—
јесам
заборавити
.
Видиш
...
ја
ти
не
знати
ту
дубок
наука
,
али
мислити
много
о
свашта
...
како
он
јесам
тај
:
бог
велим
један
,
а
Христос
друго
...
—
јок
,
Христос
хтети
да
сав
тако
живити
,
него
само
неки
...
—
као
,
на
пример
,
ти
!
тај
баш
ја
и
велим
.
А
и
ти
јесам
бог
створити
исто
’
наки
,
као
и
ја
...
тај
хтети
видети
,
тако
ја
младост
!
...
него
знати
...
ја
јесам
мислити
...
најбоље
јесам
да
се
сав
људи
жена
,
па
ко
,
тамо
после
педесети
,
умрети
жена
,
нек
’
се
калуђер
,
ако
хтети
...
ко
се
,
вала
,
онда
закалуђерити
,
бити
зацело
добар
од
овај
наш
.
—
знати
,
а
како
јесам
Пахомије
,
Макарије
и
други
?
и
они
јесам
створити
као
ја
и
ти
!
узвикнути
Леонтије
весело
,
држати
да
он
друг
не
моћи
на
овај
ништа
одговорити
.
—
То
не
знати
.
зацело
јесам
онда
морати
бити
неки
друкчији
људи
,
и
сав
народ
...
А
овај
ти
јесам
код
ми
други
...
Мор
,
казати
ти
:
видети
!
отац
Леонтије
се
одушевљен
,
као
’
но
први
пионир
хришћански
аскетизам
,
предати
строг
и
тежак
испоснички
живот
.
сад
,
кад
јесам
имати
узрок
да
се
крити
,
снабдети
јесам
испосница
прек
потреба
:
свећа
,
тамњан
,
књига
,
бити
јесам
доста
;
а
шумар
,
на
доколица
,
навуко
он
доста
сух
лишће
у
пећина
,
да
имати
на
шта
лећи
.
Младић
хтети
одбити
овај
раскош
,
али
се
сетити
владичин
савет
:
да
не
претеривати
сувише
у
свој
ревност
,
па
задовољно
легати
у
вече
на
мек
постеља
.
спавати
јесам
,
опет
по
савет
владичин
,
од
поноћ
до
зор
,
али
он
јесам
по
неки
пут
и
сунце
варати
.
јести
јесам
два
пут
дневно
хлеб
са
вод
.
остати
време
проводити
јесам
на
молитва
,
или
у
побожан
размишљање
...
ах
,
како
он
се
допасти
овакав
живот
!
...
тај
јесам
онај
права
,
за
чим
он
јесам
срце
вући
,
тај
јесам
његов
идеал
,
његов
сан
...
па
сад
само
наставити
тако
цео
живот
!
А
шта
хтети
бити
после
?
—
Што
рећи
бог
.
јер
он
јесам
казати
,
да
се
не
бринути
много
о
сутрашњи
дан
...
сав
јесам
око
узбуђен
младић
тако
светао
,
радостан
и
блажен
,
да
он
неки
пут
у
себе
помислити
:
»
да
ли
јесам
бити
овако
срећан
Антонија
и
Макарије
?
...
зацело
јесам
!
«
...
десети
дан
,
рано
из
јутро
,
доћи
Велимир
у
испосница
.
—
е
,
мој
Лека
...
рећи
ли
ја
ти
шта
хтети
да
бити
!
звати
тај
архимандрит
,
да
ићи
одмах
са
ја
.
—
како
...
ја
овде
морати
живети
до
смрт
,
не
смети
излазити
.
Прочитао
јесам
овде
и
завет
—
заклети
јесам
се
на
тај
бог
...
и
...
и
бог
с
ви
,
ја
јесам
се
зато
и
закалуђерити
.
—
Знаш
,
немати
кад
да
се
разговарати
много
...
послати
јесам
и
шумар
;
ено
он
доле
у
поток
.
ако
хтети
леп
,
казати
он
јесам
да
ти
донети
на
леђа
...
Знаш
да
јесам
тај
друг
...
хајдемо
лепо
заједно
.
Леонтије
,
као
у
сан
,
не
разумевати
више
ништа
,
знати
само
да
морати
напустити
овај
омиљен
место
,
прићи
к
мали
престочић
,
клекнути
и
стати
јецати
горко
...
на
поновљен
позив
Велимиров
,
дигнути
се
уплакан
,
занесен
туг
и
ненадан
несрећа
.
Сећао
се
трећи
правило
(
погодба
)
,
који
он
јесам
отац
Сава
прочитати
при
калуђерење
—
безуслован
послушност
према
стар
...
он
се
,
као
јагње
што
се
водити
на
клање
,
упутити
к
манастир
.
архимандрит
бити
као
рис
.
наљутити
он
отказ
владичин
да
преместити
Арсеније
.
исписати
он
прота
баш
владичин
реч
:
»
требати
он
она
три
монах
,
а
Леонтије
хтети
на
јесен
у
школа
«
...
досетити
се
отац
Сава
,
да
хтети
и
тај
школовање
коштати
доста
...
кад
стати
пред
он
смерно
калуђер
и
ђак
,
архимандрит
фркнути
нос
,
промумлати
некакав
претња
и
узвикнути
оштро
:
—
у
Јасеновац
!
...
послати
имати
доста
,
Велимир
знати
...
он
хтети
с
ти
,
да
...
да
ти
се
наћи
,
пресећи
архимандрит
иронично
,
и
цокула
стати
брзо
лупати
а
нос
чешће
фркати
.
друг
се
послушно
поклонити
и
брзо
за
пут
спремити
.
после
четврт
час
,
Леонтије
на
коњ
а
Велимир
пешке
,
отићи
на
пут
.
Ништа
више
не
осећати
млад
испосник
,
нити
он
се
на
лице
моћи
опазити
да
он
што
занимати
.
као
ждрал
,
ко
,
на
сеоба
у
топле
крај
,
избацити
јато
из
свој
круг
,
помести
у
лет
и
намера
,
утући
ненадан
црн
судбина
,
гигати
се
на
дугачак
нога
и
врљуца
бесциљан
по
ливада
,
док
он
чобан
не
ухватити
...
и
Леонтије
,
помести
,
збунити
у
започет
посао
,
утући
,
прегажен
судбина
,
заједно
са
сав
свој
сан
,
ићи
несвесно
,
као
пометен
ждрал
по
ливада
,
не
осећати
ни
туга
,
ни
бол
,
ни
жалост
.
тамо
негде
,
у
сакривен
крајић
његов
дух
,
светлуцати
слабачак
пламичак
нада
:
да
хтети
се
сав
тај
поправити
,
да
хтети
сав
бити
,
као
што
бити
јуче
,
прекојуче
...
тај
нада
сачувати
он
од
очајање
.
Јасеновац
јесам
брдски
село
,
разбацати
по
коса
горостасан
,
густ
руднички
огранак
.
Леонтије
,
још
ђак
,
волети
јесам
пратити
овамо
који
калуђер
у
посао
он
.
Опомињаше
он
овај
планински
место
на
његов
Маљен
...
густ
,
зелен
,
китњаст
павитина
од
лоз
,
оструга
и
трње
,
пружати
се
крај
пут
,
прекидати
се
понегде
снизак
,
кривудав
чатал
стар
,
поцрнео
,
полутруо
врљика
.
А
тамо
опет
ићи
оструга
,
који
трн
,
павитина
и
опет
врљика
,
или
јендек
са
ограда
од
трње
.
сокак
се
жутити
осушити
,
чагљевит
смоница
,
са
понеки
заостао
барица
у
дубок
трага
од
коњски
копита
...
још
се
осећати
дати
земља
који
се
сушити
.
А
тамо
,
изван
ограда
,
озеленео
воћњак
,
па
весело
одсјајкивати
свој
млад
неразвијен
лисје
,
према
топлом
,
весео
сунчев
пригревак
.
и
још
даље
,
на
више
,
беласати
се
чист
димњак
и
црвен
снизак
кров
у
јасан
зеленило
бескрајан
воћњак
.
ах
,
како
се
слатко
дисати
!
...
.
прво
се
имати
извршити
једно
прешно
крштење
,
затим
молитва
над
један
болесница
и
потом
се
имати
започети
ускршњи
водица
по
цео
село
.
ради
тај
и
висити
два
велик
котарица
иза
Леонтијев
леђа
,
преко
бисага
,
у
који
хтети
Велимир
купити
јаје
...
први
свештени
радња
!
с
какав
побожан
осећање
,
с
какав
страх
од
важност
свет
акт
приступ
нов
јеромонах
свој
посао
.
А
кад
узити
голо
,
вруће
,
црвено
,
с
раширен
ручица
,
мекушан
новорођенче
,
да
он
по
православан
обред
крстити
»
погружење
«
,
ухватити
он
камени
препаст
.
он
јесам
стотину
пута
гледати
,
како
тај
калуђер
брзо
и
вешто
радити
,
али
јесам
први
пут
осетити
слабачак
и
пиктијаст
телац
у
свој
рука
...
и
тај
требати
замочити
цео
у
вод
!
»
бог
и
душа
,
удавити
он
!
«
помислити
сиромах
и
одмах
се
решити
:
замочити
дете
с
нога
,
докле
моћи
ући
у
вод
.
»
опет
јесам
овај
мања
грести
,
него
да
он
удавити
!
«
рећи
у
себе
и
наставити
започети
рад
.
после
свршен
крштење
сетити
се
да
јесам
читати
,
како
требати
одмах
родитељ
и
кум
поучити
о
значај
крштење
,
о
васпитање
новокрштен
.
истина
,
други
калуђер
тај
не
радити
никад
,
али
се
он
давно
одлучно
,
да
радити
онако
како
требати
,
а
не
како
радити
други
.
али
кад
погледати
пребледео
,
озбиљан
и
мало
застиђен
породиља
,
који
се
јуче
разрешити
од
бреме
,
а
сад
стајати
удаљити
у
угао
,
са
плетиво
у
рука
;
кад
погледати
озбиљан
,
добро
познати
он
отац
детињи
,
застидити
се
и
јесам
и
увидити
да
сад
не
смести
ни
уста
отворити
...
Побеже
из
кућа
и
чак
код
вратница
сачекати
Велимир
,
који
остати
да
узети
чарапа
,
махрамица
,
грош
у
новац
и
други
какав
»
прилог
за
здравље
новокрштен
«
...
први
свештени
радња
,
па
све
—
против
црквен
правило
!
Беше
он
криво
,
али
се
тешити
што
јесам
тај
почетак
,
који
ники
јесам
лак
.
молитва
над
један
слаб
старица
извршити
мало
боље
,
али
се
и
ту
заплетати
и
брзати
при
читање
познат
он
молитва
из
требник
...
Започе
проносити
ускршњи
водица
с
један
крај
село
.
ко
јесам
запамтити
онај
стар
обношење
водица
по
село
!
у
свештенички
парохија
,
по
један
село
поћи
поп
,
а
у
други
послати
ђак
.
ако
имати
синчић
,
онда
шиљити
он
,
јер
не
морати
давати
»
процент
«
учитељ
.
Десетогодишњи
,
чумав
малишан
,
у
масној
,
потпасан
памуклица
и
шаренити
накриво
сашивен
»
лажигаће
«
,
од
онај
исти
тканина
,
од
који
попадија
кројити
себе
сукња
,
у
искривљен
стар
опанчић
и
срозан
велик
чарапа
,
добивен
на
крштење
,
са
медан
,
калајисан
и
споља
и
изнутра
котлић
у
рука
,
у
који
јесам
осветити
водица
,
крст
и
босиљак
,
кретати
се
на
пут
.
за
он
весело
ступати
,
с
велик
мочага
у
рука
и
набијен
кострутан
бисага
па
врат
,
или
котарица
преко
раме
(
како
јесам
шта
време
)
,
вешт
овај
посао
,
момак
.
по
манастирски
парохија
разићи
се
сав
калуђер
,
са
оваки
исти
пратња
.
село
,
обавестити
раније
о
долазак
,
запурњати
се
од
брисање
давни
непочишћен
кућа
и
двориште
,
рибање
снизак
трпеза
,
на
који
хтети
се
светити
водица
,
чишћење
полица
и
долап
...
и
сав
тај
прашина
,
стругање
,
истресање
,
рибање
,
сновање
вредан
жена
—
дочекивати
и
испраћати
свештеник
и
калуђер
,
који
псовати
непажљив
домаћица
,
и
ради
казна
тражити
,
да
се
спустити
што
велик
прилог
у
бисага
или
котарица
.
Вешти
момак
настављати
прекор
и
тражња
прилог
,
па
се
тако
цео
село
носити
весео
граја
,
шал
,
задиркивање
и
ужасан
,
очајан
лавеж
изненађен
и
дрзак
сеоски
пас
...
Леонтије
јесам
првина
да
ићи
по
водица
.
само
јесам
до
сад
носити
котарица
или
бисага
,
а
сад
,
као
свештеник
,
улазити
у
дом
и
јесам
вршити
освећење
.
бунити
он
све
,
што
он
сретати
у
посао
:
и
оно
усплахирено
сновање
по
кућа
стидљив
домаћица
,
и
онај
жив
брисање
и
намештање
добро
изрибан
трпеза
,
и
онај
уобичајен
врисак
и
бегање
дечји
од
калуђер
чак
у
поток
или
у
планина
,
и
онај
побожно
целивање
свет
крста
и
његов
рука
,
који
држати
крст
,
и
оно
,
у
понеки
кућа
,
значајан
стрељање
очи
,
од
страна
какав
угарен
удовица
,
и
онај
препирање
Велимиров
са
домаћица
због
прилог
...
—
Снашо
,
узвикивати
ђак
:
што
јесам
попов
нек
’
јесам
готово
!
само
хтети
два
,
него
у
сваки
рука
по
неколико
.
Домаћица
се
смејати
весело
,
одвраћати
шал
и
доносити
пун
рука
прилог
.
у
неки
убог
кућерак
,
превити
се
сух
,
исцеђен
мука
и
немаштина
,
стар
домаћица
,
па
се
извињавати
што
немати
чим
даривати
крст
.
—
Даће
бог
,
снаша
...
од
немана
тврд
град
немати
!
одговарати
Велимир
.
у
други
кућа
задригао
,
разбарушен
,
у
поцепан
сукњера
,
девојкара
,
полегнути
са
метла
и
брисати
двориште
,
а
из
кућа
гудети
потмуо
глас
кустура
,
који
хитро
стругати
прљав
,
крив
совра
и
чути
се
лен
промукао
глас
:
—
Причекај
,
попа
,
очи
ти
!
...
сад
хтети
...
сад
хтети
!
...
у
трећи
,
отресит
кућа
,
одмах
после
поздрав
,
наместити
и
калуђер
и
ђак
на
раније
спремљен
висок
столица
,
са
јастук
за
седење
,
молити
она
да
причекати
,
и
онда
се
жена
устумарати
.
Шиљу
деца
да
звати
домаћин
,
који
јесам
са
плуг
негде
на
њива
,
спремати
ђезвица
за
кава
и
пристављати
она
уз
ватра
,
по
десети
пут
загледати
совра
,
тамњан
,
кадионица
,
јесам
ли
све
спремно
.
Леонтије
се
осећати
као
на
жеравица
:
продангубити
читав
час
,
а
мож'да
и
више
.
али
,
тако
јесам
стар
удесити
,
и
он
немати
куд
...
Максим
и
Арсеније
још
унапред
јесам
уживати
,
кад
јесам
долазити
ред
на
овакав
кућа
.
после
освећен
водица
,
попити
се
неколико
кава
и
ракија
,
и
домаћин
управљати
обично
питање
:
—
да
јесам
гладнети
,
отац
?
де
,
да
појести
мало
лебац
...
дати
он
јесам
бог
!
—
Та-а
...
отегнути
Арсеније
,
севати
очи
задовољно
;
прихватити
се
малко
јутрос
...
ако
се
што
наћи
...
моћи
!
Леонтије
се
смешкати
,
сећати
се
,
како
јесам
прошли
ускршњи
пост
,
пратећи
Арсеније
по
водица
,
морати
седам
пута
јести
са
калуђер
,
један
дан
...
најгоре
хтети
бити
за
преноћиште
.
о
тај
се
,
још
од
јутрос
,
забринути
млад
монах
.
у
сваки
село
имати
неколико
домаћински
кућа
,
где
калуђер
вазда
ноћивати
,
кад
јесам
у
велик
посао
.
А
Леонтије
сад
преноћиште
у
кућа
,
где
имати
женски
,
изглед
страшан
од
многи
мука
.
али
морати
се
.
и
он
знати
где
хтети
он
затећи
ноћ
:
тамо
око
Радојевић
кућа
...
Срећно
проћи
Бошковић
кућа
,
где
јесам
жена
језичне
и
бестидан
.
Леонтије
ићи
као
преко
жив
огањ
.
онаки
задиркивање
јесам
чути
ни
међу
људи
.
по
неки
слободан
снаша
упиљити
он
у
очи
и
узвикнути
:
—
она
,
како
јесам
млад
и
лијеп
,
слава
тај
не
убити
!
...
'
А
Леонтије
затварати
очи
,
шапутати
молитва
и
бег
,
остављати
често
недовршен
посао
.
А
код
Радојевић
се
надати
,
па
дочекати
гост
домаћински
.
Вечера
проћи
лепо
и
весело
,
али
после
настати
оно
,
шта
се
Леонтије
највише
плашити
.
на
знак
домаћинов
прићи
млад
,
сад
о
месојеђе
довести
,
снаха
да
изути
Леонтије
.
—
нека
...
нека
...
замуцати
калуђер
,
врдати
глава
и
бранити
се
рука
.
ја
хтети
јесам
...
—
попа
,
утакнути
се
домаћин
мало
јак
глас
:
кад
доћи
код
ви
у
манастир
,
ја
се
владати
по
ваш
ред
и
обичај
,
а
ко
доћи
у
мој
кућа
,
морати
се
владати
по
наш
обичај
.
Леонтије
пружити
нога
с
таки
осећање
,
с
какав
јесам
болесник
пружати
под
хирургов
тестерица
.
»
еј
,
кукавац
,
сад
хтети
да
се
видити
онако
каљав
!
...
ено
...
ено
!
...
морати
да
јесам
и
она
одвратно
,
гадно
!
«
...
помислити
он
и
случајно
погледати
домаћинов
бос
нога
,
који
јесам
бити
чист
од
његов
.
тај
он
за
часак
умирити
.
али
кад
један
девојчица
пружити
снаха
карлица
с
топлом
вод
,
и
кад
се
млад
спустити
,
дохватити
његов
нога
и
стати
јесам
пажљиво
,
свој
мек
и
врео
рука
(
тај
јесам
осетити
)
пратити
и
трљати
између
прст
...
млад
инок
,
с
надувен
до
велик
мера
плућа
,
само
извити
глава
и
преврнути
очи
,
као
да
он
клати
,
а
у
себе
помислити
:
»
Мученици
Христов
,
да
ли
јесам
и
ви
оволико
трпети
!
?
«
...
сутрадан
доћи
Леонтије
порука
од
архимандрит
,
да
обићи
с
водица
још
пет
други
село
,
и
да
се
не
враћати
манастир
,
док
не
свршити
посати
.
момак
хтети
манастирски
долазити
сваки
јутро
,
и
односити
покупљен
прилог
.
—
најмање
још
једанаест
дан
,
израчунати
Велимир
,
на
питање
Леонтијев
:
колико
хтети
се
забавити
у
овај
посао
.
монах
погледати
очајно
у
небо
,
уздахнути
и
погнути
глава
трпељиво
,
увиђати
свој
немоћ
да
променити
што
од
онај
,
што
он
јесам
одредити
...
А
дан
пролазити
један
за
други
,
са
један
исти
наличје
,
са
исти
околност
,
само
понеки
пут
пореметити
општи
монотоност
какав
вести
бео
марамче
од
паргар
,
што
он
Леонтије
подносити
на
дар
какав
слободан
девојчура
,
навикнути
на
овај
посао
.
један
удовица
он
увезати
у
марама
и
писма
,
у
који
се
исказивати
груб
страст
и
позив
на
састанак
...
други
...
трећи
...
али
ту
већ
настајати
црн
,
страхотан
слика
,
од
који
морати
бегати
,
као
што
учинити
и
зачудити
,
изненадити
отац
Леонтије
.
Дана
пролазити
...
и
све
што
бити
чудно
и
необично
,
постајати
сносно
,
тај
се
моћи
слободан
ока
гледати
.
једанаести
дан
млад
инок
осећати
велик
задовољство
од
прање
уморан
,
подбивених
нога
у
топлој
вода
...
тај
дан
он
и
Јованка
дати
везен
марамче
.
и
он
не
одбити
њен
дар
,
као
што
ни
други
јесам
моћи
одбити
.
али
јесам
други
примати
равнодушно
,
као
што
јесам
некад
примати
прилог
у
котарица
,
а
од
њен
дар
осетити
,
познат
он
од
јесенас
,
трема
и
лак
збуњеност
...
кад
стигнути
манастир
,
Василијан
он
дочекати
весело
:
—
готов
тај
камилавка
!
права
светогорски
,
од
сукно
...
само
да
видити
!
...
и
тетак
он
задовољно
поздрав
:
—
Добра
јесам
шиљати
,
добро
!
...
овај
други
јесам
толико
добивати
.
А
имати
ли
чарапа
,
пешкир
?
наставити
она
,
завиривати
у
кожан
бисага
,
скинути
с
коњ
,
и
вадити
отуд
све
,
што
јесам
припадати
кућа
,
односно
она
:
чарапа
,
пешкир
,
шарен
марама
...
—
Ена
де
...
везен
марамчић
!
...
узвикнути
она
,
вадити
неколико
марамица
,
који
Леонтије
јесам
метнути
у
сав
џеп
.
—То
ли
јесам
онај
свет
!
...
Леонтије
хтети
планути
,
али
се
Велимир
брзо
уплести
у
разговор
,
погледати
Василија
значајно
.
—
То
јесам
,
богме
,
послати
господин
архимандрит
...
знати
,
неки
из
Јасеновац
,
саопштити
она
он
лагати
,
као
неки
велик
тајна
.
Леонтије
отићи
у
свој
ћелија
,
а
тетак
побацати
и
прилог
и
дар
,
стати
она
газити
нога
и
праскати
на
сав
уста
,
грдити
»
матор
лисац
«
и
претити
он
разним
,
већ
уобичајен
,
домаћи
казна
...
XXИИИ
једаред
у
мај
,
кад
не
бити
ники
од
калуђер
у
манастир
—
сав
се
,
беспослен
,
разићи
по
поток
,
Леонтије
се
вратити
из
шум
,
где
јесам
до
сад
читати
један
богословски
књига
.
Видевши
се
усамити
у
цео
двориште
,
он
прићи
и
сести
на
један
клупа
,
испод
сам
доксат
,
пред
ћелија
,
који
се
ту
случајно
затећи
.
предахнути
,
поглед
по
двориште
и
стати
се
подавати
онај
лен
дремеж
,
што
наступати
на
оваки
припека
...
тако
проћи
пола
час
.
најзад
се
отргнути
од
овај
дремање
,
отворити
књига
,
стати
најпре
разгледати
ред
и
реч
како
ићи
,
па
се
полако
удубити
у
читање
...
над
он
горе
отворити
се
неколико
пута
врата
,
неко
проћи
ходник
,
али
он
бити
заузети
дубок
и
нов
за
себе
мисао
,
који
прочитати
у
књига
,
па
и
не
сврнути
пажња
на
обично
отварање
собни
врата
.
дуго
потрајати
тишина
.
одједном
он
чути
познати
он
глас
над
себе
:
—
Баш
хтети
да
ти
питати
...
знати
,
одавно
се
канити
...
А
не
моћи
више
да
слушати
којекакав
разговор
.
Хоћу
,
брата
,
да
знати
,
па
ако
не
ваљати
...
Леонтије
до
сад
мислити
да
јесам
питање
управити
он
,
и
хтети
устати
да
саслушати
озбиљан
тетак
,
али
се
над
он
разлити
мек
,
нежан
,
милостив
,
никад
до
сад
не
чути
,
па
ипак
добро
познати
он
архимандритов
глас
:
—
Хе-хе
...
дулечић
мој
!
питати
,
родити
,
што
год
хтети
...
по
сав
прилика
отац
Сава
учинити
некакав
покушај
рука
,
јер
тетак
озбиљно
наставити
:
—
оставити
тај
сад
...
него
,
казати
ти
ја
:
јесам
ли
овај
велик
грех
,
што
ја
овако
живити
,
а
онај
тамо
јесам
са
деца
?
...
људи
говорити
свашта
,
а
ја
јесам
жао
онај
деца
...
да
нешто
бог
са
она
учинити
,
ради
ја
...
заплакати
се
тетак
одједном
,
и
наставити
јецати
:
ако
јесам
тај
бог
много
криво
,
рећи
ја
,
па
да
ићи
деца
...
Леонтије
се
смрзо
,
окаменити
,
па
нити
моћи
уста
отворити
ни
помакнути
се
с
место
.
овај
изненадан
реч
тако
он
приковати
пажња
,
да
јесам
ни
помислити
кренути
се
куд
.
и
Сава
јесам
,
зацело
,
бити
изненадити
.
али
он
не
одговорити
одмах
.
после
дуг
ћутање
он
проговорити
:
—
Чекај
!
и
његов
цокула
залупати
ходник
.
кад
се
вратити
и
сести
,
чути
се
да
превртати
лист
некакав
књига
.
—
Видиш
...
искашљати
се
он
и
отегнути
последњи
глас
.
овај
јесам
Света
писма
...
ту
ти
јесам
сав
наш
вера
и
наука
Христов
.
хм
...
—
знати
тај
...
слушати
јесам
.
—
е
,
слушати
и
сад
...
аха
!
опет
се
Сава
искашљати
још
јаче
и
затим
стати
читати
гласно
:
—
»
Књижевници
и
фарисеј
довести
к
Исус
жена
ухваћен
у
прељуба
,
и
поставити
јесам
на
среда
рећи
он
:
учитељ
,
овај
јесам
жена
ухватити
сад
у
прељуба
.
А
Мојсије
ми
у
закон
заповедити
да
такови
камење
убијати
;
а
ти
шта
велим
?
«
...
отац
Сава
прочитати
врло
јасно
цео
прича
јеванђелски
о
грешник
,
ударати
глас
нарочито
на
Христов
реч
:
»
који
јесам
међу
ви
без
грех
,
неки
најпре
бацити
камен
на
она
«
и
онај
завршан
:
»
ни
ја
ти
не
осуђивати
«
.
само
досетљив
калуђер
не
прочитати
последњи
реченица
:
»
ићи
,
и
одселити
више
не
грешити
«
.
—
Баш
ти
ја
тај
из
књига
не
разумети
добро
.
Кажи
ти
тај
ја
’
наки
...
рећи
тетак
.
—
Па
,
ет
’
...
довести
тако
жена
,
који
јесам
грешити
’
вако
ка
ја
...
управо
јесам
грешити
,
него
њен
зао
батуна
...
затећи
јесам
.
питати
Христа
,
чути
јесам
...
а
он
шарати
по
песак
...
па
она
онда
казати
:
»
који
од
ви
никад
у
живот
јесам
учинити
грести
,
што
он
учинити
овај
жена
,
нек
’
се
најпре
бацити
камен
на
она
«
.
Разумеш
ли
?
...
—
знати
,
брата
...
Баш
он
тако
и
нихати
...
—
е
,
после
јесам
вид'ла
...
ко
год
јесам
бити
грешан
,
сваки
побего
напоље
,
док
не
остати
јесам
Христос
и
пред
он
жена
.
А
кад
тај
видити
Христос
,
он
казати
тај
жена
:
»
јесам
вајдити
...
сав
јесам
грешан
,
па
и
тај
морати
грешити
.
А
ја
ти
,
казати
,
не
осуђивати
за
тај
;
него
ићи
кућа
,
па
гледати
свој
посао
«
казати
она
Христос
.
—
Очију
ти
,
зар
баш
сав
тако
писати
?
...
узвикнути
обрадован
жена
весео
глас
.
—
Ева
тај
књига
,
па
терати
Леонтије
нек
’
ти
читати
.
Леонтије
хтети
скочити
од
изненадан
помен
свој
име
.
дрхтати
јесам
од
страх
и
од
сав
,
што
грешан
уш
саслушати
...
»
јесам
ли
могуће
!
«
...
питати
се
већ
десети
пут
.
»
јесам
,
знати
...
сећати
се
тај
прича
.
А
ја
јесам
јесам
’
наки
прочитати
!
...
А
онај
видити
:
чудо
...
чудо
!
...
и
одиста
она
јесам
Христос
опростити
!
...
и
сав
јесам
онај
људи
доиста
бити
грешан
.
али
шта
јесам
тај
?
...
јесам
ли
могуће
...
такав
грех
,
па
без
казна
?
...
јесам
ту
све
...
имати
ту
нешто
други
...
морати
имати
!
јер
,
што
бити
се
онда
мучити
толики
испосник
?
«
...
лагано
,
неосетан
,
удаљити
се
са
свој
место
и
побећи
у
шум
.
са
нов
,
зачуђено-преплашеним
,
осећање
бацити
се
на
мек
планински
постеља
,
обрнути
глава
у
небо
,
и
загледати
се
у
мека
,
нежан
дубина
небесан
плаветнило
...
исто
,
као
што
бити
и
на
Маљен
,
треперити
и
одсјајкивати
лазуран
плаветнило
,
под
он
заиграти
неки
млечно-бела
,
танк
као
паучина
,
провидан
измаглица
,
који
сањалачки
душа
улевати
неки
тајанствен
смисао
...
докле
,
ах
,
докле
хтети
се
трпети
овај
мука
,
овај
неизвесност
?
!
...
где
јесам
истина
?
у
шта
јесам
живот
?
где
јесам
онај
права
?
...
оно
,
за
чим
се
он
непрестано
гонити
и
не
налазити
он
!
?
...
да
ли
јесам
Антонија
и
Пахомије
заиста
постојати
,
или
јесам
тај
обичан
,
побожан
прича
?
!
...
јер
у
свет
књига
писати
један
,
а
у
живот
јесам
нешто
сасвим
друго
,
друкчије
...
он
јесам
почети
живети
као
свет
Антонија
,
а
овамо
он
звати
да
привређивати
кућа
,
који
он
хранити
,
јер
и
он
требати
јести
.
и
најгоре
јесам
тај
,
што
се
морати
јести
!
...
Смишљао
јесам
да
бежати
у
какав
пустиња
,
или
у
општи
удаљен
место
од
свет
,
али
се
некако
јесам
,
на
основа
стечен
знање
у
школа
досетити
,
да
у
Србија
немати
никакав
пустиња
...
А
да
отићи
у
какав
непролазан
огроман
планина
,
како
хтети
се
хранити
?
...
ах
,
проклети
тело
,
овај
грешан
обао
дух
човеков
,
како
он
називати
свет
испосник
,
онај
јесам
узрок
сав
!
оно
не
да
човек
живети
како
бити
требати
!
...
али
како
јесам
толики
испосник
савладати
,
умртвити
овај
слабо
,
подложан
трулеж
,
ништавило
?
тај
јесам
зар
сав
тај
гатка
?
!
...
.
и
владика
он
сад
поручити
да
се
не
удаљивати
много
из
манастир
,
хтети
да
он
уписати
у
школа
,
да
он
увести
у
свет
,
ко
се
сам
инок
одрећи
...
и
отац
Сава
,
оно
ланути
у
подрум
,
са
прота
,
што
изговорити
о
свет
,
па
данас
овај
са
тетак
,
па
Велимир
онај
вече
,
па
онај
господин
на
ручак
!
...
А
овамо
страшан
заклетва
,
и
правило
,
и
углед
на
толики
испосник
!
...
како
јесам
тај
?
сав
се
помешати
,
па
се
не
видити
ништа
!
...
А
младић
бити
хтети
видети
права
истина
,
прав
живот
...
А
весело
,
сјајан
плаветнило
над
он
чисто
се
смешкати
,
прелив
се
и
блистати
,
позивати
сав
млађан
срце
,
да
се
под
његов
светао
покров
весео
,
радовати
и
—
живити
...
XXИВ
ево
он
опет
у
чудан
,
варљив
свет
,
за
чим
он
јесам
негда
срце
толико
вући
!
са
груб
камилавчица
на
глава
,
обући
у
неки
узак
,
неспретан
мантија
,
превити
се
наш
смеран
Леонтије
у
двориште
богословијски
,
са
исто
онако
,
као
и
у
гимназија
,
потуљен
,
дубоко
сакривен
очи
,
и
оборен
глава
.
око
он
се
гуркати
,
загледати
он
с
чуђење
његов
друг
из
гимназија
,
сада
богослов
,
подсећати
он
на
његов
цензорство
,
на
свој
несташица
,
и
запиткивати
он
о
манастир
,
о
калуђерство
,
о
многи
весео
ствар
...
гле
,
како
се
овде
бурно
живити
,
и
како
јесам
овај
живот
сасвим
друкчији
!
...
и
овде
сваки
знати
шта
хтети
,
и
ники
не
размишљати
много
о
живот
.
сав
се
тај
кретати
само
,
по
неки
,
давно
утврђен
,
поредак
...
и
сваки
јесам
задовољан
свој
стање
(
тако
се
он
чинити
)
,
и
не
сећати
се
да
потражити
што
узвишен
,
свет
...
али
,
они
јесам
други
...
сав
овај
младић
!
јер
гле
,
зар
не
изгледати
он
међу
она
као
врана
међу
голуб
!
зацрнити
се
сав
,
покуњити
се
...
а
они
живо
скакутати
,
прелетати
,
витлати
се
...
и
његов
живот
морати
бити
друкчији
,
по
други
ред
.
зато
он
и
одвајати
у
засебан
соб
,
одређивати
он
нарочит
правило
и
дужност
.
Пролећу
месец
за
месецима
,
а
у
глава
побожан
монах
витлати
се
све
нејасан
,
сав
таман
слика
,
мешати
се
нешто
густо
и
неразговетно
као
тесто
,
мутити
се
пређашњи
јасан
,
одредити
намера
...
некакав
непојмљив
предавање
из
логика
и
психологија
невешт
професор
,
некакав
чудан
,
високоучен
историја
старозаветни
текст
,
са
сипање
необичан
име
католички
и
протестантски
богослов
-
научењак
,
некакав
причање
из
реторика
и
књижевност
...
сав
се
тај
мешати
у
његов
глава
,
постајати
теже
од
олово
,
таман
од
ноћ
...
гле
,
и
друг
његов
,
који
имати
прописно
школовање
,
напрезати
се
и
често
пута
дизати
рука
од
досадан
,
тежак
задаћа
.
А
како
хтети
он
!
...
него
,
имати
и
леп
ствар
,
на
пр
.
библиски
историја
...
тај
он
занимати
веома
,
и
он
јесам
ипак
задовољан
...
и
сав
исто
онако
,
као
што
јесам
пре
неколик
година
бити
:
ђак
јурнути
после
предавање
у
двориште
,
скакати
,
смејати
се
,
бацати
камен
с
раме
,
викати
...
кад
лупнути
црквен
звоно
,
окупити
се
и
онако
исто
,
као
некад
што
јесам
гледати
,
улазити
смерно
у
црква
...
и
сав
тај
запливати
у
општи
талас
живот
,
па
се
веселити
по
он
,
радити
и
живити
.
А
он
,
онако
исто
,
као
некадањи
стидљив
ђак
,
одвојити
се
у
крај
и
осећати
се
туђина
у
тај
весео
,
живахан
друштво
...
и
тај
вечито
гледање
примамљивати
,
весео
,
млад
живот
,
лагано
стварати
и
у
његов
душа
тајна
жудња
за
оваки
живот
...
загледати
се
,
а
пред
он
се
све
тако
весело
комешати
,
веселити
и
живити
!
...
о
,
како
јесам
лепо
тако
живети
!
...
али
се
он
сећати
вазда
,
да
такав
живот
јесам
за
он
...
тај
он
се
заклети
сам
бог
!
и
он
хтети
одржати
заклетва
...
одмор
после
први
школски
година
провести
отац
Леонтије
на
пут
,
пратећи
свој
владика
по
епархија
,
из
манастир
у
манастир
.
овај
он
путовање
толико
збунити
,
и
помести
он
и
иначе
нејасан
поглед
на
живот
и
будућност
,
да
више
скоро
ни
о
шта
јесам
мислити
.
ићи
тако
лагано
за
време
,
као
и
сав
свет
манастирски
,
не
мислити
шта
хтети
донети
сутрашњи
дан
,
шта
ли
понети
ноћ
.
посматрати
редом
старешина
и
калуђер
по
манастир
,
и
долазити
до
закључак
,
да
јесам
његов
манастир
доста
одвојити
,
да
се
у
он
још
по
мало
знати
за
бог
...
А
овај
куд
проћи
...
страх
он
поновити
у
памет
сав
оно
,
што
видити
и
чути
!
и
дахнути
душа
кад
стигнути
у
Београд
,
и
наставити
сав
скроман
,
повучен
,
миран
живот
...
други
година
,
услед
велик
посао
у
школа
и
у
црква
,
проћи
он
брзо
,
и
он
се
зачудити
:
кад
пре
доћи
други
одмор
!
...
после
два
година
одсуствовање
,
ево
он
опет
у
свој
кућа
.
сад
јесам
тек
отац
Леонтије
разумети
шта
јесам
он
овај
манастир
,
сад
јесам
схватити
значај
»
постриг
«
,
као
јединог
свој
уточиште
...
како
се
радовати
,
кад
јесам
на
последњи
завојица
угледати
широк
позлаћен
крст
на
црвен
кубе
,
кад
се
забелити
зграда
и
доградити
,
који
се
лепити
и
гомилати
један
уз
други
,
један
преко
други
,
као
гљива
...
кад
се
указати
прозор
од
ћелија
и
на
један
мрднути
калуђерски
лице
,
кад
затрести
и
загрувати
лак
таљижице
по
помошћен
улазак
испод
звонара
...
Шта
јесам
овај
...
у
двориште
сав
калуђер
?
гле
,
и
отац
Сава
стајати
на
доксат
,
гледати
,
радознало
и
река
бити
смешкати
се
!
јесам
тај
,
ваљада
,
због
његов
долазак
?
...
гле
,
двориште
...
сав
оно
исто
!
...
само
међу
калуђер
стајати
огроман
,
угојен
ован
,
са
дебео
,
вештачки
у
вис
управљен
рог
,
и
гледати
права
у
отац
Василијан
.
Леонтије
се
досетити
,
да
хтети
тај
бити
нов
Василијанов
пасија
...
Ена
и
тетак
!
...
Смеши
се
онако
исто
глупо
,
с
разјапљен
вилица
,
затим
он
нешто
говорити
и
махати
рука
.
кад
сићи
с
кола
,
друг
се
сав
склонити
у
страна
,
дати
он
отворити
пут
.
он
се
осмехнути
на
она
,
и
као
да
она
говорити
лице
и
очи
:
»
ја
бити
се
са
сав
сад
ижљубити
,
али
видити
!
«
...
и
он
журно
,
весело
и
скромно
пројурити
поред
она
,
видити
само
весео
осмех
,
и
прићи
архимандрит
.
»
Ал
јесам
оседети
!
...
гле
,
од
куд
овај
!
...
и
какав
јесам
овај
нов
старачки
глас
,
са
шушкање
и
промукао
крештање
!
«
...
чудити
се
он
,
прилазити
свој
духован
отац
,
осећати
овај
тренутак
према
он
необичан
нежност
.
—
А-а
...
гле
,
омаљавити
!
...
добро
,
добро
...
хајде
,
поздрав
се
и
са
друг
,
прокрештати
отац
Сава
слаб
глас
.
Леонтије
се
вратити
друг
.
кад
проћи
поред
тетак
,
она
подигнути
рука
према
глава
он
,
али
он
промакнути
брзо
,
а
она
он
добацити
:
—
Лола
!
...
Василијан
истрчати
напред
,
церекати
се
по
свој
обичај
и
пружати
рука
.
—
Хи-хи-хи
...
богослов
!
...
А
Леонтије
,
поштовати
црквен
правило
:
»
вејати
по
чин
да
бивајет
«
,
прићи
прво
Арсеније
,
који
се
обрадовати
толики
пажња
према
себе
,
и
лепо
се
пољубити
с
млад
брата
.
—
Род
...
добро
доћи
!
промуцати
он
,
стидети
се
учеван
богословац
,
који
са
сам
владика
путовати
,
као
што
се
обично
сав
сеоски
становник
збунити
и
ушепртљати
,
кад
она
доћи
из
град
,
после
дуг
одсуство
,
какав
члан
њихов
породица
.
Ижљуби
се
с
Василијан
,
Нићифор
,
Велимир
;
поздрав
се
с
Ђока
,
после
ко
он
прићи
још
два
непознат
,
неотесан
сељаче
.
све
,
као
што
јесам
и
бити
!
...
само
Велимиров
брчић
постати
густ
и
црн
,
и
он
се
сад
држати
некако
сасвим
друкчије
...
независан
,
озбиљан
.
немати
ни
шта
ђачки
...
—
Кажем
ја
:
хтети
рога
на
он
!
А
?
...
узвикивати
задовољан
Василијан
,
чешкати
свој
љубимац
по
узак
чела
.
—Одиста
...
гле
!
потврдити
и
Нићифор
.
—
Знаш-
.
.
овај
напад
сав
странац
,
макар
бити
и
калуђер
.
А
ја
казати
да
ти
хтети
.
паметан
јесам
морити
...
и
Василијан
ширетски
бацити
око
на
доксат
,
—
и
ако
јесам
ован
!
Леонтије
сад
,
после
овако
љубазан
и
невиђен
у
манастир
дочекати
,
не
бити
ни
овај
рогоњин
пажња
према
он
необичан
.
он
се
само
весело
и
блажено
освртати
око
себе
,
старати
се
да
сам
очи
показати
друг
колико
јесам
он
мити
,
јер
не
моћи
још
реч
прозборити
.
—
А
квасија
јесам
,
родити
,
заборавити
купити
,
а
?
...
питати
он
брижан
отац
Арсеније
.
Леонтије
он
осмех
одговарати
да
јесам
забораван
,
и
обртати
се
да
ићи
архимандрит
на
разговор
.
—
она
,
јесам
знати
...
који
прапорац
и
мали
звонце
,
да
окитити
рог
овај
обешењак
!
...
ала
,
што
се
не
сетити
да
ти
поручити
!
...
—
одиста
!
поновити
Нићифор
малопрешњи
тврђење
,
и
затим
се
сав
разићи
по
двориште
...
у
вече
,
кад
остати
јесам
у
свој
ћелија
,
Леонтије
се
стати
прибирати
.
овакав
дочек
изненадити
бити
свако
,
а
он
јесам
сасвим
помести
.
он
јесам
навикнути
на
онај
општи
хладан
,
себичан
тон
,
који
влада
у
сав
манастир
.
сваки
живити
за
себе
,
и
ники
се
не
тицати
радост
или
невоља
други
он
.
Мог
ко
одсуствовати
годинама
,
па
кад
се
вратити
,
дочекати
он
хладан
поглед
сабрат
он
,
који
као
да
говорити
:
»
А
,
доћи
јесам
!
«
А
овај
сад
све
бити
друкчије
...
и
сам
отац
Сава
искрено
он
дочекати
.
Омекшао
старац
,
постати
благ
и
приступачан
као
дете
.
Леонтије
се
бојати
прекор
због
нов
одело
,
који
јесам
у
Београд
,
на
рачун
манастирски
,
начинити
.
отац
Сава
одобрити
тај
издатак
.
сав
јесам
око
млад
гост
приступачно
,
весело
,
искрено
...
неко
лупнути
о
врата
,
и
зачути
се
Велимиров
глас
:
—
Лака
ноћ
,
Лека
!
...
Леонтије
отворити
врата
и
стати
пред
други
.
—
куд
хтети
?
запитати
он
чудити
се
.
—
Кући
...
одговорити
Велимир
отезати
,
а
Леонтије
он
тек
сад
погледати
с
чуђење
и
нем
питање
:
»
какав
кућа
?
Чијој
кућа
?
«
...
—
зар
ти
јесам
јавити
...
оженити
јесам
се
пролетос
.
сад
ја
јесам
Вид
...
—
ти
...
ти
се
оженити
!
...
ко
хтети
ја
јавити
!
Имаш
свој
кућа
!
...
овамо
!
...
и
Леонтије
увући
свој
други
у
соб
,
посадити
он
да
сести
,
па
и
јесам
сести
и
загледати
се
у
он
...
изгледати
он
сад
као
неки
необичан
лице
,
о
ко
јесам
много
слушати
,
али
он
до
сад
јесам
видети
.
зато
он
он
још
данас
изгледати
друкчији
!
—
говорити
,
забога
,
како
јесам
тај
?
...
ја
још
не
веровати
.
Шта
сад
радити
?
—
како
?
...
Венчао
се
,
брата
,
као
сав
свет
,
и
сад
славити
бог
.
јесам
још
напустити
манастир
...
не
знати
како
хтети
тај
.
Жао
ја
.
—
А
где
ти
јесам
жена
?
—
и
тамо
и
амо
.
,
.
.
Час
код
наш
кућа
,
час
код
свој
мајка
.
јесам
,
знати
,
још
скућити
...
—
А
жао
тај
манастир
,
а
?
—
Жао
ја
,
што
јесам
се
навикнути
.
и
да
ја
јесам
некако
да
овако
остати
једнако
...
—
Па
како
...
причати
ја
!
јесам
ли
боље
тако
,
него
овај
што
ја
радити
?
—
хе
,
јесам
ли
боље
!
...
ти
јесам
се
завуко
у
свој
ћелија
,
па
куњати
тако
до
век
.
и
не
знати
ни
јесам
шта
радити
и
зашто
живити
...
тек
тако
само
да
се
протерати
година
,
ка
отац
Сава
...
—
А
тај
...
зашто
ти
живити
?
узвикнути
калуђер
грозничаво
и
упиљити
очи
у
други
,
да
бити
он
из
сам
дух
извући
жељен
одговор
.
Велимир
полустидљиво
обор
глава
и
одговорити
:
—
Чекај
...
.
кроз
неколик
месец
видети
...
ако
бог
да
.
—
како
...
зар
због
тај
живити
?
зачудити
се
Леонтије
.
—
А
због
шта
ти
живити
?
насмејати
он
се
друг
.
—
ја
...
ја
,
брата
,
сад
не
знати
.
Велимир
се
грохот
насмејати
.
настати
ћутање
.
—
А
Јованка
једнако
распитивати
за
ти
.
јесам
се
још
удати
,
насмејати
се
он
дизати
се
.
—
де
ти
...
ђаволити
!
одговорити
монах
,
обарати
очи
к
земља
.
»
хм
...
сад
јесам
омекшати
...
не
праћати
се
више
!
«
...
помислити
ђак
и
поћи
к
врата
.
—
куд
хтети
?
...
седити
још
.
—
Е-е
...
да
ти
знати
шта
ја
сад
чекати
!
мек
постеља
,
млад
и
згодан
женица
и
...
згрчити
се
тако
заједно
,
па
нит
’
јесам
ми
врети
илински
,
ни
хладан
божићни
ноћ
!
...
А
тај
куњати
тако
!
лак
ноћ
!
»
он
,
прост
сељак
,
и
знати
се
наћи
у
живот
,
знати
зашто
живити
...
стати
мислити
калуђер
.
А
ја
не
знати
шта
јесам
овај
бити
до
сад
,
и
ко
јесам
сав
тај
требати
...
да
ли
јесам
ја
требати
бог
?
!
...
А
видити
тамо
...
и
владика
и
сав
онај
учеван
калуђер
...
и
не
падати
она
на
ум
јарам
Христов
!
«
...
Прошла
јесам
давно
поноћ
,
а
у
мисао
узбуђен
монах
прелетати
сав
саблажњив
слика
из
Велимиров
брачни
живот
,
мешати
се
ту
нешто
и
Јованка
,
и
он
јесам
...
и
сав
он
се
више
не
спавати
...
напослетку
свести
сав
хаос
од
ноћни
размишљање
на
овај
:
»
требати
живети
—
како
јесам
се
бог
заклети
.
ако
не
моћи
бити
Антонија
,
моћи
остати
поштен
и
побожан
калуђер
!
«
XXВ
отац
Сава
приређивати
изненадно
велик
гозба
.
један
архимандрит
,
његов
добар
школски
друг
,
старешина
манастирски
чак
на
други
крај
Србија
,
доћи
посао
у
Крагујевац
,
па
свратити
на
виђење
стар
други
.
за
архимандрит
поћи
,
као
навикнут
овчица
на
солило
,
окружни
прота
и
три
виша
чиновник
.
Ручак
јесам
справити
на
брз
рука
,
али
домаћински
:
поклати
се
читав
чопор
младина
.
у
четири
час
,
сит
,
пијан
и
весео
,
отпутовати
и
гостити
и
отац
Сава
у
суседни
манастир
,
где
хтети
преноћити
,
па
сутра
се
вратити
у
град
.
дан
празнични
.
сунце
бити
косо
,
али
не
допирати
у
ходник
,
где
се
угибати
широк
сто
,
под
терет
судовати
,
препун
јела
и
пиће
.
Калуђери
,
ђак
,
момак
,
чисто
занемети
од
изненађење
...
мислити
јесам
да
хтети
и
овај
леп
празнични
дан
проћи
досадно
,
тешко
,
јер
отац
Сава
не
показивати
од
јутрос
воља
да
се
куд
кретати
.
ако
и
изићи
до
механа
,
да
изиграти
са
механџија
и
који
трговац
жандар
,
ипак
се
не
смести
ники
удаљавати
чак
у
село
.
али
судбина
послати
изненада
гост
...
и
калуђер
се
чисто
плашити
,
да
овај
јесам
само
сан
?
...
обилазити
око
сто
,
згледати
се
и
смешкати
...
док
отац
Арсеније
не
ускочити
у
зачеље
и
брижно-слатким
поглед
привући
себе
један
тањир
.
Калуђери
,
Велимир
и
тетак
поседати
за
сто
.
Ђаци
и
момак
изнети
на
двориште
,
под
хладовит
и
сенаст
липа
,
што
добити
за
јела
,
и
пун
канта
вино
.
Отпоче
прав
,
поверљив
,
слободан
пир
,
где
се
ники
не
устручавати
ни
од
реч
ни
од
дело
.
пир
затворен
,
усамљен
,
повучен
у
себе
,
стегнут
строгост
управа
душа
,
који
одједном
добити
непрегледан
,
бескрајан
као
океан
слобода
!
...
—
ликовати
днес
,
Сион
!
!
...
завапити
срећан
,
одушевљен
глас
Василијан
,
седати
до
Леонтије
и
тапкати
он
по
плећа
.
—
овај
,
родити
,
узвикнути
Арсеније
нов
јасан
глас
:
да
се
провеселити
у
част
наш
мио
сабрат
...
отац
Леонтије
!
Хоћемо
ли
?
...
—
Живео
!
...
загрмети
сложан
глас
око
сто
.
—
Живео
!
...
одјекнути
глас
испод
липа
.
Леонтије
се
само
зајапурити
,
поглед
с
раширен
у
блажен
смех
уста
друг
и
не
умеде
ништа
одговорити
.
само
помислити
у
себе
:
»
Божа
...
како
јесам
диван
овај
Арсеније
!
...
и
сав
...
сав
јесам
ја
као
браћа
!
ето
живот
!
«
...
вино
се
пенити
,
преливати
се
,
просипати
се
!
...
Чаша
за
чаша
облетати
,
а
дружина
сав
весео
...
све
бесан
...
све
помаман
!
...
Већ
се
отимати
око
место
до
тетак
,
пребацити
она
по
двојица
рука
око
врата
и
терати
јесам
да
певати
из
сав
глас
...
весеље
повезан
и
одједном
пуштен
на
слобода
двоножац
!
...
Леонтије
се
подати
сав
овај
изненадан
,
плаховит
поводња
,
у
који
запливати
сав
његов
друг
.
тај
околност
,
што
јурнути
у
ватра
весеље
сав
одједном
,
сачувати
он
од
размишљање
.
као
да
бити
повезати
за
она
,
повући
он
у
вртлог
младићски
буран
пијанка
.
око
он
хукати
,
грмити
и
гудети
разигран
талас
бесан
поводња
,
и
он
,
услед
овај
хука
,
више
ништа
не
чути
и
не
видити
,
до
необичан
,
искривљен
и
занесен
весеље
и
пиће
лице
свој
друг
...
у
неки
доба
Василијан
дозвати
шумар
и
воденичар
,
и
послати
она
некуд
.
Калуђери
сав
,
осим
Леонтије
,
весео
намигивање
и
климање
глава
,
одобрити
тај
поступак
.
Велимир
се
неколико
пута
значајно
погледати
с
Нићифор
па
са
Василијан
.
моћи
се
опазити
,
да
се
спремати
извршење
некакав
општи
,
раније
смишљен
план
,
с
који
се
,
како
изгледати
,
Велимир
не
саглашавати
потпуно
...
али
вино
не
да
дуго
мислити
...
Велимир
махнути
рука
безбрижно
и
весело
,
и
опет
се
наставити
пијанка
...
тетак
издати
и
глава
и
нога
.
једва
јесам
одвући
на
њен
постеља
.
А
Леонтије
све
играти
пред
очи
весело
,
сјајно
,
са
неки
лак
,
паучинаст
измаглица
.
он
још
разазнавати
све
око
себе
,
видити
шта
се
радити
и
разумети
да
јесам
пијан
.
и
тај
он
сазнање
сад
ни
мало
не
жалостити
и
не
бунити
.
напротив
,
он
се
све
више
чудити
пријатан
,
раздраган
,
бескрајно
срећан
осећање
,
који
он
обузети
цео
.
какав
противност
његов
досадањи
дремљив
,
вечно
празан
,
полумртав
живот
!
...
гле
,
како
крв
врити
,
кључати
...
како
бити
дамар
јако
...
како
се
срце
разиграти
,
па
он
тесати
досадањи
скучен
простор
!
...
А
душа
се
надимати
и
хтети
ширина
,
простор
,
светлост
...
А
онај
паучинаст
измаглица
постајати
сав
густ
и
влажан
,
у
глава
се
осећати
сав
јак
стезање
,
као
процеп
,
снага
почињати
слабити
...
бркати
се
у
памет
реч
друг
,
не
распознавати
се
више
јасно
њихов
лице
,
сав
се
помешати
и
претворити
у
некакав
велик
осветљен
круг
,
који
се
превртати
по
сто
,
па
онда
играти
...
игра
...
игра
...
Леонтије
не
разумети
и
не
видити
ништа
више
.
подупрети
ослабео
рука
тежак
глава
,
па
послушно
испити
чаша
што
он
поднети
и
опет
се
подупрети
и
гледати
како
се
овај
под
од
цигља
(
он
не
знати
да
јесам
тај
под
од
цигља
)
претворити
у
ватрен
,
издубен
као
сач
,
небо
,
па
се
обртати
,
игра
...
и
осећати
како
се
његов
столица
понети
некуд
у
страна
,
па
отићи
,
отићи
...
и
он
носити
,
накривити
у
страна
...
и
глава
сав
ниже
падати
,
а
онај
ватрен
сач
почињати
тамнети
...
и
неки
он
дигнути
у
висина
са
цео
столица
,
па
љуљати
,
љуљати
...
А
у
глава
сав
тежити
...
дубок
ноћ
...
разлити
се
јасан
летњи
месечина
,
па
се
и
кроз
густ
шум
видити
путовати
као
на
облачан
дан
.
спустити
се
лак
ноћни
хладовина
па
успављивати
и
људи
и
животиња
и
бубица
...
и
цврчак
ливадски
сад
јесам
до
песма
;
требати
се
одморити
,
па
хтети
опет
на
посао
...
некакав
необичан
црн
дружина
излазити
из
шум
и
ступати
на
ливада
.
треперити
сребрн
светлост
преко
чист
обрађен
поље
,
а
овај
тајанствено-слатко
светлуцање
и
овај
поглед
на
немо
осветлити
покривати
,
што
се
спустити
на
земља
,
мамити
душа
некуд
напред
,
и
сав
се
човек
тада
нешто
хтети
...
и
он
бити
тихо
и
весело
полетети
тамо
...
у
тај
тајанствен
,
нем
,
осветљен
тишина
...
али
дружина
ићи
лагано
и
весело
,
ники
не
заносити
диван
призор
,
ники
јесам
до
ноћни
маштање
...
.
видити
се
пред
она
котар
;
тамо
јесам
саденути
сена
,
гумно
и
стог
слама
.
тамо
јесам
се
браћа
упутити
...
Леонтије
ретко
кад
осетити
да
стајати
нога
па
земља
.
водити
он
,
управо
носити
на
рука
,
Василијан
и
Нићифор
,
а
отац
Арсеније
пред
она
,
са
накривљен
шубара
на
глава
и
подигнут
у
вис
рука
,
пуцкати
прст
,
окретати
се
око
себе
и
весело
подигравати
...
одједном
нанети
ветар
мирис
свеж
слама
.
Леонтије
само
осећати
да
се
земља
под
он
једнако
љуљати
и
да
он
овај
мирис
скорашњи
слама
сав
више
привлачити
.
А-а
...
ту
хтети
да
се
спавати
!
али
он
друг
наслањати
на
врљика
разграђен
котар
,
и
он
стајати
тако
и
мртвачки
обарати
пијан
глава
...
он
не
знати
да
ли
што
чути
или
осећати
,
али
он
се
чинити
да
спавати
и
у
сан
осећати
леп
мирис
слама
и
чути
некакав
необичан
разговор
...
—
од
куд
овде
женски
?
чудити
се
он
у
сан
,
и
све
више
осећати
онај
празнични
мирис
намазати
девојачки
кос
,
који
јесам
запамтити
од
свој
сестра
.
и
тај
он
мирис
заносити
,
опијати
...
и
сав
ближе
прилазити
и
сав
јаче
стегнути
...
и
видити
у
сан
,
да
близу
он
заударати
из
грло
пијан
човек
...
и
промицати
један
камилавка
,
шта
ли
јесам
...
А
земља
се
све
више
љуљати
...
љуљати
...
и
онај
мирис
кос
занос
...
и
чатал
,
о
који
се
одупрети
,
попуштати
у
натраг
и
лети
...
лети
...
Леонтије
пружати
рука
напред
и
у
страх
хватати
се
за
нешто
покретан
,
миришљав
,
врео
,
у
сан
не
моћи
да
разазнати
шта
јесам
...
сав
тежина
тело
преносити
напред
...
и
одједном
осећати
да
под
он
нестајати
земља
...
он
летити
или
падати
,
а
око
он
шуштати
и
мирисати
сламати
и
намазати
кос
...
Тишина
...
само
по
неки
цврчак
зрикнути
,
и
залелујати
се
тих
,
сањив
ноћни
лахор
,
успављивати
узбуђен
,
пијан
глава
...
зор
!
беласати
се
густ
роса
по
потес
,
а
тамо
иза
громадан
,
тајанствено-црних
планина
,
обележавати
се
сјајан
котур
,
који
хтети
за
мало
,
кроз
неколик
тренутак
,
прснути
блистав
као
ватра
,
диван
као
рубин
руменило
...
Леонтије
се
пренути
и
одмах
се
стрести
од
јутрењи
студ
,
који
он
обузети
свега
...
сањиво
погледати
око
себе
,
трљати
очи
песница
,
и
наједаред
запрепашћено
отворити
очи
.
»
Шта
јесам
овај
?
...
где
јесам
ја
?
!
«
...
запитати
се
преплашен
монах
,
гледати
окамењен
поглед
како
се
претурати
и
спадати
сламати
са
он
,
како
шуштати
злослуто
...
и
он
већ
предосећати
некакав
велик
зло
...
»
Али
шта
јесам
овај
?
...
откуд
!
«
...
и
он
напрегнути
памћење
...
некакав
нејасан
,
оделит
слика
ноћашњи
сан
—
шта
ли
јесам
!
...
—
пролетети
у
мисао
...
он
се
задубити
...
насмешити
се
блажен
,
као
у
сан
,
на
некакав
пријатан
слика
и
одједном
се
тргнути
...
сетити
се
!
»
бити
!
...
пропасти
!
«
...
севнути
он
у
глава
,
и
он
скочити
са
слама
као
посут
жеравица
.
Још
једном
поновити
сећање
,
као
да
још
сумњати
у
оно
,
што
јесам
бити
далеко
од
он
као
небо
,
и
што
јесам
страшан
од
свити
земаљски
ужас
.
Ослушну
...
немати
ники
.
пред
он
,
у
слама
,
ваљати
се
некакав
шарен
крпа
,
тканина
...
Нешто
се
навући
на
очи
,
на
груда
пасти
нешто
тешко
...
он
се
осећати
потпуно
као
рањен
звер
,
који
одједном
сазнавати
свој
пропаст
...
и
хтети
бити
да
јесам
ранити
,
и
да
се
вратити
сав
како
јесам
бити
пре
,
и
увиђати
да
јесам
свршити
све
...
кроз
тих
,
блед
,
магловит
појутарје
разлегати
се
громовит
,
страхотан
,
нечовечји
зверски
урлик
...
далек
брдо
одбијати
од
себе
ненадан
очајан
глас
,
слати
одјек
речни
долина
,
кроз
који
се
отегнути
и
замирати
његов
последњи
звук
...
да
ли
тај
бити
надчовечански
јаук
за
ишчупан
срце
,
или
очајно
рикање
рањен
звер
,
или
страховито
гуђење
развитлати
оркан
?
!
...
поновити
се
загушен
,
ужасан
рика
још
очајан
,
а
преко
раван
поље
летити
,
не
додиривати
нога
земља
,
са
раширен
,
завитлан
у
назад
мантија
,
са
голим
разбарушен
и
заљуљан
дуг
влас
,
са
подигнут
рука
у
вис
,
нечовечји
изглед
калуђер
...
ветар
пиркати
и
лепршати
његов
мек
освећен
влас
,
а
он
дочепати
оба
рука
читав
прамен
,
кидати
она
и
урлати
бесно
,
страховито
...
да
бити
тај
угушити
нечувен
,
ужаснути
бол
,
што
се
савити
на
душа
он
...
»
нестајати
свет
!
...
пропаст
!
«
...
понављати
се
у
он
муњевит
мисао
...
он
сагледати
само
крајичак
онај
страшан
,
и
опет
се
из
млад
груда
отети
и
разлегнути
зверски
крик
...
А
нога
носити
,
лет
преко
раван
поље
,
скакати
кроз
густ
шум
и
прескакати
снизак
шипражје
...
даље
,
само
даље
од
страшан
,
грешан
место
на
свет
!
...
даље
...
јер
јесам
и
сода
чист
од
он
!
...
ево
поток
!
напред
...
скакати
преко
вирић
и
камење
,
а
из
усахао
грло
још
се
разлегати
загушен
рика
...
Навише
,
уз
стеновит
крш
...
ено
она
—
тамнити
се
,
а
црпити
отвор
пећински
зјапити
и
тајанствено
брујити
врх
бучје
око
он
.
тамо
...
тамо
!
...
последњи
пут
застењати
очајно
,
а
у
груди
заклокотати
изнемогао
,
промукао
урлање
...
Грешник
улетити
у
пећина
и
,
онако
у
трка
,
пасти
пред
престо
и
лупити
врео
глава
о
хладан
камени
плоча
.
одједном
се
умирити
,
постати
непомичан
и
неосетљив
као
стена
...
не
бити
више
физички
могућност
да
се
настава
овај
чудан
излив
душеван
бол
.
он
се
занети
и
занемити
...
ни
уздах
,
ни
јаук
,
ни
стењање
,
ни
глас
!
...
тек
после
два
час
калуђер
се
дигнути
на
колено
и
поглед
у
мрачан
храпав
свод
пећински
...
болан
,
очајан
прекор
бити
у
тај
поглед
,
који
јесам
продирати
кроз
камени
свод
и
хитати
права
висок
небо
...
—
Што
допустити
?
!
...
прекоревати
он
неко
у
бон
занос
.
и
сад
јесам
више
онај
,
који
јесам
бити
до
јуче
!
...
и
хтети
умрети
онако
,
како
јесам
мислити
!
...
и
одједном
,
као
плах
летњи
киша
,
грунути
суза
млад
грешник
,
потећи
обилан
млаз
низ
усијан
лице
он
,
и
стати
лагано
видати
љут
очајан
бола
...
Разлеже
се
по
мрачан
пећина
испрекидано
,
горко
јецање
и
прав
детињи
неутешан
плач
.
у
мисао
стајати
само
један
црн
,
ужасан
слика
,
и
у
тај
грозан
призор
,
као
у
сан
,
промицати
Јованка
...
ах
,
од
свити
његов
идеал
и
сан
остати
он
само
тај
један
,
тај
последњи
утеха
,
помисао
на
свој
детињи
чистота
,
с
који
јесам
мислити
у
гроб
поћи
!
...
сав
други
идеал
разбити
се
у
варљив
светски
метеж
,
саломити
она
и
разнети
бура
животан
,
као
слабачак
сламчица
...
и
гле
:
свршити
се
!
...
XXВИ
јеромонах
Леонтије
мирно
довршити
свој
школовање
.
са
он
отац
Сава
,
трећи
година
,
послати
и
Нићифор
да
учити
школа
.
саставити
се
у
богословија
читав
калуђерски
дружина
из
разних
манастир
,
који
одмах
завести
сав
оделит
начин
и
правац
живот
.
и
рад
,
и
одмор
,
и
весеље
,
сав
бити
заједнички
.
Леонтије
се
подати
тај
кола
неосетан
,
без
размишљање
.
Што
ваљати
други
,
добро
јесам
и
он
!
истина
,
он
још
јесам
моћи
угушити
стар
вечан
свој
мисао
:
да
он
јесам
оно
исто
,
што
јесам
други
калуђер
;
али
се
ипак
подати
општи
живот
и
чинити
сав
што
чинити
и
други
.
само
се
и
у
тај
прилика
нигда
јесам
моћи
угушити
његов
урођен
побожност
и
скромност
,
који
се
вазда
јасно
огледати
на
лице
он
.
последњи
година
школовање
посетити
фрушкогорски
манастир
.
одавно
јесам
горети
жив
жеља
уверити
се
:
немати
ли
тамо
онај
идеалан
монах
,
о
какав
јесам
он
до
скори
сањати
.
и
отуд
се
вратити
разочарати
.
»
овај
јесам
,
брата
,
господа-
калуђер
!
говорити
он
у
себе
.
Племић
,
спахија
,
шта
ли
јесам
!
...
сто
она
блистати
сребрн
посуђе
,
кухиња
раскошан
,
господски
,
а
црквен
одежда
дроњав
,
свећњак
прљав
,
позеленео
,
и
тако
!
«
...
ипак
он
запазити
и
добро
разгледати
похвалан
,
невиђен
у
Србија
,
газдовање
манастирски
...
два
година
после
школовање
провести
у
манастир
тихо
,
нечујно
,
као
да
и
јесам
жив
.
и
какав
јесам
тај
живот
из
вечно
празан
дремеж
,
или
монотон
механички
читање
и
молитвање
у
црква
!
бар
да
остати
парохија
,
па
бити
се
човек
опет
имати
чим
занети
.
Још
пре
неколик
година
учинити
се
велик
промена
у
црква
.
да
ли
јесам
тај
,
природан
и
историја
обележен
пут
,
оџивљавати
стар
добар
време
и
уклањати
се
испред
нов
,
створен
разним
услов
,
већ
дозрео
за
живот
,
време
и
правац
?
...
тек
сав
се
одједном
изменити
.
Донеше
се
важан
црквен
закон
,
уредити
се
многи
црквен
практичан
питање
на
нов
основа
и
—
одузети
се
манастир
парохија
...
—
Попов
неки
поповати
,
а
калуђер
у
—
манастир
!
узвикнути
се
тада
громко
.
и
одједном
као
чаробан
рука
донети
,
настати
сасвим
други
,
нов
време
,
други
живот
,
други
изглед
манастир
,
друго
све
...
све
!
...
и
тужан
и
суморан
постати
самостан
српски
у
нов
време
!
нем
живот
,
ни
рад
,
ништа
!
...
Чу
се
узвик
:
манастир
пропадати
!
...
у
така
време
отац
Леонтије
бити
судити
да
отпочети
озбиљно
,
зрело
живети
,
да
за
свој
покретљив
душа
измислити
какав
бити
циљ
живот
...
Чим
наступити
дубок
мочаран
јесен
,
отац
Сава
занемоћи
.
први
дан
обузети
он
ломљава
,
језа
,
па
онда
он
обузети
и
ватра
.
не
помоћи
он
ни
стар
кристалан
шљивовица
,
са
који
јесам
до
сада
од
шал
истеривати
оваки
напад
.
сутрадан
,
зором
,
привикати
спреман
кочијаш
:
—
доктор
!
...
двојица
!
тек
у
вече
стигнути
лекар
,
и
одмах
после
преглед
изјавити
забринут
»
братство
«
,
да
хтети
она
архимандрит
скоро
оставити
.
до
овај
час
браћа
се
јесам
ни
интересовати
»
господинов
«
болест
.
знати
јесам
да
тај
код
он
проћи
брзо
.
али
после
изјава
лекарски
њихов
лице
добити
разнети
израз
:
први
страх
од
смрт
,
потом
страх
од
неизвестан
скори
будућност
,
па
обично
,
тупо
човечји
чуђење
над
неочекиван
појава
који
наступати
...
А
ники
ни
на
ум
не
пасти
,
тај
час
,
јадан
отац
Сава
;
Ника
и
не
помислити
о
његов
мука
и
скори
крај
.
Арсеније
се
значајно
узнемирити
.
од
врата
ћелија
болесников
јесам
се
више
одмицати
.
сав
јесам
пиљити
и
мотрити
шта
тетак
отуд
износити
.
мислити
јесам
само
о
тај
,
како
јесам
он
стар
,
и
како
хтети
кроз
који
дан
бркнути
у
сав
угао
Савин
утуткан
ћелија
...
и
колико
хтети
време
трајати
његов
привремен
управа
?
...
и
шта
се
моћи
за
тај
време
учинити
?
...
и
ко
хтети
после
доћи
за
старешина
...
мож'да
он
?
...
ко
знати
?
!
...
ех
,
кад
бити
имати
стотину
дукат
,
да
она
ћушнути
где
требати
!
...
Василијан
се
само
запрепашћено
питати
:
ко
ли
хтети
сад
?
!
...
и
стрепити
од
помисао
,
да
тај
нов
моћи
бити
горети
од
Сава
.
забринути
се
још
:
да
ли
он
овај
промена
хтети
омести
његов
омиљен
посао
—
врћење
главчина
,
тесање
палац
и
наплатак
за
точак
.
Нићифор
,
који
се
овај
лет
вратити
из
школа
,
носити
се
неки
тежак
олован
мисао
,
који
јесам
често
крити
и
од
себе
сам
.
сад
јесам
увидети
да
наступати
час
распредање
свега
,
па
стати
нестрпљиво
очекивати
крај
,
не
мислити
ни
о
шта
...
А
Леонтије
?
...
он
се
и
без
овај
намислити
доста
,
па
сад
само
представљати
себе
,
како
хтети
тај
изгледати
овај
кућа
после
смрт
Савин
.
он
се
тако
навикнути
сав
што
јесам
око
он
,
навикнути
се
гледати
у
Сава
прав
отац
задруга
,
без
ко
,
чинити
он
се
,
не
моћи
опстати
ни
овај
кућа
...
и
тек
после
хтети
бити
све
друкчије
,
настати
сасвим
други
свет
!
...
и
људи
из
стар
време
одлазити
,
и
свега
,
свега
нестајати
...
Петог
дан
тетак
испразнити
цео
свој
соб
,
натоварити
пун
двоје
кола
разним
покућанство
и
послати
свој
кућа
.
Дође
исповедник
из
удаљен
манастир
,
тај
исповедити
и
причестити
отац
Сава
.
седми
дан
болест
архимандрит
умрети
...
у
манастир
сав
тихо
.
ники
пети
плакати
,
не
видити
се
жалост
ни
на
чији
лице
.
родбина
архимандритов
подолазити
;
сав
поседати
за
сто
,
пити
и
гледати
немарно
око
себе
.
само
се
стар
члан
породица
,
у
ћелија
,
крај
мртав
Сава
,
кошкати
и
препирати
са
Арсеније
,
због
један
нађен
замотуљак
.
Рођак
предлагати
миран
деоба
,
»
па
да
ники
не
знати
«
,
а
Арсеније
упорно
тврдити
,
да
све
припадати
манастир
...
тетак
,
како
изгледати
,
немарно
шврљкати
по
соба
и
стаја
,
гледати
тупо
свако
ко
јесам
срести
,
али
јесам
у
поток
,
испод
штала
,
једнако
сачекивати
деца
и
муж
,
и
потом
у
трка
,
по
један
од
она
,
јурити
кућа
...
стати
грцати
свет
.
појурити
сав
околина
,
као
на
вашар
,
са
изглед
на
богат
даћа
.
сав
се
живо
смејати
,
шалити
...
јер
шта
бити
друго
радити
:
мртав
калуђер
не
ваљати
жалити
!
—
Дај
врућ
!
кувати
у
бакрач
!
узвикивати
слободан
гостити
,
јер
осећати
да
јесам
у
пун
кућа
,
у
који
нем
газда
,
и
сад
се
не
знати
чији
јесам
...
ко
умести
заповедати
,
он
јесам
и
газда
.
»
власт
«
,
духован
и
световни
,
који
јесам
доћи
да
сав
»
примити
и
прегледати
«
у
ток
од
седам
—
осам
недеља
,
наместити
се
у
гостински
соб
,
разбашкарити
се
,
махнути
длан
преко
брк
,
па
само
наређивати
...
—
за
вече
гледати
који
дебео
млад
ћуре
...
почињати
наређивати
полицајац
.
—
и
пловчица
...
јесам
згорег
!
утакнути
се
журно
и
гладан
прота
.
—
пост
јесам
!
...
како
хтети
?
напоменути
Арсеније
.
—
ах
!
уздахнути
прота
жалобно
и
незадовољан
.
—
Мор
...
какав
пост
!
узвикивати
трећи
стар
чиновник
.
А
по
ходник
и
двориште
сав
велик
ларма
,
узвик
и
чак
нешто
на
лик
песма
...
Леонтије
,
пошто
се
свршити
његов
чреда
читање
над
мртвац
,
проћи
ходник
и
двориште
,
гледати
шта
се
радити
.
завирити
и
у
соб
,
у
кухиња
,
у
трпезарија
,
и
као
окаменити
,
са
бесмислен
управљен
поглед
у
пространство
,
ући
у
свој
ћелија
,
легати
на
постеља
и
стати
несвесно
шарати
очи
по
таваница
.
он
не
моћи
сад
мислити
о
онај
што
јесам
видети
,
али
сав
добро
разгледати
,
утувити
и
остати
пренеразити
од
чудо
...
Опеваше
мртав
калуђер
и
сахранити
,
увити
у
рогозина
,
повезан
на
три
место
исечен
крај
од
мантија
,
у
који
јесам
увијен
тело
.
из
груб
,
широко
савијен
рогозина
,
вирити
половина
стар
маснити
камилавка
,
а
на
други
крај
висити
нов
цокула
...
Бацише
грешан
тело
у
земља
,
од
који
јесам
и
постати
,
и
вратити
се
манастир
весело
,
»
славити
бог
«
,
као
што
наређивати
црквен
правило
...
после
два
недеља
,
по
наредба
духован
власт
,
Леонтије
примити
управа
манастирски
,
као
новопостављен
намесник
.
одмах
сутрадан
изићи
пред
он
весео
Нићифор
.
—
сад
настајати
оно
...
што
хтети
рећи
одмотавање
...
хо
,
брата
!
до
сад
се
само
мотати
,
а
не
знати
шта
имати
у
клупче
...
Леонтије
он
погледати
чудно
,
не
разумевати
смисао
говор
он
.
—
ја
се
женити
!
узвикнути
Нићифор
смешити
се
.
Леонтије
зинути
,
прекрсти
се
и
одмакнути
се
корак
,
два
од
он
.
—
сад
полазити
у
Београд
...
тамо
јесам
цео
сабор
на
окуп
.
морати
ја
рашчинити
,
па
да
бити
...
да
бити
...
хм
!
—
он
не
наћи
згодан
израз
и
застати
.
—
господа
спаситељ
и
сав
анђео
...
помоћи
он
!
...
узвикнути
пренеразити
Леонтије
.
јесам
ти
луд
!
ко
хтети
на
тај
пристати
?
...
—
Бацић
она
пред
нога
овај
рит
,
па
ја
после
не
требати
ничији
пристанак
...
ја
и
мој
Јула
:
она
с
њен
машина
,
а
ја
,
што
!
...
свршити
јесам
богословија
...
зарадити
парац
хлеб
.
не
помоћи
никакав
молба
,
савет
,
преклињање
свити
друг
да
не
срамотити
име
њихов
постриг
,
њихов
општи
кућа
...
Нићифор
као
да
не
бити
много
стати
до
сав
тај
.
он
отпутовати
весело
,
као
на
какав
гозба
...
—
Хи-хи
...
осетити
Шваба
да
немати
више
масло
у
манастир
!
узвикнути
Василијан
.
сад
се
више
рентирати
ортачки
радња
са
кројачица
!
...
Хи-хи
...
после
два
месец
доћи
глас
манастир
да
јесам
Нићифор
рашчинити
,
а
мало
затим
—
да
се
венчати
...
некако
наодмах
по
одлазак
Нићифоров
,
Леонтије
отпутовати
у
окружни
град
.
Чим
одсести
у
механа
,
саопштити
он
новост
:
—
убити
се
ваш
Максим
!
газда
-
Мирковић
ићи
тамо
за
грађа
и
сад
се
вратити
...
видети
човек
очи
сав
!
...
Леонтије
одјурити
у
стовариште
Мирковићев
.
тамо
застати
читав
гомила
радознао
слушалац
...
Исприча
он
трговац
испотекар
сав
што
јесам
знати
и
видети
.
пре
два
година
Максим
јесам
поставити
за
старешина
манастир
Т
.
у
цео
Србија
,
нигде
се
у
толики
мера
не
израђивати
и
не
продавати
дрвен
грађа
,
као
у
чувен
стружница
т-нског
манастир
.
новац
се
гртати
велик
кашика
...
бог
знати
шта
јесам
радио
и
како
јесам
управљати
отац
Максим
толики
приход
,
тек
у
годишњи
рачун
он
износити
,
у
место
пређашњи
шесет
—
седамдесет
,
чистити
дванаест
хиљада
приход
...
један
леп
дан
банути
изненада
неки
људи
,
објавити
глупо-пренераженом
Максим
да
се
они
звати
»
комисија
«
,
попечатити
он
каса
,
дневник
,
рачун
и
стати
зивкати
и
саслушавати
један
по
један
човек
из
околина
...
Обелоданише
се
нечувен
,
огроман
злоупотреба
...
отац
Максим
најпре
опробати
обичан
средство
:
понудити
сваки
члан
најпре
двеста
,
па
четири
,
па
пет
стотина
...
не
ићи
!
Ђаволски
саставити
комисија
,
па
сваки
члан
зазирати
од
друг
.
аха
!
...
па
овај
јесам
нешто
страшно
!
...
Шта
се
овај
приближивати
?
...
ево
сваки
цео
хиљада
цекин
!
...
не
,
опет
не
ићи
!
...
Хоћете
ли
новац
?
...
Кажите
само
колико
хтети
?
...
ни
марјаш
!
па
шта
хтети
?
...
Максим
опазити
необичан
,
нељудски
поглед
председников
,
који
он
сећи
као
сабља
...
Чина
он
се
,
да
он
тај
поглед
велим
:
»
Свршио
себе
!
најпре
хтети
брада
—
ФИК-ФИК
...
па
онда
за
колац
:
дан-дан
!
«
...
—
јесам
ли
ви
хтети
ни
пар
,
ни
имање
,
ни
кућа
,
ни
стока
,
ништа
...
а
?
...
јесам
ли
ви
баш
нарочито
хтети
да
ја
упропастити
?
питати
Максим
неки
злослут
глас
,
у
који
се
чути
и
очајање
и
—
претња
...
—
како
јесам
дробити
,
онако
и
кусати
!
одговарати
он
.
—
А-а-а
отегнути
Максим
тупо
и
изићи
.
Шта
ли
се
тада
кувати
у
онај
празан
,
вечно
мрачан
душа
,
који
јесам
за
сав
досадањи
случај
у
живот
имати
један
сталан
подлога
—
навика
...
сав
се
радити
онако
,
како
се
навикнути
,
како
се
видети
да
и
други
радити
,
тако
се
Максим
закалуђерити
,
тако
јесам
живети
,
тако
почети
управљати
манастир
.
видети
јесам
да
други
»
дизати
«
,
па
не
мислити
како
и
у
који
се
сразмера
тај
чинити
,
стати
јесам
и
он
дизати
без
рачун
,
без
смисао
,
глупо
...
и
сав
јесам
ићи
добро
...
али
шта
јесам
овај
сад
?
!
...
за
овај
немати
никакав
други
навика
ни
упутство
,
сем
онај
што
јесам
опробати
...
морати
се
одједаред
сасвим
помрачити
у
иначе
мрачан
душа
Максимов
.
он
јесам
изгледати
као
курјак
,
који
јесам
ловац
сјурити
у
ћошак
.
видити
само
један
:
неизбежан
пропаст
,
—
или
:
јурнути
напред
,
поклати
зуб
онај
што
јесам
пружити
пушак
и
хтети
његов
живот
...
па
у
шум
!
...
после
неколик
тренутак
како
изићи
Максим
од
»
комисија
«
,
опет
се
отворити
она
исти
врата
,
и
на
она
стати
блед
,
забезекнут
,
преплашен
,
са
блесаво
туп
поглед
,
Максим
,
пружати
револвер
у
цео
група
одједном
,
не
гледати
ни
у
ко
нарочито
.
председник
,
који
јесам
седети
према
врата
,
само
углед
како
се
онај
игласт
револверски
обарач
дигнути
...
дигнути
...
и
—
дум
...
дум
...
дум
...
дум
...
задимити
се
соб
,
замирисати
барут
,
сав
четири
члан
скочити
неповређен
,
нагнути
да
бежати
...
а
у
ходник
,
даље
од
врата
,
опет
праснути
:
дум
...
дум
!
...
кроз
сив
бео
,
усколутати
дим
,
угледати
на
под
широк
,
моћан
фигура
Максимов
,
са
раширен
уплашен
поглед
,
како
испуштати
последњи
дах
...
после
кратак
време
Леонтије
доћи
налог
,
да
упутити
отац
Арсеније
у
манастир
т-н
,
камо
јесам
одредити
за
старешина
.
—
она
,
родити
,
како
хтети
...
ојађеник
сињи
!
...
после
самоубилца
!
...
узвикнути
Арсеније
с
болесно-забринутим
израз
.
па
се
тек
после
нешта
присетити
:
—
А-а
...
тамо
имати
хајдучица
са
жут
цвет
!
...
како
јесам
оно
звати
?
...
ох
,
какав
ли
хтети
бити
Арса
кроз
пол
година
,
док
се
насркати
теј
!
...
и
он
отићи
весео
на
нов
место
,
не
мислити
више
о
самоубица
.
Ђаци
и
неки
момак
бити
још
раније
отпустити
,
и
сад
,
од
онолики
задруга
,
остати
сам
Леонтије
и
Василијан
.
али
...
бити
и
нов
лице
.
тетак
,
други
дан
по
смрт
архимандритов
,
предати
Арсеније
кључ
од
стаја
и
сав
шта
јесам
она
руковати
,
па
отићи
свој
кућа
.
увидети
јесам
она
одмах
,
да
јесам
њен
време
проћи
,
да
она
не
моћи
млад
калуђер
бити
оно
,
што
јесам
бити
Сава
.
опростити
се
лепо
са
сав
,
даровати
сваки
брата
убрус
и
чарапа
,
па
отићи
задовољан
.
Кућа
остати
без
женски
рука
...
жив
мука
!
пун
жив
људи
,
навикнут
на
известан
ред
,
а
сад
немати
ко
да
тај
ред
наставити
.
момак
,
ненавикнут
и
збунити
,
сновати
по
кухиња
и
сваки
час
запиткивати
Арсеније
или
други
калуђер
:
шта
хтети
се
кухати
?
...
у
шта
,
како
?
...
Шта
хтети
с
донесен
млеко
?
ко
хтети
сирити
оно
из
карлица
?
где
хтети
се
оставити
донесен
брашно
?
Шта
хтети
са
неопран
трпезариски
рубина
?
...
Калуђери
само
гледати
тупо
,
промрмљати
некакав
нејасан
одговор
и
уклањати
се
журно
,
да
не
чути
још
какав
питање
.
Чим
Леонтије
примити
старешинство
,
Велимир
он
напоменути
,
да
кућа
не
моћи
бити
без
жена
...
него
он
саветовати
,
да
предати
сав
стока
и
поље
Јованчин
муж
под
најам
,
а
Јованка
да
примити
сав
оно
,
о
шта
се
бринути
тетак
Мара
.
Леонтије
се
смешкати
на
саблажњив
предлог
,
и
као
предомишљати
се
.
»
Баш
одмах
,
први
дан
...
па
као
сав
други
!
...
и
сав
онако
...
сав
морати
тећа
по
стар
,
давно
издубен
јазић
,
баш
све
...
и
ако
јесам
ја
ту
!
«
...
из
његов
потуљен
,
полузакривен
очи
,
севнути
бити
радостан
варница
,
али
се
он
старати
да
сакрити
свој
осећање
од
свако
,
па
и
од
Велимир
.
не
проћи
недеља
дан
,
а
Јованка
здрав
,
једар
и
пун
као
јабука
,
накицошен
,
намештен
,
са
засукан
везен
рукав
,
из
који
се
пружити
два
обао
,
црвенкаст
рука
,
сновати
по
ходник
,
по
соба
,
по
двориште
.
под
њен
здрав
жив
ступање
трести
се
под
,
а
она
весело
и
срчано
подигнути
глава
,
гледати
око
себе
радознало
,
и
кад
углед
застиђен
Леонтије
,
насмешити
се
ђаволаст
,
па
и
сам
врднути
очи
у
страна
,
као
да
се
стидити
он
...
она
одмах
,
без
икакав
упутство
,
заузети
онај
исти
положај
у
манастир
,
какав
јесам
заузимати
тетак
.
узити
и
њен
соб
,
наместити
јесам
ствар
из
гостински
соб
,
а
муж
хтети
живети
на
трло
код
стока
.
Леонтије
пробати
да
протестовати
:
—
ух
,
брата
...
незгодно
!
рећи
он
,
тресући
прст
брадица
и
крити
очи
.
долазити
свет
,
видети
...
жена
до
калуђерски
ћелија
!
...
Баш
...
моћи
јесам
и
ти
са
Живојин
на
трло
...
—
Е-е
!
...
па
да
ићи
?
отегнути
она
и
узвикнути
тако
значајно
и
смести
,
да
се
калуђер
пренути
.
—
Па-а
...
отегнути
и
он
,
али
меко
,
попустљив
,
збуњен
и
побећи
у
соб
.
тако
остати
недирнут
цео
затечен
ред
после
тетак
.
XXВИИ
опет
се
наћи
душа
забава
,
опет
се
мити
успаван
човек
живети
!
ево
рад
!
...
заузети
посао
душа
,
немати
кад
да
сумњати
ни
да
туговати
...
Леонтије
се
дати
на
посао
.
толико
јесам
пренаглити
жудња
за
радиност
,
да
у
почетак
јесам
знати
шта
пре
да
се
дохватити
.
Срећом
,
бити
зима
,
па
се
јесам
моћи
никакав
велик
рад
започети
.
имати
се
кад
размишљати
о
сав
.
у
тај
доста
помоћи
Велимир
,
свој
бистар
практичан
увиђавност
...
А
имати
се
о
шта
смишљати
.
манастир
се
,
услед
нов
порески
система
,
оптеретити
огроман
порез
.
отац
Сава
,
као
и
сав
ондашњи
манастирски
старешина
,
држати
да
тај
»
сав
морати
паста
«
,
јесам
плаћати
порез
три
година
.
али
не
пасти
ништа
,
а
доћи
тренутак
да
залупати
добош
у
негда
величанствен
а
сад
убог
споменик
српски
краљ
...
Аман
!
...
не
дати
да
ми
се
бешчастити
светиња
и
мио
споменик
давни
прошлост
!
зачути
се
општи
узвик
.
А
закон
,
хладан
и
нем
као
стена
,
хтети
свој
...
Подиже
се
оштар
,
љут
челични
пила
и
секирати
...
застати
у
ваздух
...
као
да
се
предомишљати
,
да
ли
да
извршити
злочин
.
Одјекнуше
чест
ударац
кроз
сав
Србија
,
и
као
да
свој
злослут
глас
опомињати
неко
:
»
хеј
,
не
дати
!
«
...
манастирски
шум
се
проредити
,
манастир
исплатити
порез
,
дуг
,
ситница
и
калуђер
се
стати
питати
:
»
А
шта
хтети
сад
?
«
...
до
сад
јесам
овај
кућа
издржавати
народ
,
а
сад
се
исцрпити
тај
извор
.
Шуме
забранити
даље
сећи
...
како
хтети
да
се
живити
...
требати
јести
?
...
А
шумадиски
манастирски
ктитор
јесам
оставити
свој
задужбина
онакав
средство
,
какав
имати
фрушкогорски
манастир
...
»
и
дах
јему
(
манастир
)
двадесјат
три
вес
«
...
рећи
се
у
повеља
,
и
мислити
се
да
тај
остати
век
,
док
сунце
сијати
...
после
који
стотина
година
,
од
неограничен
права
над
село
,
манастир
остати
само
парохиски
права
.
сад
нестати
и
тај
;
остати
непрегледан
,
добро
очуван
,
драгоцен
шум
и
по
мало
поље
...
Шта
хтети
се
сад
?
...
А
онај
вечно
,
стар
као
човек
,
правило
:
да
требати
јести
,
подстицати
мисао
на
јак
,
напрегнути
делање
.
Калуђери
се
пренути
.
сав
се
дати
на
привредни
рад
...
и
Леонтије
поћи
за
општи
покрет
.
он
доћи
цео
овај
ствар
,
као
болесник
у
ватруштина
гутљај
хладан
бистар
вод
.
и
он
и
Василијан
предати
се
посао
са
неки
нов
за
себе
,
грозничав
журба
...
Стадоше
ницати
просечен
раван
пут
кроз
бескрајан
манастирски
шум
,
те
се
из
мрачан
и
неприступачан
дубодолина
стати
вући
стотина
кола
дрво
,
који
јесам
до
сад
трунути
...
појавити
се
велик
уљаник
у
манастирски
градина
,
који
на
свагда
истргнути
одушевљен
Василијан
из
наручје
коларски
вештина
...
Зашаренише
се
међу
стока
два
необично
велик
жут
крава
,
са
црвенкаст
жут
мрља
по
кожа
,
плаћен
по
тридесет
дукат
.
Уништени
филоксера
виноград
стати
се
прекопавати
и
засађивати
диваљ
лоз
за
калемљење
...
сав
букнути
,
као
успаван
трава
после
пролећни
киша
...
само
поље
остати
по
стар
.
А
и
шта
хтети
она
?
Шта
моћи
унети
нов
,
а
стваран
и
кориснога
,
у
неколико
манастирски
ливада
и
њива
.
гвозден
плуг
браздати
по
она
одавно
,
а
у
копачица
и
други
пољоделски
справа
још
се
некако
сумњати
...
Леонтије
се
добро
сећати
што
јесам
гледати
у
Фрушкој
гора
,
али
јесам
тамо
други
земља
и
,
што
јесам
главно
,
други
количина
...
сав
врити
у
посао
,
а
млад
старешина
задовољно
преносити
очи
с
један
нов
тековина
на
други
.
сад
он
и
шум
изгледати
китњаст
и
хладовит
,
и
градина
разноврстан
и
шарен
,
и
ливада
зелен
и
стока
по
она
тован
,
и
воћњак
густ
и
сам
двориште
манастирски
примамљив
,
весео
,
нарочито
кад
пропливати
он
,
са
вечно
заврнут
рукав
и
уздигнут
глава
,
ђаволаст
Јованка
.
у
овако
светао
тренутак
Леонтије
сићи
у
подрум
,
који
јесам
давно
и
печално
осиротети
,
јер
скоро
сваки
бура
жалосно
звонити
,
одати
нем
празнина
.
Наточи
у
стар
Савин
стакло
онај
исти
,
укрћен
кристалан
шљивовица
,
па
одшетати
раван
просечен
пут
на
врх
онај
висок
брег
,
са
ко
јесам
и
Сава
негда
посматрати
свет
...
Чаша
за
чаша
слева
се
неосетан
—
јер
шта
бити
радити
човек
у
овај
самоћа
,
—
а
у
весео
глава
млад
намесник
сав
живље
се
и
узбуђен
оцртавати
и
колутати
разни
план
за
будући
живот
...
сав
хтети
се
урадити
,
и
знати
се
опет
зашто
се
живити
!
...
и
сад
се
млад
монах
сећати
свој
давни
порушен
идеал
онако
исто
,
као
што
се
сећати
свој
давни
покопан
деца
родитељ
,
који
јесам
у
млад
,
после
рођеној
,
деца
наћи
срећа
,
тих
домаћи
мир
и
задовољство
...
Још
један
жеља
остати
на
срце
Леонтијев
.
толики
година
проћи
,
а
он
не
видити
више
свој
стар
гнездо
,
из
ко
јесам
полетети
у
свет
,
не
видити
ни
свој
жељен
Маљен
!
...
кад
прерадити
сав
посао
,
Леонтије
отпутовати
свој
крај
...
како
се
изненадити
,
улазити
у
свој
село
!
сав
оно
исто
,
добро
познати
он
,
и
опет
све
друкчије
,
необичан
...
преко
сав
се
навући
паучинаст
покривало
лак
заборав
давно
негледан
слика
,
па
сад
све
ницати
пред
он
у
други
светлост
и
други
облик
...
гле
,
зар
онај
кућа
Степовић
!
некад
он
јесам
изгледати
као
двор
,
а
сад
тако
снизак
,
стар
,
и
тако
обичан
...
овде
се
некад
побадати
вит
...
како
он
се
велик
чинити
тај
поље
,
а
сад
...
—
Чији
јесам
,
тај
мали
?
запитати
један
дечко
,
који
терати
крава
сокак
.
—
Вељков
,
чути
се
обичан
одговор
сеоски
дете
,
који
држати
да
јесам
његов
Вељко
знати
цео
свет
.
—
од
који
јесам
твој
Вељко
?
где
јесам
ви
кућа
?
—
тамо
,
више
Марковић
...
онај
под
брдо
.
—
А-а
!
...
Вељко
Максимов
?
јесам
ли
жив
чича
Максим
?
—
умрети
јесам
.
—
А
Милоје
водник
?
А
Ненад
Ђаков
?
...
и
калуђер
нестрпљиво
изређати
неколико
стар
,
зрео
људи
,
који
јесам
знати
...
и
сав
помрети
,
заједно
с
његов
отац
,
и
на
њихов
пепелиште
господарити
други
људи
и
чути
се
други
име
...
и
овде
нестајати
онај
стар
,
на
који
јесам
он
добро
навикнути
,
свет
,
а
ницати
нов
,
непознат
,
млад
свет
.
његов
вршњак
већ
управљати
породица
,
кућа
и
често
представљати
читав
племе
.
А
он
се
,
и
ако
и
јесам
управљати
кућа
,
чинити
тај
необично
,
па
чак
и
—
незгодно
...
сав
из
његов
врста
требати
да
јесам
млад
,
тај
јесам
у
ред
и
обично
...
али
где
јесам
стар
?
...
А
шта
јесам
оно
...
чији
јесам
онај
кућа
?
...
и
она
нов
,
висок
,
господски
,
и
она
испод
она
накривити
чатрљица
...
јесам
...
тај
јесам
његов
стар
гнездо
,
у
који
се
испилити
!
он
не
гледати
висок
,
са
црвен
кров
и
бео
зид
кућа
,
који
јесам
његов
новац
подигнути
,
он
и
заборавити
на
она
...
него
он
остати
приковати
око
,
с
нем
зачуђен
израз
,
на
онај
убог
,
снизак
,
крив
дашчарица
,
чији
јесам
се
брвно
искривити
,
поизваљивати
,
шиндра
поотпадати
,
и
по
избушен
кров
преливати
се
беличаст
сив
маховина
...
зар
тај
она
старати
»
наш
кућа
«
?
!
...
А
родбина
весео
...
сав
поискакати
,
истрчати
чак
у
воћњак
,
па
се
живо
радовати
тако
важан
и
мио
гост
...
Вуја
старешина
кућни
,
Свеја
већ
косач
,
сестра
немати
,
разудати
се
,
а
около
сновати
неки
непознат
деца
,
и
са
онај
исти
покрет
,
са
исти
начин
и
израз
лице
,
како
јесам
и
он
јесам
радио
,
тапкати
преко
двориште
и
крити
се
са
смех
за
труо
ћерчиво
стар
кућа
...
он
се
учинити
да
јесам
он
мали
као
они
...
Шта
хтети
овај
туђ
деца
овде
!
...
ко
се
усудити
заузети
његов
место
иза
ћерчиво
!
...
ах
,
тај
јесам
сав
Васић
...
Вујов
деца
.
и
калуђер
се
чинити
,
да
он
оне
живити
и
плашљив
,
вижљаст
очица
говорити
:
»
Наше
јесам
овај
огњиште
!
...
и
кад
ти
,
Вуја
и
Свеја
закопати
,
онда
хтети
овде
ја
господарити
тако
,
као
ви
сад
«
...
А
Маљен
одозго
величанствен
и
моћан
избијати
у
светао
недогледан
зрак
,
и
нем
ћутање
поздрављати
стар
знанац
...
—
писати
јесам
ти
...
рећи
Вуја
,
кад
стати
у
двориште
:
баба
те
на
самрт
поздравити
и
опростити
се
лепо
...
Леонтије
брзо
окренути
леђа
сав
,
глава
он
се
затрести
и
чути
се
загушен
хропац
,
а
потом
јецање
...
Поиздолазише
он
на
виђење
сав
сестра
,
тетак
,
цео
родбина
.
сав
се
радовати
његов
долазак
,
сав
се
,
као
нарочито
,
утркивати
,
ко
хтети
он
се
приказати
мио
,
близ
...
и
као
да
у
овај
он
опазити
нешто
непријатан
.
повести
разговор
са
сестра
.
његов
раздраган
,
мек
,
сањалачки
душа
хтети
бити
се
бавити
светло
прошлост
.
—
Сећаш
ли
се
,
кад
се
онај
једном
ја
сакрити
онде
за
ћерчиво
,
а
ти
ићи
,
у
вече
,
с
крављача
млеко
,
па
тај
ја
уплашити
,
а
ти
просути
млеко
?
сестра
се
смешити
,
одговарати
да
се
сећати
,
и
ако
она
се
из
очи
видити
немаран
расположење
према
тај
»
залудница
«
.
она
вешто
обртати
разговор
и
почињати
причати
о
тежак
време
,
велик
дација
и
,
онако
уз
реч
,
како
она
јесам
кућа
овештао
,
морати
се
дизати
други
...
не
требати
много
новац
,
али
немати
где
да
се
узети
...
она
завршити
говор
тако
сладак
сестрински
поглед
,
да
се
Леонтије
намрштити
.
—
мој
Љуба
,
завршивати
разговор
други
сестра
,
после
онако
исто
поетичан
почетак
.
дати
ми
јесам
бог
деца
и
здравље
,
али
ето
,
немати
са
шта
да
она
мрсити
...
А
продавати
се
до
сам
наш
кућа
један
ливадица
...
и
други
бити
један
жена
продати
два
кравица
...
и
тетак
,
и
стрина
,
и
браћа
од
стриц
...
сав
окупити
један
,
сав
имати
неки
невољица
...
—
овај
јесам
сав
подолазити
да
што
искамчити
,
рећи
он
Вуја
на
сам
.
да
имати
капетан
-Мишино
благо
,
не
бити
она
зајазити
.
него
...
ако
велим
,
ја
хтети
она
рећи
...
да
се
не
мразити
?
...
Знаш
...
они
мислити
,
кад
јесам
така
господин
,
да
имати
пун
казан
дукат
...
—
А
тај
не
мислити
тако
?
!
...
погледати
он
Леонтије
оштро
и
прекорно
.
Вуја
,
стидљиво
и
ширетски
,
са
онај
исти
,
урођен
обојица
,
потуљен
поглед
,
обор
глава
...
Дође
на
виђење
и
стар
другарица
с
Маљен
,
водити
синчић
за
рука
.
гле
,
права
жена
!
...
развијен
,
чист
,
обичан
поцрнео
лице
.
Леонтије
оживити
.
сад
хтети
се
поновити
све
стар
,
диван
успомена
...
—
Знаш
...
кад
онако
ја
легнути
крај
студенац
,
тај
нешто
дељкати
,
а
тек
папоња
завречати
чак
у
други
коса
!
...
Леонтије
се
хтети
овај
подсетити
на
свој
сањалачки
гледање
плав
небо
.
—
ја
.
ти
јесам
се
добро
излежавати
,
а
ја
се
једнако
бол
по
трње
и
рањавити
нога
...
—
А
кад
оно
поћи
у
свет
,
онако
преплашен
и
мали
,
знати
како
јесам
се
гледати
и
ћутали
на
кос
?
...
—
Па
ја
у
вече
извући
батина
и
за
ти
!
—
А
јарац
...
јакање
!
...
она
,
болан
...
сећати
ли
се
како
јесам
се
претурати
?
запитати
Леонтије
стидљиво
и
обор
очи
.
—
Тсс
...
дечурлија
!
одговорити
Мира
немарно
и
погледати
у
страна
.
јесам
имати
други
посао
.
—
Па
онако
бос
обојити
...
севати
ми
бутина
!
—
А
ви'ш
...
овај
мој
мали
хтети
да
се
мрднути
без
обућа
и
јелек
.
Дође
тежак
време
!
...
—
ах
!
...
Леонтије
горко
уздахнути
и
очајно
,
као
остављен
у
пустиња
путник
,
поглед
у
плав
небо
.
зар
сав
једно
исто
!
?
...
само
он
поп
Светозар
,
који
јесам
сад
парох
у
његов
село
,
обрадовати
.
он
он
искрено
дочекати
и
јесам
се
одвајати
од
Леонтије
,
док
год
се
овај
бавити
код
кућа
.
он
он
најбоље
обавестити
о
сав
промена
,
који
се
догодити
у
цео
крај
за
овај
седам
,
осам
година
.
он
он
саопштити
и
за
Милка
,
да
се
удати
за
један
срески
писар
—
и
доста
други
радо
знан
веста
...
и
сељанин
Леонтијев
учинити
пријатан
утисак
на
он
.
и
онај
озбиљан
поштовање
чин
његов
,
и
онај
свесрдан
прилажење
рука
он
и
стар
и
млад
,
и
она
искрен
радост
њихов
,
што
она
се
сијати
у
ока
,
јер
јесам
дочекати
да
видити
два
»
господин
«
из
њихов
убог
село
:
он
и
Светозар
—
сав
он
тај
радовати
,
веселити
и
бацати
лак
копрена
заборав
на
дочек
родбина
он
.
али
он
јесам
од
сав
бити
мио
,
заносан
дочек
стар
,
давно
невиђен
околина
,
висок
Маљен
и
цео
,
светло
оцртан
јасан
зрак
,
нераван
видик
...
гле
,
она
исти
,
искривудати
,
узак
и
дубок
речни
долина
,
по
који
се
јутром
носити
и
колутати
млечно
сиваст
магла
,
а
кад
опећи
сунце
,
зеленити
се
ливада
,
жутити
се
њива
зрео
кукуруз
и
промицати
млад
живахан
праља
...
и
они
голи
снизак
хум
,
по
који
се
жут
стрњак
,
или
зелен
воћњак
и
црн
или
црвен
кућни
кров
...
и
онај
велик
брег
,
окитити
густ
шум
...
и
далеко
тамо
на
исток
,
еј-хеј
...
дигнути
се
поносно
од
земља
,
увити
у
таман
сивкаст
магла
,
диван
,
пластаст
Букуља
...
А
за
леђа
висити
,
непомичан
и
светао
,
мити
као
сунце
,
зеленити
Маљен
...
ах
,
кад
загудети
великан
врх
густ
јелашје
,
и
кад
засвирати
игласт
борје
,
и
кад
зашумити
густ
бучје
...
калуђер
дрхтати
.
Чина
он
се
да
тај
Маљен
он
поздрављати
...
—
здраво
,
друг
стар
!
...
да
ли
хтети
се
још
кад
видети
?
узвикивати
сетан
монах
,
остављати
мио
кутић
на
свет
...
—
збогом
!
збогом
!
...
—
сав
јесам
пролазан
и
ништаван
,
мој
Маљен
;
сав
јесам
тако
себичан
и
таки
грубо
;
сав
јесам
удесити
,
измајсторисати
,
наместити
...
сав
јесам
хладно
као
лед
,
без
срце
...
само
јесам
ти
један
сталан
,
непомичан
,
мио
и
светао
!
...
—
збогом
!
збогом
!
...
XXВИИИ
Прошло
јесам
десет
година
.
у
манастир
се
за
тај
време
учинити
многи
промена
.
кроз
шум
моћи
провући
неколико
пласт
у
ред
,
да
не
закачити
о
дрво
;
уљаник
зарасто
у
коров
,
и
још
по
неки
пчелица
прозујати
над
овај
усамљен
дивљина
;
по
ливада
чупкати
спржен
трава
кржљав
говеда
и
једно
стар
,
сплатичено
кљуса
;
детелиниште
зарастао
аптовина
,
поврће
у
градина
не
видити
се
од
трава
...
А
ћелија
манастирски
,
са
улазак
,
доста
личити
на
нишан
од
платно
,
у
који
јесам
цео
чета
осути
неколико
плотун
.
Жуње
и
детлић
,
на
јак
студен
,
тражити
храна
и
заклон
,
избушити
јесам
безбројан
рупа
на
прљав
зид
,
а
ники
и
не
помислити
да
тај
рупа
чудно
изгледати
...
велик
парче
леп
поотпадати
,
темељац
поизвиривали
и
почети
трулити
,
осути
се
зид
испод
темељ
,
па
се
тај
сав
шаренити
,
суморно
црн
и
бацати
на
душа
гледаочев
неки
тужити
,
сетан
осећање
.
А
у
двориште
и
по
стаја
пустош
,
занемареност
и
нем
сањивост
...
од
момак
и
послуга
ники
,
осим
Јованка
и
њен
муж
.
немати
ни
ђак
ни
калуђер
,
осим
игуман
.
сав
се
,
као
по
мах
чаробан
штапић
,
изменити
,
изумрети
,
отуђити
...
у
почетак
јесам
,
као
што
видети
,
цео
манастир
Леонтијев
личити
на
скорашњи
рој
,
који
јесам
с
велик
журба
и
хук
кидисати
да
свој
празан
кошница
попунити
,
да
се
мед
прелив
до
јесен
...
милити
се
човек
живети
,
кад
погледати
како
око
он
све
кључати
и
бризгати
живот
,
како
се
све
мењати
на
боље
,
како
јесам
сав
примамљив
и
леп
...
А
у
кућа
се
живети
старински
.
Беше
свега
у
изобиље
...
један
дан
Леонтије
опазити
,
да
се
добитак
манастирски
никако
не
моћи
изравнати
са
издатак
.
како
који
година
,
дефицит
сав
огроман
...
бити
се
јадник
ко
рибати
о
земља
,
радио
с
упоран
журба
,
мучити
се
,
довијати
се
и
обртати
од
сваки
рука
,
али
стање
сав
очајан
...
Шта
јесам
тај
?
смањити
се
,
управо
нестати
свити
пређашњи
манастирски
добитак
,
а
издатак
се
повећати
огроман
порез
и
дуг
.
Што
јесам
бити
готовина
у
управа
фонд
,
тај
јесам
Сава
изузети
и
потрошити
,
а
Леонтије
се
,
по
савет
уман
људи
,
задужити
,
да
бити
моћи
учинити
онај
промена
који
видети
—
да
бити
моћи
паметно
газдовати
.
требати
јесам
сад
отплаћивати
тај
дуг
,
одуживати
порез
и
сносити
велик
издатак
кућеван
...
А
уљаник
и
крава
и
градина
и
њива
једва
подмиривати
домаћи
потреба
;
а
виноград
се
морати
напустити
због
скуп
рад
...
и
,
да
бити
се
довршити
зло
,
један
пролеће
ударити
страховит
поводањ
,
засути
сав
манастирски
воденица
,
а
после
неколик
недеља
прохујати
чувен
циклон
руднички
,
пообарати
шум
,
развалити
сав
воденица
и
однети
,
сатрти
све
под
себе
...
сад
се
моћи
животарити
једино
продаја
оборен
гора
;
други
добитак
не
бити
...
Шта
...
зар
толики
рад
,
па
све
у
залуд
!
?
...
Леонтије
најпре
држати
да
јесам
тај
неки
погрешка
,
да
ту
морати
бити
нешто
други
,
нешто
што
он
не
разумети
...
Очекиваше
да
се
тај
све
некако
исправити
.
али
он
последњи
недаћа
саломити
,
истргнути
он
сваки
нада
на
добар
дан
,
убити
он
одједном
сав
воља
и
одушевљење
за
рад
.
Леонтије
се
повући
у
соб
,
и
одједном
занемарити
сав
оно
,
што
он
јесам
до
сад
одушевљавати
,
што
јесам
давати
смисао
живот
.
престати
и
мислити
.
него
се
тако
загледати
негде
,
па
седити
по
читав
час
као
окамењен
.
око
он
приковати
за
сив
даљина
,
не
кретати
се
.
али
у
он
немати
смисао
,
празан
јесам
,
као
од
стакло
.
и
само
по
неки
уздах
,
што
се
отети
из
саломљен
дух
,
показивати
да
ту
имати
још
живот
.
један
постан
недеља
Леонтије
не
отићи
у
црква
.
А
и
што
хтети
!
...
тамо
служити
парохиски
свештеник
,
који
јесам
давно
преотети
храм
(
због
она
Василијан
побећи
у
други
манастир
)
,
па
он
се
сад
не
мити
ни
црква
.
млад
игуман
седити
на
доксат
,
заклонити
за
дрвен
стуб
,
и
посматрати
како
излазити
причешћен
народ
из
храм
.
одједном
изићи
чисто
и
лепо
оденути
,
примамљив
група
:
човек
и
жена
са
два
мали
мушкарче
,
који
се
једва
прекретати
и
љуљушкати
на
трунтав
несигуран
нога
,
а
уз
она
се
усправити
висок
,
тринаестогодишњи
дечко
.
Леонтије
добро
познавати
свако
овај
лице
,
али
он
се
сад
цео
група
учинити
тако
непознат
,
таман
...
као
да
сад
први
пут
виђати
не
сам
група
,
него
оно
,
што
он
се
сад
учинити
нов
у
она
...
одједном
он
пасти
на
памет
давнашњи
простачки
разговор
са
Велимир
о
циљ
живот
,
кад
он
овај
стидљиво
наговестити
очекивање
подмладак
...
и
злобан
завист
,
и
очајан
,
немоћан
туг
севнути
у
ока
он
...
али
се
тај
око
брзо
овлажити
,
и
из
он
закапати
врео
суза
...
кроз
помућен
суза
очи
,
указати
он
се
још
једаред
Велимиров
породица
као
у
неки
сјајан
магла
...
игуман
скочити
,
узити
стакло
с
ракија
,
што
стајати
пред
он
и
,
други
излазак
,
побећи
на
сав
омиљен
заравањ
,
на
брег
више
манастир
...
ах
,
како
дивно
грејати
топло
сунашце
,
како
пиркати
и
задихати
хладовина
сенаст
бучје
,
како
се
сјајити
,
шаренити
и
прелив
разноврстан
боја
далек
простран
видик
,
над
који
треперити
чисто
светао
небо
;
како
се
весело
витлати
у
ваздух
пар
голуб
,
одсјајкивати
према
сунце
свој
дивотан
перје
;
како
јесам
сав
у
наоколо
светло
,
мило
,
топло
,
ведро
и
весело
!
...
А
усамљен
игуман
,
суморан
од
влажан
јесен
,
туробан
од
кишан
облак
,
седити
на
усечен
буков
пањ
,
наслонити
превијен
нога
на
труо
клада
пред
себе
,
искренути
,
опустити
глава
немоћан
у
страна
и
гледати
бесмислено
у
простран
шарен
свет
,
који
се
пред
његов
очи
раширити
...
тек
после
неколико
добар
гутљај
лице
он
се
разведрити
,
очи
стати
гледати
смишљен
,
а
мисао
,
један
за
други
,
све
брже
и
брже
,
стати
ницати
и
пролетати
у
растресен
глава
он
.
ах
,
овај
тежак
,
мучан
,
па
ипак
примамљив
мисао
,
морити
он
цео
живот
!
...
непрестано
он
играти
пред
очи
слика
Велимиров
породичан
срећа
.
мисао
о
други
шта
,
а
оно
једнако
пред
он
...
он
знати
зашто
живити
,
и
зато
јесам
срећан
;
а
ја
?
!
...
и
нашто
отићи
овај
живот
?
...
куд
пролетети
толики
година
?
...
Шта
бити
од
онолики
идеал
,
сан
?
...
зар
се
толико
мислити
и
сањати
само
ради
тај
,
да
бити
душа
имати
забава
?
...
зар
јесам
сав
тај
бити
само
привиђење
,
сенка
?
не
моћи
бити
!
...
јесам
ли
он
грешити
?
...
или
јесам
разумети
задаћа
живот
онако
правилно
као
Велимир
?
...
тај
он
јесам
хтети
нешто
далеко
узвишен
,
хтети
јесам
живети
сам
душа
,
који
јесам
битан
,
суштина
у
човек
,
али
он
људи
не
дати
.
Угасише
он
,
порушити
и
тај
идеал
,
као
што
он
јесам
порушити
свој
раније
идеал
.
и
од
свити
тај
сан
,
од
цео
мучан
прошлост
,
од
сав
досадањи
живот
,
остати
само
магловито
сећање
...
Леонтије
загледати
дубоко
у
прошли
живот
и
,
после
дуг
ћутање
,
уздахнути
горко
...
о
,
како
јесам
тамо
,
куд
он
загледати
,
све
празан
,
ништаван
,
бесмислен
,
таман
!
...
Брр
...
како
он
јесам
хладно
!
обузимати
он
ужас
...
он
замишљати
демон
,
кад
јесам
,
пре
створење
свет
,
свој
оштар
крило
парати
вечан
,
црн
,
празан
ноћ
,
и
чинити
он
се
,
да
јесам
и
његов
живот
и
његов
душа
празан
од
тај
вечан
ноћ
...
и
нешто
он
јесам
најчудније
!
...
он
јесам
за
себе
смишљати
све
нешто
особито
,
неки
нарочит
стаза
,
који
ники
јесам
пролазити
.
А
оно
испасти
све
тако
обично
,
тако
просто
...
он
лагано
и
непрестано
газити
по
добро
утрвен
пут
,
по
онај
исти
колосек
,
који
јесам
хиљадити
пре
он
пролазити
...
и
тако
хтети
бити
до
крај
.
он
јасно
видити
цео
сав
живот
унапред
,
сећати
се
живот
Савин
,
Максимов
и
други
.
и
он
хтети
за
она
...
хтети
бити
ништа
друкчије
...
и
видити
јасно
,
да
јесам
тај
живот
празан
од
прошлост
,
да
јесам
бесмислен
,
чемеран
,
ужасан
као
црн
вечност
...
и
на
последак
око
сав
тај
,
око
свити
идеал
и
сан
,
око
празан
прошлост
и
црн
будућност
,
око
цео
живот
и
око
себе
сам
,
видити
обавијен
груб
рогозина
,
исто
онако
као
око
Сава
...
и
с
један
страна
вирити
масна
камилавка
,
а
с
други
висити
нов
,
гладак
цокула
...
