Рајко
од
расинити
приповетка
С
крај
XВИИ
век
написати
Чед
.
МИЈАТОВИЋ
ТРОШКОМ
КОЛАРЧЕВЕ
ЗАДУЖБИНЕ
у
Београд
у
ДРЖАВНОЈ
ШТАМПАРИЈИ
краљевина
Србија
@card@
ПОСВЕЋЕНО
име
милован
ВИДАКОВИЋА
Рајко
од
расинити
први
део
у
КРУШЕВЦУ
@card@
пред
вече
један
леп
летњи
дан
година
@card@
пролазити
јесам
по
рушевина
од
некадашњи
двор
и
град
Кнез-Лазарева
у
Крушевац
један
шарен
гомила
од
Турчин
и
ђаур
.
крепак
један
и
повисок
старац
,
—
с
румен
образ
,
бео
на
округао
поткресан
брада
,
одевен
у
китњаст
руво
маџарски
,
с
висок
орлов
перо
на
црн
снизак
калпак
,
с
крив
сабља
о
бедро
,
са
висок
жут
чизма
,
на
који
зврктати
широк
сребрн
мамуза
,
—
бити
јесам
средина
,
око
који
се
онај
гомила
повијати
час
напред
,
час
на
десно
,
час
на
лево
.
уз
он
и
око
он
бити
јесам
још
неколико
млад
људи
у
маџарски
народни
ношња
,
а
и
један
дежмекаст
човечуљак
у
дугачак
,
црн
долама
,
који
јесам
сваки
час
брисати
свој
знојав
и
запурен
а
гладак
обријан
лице
некакав
бео
убрус
.
с
она
јесам
ићи
и
неколико
Турчин
у
дугачак
зелен
кафтан
и
са
стамболијски
турбан
,
а
иза
она
једно
десетак
јаничар
са
сукнен
саркол
на
глава
,
али
без
оружје
.
по
даље
иза
овај
гомила
ићи
јесам
растројено
и
полагано
чауш
с
велик
тојага
.
тек
бити
се
од
час
на
час
по
неки
од
она
залетети
на
гомила
турски
момчадија
и
дечурлија
,
кад
бити
овај
гласно
повикати
:
„
ха
,
бре
,
вур
ђаур
!
“
па
бити
се
узети
бацати
комадић
од
ћерамида
и
цигла
,
или
и
сув
коњски
ђубре
,
на
онај
сјајан
господа
.
онај
јесам
доиста
бити
сјајан
господа
,
што
шетати
по
развалина
двор
Лазарево
.
Барон
Арпад
Сент-Кираљи
од
Галамбош
,
пратити
неколик
синов
велик
господа
маџарски
,
путовати
јесам
као
изванредан
посланик
ћесар
и
краљ
угарски
у
Цариград
по
нарочит
посао
,
од
ко
јесам
зависити
хтети
ли
се
исти
закључен
мир
одржати
или
не
.
Султан
јесам
пратити
из
свој
сарај
Хасан-агу
Зулуфлија
да
као
чауш-баша
у
Београд
дочекати
и
у
Цариград
допратити
царски
поклисар
.
у
Београд
јесам
Мустафа-бег
Алаџа-хисарли
,
један
од
богат
спахија
турски
,
свој
стар
пријатељ
Хасан-аги
дати
свој
млад
а
јуначан
„
кабадахија
“
Рајка
,
да
он
спроводити
и
да
он
помоћи
да
се
цар
гостити
ни
на
шта
не
потужити
.
„
Његов
он
,
“
говорити
Мустафа
Хасан
,
„
на
дом
звати
„
Страхиња
"
,
ван
дом
јесам
познати
као
„
од
Расина
Рајко
“
.
ја
он
звати
„
Амиџа-заде
"
.
млад
јесам
;
али
се
на
он
моћи
поуздати
као
на
добар
јунак
.
његов
ја
јесам
стриц
један
живот
спасти
,
па
он
увести
синовац
у
сав
конак
за
кабадахија
,
и
пазити
он
као
да
ја
јесам
син
.
повести
он
у
Стамбол
,
неки
видити
сила
и
господство
,
е
да
бити
се
зажелети
да
цар
служити
.
Пође
ли
цар
да
служити
,
ето
царство
нов
Ћуприлић
!
“
То
јесам
онај
повисок
и
вижљав
младић
,
што
испред
сам
стар
посланик
корачати
.
о
раме
носити
дуг
пушак
арнаутка
,
чврсто
се
утегнути
широк
шарен
пас
,
поврх
овај
црвен
силав
с
пиштољ
и
ханџарем
;
испод
сплав
,
изнад
и
десни
и
леви
кук
,
леп
сребрн
Фишеклије
притврђен
дебео
црвен
гајтан
са
који
се
спуштати
многобројан
ситан
ланац
са
оцило
,
бритвица
,
чачкалица
,
свакојак
зделица
и
дрангулија
,
те
он
као
кићанка
бити
по
бедро
,
па
ситан
звекет
пратити
сваки
његов
корак
.
по
прса
јесам
притегнути
џемадан
од
црвен
сукно
,
из
који
се
од
раме
спуштати
поширок
рукав
од
дебео
сељачки
платно
,
који
се
уз
доручни
зглавак
припијати
доручницима
леп
и
пун
црвен
конац
извезен
.
имати
јесам
на
себе
узак
чакшире
од
загасит
плав
чоха
опточити
црн
гајтан
;
носити
јесам
пресан
опанак
и
чарапа
висок
скоро
до
колено
,
а
лепо
у
богат
шара
од
мрк
,
жут
и
зеленкаст
плетиво
исплести
.
на
глава
он
јесам
снизак
шубара
од
црн
јагњетина
.
испод
шубара
видети
се
чела
не
баш
високо
,
и
пре
поснизак
,
али
право
и
лепо
срезати
и
осенити
густ
кестењав
кос
.
погуст
и
дуг
веђа
лепо
се
повијати
изнад
два
црн
ока
,
који
свагда
право
гледати
;
из
она
светао
отворен
поглед
,
истина
,
не
севати
претња
,
али
као
да
гласно
казивати
:
„
не
бојити
се
ники
до
бог
!
“
од
обрвски
саставак
полазити
јесам
један
прав
нос
са
прилично
широк
и
покретан
ноздрва
.
наусница
он
јесам
тек
мало
нагарити
и
остављати
да
се
лепо
видити
румен
лук
горњи
усна
од
добро
срезан
и
за
човек
доста
мален
уста
.
лице
он
јесам
бити
облик
као
округао
јабука
,
који
се
слити
у
нешто
мало
дуг
но
широк
коцка
,
и
кроз
мрк
препланулост
од
сунце
на
образ
његов
лако
пробијати
румен
младост
и
пламен
узбуђеност
.
цео
он
јесам
појава
бити
пријатан
и
допадљив
.
јесам
он
бити
више
од
двадесет
и
два
година
.
красна
овај
младић
корачати
јесам
пред
сам
ћесарев
посланик
,
овда
и
онда
зауставити
бити
се
па
казивати
што
имати
да
казивати
,
онај
загрејан
и
знојав
католички
поп
,
који
се
ваљати
да
родити
негде
међу
Хрват
или
Словенац
,
тај
разумевати
и
говорити
српски
.
Патер
Хијероними
,
који
јесам
пратити
посаобина
као
секретар
,
преводити
јесам
његов
казивање
маџарски
господа
.
од
урвина
стар
црква
лазарица
младић
поћи
напред
к
један
обрван
платно
од
зидина
,
који
се
наслањати
на
висок
кула
један
.
„
Ева
,
да
сад
изаћи
на
овај
платно
!
“
рећи
Рајко
мек
глас
у
који
се
,
у
јасан
металан
звека
,
мешати
и
нешто
понос
.
—
„
богме
хтети
господа
мој
поломити
мамуза
по
тај
камење
!
“
рећи
дежмекаст
патер
утирати
зној
,
и
брижан
гледати
за
младић
,
који
се
сигуран
и
лак
корак
пењати
уз
гомила
цигла
и
камење
.
„
ама
вредити
да
поломити
мамуза
.
с
овај
платно
моћи
најбоље
да
видити
,
како
јесам
град
некада
имати
двојак
зидина
,
као
онај
што
казати
да
Цариград
имати
!
па
онда
баш
требати
из
близина
да
видити
кула
овај
!
“
Испеше
се
сав
господа
за
он
на
онај
зидина
до
кула
.
разговарати
нешто
између
себе
маџарски
и
по
сав
прилика
мити
она
бити
онај
поглед
на
околина
.
Рајко
прекинути
њихов
разговор
,
дотакнути
патер
рука
и
рећи
:
„
Кажи
господа
:
на
овај
јесам
кула
голубан
,
веран
слуга
српски
цар-Лазара
,
на
свој
рука
изнети
госпођа
свој
,
царица
Милица
.
Знаш
шта
ви
казивати
мало
час
кад
бити
доле
на
капија
,
на
који
царица
преклињати
сав
девет
Југовић
редом
,
да
она
бар
један
брат
од
заклетва
на
двор
остати
?
!
вала
као
да
сад
гледати
голубан
како
силазити
низ
кула
,
сетан
невесео
,
тешко
он
јесам
што
не
моћи
да
послушати
свој
господар
,
ал
’
јесам
теже
срце
одолети
,
да
не
ићи
на
бојити
на
Косово
,
већ
—
појахати
свој
лабуд
,
посести
он
отићи
у
Косово
!
"
—
„
куд
се
ти
заносити
,
мој
братац
!
“
рећи
патер
малко
нестрпљиво
,
па
не
хтети
тај
ни
да
преводити
.
али
он
старац
посланик
запитати
шта
Рајко
рећи
,
па
кад
чути
прићи
к
младић
и
потапкати
он
по
раме
као
да
он
одобравати
.
„
е
баш
ја
јесам
жао
,
што
ми
двојица
не
моћи
да
се
разумети
!
“
рећи
Рајко
гледати
посланик
права
у
очи
;
„
сав
ја
се
чинити
да
овај
поп
ти
само
смућкати
што
ја
причати
.
А
видити
ти
јесам
ти
и
јунак
и
господин
!
знати
ја
,
волети
бити
ти
да
сазнати
о
цар-Лазару
и
царица
Милица
много
више
,
него
што
тај
овај
господин
попасти
волити
!
“
насмејати
се
гласно
и
сам
патер
Хијероними
,
и
насмејати
се
сав
господа
кад
она
превести
Рајков
реч
.
па
онда
хтети
патер
прихватити
:
„
хајде
,
хајде
!
свршивати
само
ако
имати
још
што
!
ваљати
господа
да
се
вратити
у
караван-серај
на
одмор
!
“
—
„
имати
бити
ја
овде
ви
пуно
да
казивати
.
не
бити
стигнути
за
сав
ни
цео
ноћ
.
него
казати
овај
господин
:
видити
овај
кула
;
у
она
јесам
најволети
да
заједно
становати
цар-Лазар
и
царица
Милица
.
А
она
јесам
се
двоје
много
волети
.
сад
,
видити
ли
чак
на
врх
на
висок
зидина
од
кула
нешто
као
гвозден
чакаљ
?
“
„
видити
,
видити
!
“
уверавати
патер
и
не
гледати
у
вис
.
„
Само
хајде
,
свршивати
!
“
—
„
е
,
а
мо'ш
ли
погодити
шта
јесам
тај
?
“
„
не
моћи
,
братац
мој
!
него
казивати
па
свршивати
!
“
—
„
Хоћу
,
само
ти
све
лепо
да
превести
!
Видиш
,
овај
се
кула
видити
чак
из
задужбина
цар-Лазарове
,
бео
црква
Раваница
.
Сећаш
ли
се
!
казивати
јесам
ви
о
она
кад
јутрос
близу
она
пролазити
.
цар
јесам
врло
често
одлазити
свој
црква
да
провести
по
који
дан
.
А
опет
бити
се
једнако
бринути
како
он
јесам
царица
и
јесам
ли
он
све
добро
на
двор
.
с
тај
бити
царица
,
чим
се
смркнути
,
заповедити
да
се
гвозден
један
котарац
напунити
луч
и
катран
,
да
се
сав
тај
обесити
о
онај
гвозден
чакаљ
па
запалити
.
цар
бити
онда
из
Раваница
видети
како
као
неки
звезда
трептети
над
његов
двор
у
Крушевац
,
па
бити
рећи
:
„
хвала
бог
,
мој
Милица
слати
ја
ено
звездан
поздрав
,
и
сав
јесам
добро
!
“
“
доиста
се
овај
господити
маџарски
превести
.
Млађа
од
она
узети
гласно
усклицавати
,
а
двојица
или
тројица
скинути
калпак
,
махати
она
у
висина
према
кула
,
као
да
јесам
угледати
сен
царица
Милица
,
па
јесам
усклик
витешки
поздрављати
.
„
е
,
господа
вео
да
јесам
она
се
доста
напричати
,
и
да
јесам
ето
баш
лепо
завршити
.
сад
моћи
тај
да
укварити
,
него
хајде
напред
,
показивати
пут
у
караван-серај
!
“
рећи
он
патер
.
—
„
Добра
,
кад
тако
заповедати
!
"
прихватити
Рајко
,
па
се
онда
окренути
и
рећи
нешто
на
турски
Хасан-аги
Зулуфлија
,
и
поћи
напред
.
Хасан-ага
дати
заповест
јаничар
и
чауш
да
се
устројити
по
страна
рад
заштита
посланик
и
свита
његов
.
и
онда
поћи
низ
брдо
правац
к
чесма
,
па
да
изаћи
на
пут
у
варош
.
@card@
ваљало
она
јесам
проћи
поред
западни
зидина
од
град
.
уз
тај
зидина
,
који
се
прилично
одржати
,
прислонити
јесам
бити
овде
и
онде
по
који
сиротињски
чатрља
.
пред
један
,
који
јесам
стајати
за
себе
и
подалеко
од
други
,
седети
јесам
на
земља
Циганин
,
па
ковати
клинац
за
потковица
.
Највише
да
он
јесам
бити
тридесет
година
.
мало
подаље
од
он
седети
јесам
на
земља
,
а
наслонити
се
леђима
на
плетер
од
чатрља
,
млад
један
—
Туркиња
.
бити
се
задупсти
у
неки
дубок
мисао
.
као
да
јесам
душеван
болестан
,
тако
се
укочен
поглед
из
разрогачен
очи
загледати
у
онај
шарен
гомила
,
који
се
полагано
кретати
озго
са
град
.
кад
се
свитати
мало
примакнути
,
она
се
жена
подигнути
,
па
да
бити
појачати
вид
и
да
бити
сигурније
сагледати
ко
тај
долазити
,
наднети
леви
рука
над
очи
,
и
гледати
,
очевидно
узбудити
,
у
гомила
.
као
да
и
не
чути
што
она
Циганин
ковач
срдито
и
сав
јак
и
јак
дрека
довикивати
.
А
кад
маџарски
господа
наступити
баш
према
она
,
она
са
врисак
,
који
срце
парити
,
јурнути
к
она
,
одгурнути
чауш
и
јаничар
натприродан
снага
,
који
само
очајање
дати
моћи
,
пасти
на
колено
пред
стар
посланик
и
кроз
горко
јецање
,
а
са
грчевито
склопљен
рука
,
говорити
нешто
маџарски
жив
и
ватрен
.
млад
Рајко
,
који
јесам
неколико
корачај
испред
свита
ићи
,
окренути
се
и
један
скок
скочити
до
она
и
до
посланик
.
побојати
се
да
се
јесам
што
незгодно
десити
царев
гост
.
Стадоше
он
очи
на
млад
жена
који
се
пред
нога
старчев
!
савијати
,
целивати
небројено
пута
његов
маџарски
сабља
и
говорити
за
он
неразумљив
језик
тако
страсно
.
не
бити
тај
ни
Циганка
ни
Туркиња
,
и
ако
јесам
пред
Циганинов
чатрља
седети
,
и
по
турски
у
жут
шалваре
и
црвен
јелек
оденути
бити
.
Дотрча
Циганин
с
чекић
у
рука
,
с
пена
на
уста
,
с
варница
у
очи
.
гњевно
викнути
по
турски
:
„
овамо
,
кучка
,
или
хтети
ти
сад
глава
размрскати
!
"
дохватити
јесам
за
кос
и
повући
.
Чауши
јесам
прихватити
за
рука
и
помоћи
Циганин
да
јесам
одвући
к
чатрља
.
за
неколико
тренутак
цео
онај
свита
бити
занемити
као
да
се
скаменити
.
први
бити
Рајко
који
силно
узбуђен
викнути
:
„
ама
шта
јесам
тај
?
“
и
ако
ни
јесам
не
знати
ко
управо
тај
питање
управљати
.
„
Шта
оно
рећи
?
“
питати
старац
посланик
,
окренути
се
млад
господа
из
свој
свита
;
„
шта
оно
рећи
,
ко
јесам
она
?
!
“
„
ја
се
учинити
да
рећи
:
„
ја
јесам
Маргита
,
грофица
од
Нађ-Бање
,
жена
гроф
Аладар
!
“
“
проговорити
један
од
она
.
—
„
гроф
Аладар
!
...
.
гроф
Аладар
!
“
понављати
старац
,
па
као
да
за
неки
тренутак
превртати
по
свој
сећање
.
„
гроф
Аладар
од
Нађ-Бање
бити
сад
да
јесам
мој
година
!
јесам
слушати
да
се
и
по
трећи
пут
оженити
!
овај
морати
да
јесам
неки
пометња
!
Хасан
Зулуфлија
куцнути
рука
Рајка
,
који
се
сав
бити
изгубити
слушати
за
он
неразумљив
говор
маџарски
господа
.
река
господити
да
се
мицати
даље
!
овај
јесам
један
робиња
који
јесам
овај
Циганин
,
по
име
Бекри-Бекир
,
пре
неки
година
у
Маџарска
заробити
.
дати
да
се
даље
минути
!
“
говорити
Хасан
.
Рајко
превести
на
српски
што
чаушбаша
рећи
,
те
цео
свита
поћи
даље
низ
брдо
.
он
јесам
застати
мало
иза
она
сав
.
Стојаше
као
укопати
.
Прођоше
он
мравак
кад
из
чатрља
зачути
пиштање
и
гласно
плакање
онај
жена
.
Скочи
к
врата
од
чатрља
,
али
она
наћи
зачепити
изнутра
.
удар
два
три
пут
песница
у
она
.
„
Шта
јесам
бре
?
!
“
дрекнути
изнутра
Циганин
не
отварати
.
—
„
кабадахија
царев
чаушбаша
Хасан-аге
Зулуфлија
велим
ти
:
да
тај
јадан
жена
не
такнути
ни
мали
прст
,
јер
хтети
закукати
да
сав
Алаџа-хисар
чути
!
јесам
л
’
ја
разумети
Циганин
?
"
говорити
Рајко
срдито
.
„
Турска
ја
вера
,
само
јесам
једноч
рука
ударити
!
А
ево
хтети
ни
толико
!
поздрав
и
поклон
царев
чаушбаша
,
слушати
он
!
“
одговорити
Циганин
понизно
.
доиста
ућуткати
се
плач
робињин
.
али
Бекри-Бекир
не
смети
да
отворити
врата
.
у
тај
викнути
Рајка
јаничар
оздо
од
свита
,
те
он
похитати
за
она
.
кад
већ
сићи
к
чесма
,
стати
и
окренути
се
.
пред
чатрља
Циганинов
стајати
јесам
као
кип
робиња
његов
,
па
наслонити
глава
на
десни
рука
,
а
подупрети
лакат
од
тај
рука
левица
,
гледати
за
свита
маџарски
господа
,
који
савити
пут
у
варош
.
Рајка
се
учинити
као
да
она
само
у
он
гледати
онако
као
што
он
само
у
она
гледати
.
стати
тако
за
неколик
тренутак
,
па
већ
морати
даље
за
свој
господа
.
@card@
у
караван-серају
јесам
тај
вече
владати
прилично
узбуђење
међу
маџарски
господа
.
у
један
широк
одаја
посадити
се
бити
сав
заједно
с
патер
око
снизак
један
софра
,
притиснут
кондир
са
црвен
жупски
вино
,
па
разговарати
о
онај
што
се
збити
.
око
неки
доба
Рајко
закуцати
на
врата
и
преко
патер
запитати
:
бити
ли
стар
господин
допустити
да
он
нешто
казати
.
Позваше
он
унутра
.
Уђе
и
стати
близу
сам
врата
и
почети
овако
:
„
Ева
јесам
од
како
се
смркнути
обићи
сав
Крушевац
.
мој
Расина
јесам
далеко
одавде
и
имати
овде
добар
познаник
.
распитивати
она
о
онај
робиња
.
сав
ја
вео
да
јесам
Маџарица
,
да
она
јесам
Бекри-Бекир
,
—
који
јесам
се
тек
пре
четири
година
потурчити
,
дошав
и
јесам
од
некуда
из
Маџарска
,
—
заробити
.
сав
ја
вео
да
јесам
неки
необично
добар
душа
,
и
да
не
моћи
бити
да
јесам
од
велик
господски
род
.
вео
познавати
се
тај
и
по
њен
лепота
,
и
по
њен
доброта
.
сад
бити
да
тај
јесам
бити
да
тај
јесам
,
тек
јесам
тај
Маџарица
,
ваш
земљакиња
,
од
ваш
горе
лист
,
а
ето
јесам
робиња
!
знати
да
јесам
радити
да
јесам
ослободити
.
мислити
јесам
како
да
ви
у
тај
помоћи
,
распитивати
пријатељ
и
наћи
да
моћи
да
бити
.
ево
како
:
санџак-бег
јесам
овде
нов
човек
,
тек
јесам
од
скори
доћи
,
сиромах
јесам
и
дрхтати
за
пар
.
дати
да
отићи
да
он
питати
за
који
бити
јесам
пар
предати
ви
да
јесам
повести
као
слободан
?
Циганин
не
вредити
питати
,
јер
ја
вечерас
сав
рећи
да
јесам
он
одбити
велик
новац
који
јесам
он
неки
овдашњи
спахија
нудити
.
опростити
ја
што
по
незнање
замишљати
да
моћи
бити
јесам
при
новац
и
за
такав
работа
.
ако
јесам
,
онда
ево
други
начин
:
неки
поћи
два
млад
господин
са
ја
,
отићи
хтети
права
Циганин
,
везати
он
,
она
хтети
одвести
па
јесам
сакрити
овде
у
један
кућа
који
ја
знати
,
одатле
бити
јесам
мој
људи
после
неколик
дан
испратити
у
Расина
у
мој
родбина
,
који
бити
јесам
чувати
и
пазити
као
аманет
,
док
ви
не
смислити
на
тенан
како
да
јесам
сигурно
у
завичај
оправити
.
ето
,
један
од
тај
бирати
,
ако
не
знати
нешто
још
боље
и
сигурније
.
тек
не
моћи
земљакиња
свој
оставити
да
и
даље
у
потурчен
Циганин
Бекри-Бекира
робовати
!
“
трајати
јесам
мало
подуг
док
јесам
патер
превести
сав
оно
што
Рајко
рећи
.
много
он
сметати
што
запињати
о
онај
црвен
вино
на
софра
.
Узеше
се
господа
маџарски
световати
.
Почеше
лепо
и
полагано
,
па
поћи
све
јасније
и
јасније
,
сав
гласније
и
гласније
,
док
се
Рајко
не
узити
да
побојавати
да
хтети
се
онај
млад
људи
још
и
покрвити
.
али
она
старац
уталожити
и
узити
јесам
да
говорити
мирно
,
али
и
опет
некако
као
да
заповедати
.
„
јесам
ли
,
братац
!
"
упитати
патер
Рајка
изненадно
;
„
а
ко
ти
послати
с
такав
порука
овамо
ми
?
!
“
—
„
Ко
ја
послати
?
!
како
ти
тај
питати
?
“
рећи
Рајко
малко
збуњено
а
нешто
мало
и
срдито
.
„
Ника
ја
други
к
ви
послати
јесам
до
жалосна
судбина
онај
ваш
земљакиња
што
онако
млад
робовати
,
а
по
мрак
ја
јесам
светлити
светлост
господски
образ
овај
витез
овде
!
“
узити
патер
Хијероними
да
вртити
глава
и
онда
опет
ударити
у
маџарски
бубањ
.
на
тај
хтети
стар
посланик
рећи
нешто
што
патер
превести
Рајка
овако
:
„
Његов
блиставост
узвишен
господин
царски
и
краљевски
посланик
велим
:
„
хвала
ти
,
али
од
тај
сад
не
моћи
ништа
да
бити
.
његов
јесам
посати
да
утврдити
мир
међу
царевина
,
а
не
да
она
поново
завађати
и
тај
због
шта
него
због
један
робињица
!
“
„
цар
не
бити
бити
царев
кад
бити
се
тако
лако
завађати
.
веровати
ја
ники
се
с
тај
не
бити
завадити
мањ
санџак-бег
с
Циганин
и
Циганин
са
ја
.
А
баш
јесам
од
бог
грехота
,
а
од
људи
—
бог
ја
,
мал
’
не
рећи
нешто
!
...
.
Баш
јесам
велим
грехота
оставити
онај
млада
ваш
земљакиња
да
онај
цигански
бекрија
робовати
!
“
—
„
е
шта
хтети
?
Ида
па
спавати
;
ваљати
сутра
рано
полазити
!
“
рећи
патер
.
„
Мислиш
ли
тај
да
она
робиња
сад
спавати
?
"
питати
Рајко
нешто
снуждити
;
„
вала
дати
бити
глава
,
ако
се
она
цео
овај
ноћ
бог
не
молити
,
да
покренути
срце
овај
господа
,
да
јесам
ропство
ослободити
!
“
Диже
се
старац
,
скочити
и
сав
она
млад
господа
на
нога
.
старац
господски
махна
рука
Рајка
,
дати
он
знак
да
моћи
ићи
.
Рајко
се
поклонити
старац
и
изаћи
.
„
ех
,
шта
хтети
?
сила
бог
не
молити
.
јесам
мислити
да
хтети
тако
да
се
свршити
!
“
говорити
јесам
у
себе
.
отићи
полагано
преко
простран
двориште
од
караван-сераја
и
кроз
разграђен
ограда
од
врљика
ући
у
један
велик
забран
,
који
јесам
одмах
иза
коњушница
почињати
.
поглед
у
звездан
небо
па
се
пустити
у
неки
мисао
.
@card@
на
цео
пут
од
Београд
до
Крушевац
Рајко
јесам
бити
кипети
од
веселост
.
срце
он
јесам
бити
пуно
необичан
милина
;
очи
јесам
он
светлети
неисказан
радост
.
Чинило
он
се
као
да
јесам
робовати
у
конак
Мустаф-агином
,
па
се
сад
слободан
и
срећан
враћати
у
завичај
да
видити
мајка
,
браћа
и
родбина
.
као
да
он
негде
на
пут
или
на
крај
тај
пут
чекати
неко
неизмерно
благо
или
неки
изванредан
срећа
,
тако
он
јесам
радостан
жудња
вући
некуда
—
и
сам
јесам
знати
куда
,
и
к
нешта
—
и
сам
јесам
знати
к
шта
.
сав
он
се
Србија
чинити
као
да
јесам
баштина
његов
задруга
;
свако
он
јесам
дрво
изгледати
као
да
јесам
кит
босиљак
,
сваки
стена
румен
;
и
сам
врана
и
сврака
јесам
он
се
више
чинити
да
јесам
тица
злослутица
,
него
само
као
стар
у
црнина
завијен
сестра
плавосив
диваљ
голубица
,
што
падати
преда
он
на
пут
само
да
опет
прнути
у
вис
,
те
да
се
зрак
потрес
и
фијук
зајечати
кад
се
сребрн
таламбас
вит
крило
њихов
узлепршати
.
Ништа
се
ока
његов
измакнути
јесам
:
ни
орао
који
јесам
високо
под
небо
господствено
кружити
,
ни
зец
који
погурити
и
сав
усплахирен
скакати
од
џбун
до
џбун
.
сав
јесам
он
поље
мирисати
као
да
јесам
босиљак
засадити
.
Чинило
он
се
као
да
кроз
растов
шум
шумадијски
брујити
поветарац
,
који
се
понети
чак
отуда
са
сињи
мора
,
па
преко
снежан
Дурмитор
пасти
у
четинарски
горе
ужички
,
да
се
у
она
напојити
мирис
од
јела
и
бор
,
па
да
онда
прострујити
кроз
Шумадија
,
те
да
јесам
као
неки
црква
тамњан
окадити
.
на
сав
тај
и
на
сваки
ситница
обраћати
јесам
он
пажња
маџарски
господа
,
јер
он
се
чинити
да
сав
тај
нигде
ван
Србија
немати
.
.
Патер
Хијероними
не
моћи
да
стигнути
да
забележити
ни
стоти
део
од
сав
онај
што
он
Рајко
казивати
о
планински
ланац
,
о
вис
,
село
и
заселак
,
а
још
мање
о
бој
који
јесам
се
онуда
бити
,
и
о
јунак
који
сад
већ
мирно
почивати
под
овај
или
онај
камени
белег
.
А
кад
бити
сунце
просути
још
топао
жар
,
тај
позлатити
и
поље
и
горе
,
и
кад
бити
сваки
лист
на
дрвеће
,
и
сваки
цвет
на
поље
,
и
сваки
џбун
дуж
пут
,
још
силан
замирисати
,
раздраганост
срце
његов
ускипети
бити
и
Рајко
бити
се
окренути
чаушбаша
:
„
Честити
чаушбаша
,
тако
тај
срећа
,
пустити
'
ја
да
запевати
!
“
—
„
како
хтети
запевати
пред
лице
краљевски
јелчија
а
царев
гост
?
“
рећи
бити
запрепастити
Хасан
;
„
него
ето
,
полетити
на
коњ
,
па
кад
се
добро
измакнути
,
запевати
!
“
и
онда
бити
Рајко
доиста
полетети
на
свој
танак
сив
ластавица
,
који
јесам
свој
брзина
и
свој
ситан
а
паметан
глава
издавати
бедуински
порекло
свој
.
милина
јесам
бити
погледати
он
онако
млад
,
онако
красан
,
онако
вит
и
утегнут
,
онако
као
залити
у
турски
седло
,
како
,
подигнув
један
рука
у
висина
,
погнути
се
мало
унапред
по
коњић
свој
,
јурити
кликтати
као
млад
соко
.
Чак
бити
и
чаушбаша
мило
бити
да
он
гледати
.
па
бити
се
онда
стар
Турчин
свој
миран
и
озбиљан
лице
окренути
маџарски
господа
и
показивати
рука
на
млад
коњаник
,
допустити
себе
да
казати
само
један
реч
:
„
бињеџија
!
“
А
и
у
маџарски
бити
се
господа
лице
засветлити
.
Ништа
на
цео
тај
пут
јесам
моћи
да
загрејати
срце
њихов
у
брз
куцање
тако
,
као
кад
гледати
како
она
арапски
сив
ластавица
летити
да
стигнути
,
где
Рајко
моћи
да
запевати
.
Млађа
бити
се
господа
и
сам
раздрагати
па
прснути
у
гласно
клицање
,
а
стар
бити
се
барон
Арпад
само
осмехнути
и
рећи
:
„
красно
момак
!
добар
јахач
а
и
коњ
он
добар
!
“
Патер
Хијероними
превести
бити
чаушбаша
на
српски
што
старац
рећи
,
а
Хасан-ага
Зулуфлија
завршити
бити
цео
узбудљив
призор
са
три
реч
:
„
Јес
,
валах
,
бињеџија
!
“
тако
јесам
бити
пут
од
Београд
до
Крушевац
.
али
ево
сад
пут
од
Крушевац
у
Ниш
Рајко
јесам
са
сав
други
човек
.
јахати
јесам
напред
јесам
и
замислити
.
изгледати
јесам
као
да
јесам
покиснути
.
оно
и
јесам
неки
тих
а
прилично
хладан
кишица
почети
да
ромињати
.
и
небо
више
јесам
бити
плав
него
сив
;
Копаоник
и
Јастребац
замотавати
јесам
глава
свој
магловит
копрена
;
ни
орао
,
ни
јастребов
јесам
се
нигде
моћи
видети
;
још
мање
јат
диваљ
голуб
;
испод
погдекоји
мостић
од
брвно
жаба
јесам
невесео
крекетати
.
кад
свита
изаћи
мало
у
брдо
,
у
један
низак
луг
славуј
певати
тужан
и
сладак
неки
песма
,
и
не
прекидати
јесам
ни
један
дах
,
баш
као
да
јесам
хтети
да
се
њен
туг
угушити
,
или
као
да
се
заветовати
да
умрети
певати
.
Чак
јесам
и
маџарски
господа
сам
од
себе
стати
да
он
слушати
,
а
честит
Хасан
Зулуфлија
уставити
јесам
цео
пратња
да
топот
од
копита
коњски
не
прогутати
ништа
од
онај
сласт
,
који
требати
да
се
сливати
само
у
срце
људски
.
само
јесам
Рајко
јахати
и
даље
напред
,
много
нешто
замислити
.
бити
јесам
и
невесео
и
по
готов
срдит
.
невесео
од
жалост
који
он
притискивати
срце
при
помисао
,
да
она
јадан
жена
,
онако
млад
и
леп
и
онако
добар
,
остати
да
робовати
у
потурчен
Циганин
!
како
оно
рећи
патер
Хијероними
,
да
јесам
она
од
велик
господски
род
,
властелинка
,
кнегиња
,
што
ли
?
вала
моћи
она
се
одмах
видети
и
по
очи
,
и
по
лице
,
и
по
стас
,
и
по
крок
,
да
јесам
од
господски
род
!
па
тај
господство
,
и
онаки
лепота
и
онај
младост
да
робовати
једном
црн
Циганин
!
па
онда
бити
његов
жалост
прећи
у
срдња
.
срдити
се
на
маџарски
господа
и
на
онај
црн
поп
.
„
и
тај
јесам
ја
неки
господа
!
“
говорити
јесам
у
себе
;
„
и
тај
ја
јесам
неки
духовник
!
лист
од
њихов
горе
затреперити
,
чедо
од
њихов
колевка
заплакати
,
млад
робиња
од
њихов
род
и
од
њихов
вера
запиштати
и
закукати
,
а
они
—
просто
ни
мали
прст
да
мрднути
!
Шта
ли
бити
мој
стриц
Павао
рећи
на
сав
овај
?
!
“
и
онда
бити
узети
да
премишљати
шта
ли
бити
он
стриц
рећи
,
па
онда
прећи
да
се
питати
:
а
шта
ли
бити
на
тај
рећи
Бан
Страхиња
и
Краљевић
Марка
?
!
завући
се
бити
сав
у
црвен
сукнен
кабаница
,
загрејати
се
,
занети
се
у
мисао
који
јесам
бити
више
сан
на
јава
него
озбиљан
и
хладан
мисао
.
али
пре
но
што
јесам
сагледати
Морава
с
овај
страна
Ниш
,
Рајко
јесам
са
сав
јасно
и
поуздано
знати
шта
бити
он
стриц
Павао
рећи
да
јесам
жив
,
и
шта
бити
радити
онакав
српски
јунак
какав
бити
Бан
Страхиња
и
Краљевић
Марка
.
Одлучио
се
да
,
чим
се
господа
у
Ниш
мало
поодморити
,
изаћи
пред
она
да
се
е
она
опростити
.
на
пут
до
Крушевац
сав
јесам
господа
маџарски
бити
заволети
Рајка
.
али
се
синоћ
патер
Хијероними
направити
изванредно
мудар
и
прозорљив
.
кад
оно
Рајко
изаћи
зловољан
из
њихов
одаја
,
патер
узити
вртити
глава
;
подупрети
врх
од
свој
дугачак
нос
кажипрст
;
узити
се
за
тај
куцати
прст
у
чела
,
као
да
се
уверити
да
он
лубања
јесам
напукнути
,
па
задовољан
тај
претходан
,
и
ако
врло
површан
,
испит
,
узити
да
маџарски
господа
шапут
а
на
латински
језик
говорити
:
„
Ко
ми
,
о
великомоћан
и
сјајан
господа
,
јемчити
,
да
преластан
и
бујан
јуноша
,
дрскост
који
толико
изненађивати
,
јесам
ми
од
страна
Сарацен
са
известан
намера
да
импедимента
процесија
наш
у
град
Константинов
провоцирати
,
придодати
?
ако
оштроумље
ваш
подвргнути
питање
просто
,
ко
јесам
он
ми
наметнути
,
ако
посмотрити
непрекидно
хвалисање
његов
са
некакав
овај
земља
јунак
,
даже
цар
,
који
он
пред
Сарацен
сараценски
глава
сећи
пуштати
,
ако
строг
анализа
данашњи
инцидент
подвргнути
,
онда
јесам
неизбежан
конклузија
логика
,
да
јесам
овај
јуноша
врло
,
врло
подозрив
!
„
преподобан
!
“
прекинути
он
барон
Арпад
глас
као
да
пук
командир
;
„
ја
деран
тај
јесам
подозрив
.
али
ви
познавати
боље
од
ми
овај
људи
овде
,
па
кад
ваш
логика
казати
да
јесам
младић
овај
подозрив
,
мој
логика
казати
:
„
отерати
он
!
“
Млађа
господа
замолити
да
се
Рајко
не
отпуштати
одмах
,
него
да
на
његов
понашање
сав
мотрити
,
па
у
Ниш
да
се
решити
шта
да
радити
.
А
на
пут
до
Ниш
сав
погледати
испод
ока
к
Рајка
.
она
очевидан
промена
у
његов
понашање
,
она
његов
замишљеност
и
суморност
учинити
се
сав
да
јесам
баш
подозрив
.
јесам
он
испасти
ни
до
Крушевац
ни
у
Крушевац
да
начинити
кавга
па
јесам
срдит
,
и
без
сумња
премишљати
и
сновати
нов
згода
.
Уђоше
у
Ниш
са
већ
готов
одлука
да
се
с
он
растајати
.
кад
се
вратити
са
поход
паша
нишки
маџарски
господа
световати
се
нешто
са
патер
Хијероними
у
добар
одаја
караван-сераја
.
мало
час
па
изаћи
патер
из
одаја
у
ходник
и
ударити
се
прса
у
прса
с
Рајка
.
„
да
ли
бити
моћи
да
говорити
са
господа
?
“
питати
Рајко
.
—
„
у
добар
час
!
“
рећи
патер
;
„
а
ја
изаћи
да
ти
к
она
звати
.
ходити
унутра
!
“
Рајко
скинути
шубарица
,
поклонити
се
пред
стар
посланик
,
и
док
се
мати
нешто
накашљивати
почети
да
говорити
:
„
Лепа
ја
јесам
у
служба
ваш
;
поносно
ја
јесам
да
пратити
ћесаров
посаобина
.
али
ви
се
молити
,
светао
господа
,
не
замерити
ја
,
и
пустити
ја
да
се
дома
вратити
.
не
питати
за
што
.
него
ја
милостив
пуштати
и
опростити
ја
!
“
Док
тај
патер
преводити
Рајко
видити
да
на
ћилим
,
на
који
стар
посланик
незгодно
седити
,
легати
поређати
у
два
ред
десет
немачки
талир
сав
нов
новцат
.
„
А
ево
,
“
узити
патер
да
говорити
,
„
његов
тај
блиставост
призвати
да
ти
баш
казати
да
се
моћи
вратити
.
Нишки
паш
нешто
као
рећи
да
јесам
боље
да
се
тај
у
Београд
вратити
,
јер
он
давати
други
пратилац
.
Већ
јесам
о
тај
говорити
и
са
Хасан-агом
.
и
ево
ти
велим
мој
пресветао
господин
десет
талир
:
четири
за
четири
дан
твој
служба
довде
,
четири
за
четири
дан
твој
повратак
,
а
два
уз
тај
на
поклон
!
“
Рајко
се
заруменити
у
образ
,
поклонити
се
,
пригнути
и
подигнути
четири
талир
.
„
неки
ви
јесам
хвала
светао
господа
!
овај
за
служба
до
данас
,
и
ако
јесам
много
,
опет
моћи
да
се
казати
да
јесам
за
служба
велик
и
светао
господа
;
али
оно
друго
не
моћи
ви
примити
!
"
Зачудише
се
маџарски
господа
.
Узеше
се
договарати
и
разговарати
.
„
мој
братац
!
“
узити
патер
осмешкивати
се
да
говорити
;
„
светао
господа
вео
:
ако
јесам
да
ко
који
поклон
чинити
,
не
моћи
ти
она
,
него
они
ти
!
узети
пар
,
брајко
,
кад
јесам
тако
леп
срећа
!
“
—
„
не
дати
бог
,
да
ја
она
поклон
чинити
!
него
,
јесам
тај
тамо
мој
зарада
!
"
„
ма
,
човек
,
вређати
господство
њихов
!
него
чекати
!
ха
,
ево
ја
сијнути
,
таман
да
се
сав
славно
измирити
,
и
њихов
господски
а
рећи
бити
и
—
твој
сиротињски
понос
.
ето
,
неки
прихватити
црква
те
талир
,
неки
се
пасти
свећа
за
дух
и
твој
и
њихов
покојни
док
талир
трајати
.
А
?
...
шта
велим
?
!
“
—
„
ако
хтети
господа
неки
прихватити
црква
.
А
кад
бити
тај
мој
новац
бити
па
се
ја
питати
,
ја
бити
рећи
:
да
се
поделити
сиротиња
,
неки
молити
бог
за
здравље
ћесар
,
не
бити
ли
стигнути
да
ослободити
род
ришћански
од
јарам
турски
!
“
у
радостан
раздраганост
патер
Хијероними
изговорити
на
латински
језик
китњаст
беседа
како
овај
младић
жети
да
се
онај
његов
шест
талир
предати
он
—
патер
,
—
да
она
он
поделити
сиротиња
за
здравље
ћесарев
.
стар
барон
Арпад
устати
и
прићи
Рајка
,
потапкати
он
по
раме
,
говорити
он
нешто
маџарски
и
завршити
рећи
три
пут
српски
:
„
напред
!
напред
!
напред
!
“
„
пресветао
господин
велим
,
“
узити
патер
преводити
;
„
паметно
јесам
синак
учинити
што
јесам
тај
патер
поверити
!
знати
ја
,
велим
,
имати
племенит
људи
у
твој
народ
.
у
последњи
рат
,
имати
јесам
ја
,
велим
,
у
мој
војска
и
Срба
драговољац
.
откидати
од
свој
уста
да
сиротиња
дада
.
А
кад
доћи
да
се
битак
бити
,
онда
само
:
напред
,
напред
,
напред
!
тај
јесам
реч
од
она
научити
у
битка
код
Сента
.
синак
,
напред
!
напред
!
напред
!
“
Рајка
подићи
мрав
од
узбуђење
.
Беше
он
мило
и
опет
некако
тешко
.
пригнути
се
и
пољубити
старац
у
рука
:
„
хвала
ти
светлити
господин
!
Баш
јесам
научити
што
и
јесам
леп
у
наш
говор
.
напред
хтети
сав
ако
бог
да
!
“
поклонити
се
и
сав
осталој
господа
,
прићи
к
рука
и
патер
,
и
још
једном
са
врата
рећи
:
„
хвала
ви
,
господа
,
простити
ја
и
с
бог
остајати
!
“
и
онда
отићи
права
у
коњушница
да
опремити
свој
сив
ластавица
.
@card@
под
сам
град
кнез
Лазар
,
а
прислонити
уз
обрушен
један
зидина
,
који
по
сав
прилика
бити
остатак
од
некадашњи
спољњи
зид
градски
,
бити
јесам
један
чесма
од
бео
мрамор
.
у
онај
јесам
јесам
време
још
једнако
звати
„
госпођин
чесма
"
.
стар
и
узан
калдрма
,
који
долазити
из
варош
,
повијати
се
поред
она
горе
уз
брдо
,
док
се
јесам
у
трава
од
ледина
изгубити
.
од
широк
мраморан
плоча
,
који
јесам
она
тема
покривати
,
остати
јесам
само
један
;
други
јесам
давно
разнети
па
заменити
дуг
тамноцрвен
ћерамида
.
из
онај
стар
,
дебео
и
влажан
зидина
изнад
она
избити
јесам
читав
џбун
зовин
дрво
.
танак
стабљика
повити
се
под
терет
крупан
цвет
и
наднети
над
румен
кров
од
чесма
као
неки
џиновски
кит
од
зелен
лишће
и
бледожут
цвеће
.
као
да
јесам
неки
тајанствен
рука
хтети
да
танак
и
мирисан
хладовина
заклонити
мраморан
чесма
од
сунце
,
те
да
у
хлад
и
на
мир
бистар
струја
брујити
чудесан
прича
о
слава
стар
сунчан
дан
.
јесам
,
и
прича
о
сладост
негдашњи
мек
месечина
,
када
јесам
џиновски
стражара
у
панцир
од
сребро
стражарити
по
зидина
градски
и
кроз
сав
јунаштво
свој
кришом
погледати
к
прозор
дворски
од
биљур
,
и
када
јесам
са
тај
прозор
,
овда
и
онда
,
затрептавала
звездан
светлост
од
вилински
лепота
какав
млад
дворкиња
,
који
бити
се
као
живити
цвет
бео
крин
жудан
запајати
сребро
тих
месечина
,
она
појити
мирисан
дах
свој
,
а
узгред
растапати
по
неки
панцир
од
сребро
и
по
неки
јуначки
срце
испод
панцир
од
сребро
.
јаворов
гусле
под
прст
прав
песник
одјекнути
бити
по
неки
прича
,
бистар
овај
вод
,
и
по
гдекоји
бити
слепити
гуслар
на
овај
мраморан
чесма
дух
прогледати
и
видети
диван
призор
прошлост
и
загонетан
визија
будућност
.
тек
јесам
почети
да
свитати
а
један
млад
човек
доћи
пред
чесма
.
скинути
шубара
,
прекрсти
се
и
узити
живо
да
умивати
лице
свој
бистар
хладан
вод
,
који
на
дрвен
један
цев
шибати
из
чесма
у
каменит
корито
пред
она
.
извадити
из
недра
танак
убрус
,
обрисати
он
лице
и
рука
и
онда
он
развити
и
оставити
да
се
на
зовин
грање
сушити
.
он
јесам
сести
на
један
камен
према
чесма
и
пустити
се
у
мисао
.
јесам
имати
гусле
нити
јесам
бити
слеп
,
али
у
он
као
да
јесам
бити
срце
један
гуслар
,
тај
мраморан
чесма
почети
да
он
изводити
пред
очи
свакојак
привиђање
.
„
некада
јесам
,
“
говорити
он
јесам
у
себе
;
„
некада
јесам
место
овај
трулити
дрвен
цев
,
цев
од
сребро
бистар
вод
из
мрамор
изводити
;
некада
јесам
с
онај
страна
овај
зидина
бити
царичин
перивој
пунити
шарен
и
мирисан
цвеће
,
а
сада
ето
крт
зов
,
који
јесам
ветар
засадити
,
царичин
чесма
од
мрамор
хладовина
градити
;
некада
јесам
царски
слуга
појити
коњ
царев
на
овај
чесма
;
ко
знати
?
можда
јесам
голубан
онај
јутро
кад
хтети
поћи
на
Косово
,
напојити
свој
лабуд
баш
на
исти
тај
камени
корито
,
над
који
се
ето
мало
час
умити
,
а
сада
—
сада
кривоок
Татари
и
црн
Арапин
појести
овде
упоран
мазга
и
ћудљив
и
грозан
камила
свој
!
овај
јесам
бео
калдрма
некада
шетати
царица
Милица
са
свој
дванаест
дворкиња
,
као
са
дванаест
горски
вила
,
а
ја
ево
чекати
јутрос
да
она
проћи
један
злосрећан
робиња
црн
један
Циганин
!
ја
,
Божа
мој
,
што
ли
јесам
ти
наш
стар
тако
тешко
згрешити
те
овако
љутито
преврнути
земља
овај
?
!
“
Танко
сив
маглица
ран
јутро
растањивати
се
све
више
и
више
,
као
да
се
растапати
у
роса
који
се
трава
свуда
у
наоколо
оросити
.
цвет
од
звати
замирисати
пун
дах
,
и
млаз
од
вод
као
да
гласније
и
весео
бућкати
у
камени
корито
.
доле
у
Крушевац
петао
се
дозивати
кукурекање
који
се
разлегати
;
овде
и
онде
извијати
се
танак
стуб
од
дим
из
широк
дрвен
димњак
.
дан
се
дизати
и
будити
успаван
људи
на
посао
.
озго
испод
зидина
градски
зачути
се
куцкање
чекић
о
наковањ
.
„
Ева
јесам
ићи
!
“
рећи
младић
па
се
подигнути
са
онај
камен
и
прећи
ти
се
заклонити
за
чесма
.
озго
са
брдо
долазити
јесам
један
млад
жена
,
права
и
вит
као
јела
.
на
глава
она
јесам
небрежљиво
,
и
мало
више
на
леви
страна
,
везати
жут
један
шамија
,
који
не
моћи
у
свој
мек
савијутак
да
прикупити
густ
црн
кос
,
него
она
падати
низ
плећа
у
коврџаст
талас
,
који
се
као
крити
гавранов
преливати
у
тамноплав
одјек
.
на
обнажен
повисок
врат
савити
се
један
низ
крупан
црвен
мерџан
.
јелек
од
загасит
зелен
чоха
па
срма
,
који
јесам
одавно
потамнети
,
свакојако
ишарати
,
утегнути
она
бити
витак
стас
њен
око
пас
,
али
мало
на
више
свилен
пупад
као
да
јесам
смести
да
огледати
свој
растегљивост
о
девојачки
груда
овај
млад
жена
,
који
јесам
се
стидљиво
заклањати
за
издајнички
облачак
од
танак
турски
ћерћелија
.
носити
јесам
широк
жут
шалваре
од
неки
полусвилен
тканина
,
привезати
уз
витак
стас
и
танак
пас
узан
један
стамболијски
шал
,
притврђен
спреда
са
два
сребрн
пафта
у
облик
два
бадем
.
рука
она
до
изнад
лакат
,
где
се
бео
рукав
од
кошуља
повијати
у
гужва
,
бити
гол
.
у
један
јесам
рука
носити
котлић
,
а
у
други
велик
један
калајисан
ибрик
.
на
голим
нога
имати
јесам
турски
папуча
од
жут
сахтијан
,
извити
у
вршак
који
бити
назад
поврнути
.
Већ
по
виткост
и
лепота
стас
,
и
по
онај
поносит
гибак
ход
,
изгледати
јесам
да
тај
јесам
неки
обичан
и
прост
жена
.
али
кад
она
лице
сагледати
,
нешто
малко
дугуљаст
али
лепо
слити
,
—
са
уста
који
јесам
бити
врло
мален
,
али
на
који
јесам
бити
пуно
неки
чудесан
милина
и
у
линија
,
у
који
јесам
тако
правилно
извести
,
и
у
гибак
покретљивост
,
који
одговарати
сваки
покрет
дух
и
срце
,
—
са
деликатно
срезан
нос
за
који
бити
рећи
да
јесам
диван
копија
у
слонов
кости
са
статуа
какав
јелински
богиња
,
да
бледорумен
лако
уздрктљив
ноздрва
не
издавати
живот
један
високо
затегнут
и
врло
осетљив
нервни
организам
;
па
онда
кад
погледати
у
онај
крупан
црн
очи
што
као
да
јесам
од
црн
кадифа
,
и
онај
дуг
трепавица
и
онај
дуг
и
право
повући
обрва
,
и
онај
снизак
а
права
чела
,
који
јесам
миран
строгост
и
свечан
лепота
густ
витица
црн
кос
сенка
свој
само
размекшавати
,
те
још
леп
чинити
,
—
кад
погледати
тај
лице
и
нарочито
онај
очи
,
онда
се
лепота
и
милина
стас
заборављати
и
сав
се
мисао
о
господство
губити
у
милина
на
доглед
на
осећање
,
готово
на
сигуран
знање
,
да
кроз
онај
диван
очи
још
диван
душа
гледати
.
тек
јесам
бити
налити
ибрик
вод
и
подметнути
котлић
,
па
се
замишљено
загледати
у
кристалан
млаз
,
који
се
с
оштар
звека
и
прштање
разбијати
у
металан
суд
,
кад
јесам
из
дубок
мисао
извести
један
мекан
а
звучан
глас
,
који
јесам
поздрав
са
:
„
помоћи
бог
,
снаха
!
“
—
„
Добра
тај
срећа
,
јунак
!
“
прихватити
млад
жена
са
сав
мирно
,
па
се
загледати
у
младић
крупан
свој
очи
,
какав
он
дотле
никада
видети
јесам
.
готово
се
он
јесам
застидити
,
и
нехотице
обор
очи
,
тај
он
поглед
пасти
на
ибрик
.
јесам
бити
нимало
жедан
на
онако
хладовинаст
и
мирисан
уранак
,
али
опет
рећи
:
—
„
Хоћеш
ли
ја
пустити
да
се
напити
вод
из
ибрик
?
“
она
се
савити
хитро
као
видра
,
лако
подигнути
пун
ибрик
као
да
јесам
она
мишица
од
челик
,
и
додати
он
он
не
рећи
ни
реч
,
него
само
гледати
он
права
у
очи
,
као
да
огледати
да
ли
свој
мек
кадифен
поглед
моћи
да
отворити
двери
дух
његов
.
А
млад
човек
прихватити
ибрик
из
њен
рука
,
мало
он
одлити
,
подигнути
у
вис
и
рећи
тихо
:
„
пун
ибрик
,
пун
срећа
да
бог
да
ти
и
сваки
твој
помоћник
!
“
и
напити
се
,
и
мало
што
се
не
загрцнути
као
неки
дете
.
и
опет
она
не
рећи
ништа
.
само
она
мало
задрктати
усна
као
да
хтети
да
се
развући
у
осмех
.
али
се
не
осмехнути
и
не
рећи
ништа
.
Рајко
она
повратити
ибрик
.
требати
јесам
сад
да
прећи
на
ствар
због
који
јесам
на
она
и
чекати
,
али
некако
не
моћи
да
подесити
како
јесам
најбоље
.
узити
да
се
на
себе
сам
срда
.
„
е
баш
јесам
неки
сметењак
!
“
рећи
јесам
себе
.
па
онда
видити
сав
убрус
;
скинути
он
са
звати
,
савити
лепо
и
метнути
у
џеп
од
свој
гуњац
.
„
како
лепо
мирисати
овај
зов
јутрос
!
“
рећи
гласно
,
тек
да
нешто
почети
.
она
се
сад
гласно
насмејати
.
њен
смех
зазвектати
као
сребро
а
открити
иза
онај
руменити
покретан
уста
два
низа
бео
и
ако
нераван
зуб
.
не
бити
„
као
бисер
“
,
али
додавати
нов
драж
лепота
лице
њен
.
Рајко
сад
не
скидати
поглед
са
њен
осмех
озарен
лице
а
сам
себе
говорити
:
„
смејати
се
мој
неумешност
.
имати
жена
права
!
видити
да
јесам
гејак
!
“
„
Смејеш
се
мој
простота
!
"
рећи
она
гласно
а
сав
поцрвенити
од
стид
.
„
јесам
,
јесам
!
“
прихватити
она
брзо
;
„
не
смејати
се
ти
,
који
имати
око
да
спазити
цвет
,
него
се
смејати
кад
помислити
какав
немар
свет
одговарати
наш
марљивост
.
ето
роса
падати
,
вод
брујити
,
цвет
мирисати
,
ено
негде
близу
ми
шева
цвркутати
,
дан
свањивати
,
а
сав
тај
ништа
не
марити
ни
за
ти
ни
за
ја
,
баш
као
да
ми
и
јесам
!
сав
један
;
неки
госпођа
бити
робиња
,
неки
робиња
бити
госпођа
,
сав
један
;
марити
ти
за
тај
тај
твој
цвет
и
онај
шева
и
овај
земља
и
онај
небо
!
зар
тај
јесам
да
се
човек
гласно
насмејати
?
"
„
јесам
!
“
рећи
Рајко
пресудан
;
„
јесам
да
се
насмејати
него
да
се
заплакати
!
него
тај
јесам
баш
онај
о
шта
хтети
да
ти
питати
.
бити
јесам
госпођа
...
.
опростити
,
бог
ја
јесам
госпођа
и
сад
,
и
ако
се
мучити
као
робињица
!
молити
ти
,
бити
ли
хтети
да
се
ослободити
и
да
се
у
завичај
вратити
?
!
“
млад
жена
,
који
јесам
лице
само
сунце
препланути
бити
,
сад
пребледети
као
крпа
.
она
танак
кошуљица
на
груди
затреперити
.
један
се
дубок
уздах
отети
из
њен
срце
,
они
она
потамнети
,
па
рећи
тужно
:
„
узалуд
јесам
што
бити
хтети
!
еј
,
мој
јунак
,
од
ја
јесам
сад
већ
одбећи
и
сам
сенка
од
надежда
!
"
—
„
моћи
тако
!
бог
јесам
добар
па
хтети
ми
помоћи
!
"
рећи
Рајко
сад
већ
с
велик
поуздање
.
"
ево
,
ако
само
хтети
,
бити
спреман
да
ти
ноћас
повести
у
твој
завичај
!
“
„
да
ја
...
.
повести
...
.
ноћас
...
.
у
мој
завичај
?
!
...
.
о
мој
сладак
завичај
,
да
ли
хтети
тај
икада
очи
видети
?
!
...
“
и
онда
се
невесео
опет
загледати
у
сребрн
млаз
,
који
сад
само
тихо
мумлати
,
падати
у
пун
котлић
.
склопити
рука
на
груда
;
гледати
опет
свој
широк
а
мекан
поглед
у
очи
Рајка
,
и
узити
да
вртити
глава
као
да
он
казати
:
немати
од
тај
ништа
мој
брајко
;
мали
јесам
ти
за
такав
јунаштво
!
па
онда
као
да
она
од
једанпут
муња
синути
,
те
она
показати
шта
се
све
крити
у
тајанствен
појавити
овај
млад
човек
.
„
Чекај
!
“
викнути
она
,
пренути
из
мисао
,
и
подигнути
оба
рука
у
вис
као
да
зауставити
младић
.
„
Чекај
!
...
чекати
један
часак
!
...
јесам
ли
ти
...
пре
неки
дан
...
проћи
овуда
у
свита
маџарски
господа
?
“
„
јесам
!
“
рећи
Рајко
мирно
.
„
јесте
,
сад
се
добро
сећати
!
“
прихватити
она
.
'
„
видети
јесам
ти
кад
јесам
застати
иза
свита
;
стојати
јесам
јесам
мало
по
више
овај
чесма
;
и
окренути
јесам
се
бити
и
гледати
к
ја
.
имати
јесам
дуг
пушак
о
раме
...
А
,
сад
видити
!
...
наставити
она
више
као
да
сам
себе
говорити
;
„
сад
већ
све
знати
...
тај
јесам
моћи
друкчије
ни
да
бити
?
...
зар
бити
маџарски
витез
моћи
кћер
маџарски
земља
тако
да
оставити
?
!
“
Па
онда
,
упрети
опет
у
Рајка
свој
поглед
,
који
сад
не
бити
више
мекан
кадифа
него
топли
пламен
од
жарки
огањ
у
срце
,
она
он
живо
рећи
:
„
млад
јунак
!
спреман
јесам
да
поћи
с
ти
кад
год
ти
казати
!
“
—
„
е
,
у
добар
час
да
бити
!
“
рећи
Рајко
радосно
и
поносито
.
„
имати
надежда
у
бог
и
имати
вера
у
мој
српски
образ
!
“
у
тај
час
докотрљати
се
с
брдо
један
каменица
и
зачути
се
љутит
вика
и
псовка
циганинов
.
Учинило
он
се
да
он
јесам
робиња
необично
дуго
на
чесма
;
оставити
наковањ
и
чекић
и
клинац
,
догегати
до
на
место
са
који
се
чесма
видети
,
и
онда
гњевно
докопати
први
камен
при
рука
,
те
се
он
бацити
на
онај
двоје
млад
људи
пред
чесма
.
млад
се
жена
променити
у
лице
па
журно
дохватити
и
котлић
и
ибрик
.
„
Ида
сад
!
Ида
!
“
рећи
она
Рајко
.
„
Циганин
казати
да
јесам
ти
питати
,
умести
ли
он
да
ковати
сребрн
потковица
,
и
да
хтети
он
по
неки
велик
посао
доћи
.
ићи
сад
!
и
бог
ти
на
помоћ
бити
!
“
@card@
тек
јесам
млад
робиња
унети
вод
у
ковачница
и
тек
почети
упорно
да
одговарати
Циганин
на
његов
вика
,
а
зачути
се
на
врата
од
ковачница
весео
и
гласан
поздрав
:
„
сабанахиралах
,
мајстор
!
“
„
Алахразусум
,
ефендија
!
“
одговорити
Циганин
па
испасти
на
праг
.
—
„
питати
твој
мајсторица
,
јесам
ли
мајстор
од
занат
,
па
ја
срдито
рећи
:
„
ено
где
јесам
,
ићи
па
он
питати
!
“
“
„
такав
ти
јесам
она
!
“
рећи
Циганин
чисто
као
жалити
се
на
свој
несрећа
.
„
бесан
крв
маџарски
,
а
бесно
и
господски
колено
.
од
многи
понос
ники
лепо
да
одговорити
,
а
најгоре
ја
свој
господар
!
“
„
ама
ја
доћи
да
ти
питати
:
јесам
ли
ти
баш
прав
мајстор
?
“
питати
Рајко
.
—
„
како
одати
шта
!
“
рећи
Циганин
;
„
мајстор
јесам
од
ћемане
;
мајстор
сам
налбанта
;
а
мајстор
јесам
и
од
мегдан
,
и
пеливан
јесам
!
Хоћеш
да
се
бити
?
!
“
„
Можемо
и
тај
.
али
сад
доћи
по
други
један
посао
!
“
рећи
Рајко
,
па
махнути
мало
глава
на
Циганин
.
„
хајдмо
мало
подаље
одавде
;
хтети
да
женски
ухо
чути
што
хтети
да
ти
говорити
!
Одмакоше
се
подаље
од
ковачница
на
зелен
ледина
.
Рајко
извадити
из
недра
дугачак
кеса
,
а
из
она
чист
један
бео
крпа
,
у
који
бити
лепо
увити
онај
велик
нов
новцат
сребрн
талир
,
што
она
у
Ниш
од
посланик
добити
.
„
ето
,
ако
јесам
мајстор
,
исковати
ја
овај
четири
талир
у
четири
потковица
!
"
рећи
Циганин
и
положити
он
она
на
длан
.
Циганин
она
загледати
,
превртати
она
,
све
један
по
један
,
узити
она
тобож
мерити
на
длан
леви
рука
,
звекнути
један
о
камен
један
на
ледина
,
па
се
онда
загледати
у
Рајка
и
рећи
он
:
„
јесам
ли
ти
помахнитати
?
ко
јесам
још
поткивати
коњ
сребро
?
!
валах
,
тај
не
чинити
ни
цар
у
Стамбул
?
“
„
Цар
и
не
требати
.
ја
требати
!
Ваш
бити
ти
казати
и
за
што
ја
требати
,
кад
бити
знати
да
јесам
човек
.
јесам
ли
вера
,
да
ники
казати
хтети
?
!
“
питати
Рајко
.
„
Вера
!
тврд
турски
вера
!
“
одговорити
Циганин
.
„
Ева
да
ти
казати
!
“
узити
Рајко
да
он
шапут
причати
.
„
стар
људи
казивати
да
овде
у
планина
имати
негде
велик
царски
остава
,
—
сав
бачва
пун
злато
!
ники
не
знати
где
јесам
и
на
који
јесам
место
,
али
вео
,
кад
бити
човек
потковати
коњ
нов
сребро
у
сав
четири
нога
,
па
он
онда
пустити
да
јесам
бирати
стаза
,
коњ
бити
он
јесам
од
себе
однети
на
место
где
јесам
оставати
.
рад
бити
бити
да
огледати
свој
срећа
.
ако
јесам
наћи
,
ето
јесам
и
ти
!
“
осмехнути
се
брк
Циганин
,
загрејати
он
се
очи
и
заиграти
по
онај
талир
.
„
А
бити
ли
тај
исто
бити
да
се
на
челик-потковицу
посути
растопљен
сребро
тај
посребрити
?
“
питати
он
.
„
не
знати
тај
;
а
можда
бити
и
тај
ваљати
"
рећи
Рајко
.
„
него
,
чекати
молити
ти
,
имати
још
и
други
један
мука
!
требати
,
вео
,
да
се
тај
ковати
у
по
ноћ
и
кад
јесам
млад
месец
на
небо
!
“
„
сад
јесам
млад
месец
,
а
пола
ноћ
лако
хтети
дочекати
!
одговорити
Циганин
.
„
валах
,
баш
да
огледнути
!
ако
се
потковица
не
посребрити
,
твој
штета
!
ако
испасти
добро
,
да
ја
платити
за
сваки
по
овакав
талир
,
а
од
благо
,
кад
он
наћи
,
ја
четвртина
!
“
„
Вал
да
јесам
ја
заискати
и
половина
не
бити
се
смести
цењкати
.
ето
,
дати
длан
у
длан
!
“
рећи
Рајко
и
замахнути
добро
и
опасти
свој
длан
у
длан
циганинов
.
Удесише
да
Рајко
доћи
у
ковачница
кад
се
добро
смркнути
,
а
Циганин
да
узајмити
од
један
кујунџија
лонац
,
у
ко
хтети
око
по
ноћ
сребро
да
топити
.
и
растати
се
оба
задовољан
.
тај
исти
дан
позно
у
ноћ
ето
он
Рајко
пред
врата
од
Бекри-Бекирове
ковачница
.
обесити
о
десни
раме
неки
повелик
чутура
,
а
под
леви
мишица
носити
велик
гужва
у
сиџаде
од
теркија
.
—
„
не
смети
у
хан
да
оставити
мој
теркија
.
имати
у
она
нешто
чист
преобука
па
рећи
:
моћи
у
мајстор
дуго
остати
,
а
неко
моћи
доћи
па
однети
и
теркија
и
чутура
!
“
рећи
Рајко
као
да
он
објаснити
што
он
тако
товаран
доћи
.
„
ако
ти
јесам
празан
,
моћи
себе
јесам
оставити
у
хан
!
празан
чутура
—
ето
баксуз
!
јесам
ваљати
да
доћи
на
оваки
посао
са
слутња
на
празан
срећа
?
“
говорити
Циганин
са
очевидан
зебња
да
се
чутура
не
показати
празан
.
—
„
тај
имати
у
она
неки
пуст
калуђерски
препеченица
.
кад
јесам
искамџити
од
калуђер
рећи
ја
:
имати
она
двадесет
и
пет
година
.
ја
јесам
носити
да
ја
се
наћи
рад
лек
.
Нећемо
јесам
ноћас
пита
.
ја
јесам
сркнути
само
кад
ја
се
што
смучити
!
“
„
валах
,
ако
јесам
хтети
пита
што
јесам
јесам
и
доносити
?
"
прихватити
Циганин
.
„
А
ја
се
ето
већ
смучити
!
и
кад
год
јесам
намирисати
одмах
ја
се
смучити
,
и
да
не
сркнути
просто
да
цркнути
!
“
—
„
какав
јесам
болан
тај
тај
мусломанин
?
!
“
питати
он
Рајко
као
прекоревати
он
.
„
Мор
,
кабулити
ти
тај
човек
!
не
видити
пророк
ноћу
!
него
дед
’
одврнути
ти
тај
па
да
сркнути
за
срећан
наш
ортаклук
!
“
—
„
да
знати
да
јесам
не
бити
одврнути
да
јесам
за
хатар
наш
ортаклук
!
“
Посадише
се
на
један
асура
подаље
од
огњиште
и
мех
.
Рајко
одвртети
чутура
и
додати
јесам
Бекри-Бекиру
.
Циганин
промрмљати
нешто
па
нагнути
чутура
и
добро
повући
.
„
ја
да
црн
калуђер
,
е
баш
брата
знати
какав
требати
да
јесам
ракија
!
Жестока
!
валах
да
спустити
сребрн
талир
у
она
па
да
се
растопити
!
"
говорити
Циганин
облизивати
се
.
„
да
јесам
додати
мало
и
твој
мајсторица
!
"
рећи
Рајко
погледав
к
млад
жена
,
који
се
шћућурити
на
земља
поред
мех
,
па
бити
она
овда
и
онда
повући
да
духнути
у
жеравица
на
огњиште
,
те
да
се
не
угасити
док
не
затребати
.
јесам
ни
гледати
у
она
него
у
онај
плав
пламен
од
ћумур
,
а
ко
бити
знати
куд
јесам
она
мислити
лутати
.
—
„
не
!
“
викнути
Циганин
;
„
не
,
ако
јесам
ја
ортак
!
онај
јесам
лудо
,
поносно
,
љутито
и
бесно
и
без
тај
!
него
јесам
она
мој
мајсторица
.
она
јесам
мој
робиња
!
"
па
онда
окренути
се
к
млад
жена
викнути
она
оштро
:
„
ха
,
бре
,
Маџарица
,
казивати
шта
јесам
ти
?
!
“
она
окренути
глава
према
она
па
рећи
са
сав
мирно
:
„
ја
јесам
Маргита
,
грофица
од
Нађ-Бање
!
“
—
„
Бил
јесам
тај
некад
.
А
шта
јесам
сад
?
“
„
Маргита
,
грофица
од
Нађ-Бање
!
“
одговарати
она
опет
мирно
.
Циганин
дохватити
један
чекић
,
бацити
се
он
на
она
,
па
срдито
дрекнути
:
„
казивати
шта
јесам
сада
,
куја
маџарски
?
!
“
Чекић
ударити
у
мех
мимо
она
.
она
он
погледати
,
не
скидати
са
његов
диваљ
лице
поглед
свој
за
неколик
тренутак
,
очи
она
севати
као
у
тигрица
који
се
спремати
да
скочити
,
али
се
савладати
и
рећи
:
—
„
Маргита
грофица
од
Нађ-Бање
—
робиња
потурчен
Циганин
Бекри-Бекира
!
“
„
тако
,
куја
један
!
“
викнути
Циганин
задовољно
,
па
онда
усред
такав
триумф
осетити
да
он
јесам
грло
суво
,
те
дохватити
чутура
и
опет
повући
добро
.
„
јесам
ли
јесам
купити
или
на
сабља
задобити
?
"
питати
Рајко
.
—
„
на
сабља
!
"
рећи
Бекри-Бекир
поносито
.
„
Хоћеш
да
ти
причати
како
јесам
бити
?
“
„
дед
’
молити
ти
,
а
и
онако
јесам
још
дуго
до
пол
ноћ
!
"
рећи
Рајко
,
па
онда
наслонити
грлић
од
чутура
на
свој
уста
,
убрисати
он
рукав
од
кошуља
и
додати
јесам
Циганин
.
овај
се
напити
као
што
бити
се
жедан
бистар
вод
напити
,
па
кад
спустити
чутура
поред
себе
на
асура
,
рећи
:
„
е
да
црн
калуђер
!
валах
такав
ракија
немати
у
сав
Алаџа-Хисару
!
у
који
јесам
јесам
манастир
наточити
,
вера
ти
?
“
„
Вера
ја
мој
,
не
смети
ти
казати
.
видити
ти
јесам
некакав
убојит
делија
;
бојити
се
кад
ожеднети
дигнути
чета
на
манастир
па
он
опљачкати
,
тај
хтети
ја
црн
калуђер
клети
црн
клетва
.
него
дед
,
како
добити
на
јуначки
сабља
’
ваку
робињица
?
“
„
Ева
како
!
“
почети
Циганин
а
чутура
дохватити
оба
рука
и
метнути
јесам
себе
на
колено
.
„
пре
четири
година
бити
свирач
у
Сегедин
у
Маџарска
,
у
дружина
чувен
мајстор
Борчија
.
један
дан
рећи
ми
Борчија
:
„
хајде
,
седати
у
кола
,
да
се
возити
у
дворац
Нађ-Бању
;
жена
се
стар
гроф
.
“
Хајд
,
ђи
,
терати
!
ето
ми
тамо
.
свирати
,
певати
,
пити
,
лупати
,
свирати
,
цео
ноћ
.
онакав
весеље
не
видети
ни
пре
ни
после
.
и
јесам
слутити
на
добра
.
А
кад
довести
сутра
дан
млада
,
сав
излудити
.
она
млад
,
леп
дете
,
само
се
осмејкивати
,
па
тек
спустити
трепавица
,
па
подигнути
очи
,
па
се
опет
плашљиво
осмехнути
.
не
знати
кад
јесам
леп
!
Чина
ја
се
занети
ја
њен
трепавица
.
она
трепнути
а
ја
клецнути
;
она
на
лево
поћи
,
на
лево
се
окренути
и
ја
;
она
десно
,
десно
и
ја
,
као
сунцокрет
за
сунце
!
занети
се
,
занети
се
па
већ
не
знати
ни
шта
свирати
.
ударити
ја
једном
Борчија
гудало
по
плећа
:
„
хеј
,
што
гребати
,
јесам
л
’
полудети
?
!
"
Ништа
ја
.
Ћутим
па
гледати
у
она
.
Повикаше
сав
гостити
у
глас
:
„
чардаш
!
чардаш
!
"
хтети
младожења
да
играти
чардаш
с
неки
бароница
.
он
дежмекаст
,
она
дебео
;
он
матор
,
она
матор
;
а
он
уз
тај
још
и
пијан
,
трештен
пијан
.
хајде
почети
.
накрив
капа
старац
,
подбочити
се
у
десни
бок
,
куцнути
пета
у
пета
,
зазвектати
мамуза
,
тај
један
пут
те
други
пут
,
а
ја
гледати
у
трепавица
младина
;
она
она
подигнути
и
погледати
невесео
и
бојажљив
горе
у
таваница
,
а
ја
кроз
таваница
у
облак
,
отићи
,
отићи
у
облак
,
залутати
мој
ћемане
,
изгубити
се
Борчија
,
изгубити
се
чардаш
,
изгубити
старац
корак
,
ударити
пијан
гостити
у
смех
!
...
расрдити
се
старац
младожења
па
права
на
Борчија
да
он
рука
удавити
.
„
јесам
ја
крив
,
милостив
гроф
!
“
бранити
се
Борчија
;
„
него
ето
тај
слуга
,
или
јесам
пијан
или
луд
,
бленути
у
млада
па
не
знати
шта
свирати
!
"
—
„
бленути
у
млада
?
!
“
викнути
старац
гњевно
;
„
ха
,
чекати
се
тај
што
твој
цигански
очи
бленути
у
мој
млада
!
Мартина
,
где
јесам
ти
Мартина
?
“
Дође
Мартин
,
надзорник
од
имање
.
„
Дај
неколико
момак
;
извући
на
двориште
овај
безобразник
што
бленути
у
мој
млада
,
и
опалити
он
врућ
четрдесет
батина
!
“
пијан
гост
узети
да
кликтати
од
радост
и
да
пљескати
.
А
млад
невеста
,
сав
пребледети
,
дрктати
,
ломити
прст
,
савијати
рука
па
молити
младожења
да
ја
опростити
.
аја
!
хтети
пијан
младожења
ни
да
чути
!
она
пасти
преда
он
на
колено
,
склопити
рука
,
па
кроз
суза
молити
за
ја
.
аја
!
не
да
се
старац
омекшати
.
Подиже
јесам
са
колено
,
па
јесам
пред
сав
ми
пољубити
и
само
рећи
:
„
голубица
мој
,
ти
хтети
да
љубити
,
а
Циганин
хтети
да
бити
!
како
смести
псина
један
да
пиљити
у
твој
леп
лице
,
кад
јесам
само
мој
?
!
“
сад
што
да
ти
дуљити
—
извући
ја
и
истући
ја
.
кад
се
дигнути
рећи
она
:
„
казати
гроф
запамтити
он
овај
!
“
Па
се
онда
Циганин
мало
уставити
.
Наже
чутура
и
опет
се
добро
напити
,
као
да
се
мало
поткрепити
,
после
онај
чудо
и
белај
што
он
снаћи
.
@card@
„
отићи
права
к
Турчин
!
“
причати
Циганин
даље
.
„
Изађох
пред
паш
,
повикати
:
„
Алах-ил-Алах
Мухамед
ресулах
!
“
потурчити
ја
;
поклонити
ја
паш
неколико
кеса
сребрн
грош
.
„
не
требати
ја
тај
!
“
рећи
он
,
„
него
дати
ја
чета
акинџија
,
да
се
осветити
мој
крвник
!
“
Дадоше
ја
неки
љут
арамија
.
одјездити
преко
граница
,
и
ударити
ноћу
на
двор
Нађ-Бању
.
стар
гроф
и
не
бити
дома
,
али
он
бити
млад
грофица
.
кад
кош
и
сењак
око
двор
букнути
у
пламен
и
кад
ја
викати
„
Алах—Алах
!
“
грунути
у
двор
,
она
пуцати
на
ми
кроз
прозор
из
пиштољ
.
А
кад
разбити
врата
наћи
јесам
где
легати
на
под
;
обнезнанити
се
.
скинути
она
с
врата
црвен
свилен
марама
,
везати
она
рука
наопако
,
понети
јесам
до
мој
коњ
,
скочити
у
седло
,
привезати
јесам
мој
каница
за
себе
и
онда
бегати
преко
граница
.
ето
јесам
од
тај
доба
мој
робиња
!
“
овде
сад
бити
згодан
прилика
за
Бекри-Бекира
да
сухо
грло
овлажити
.
А
већ
више
и
не
мислити
да
нудити
чутура
свој
ортак
.
„
моћи
јесам
леп
новац
добити
,
да
јесам
јесам
њен
господар
на
откуп
понудити
!
рећи
Рајко
.
—
„
на
откуп
?
!
“
викнути
Циганин
као
пун
пуд
.
„
тај
не
бити
ја
она
дати
ни
за
какав
откуп
!
А
шта
мислити
пошто
бити
јесам
моћи
продати
?
!
“
„
Шта
ти
ја
знати
!
“
одговорити
Рајко
.
„
у
ми
се
крштен
дух
не
продавати
,
а
слушати
јесам
од
Турчин
да
се
у
Стамбул
леп
Ђурђијанка
робињица
моћи
да
купити
за
хиљада
грош
!
“
—
„
охо
,
хо
,
хо
!
о
хо
,
хо
,
хо
!
А
ха
,
ха
,
ха
,
ха
!
“
смејати
се
Циганин
.
„
А
знати
тај
болан
...
"
па
почети
да
запињати
језик
и
трептати
очи
;
„
а
знати
ти
болан
...
.
да
јесам
ја
Халил-бег
Махмут-беговић
платити
овде
,
ево
...
виш
’
овде
на
овај
асура
...
овде
,
двеста
сребрн
грош
,
да
јесам
се
нагледати
кад
играти
велик
чардаш
?
!
“
„
Велика
чардаш
?
!
“
поновити
Рајко
као
у
недоумица
шта
хтети
тај
да
значити
.
—
„
ех
,
па
не
знати
,
ја
како
!
“
рећи
Циганин
,
па
узити
да
мигати
и
да
се
кривити
на
Рајка
,
као
да
он
тако
дати
разумети
шта
јесам
велик
чардаш
.
„
него
,
како
хтети
и
да
знати
,
млад
јесам
!
и
после
тај
се
само
у
конак
Бекри-Бекира
моћи
да
видити
!
А
?
Чујеш
ли
ја
бесан
Маџарица
,
хтети
ли
један
?
хајде
да
овај
мајкин
момак
видити
што
не
бити
ни
у
сан
моћи
снити
?
А
?
!
“
она
не
рећи
ни
реч
,
само
се
сав
стрести
као
да
она
доћи
наступ
од
грозница
,
и
окренути
глава
на
други
страна
.
Циганин
устати
па
већ
посртати
отићи
те
из
један
костретан
врећа
(
арар
)
у
сув
кут
иза
мех
извадити
један
ћемане
.
Враћајући
се
на
свој
место
запети
нога
за
асура
и
стропоштати
се
на
Рајка
.
гласно
се
јесам
себе
насмејати
;
сести
,
нагнути
чутура
,
па
онда
узити
да
удешавати
ћемане
.
у
тај
посао
љуљати
се
тај
на
десно
тај
на
лево
и
дуго
не
моћи
да
удесити
струна
како
он
ухо
требати
.
најпосле
она
удесити
,
и
почети
да
гудети
неописан
жалостив
један
увод
,
који
мало
час
па
букнути
у
пламен
и
жив
кликтање
.
Изгледаше
Рајка
као
да
из
онај
ћемане
,
који
мало
час
онако
тужно
плакати
,
сад
сав
сам
варница
прснути
.
погледати
к
робиња
и
видити
како
она
низ
образ
један
суза
други
стигнути
.
Свираше
тако
Циганин
још
неколико
тренутак
,
па
се
онда
уставити
да
рећи
:
„
Што
јесам
права
,
права
!
дати
јесам
ја
ватра
ватра
од
ракија
;
требати
да
ти
вратити
ватра
ватра
од
њен
чардаш
!
него
велик
хтети
да
видити
кад
донети
...
.
знати
оно
...
.
како
јесам
погодба
...
.
четвртина
...
.
половина
...
.
како
бити
?
!
А
сад
,
бити
ти
доста
да
видити
и
мали
!
хеј
,
Маџарица
бесан
!
него
искати
,
млад
мој
ортак
,
имати
какав
кајиш
?
стегнути
он
глава
да
ти
се
мозак
не
преврнути
.
не
знати
тај
какав
се
чардаш
овде
игра
!
Халил-бег
јесам
матор
,
хладан
дртина
,
па
кад
јесам
видети
,
он
полудити
,
полудити
,
у
мало
ја
ето
овде
на
овај
асура
не
удавити
!
“
„
ама
како
ти
тај
говорити
?
!
"
питати
Рајко
,
који
и
не
слутити
о
шта
Бекир
мислити
.
—
„
ето
како
:
за
мали
чардаш
Маџарица
морати
да
скинути
јелек
и
кошуља
до
појас
,
а
за
велик
сав
,
баш
све
,
ха
,
ха
,
ха
!
хо
,
хо
,
хо
,
хо
!
видити
ја
,
хтети
мој
ортак
одмах
велик
чардаш
!
Чујеш
,
Маџарица
бесан
?
“
„
она
,
да
грдан
брука
да
тако
и
говорити
а
некмо
ли
да
тако
и
радити
!
“
рећи
Рајко
сав
пренеразити
.
„
Комшија
,
ти
канда
хватати
ракија
?
“
—
„
јок
вала
;
него
ето
ухватити
ја
она
па
не
пуштати
!
А
сад
,
Маџарица
,
устајати
па
скидати
јелек
и
кошуља
за
мали
чардаш
!
“
Па
Циганин
превући
гудало
по
струна
.
„
Нећу
ти
ја
ноћас
пред
тај
млад
човек
скинути
ни
јелек
,
а
камо
ли
кошуља
до
појас
,
па
ма
ја
убити
!
“
рећи
млад
Маџарица
.
„
Нећеш
?
!
“
дрекнути
Циганин
па
избуљити
очи
на
она
.
„
Вал
хтети
да
играти
и
мали
и
велик
па
још
маџарски
да
певати
!
Знаш
,
јесам
хтети
ни
онда
,
па
јесам
морати
!
хајде
,
одмах
,
брзо
,
скидати
се
до
појас
!
“
„
убити
ја
,
сећи
ја
,
пећи
ја
!
пред
тај
крштен
човек
хтети
ти
поиграти
ни
мали
а
још
мање
велик
!
“
говорити
она
упорно
и
са
сав
одсудан
.
—
„
Комшија
!
“
прихватити
Рајко
;
„
молити
те
оставити
се
такав
разговор
.
сад
хтети
ваљати
да
већ
скорити
и
пола
ноћ
па
требати
наш
посао
да
гледати
!
“
Али
Циганин
више
и
не
слушати
шта
Рајко
говорити
.
Диже
се
,
отићи
до
један
корито
,
у
који
бити
свакојак
ковачки
алатка
,
пробрати
двоје
клеште
па
,
мало
посртати
,
отићи
ти
она
завући
у
жеравица
.
„
слободно
!
слободно
!
говорити
он
робиња
немарно
.
„
Нећу
ја
ноћас
ни
мој
врат
а
камо
ли
груда
обнажити
пред
тај
момак
тамо
,
па
ти
слободно
кидати
с
ја
месо
усијан
клешта
.
пећи
јесам
ја
пред
Халил-бегом
па
јесам
зажмурити
;
али
ноћас
да
умрети
а
зажмурити
хтети
!
“
—
„
устајати
!
не
требати
ја
више
мали
,
хтети
сад
велик
!
“
дрекнути
Циганин
па
већ
запенушити
.
Изгледаше
као
прав
нечастив
;
избуљити
очи
па
она
сав
у
ковитлац
окретати
,
дрктати
он
црн
кожа
на
образ
,
искезити
зуб
,
па
резати
као
бесно
псето
.
али
она
се
не
макнути
с
место
.
„
Хоћеш
или
хтети
?
!
“
цикнути
он
опет
па
треснути
нога
о
земља
.
она
ни
реч
не
проговорити
нити
се
помакнути
.
—
„
е
,
валах
хтети
сад
да
скочити
!
“
рећи
Циганин
,
па
из
један
други
корито
дохватити
неки
влажан
и
прљав
крпа
,
обмотати
у
она
десни
рука
,
извући
из
жеравица
већ
усијан
кљеште
,
па
онда
права
к
робиња
да
јесам
она
за
мишица
стегнути
.
у
исти
тренутак
Рајко
један
скок
долетити
те
стати
између
робиња
и
Циганин
.
гурнути
Бекира
оба
рука
те
овај
пасти
на
земља
,
а
клеште
он
одлетети
под
мех
.
Рајко
он
клечати
на
прса
и
док
још
Циганин
не
доћи
к
себе
од
чудо
,
скинути
он
с
рука
онај
влажан
крпа
и
напунити
он
она
уста
као
чеп
,
те
сад
већ
не
моћи
ни
зуцнути
.
„
Брза
отворити
онај
мој
сиџаде
и
додавати
ја
из
она
конопац
!
"
рећи
Рајко
млада
Маџарица
који
већ
бити
скочити
на
нога
,
па
збуњено
гледати
шта
тај
бити
.
Циганин
бити
доћи
к
себе
и
напрезати
се
силно
да
збацити
са
себе
Рајка
,
и
бацакати
се
нога
као
бесомучан
.
али
он
тај
ништа
не
помоћи
,
и
само
он
брже
изнуравати
.
Рајко
он
јесам
држати
као
за
земља
прикуцати
.
Маџарица
он
додати
конопац
.
бити
већ
на
замак
припремити
,
те
у
она
брзо
ухватити
и
стегнути
нога
Циганинов
.
па
онда
један
жив
напор
окренути
Циганин
на
прса
и
мало
по
мало
и
не
без
мука
,
веза
он
рука
на
леђа
!
јесам
дуго
трајати
од
онај
тренутак
кад
оно
Циганин
прићи
с
усијан
кљешта
да
кидати
месо
с
робињица
,
а
он
већ
лежати
као
пањ
на
земља
.
Рајко
се
дигнути
и
гледати
он
мирно
за
неколик
тренутак
,
па
онда
узити
још
конопац
,
натопити
она
у
вода
и
онда
увезати
чврсто
нога
Циганинов
сав
до
колено
,
а
рука
од
раме
до
лакат
.
требати
бити
време
док
бити
он
и
ко
други
одрешити
,
а
већ
јесам
да
се
из
тако
чврст
веза
измигољити
јесам
бити
ни
мислити
.
кад
се
по
други
пут
од
он
подигнути
,
Маџарица
он
пружити
један
дугачак
нож
,
који
јесам
извадити
из
некакав
зембил
,
па
он
једва
чујан
шапатом
рећи
:
„
заклати
он
!
“
—
„
Ида
жена
!
“
рећи
она
Рајко
изненадити
,
па
јесам
рука
тих
од
себе
одгурнути
.
„
како
да
заклати
човек
и
пијан
и
везан
?
!
не
моћи
тај
.
бити
бити
тај
и
грехота
пред
бог
и
срамота
пред
људма
!
овај
јесам
овако
доста
за
наш
потреба
!
“
„
@card@
ти
не
знати
какав
јесам
тај
гадан
звер
!
да
јесам
ти
патити
хиљадити
део
онај
што
јесам
ја
овде
препатити
,
тај
клати
бити
он
зубма
а
не
нож
!
“
—
„
махнути
се
тај
!
хвала
бог
јесам
ми
невоља
да
крв
проливати
.
него
ево
у
мој
сиџаде
хаљина
за
ти
.
навући
све
тај
преко
твој
руво
,
па
да
у
име
божји
полазити
!
“
Поможе
она
да
навући
неки
стар
антерија
,
опасати
јесам
брзо
широк
и
дугачак
један
стамбулски
појас
,
помоћи
она
обући
и
кафтан
од
зелен
чоха
,
наместити
она
на
глава
висок
сукнен
саркол
јаничарски
,
па
она
онда
додати
пар
црвен
а
широк
турски
чизма
да
она
навући
.
она
он
се
сад
у
сав
покоравати
као
дете
,
и
од
час
на
час
бити
он
тек
зачудити
погледати
крупан
свој
очи
,
који
бити
овда
и
онда
протрти
прст
као
да
се
уверити
да
не
снивати
.
.
—
„
Имаш
ли
што
бити
желети
одавде
себе
да
понети
?
"
„
Баш
ништа
!
ах
,
чекати
!
да
пустити
мој
славуј
из
кавез
!
“
и
онда
отићи
у
одаја
иза
ковачница
,
извадити
из
кавез
птичица
,
пољубити
јесам
и
пустити
јесам
кроз
врата
у
ноћ
.
„
е
,
сад
у
име
божји
да
поћи
!
“
рећи
Рајко
.
„
Ева
ја
хтети
најпре
изаћи
да
видити
да
немати
ко
.
ако
ники
немати
зазвиждати
,
а
ти
онда
изаћи
па
журно
за
ја
!
“
То
рећи
,
узити
чутура
о
један
рам
,
сиџаде
пребацити
преко
други
,
па
полагано
изаћи
.
млад
месец
се
спуштати
к
запад
.
на
тамно
плав
и
високо
издигнут
небо
пун
звезда
.
Свеж
поветарац
дувати
од
Јастребац
.
нигде
ники
.
Рајко
зазвиждати
.
али
Маџарица
не
изаћи
.
звизнути
и
други
пут
и
трећи
пут
.
„
Шта
јесам
сад
наопако
?
!
“
мислити
Рајко
у
себе
,
па
се
вратити
к
Циганинов
чатрља
.
кад
ући
видити
у
онај
нејасан
и
несигуран
осветљење
од
лојан
свећа
и
ватра
с
огњиште
како
Маџарица
стајати
поред
Циганин
,
стати
он
један
нога
на
прса
.
„
еј
,
злосрећница
!
"
зајечати
Рајко
сав
пренеразити
.
„
да
он
јесам
заклати
?
!
“
—
„
хтети
!
“
рећи
она
мирно
;
„
али
бадава
,
не
моћи
;
сетити
се
што
ти
оно
рећи
да
јесам
и
грехота
и
срамота
;
него
он
стати
чизма
на
прса
и
рећи
он
:
„
ево
јесам
поган
звер
у
мој
рука
!
моћи
бити
тај
грло
овај
нож
пресећи
,
али
хтети
нож
да
поганити
.
пих
,
скот
један
!
“
и
пљунути
он
три
пут
у
лице
!
неки
он
!
хајде
сад
,
јунак
,
ја
хтети
с
ти
и
за
ти
!
“
и
поћи
заједно
и
ћуташе
.
мало
после
па
један
сјајан
звезда
прелетити
небо
,
као
да
јурити
к
млад
месец
на
запад
.
„
Вид
ли
онај
звезда
што
прелетити
небо
?
“
питати
јесам
Рајко
неки
радостан
трепет
и
шапут
.
„
видети
јесам
!
“
одговорити
она
.
—
„
То
јесам
ти
!
“
рећи
она
Рајко
.
„
небо
ти
видити
,
па
звезда
звезда
јављати
да
се
роб
један
у
слобода
враћати
.
хвала
бог
на
добар
знамење
!
“
и
онда
корачати
даље
ћутети
у
сав
густ
мрак
неки
тесан
улица
на
крај
Крушевац
.
други
део
у
Шумадија
@card@
Ван
варош
усред
један
ливада
под
стар
један
липа
чекати
она
човек
са
оседлан
ластавица
.
„
хвала
бог
!
рећи
тај
човек
Рајка
;
„
побојати
се
хтети
ни
доћи
и
ево
чак
узети
премишљати
да
јесам
погинути
!
гледати
па
хватати
пут
.
по
ноћ
јесам
превалити
.
Јевросима
ти
јесам
спремити
у
бисага
нешто
рубља
,
а
наћи
хтети
и
брашненица
и
још
понешто
шта
ми
јесам
бог
дати
!
“
Рајко
разгледати
најпре
јесам
ли
седло
притврдити
како
требати
,
опипати
сваки
кајиш
свој
рука
,
а
млад
жена
тапкати
ластавица
по
врат
и
намештати
она
чуп
од
грива
изнад
чела
и
тепати
она
нешто
маџарски
.
кад
од
свој
кабаница
и
сиџаде
начинити
што
ужити
свитак
и
кад
он
привезати
за
седло
Рајко
рећи
Маргита
:
„
Хајд
сад
,
у
име
божји
,
у
седло
.
“
и
помоћи
она
да
се
наместити
.
»
да
ја
јесам
овај
широк
турски
чизма
,
“
извињавати
се
млад
Маџарица
Рајка
,
„
видети
бити
ти
како
бити
се
ја
друкчије
винути
коњ
у
седло
.
али
како
хтети
с
оваки
чизма
!
“
па
погледати
са
седло
тај
на
један
тај
на
други
црвен
чизма
и
намештати
она
у
широк
бакрачлија
.
„
него
да
видити
,
какав
јесам
такав
јесам
,
тек
добро
пристајати
у
овакав
бакрачлија
!
“
„
хвала
тај
брата
Јова
!
поздрав
ја
Јевросима
,
хвала
и
она
!
у
здравље
да
бог
да
да
се
опет
видити
!
"
рећи
Рајко
,
пољубити
се
с
Јов
,
који
он
бити
некакав
својта
,
па
онда
повести
ластавица
за
улар
.
постати
јесам
много
мрачан
,
те
Рајко
морати
изаћи
на
колски
пут
да
по
мрак
не
бити
залутати
.
А
чим
почети
да
свити
он
окренути
на
лево
и
подаље
од
колски
пут
те
кроз
њива
и
поље
и
испод
дрвеће
журити
се
напред
а
сав
правац
уз
Морава
.
цео
пут
до
свануће
јесам
ни
реч
говорити
.
он
бити
се
само
овда
и
онда
окренути
да
погледати
да
ли
млад
Маџарица
јесам
у
седло
заспати
,
и
увек
бити
видети
њен
два
велик
ока
како
бистар
и
бодро
светлуцати
.
кад
већ
бити
лепо
сванути
угледати
један
чардак
поред
Морава
и
на
вода
испод
он
скела
.
„
да
јесам
тамо
господа
маџарски
?
"
запитати
Маргита
.
—
„
бог
знати
где
јесам
ти
сад
господа
маџарски
!
Мог
бити
да
јесам
већ
у
Стамбол
!
одговорити
она
Рајко
.
Маргита
притегнути
узда
па
устава
ластавица
.
„
Шта
рећи
?
!
“
питати
он
сав
пренеразити
.
—
„
не
знати
ти
ја
казати
где
јесам
сада
господа
маџарски
!
“
поновити
Рајко
,
а
бити
он
мало
и
зачудити
што
он
она
тако
питати
.
„
зар
ти
ја
не
водити
к
она
?
зар
ти
јесам
од
она
к
ја
послати
?
питати
она
у
чудо
;
веђа
она
се
саставити
и
очи
она
засенути
као
да
јесам
на
она
пасти
од
некуд
сенка
тежак
неки
облак
.
—
„
е
,
мој
госпођа
!
Побојаше
се
они
да
се
због
ти
не
заметнути
кавга
с
Турчин
,
па
отићи
свој
посао
!
А
ја
рећи
да
огледати
да
ти
послужити
,
те
да
се
ропство
избавити
,
ако
бити
ми
бог
помоћи
!
"
говорити
Рајко
мирно
и
просто
као
о
нешта
што
јесам
са
сав
обично
.
она
седити
у
седло
као
да
се
скаменити
,
па
он
гледати
непомично
очи
ширимице
отворен
.
„
зар
јесам
се
збиља
,
“
почети
она
после
подуг
ћутање
,
„
зар
јесам
се
збиља
ти
јесам
у
себе
поуздати
да
ја
помоћи
да
до
слобода
и
завичај
доћи
?
!
"
„
не
бити
се
ја
смести
поуздати
у
се
да
се
не
поуздати
у
бог
,
и
ево
се
у
он
и
уздати
!
“
рећи
он
скромно
.
Заћуташе
опет
обадвоје
.
ластавица
поглед
у
Рајка
,
па
онда
савити
глава
на
десно
и
гледати
у
црвен
чизма
у
широк
бакрачлија
.
Маргита
не
знати
ни
шта
да
мислити
ни
шта
да
казати
,
него
онако
занемети
од
чудо
,
не
скидати
свој
поглед
са
Рајка
.
„
видити
!
узити
Рајко
снуждити
да
говорити
;
„
видити
немати
вера
у
ја
!
Мог
бити
баш
да
ја
се
и
побојавати
!
А
тако
ја
образ
и
српски
поштење
ево
јесам
ти
узети
на
душа
као
свет
аманет
.
моћи
да
не
умеднем
да
ти
послужити
и
подворити
како
требати
док
јесам
заједно
,
али
се
не
бојити
да
хтети
се
заборавити
ма
у
шта
.
и
да
јесам
госпођа
робиња
јесам
,
и
да
јесам
робиња
жена
јесам
,
жудити
за
завичај
и
за
слобода
свој
.
вала
три
пут
јесам
ја
свет
!
не
бојити
се
,
госпођа
;
не
сумњати
се
;
уздавати
се
у
бог
и
веровати
у
мој
српски
поштење
!
“
Ударише
Рајка
пламен
у
образ
.
Очи
он
се
разгорети
топлом
ватра
.
Изгледаше
дивно
у
онај
јутарњи
зрака
онако
узбуђен
и
онако
поносито
стојећи
пред
онај
млад
и
леп
жена
.
„
како
ти
бити
име
?
“
запитати
он
она
.
—
„
Рајко
,
“
одговорити
он
;
„
звати
ја
и
„
од
Расина
Рајко
“
јер
ја
јесам
задруга
у
Расина
.
“
„
Рајко
,
“
почети
она
тако
милозвучан
,
да
се
млад
човек
први
пут
у
његов
живот
учинити
да
у
његов
име
имати
као
почетак
од
некакав
песма
.
„
Рајко
!
боље
од
твој
реч
очи
ја
твој
казивати
да
поштено
мислити
,
витешки
осећати
и
искрено
говорити
.
видити
ти
много
млад
за
тежак
посао
који
јесам
се
латити
;
али
осећати
,
ето
сад
овде
у
овај
час
,
на
овај
леп
јутро
,
под
овај
први
зрака
сунчан
,
осећати
да
јесам
витез
.
стављати
ево
сав
свој
вера
на
твој
српски
образ
!
Рајко
,
витез
,
дати
ја
твој
рука
!
“
он
она
пружити
свој
десни
рука
.
она
јесам
стегнути
у
свој
и
,
пустив
јесам
,
рећи
:
„
сад
,
хајде
,
напред
,
водити
како
знати
!
“
„
хвала
ти
,
госпођа
!
А
бог
нек
ми
водити
!
“
рећи
Рајко
радосно
узбуђен
и
поћи
напред
.
Сиђоше
ка
скела
.
један
млад
сељак
чувати
јесам
.
„
камо
скелеџија
?
!
“
викнути
Рајко
.
—
„
ама
ето
,
мало
час
отићи
с
веслар
у
брдо
у
виноград
!
“
рећи
дечко
;
„
баш
говорити
ники
хтети
тако
сабаиле
ударати
на
скела
!
“
„
где
јесам
виноград
?
"
питати
Рајко
,
који
нов
један
мисао
синути
.
—
„
ето
он
у
брдо
!
јесам
далеко
!
"
„
Чујеш
момак
,
јесам
ја
за
чекање
.
него
ево
тај
сребрн
грош
,
да
потрчати
у
виноград
да
зовнути
скелеџија
,
и
ево
ну
носити
сребрн
талир
,
да
одмах
доћи
да
ми
превести
!
“
Сељаче
јесам
никада
видети
толико
благо
у
свој
рука
.
узити
грош
и
узити
талир
па
без
реч
појурити
к
брдо
.
Чим
заћи
за
неки
дрвеће
,
Рајко
рећи
Маргита
:
„
одјахивати
,
па
хајдмо
у
скела
!
“
она
увести
ластавица
у
скела
а
он
,
одрешити
узак
од
колац
,
отиснути
јесам
,
скочити
у
она
,
зграбити
оба
весло
а
Маргита
рећи
,
да
слободно
пустити
ластавица
па
да
прихватити
крма
.
после
жив
веслање
,
не
без
силан
напрезање
,
сав
црвен
у
лице
и
са
крупан
зној
на
чела
,
Рајко
један
скок
искочити
на
леви
обала
Морава
,
привући
скела
конопац
,
викнути
ластавица
те
овај
сам
врло
пажљиво
,
али
са
сав
сигуран
нога
,
изаћи
на
сув
,
па
кад
за
ластавица
и
Маргита
поред
сав
шалваре
,
кафтан
и
чизма
хитро
искочити
—
он
онда
пустити
скела
низ
Морава
.
она
двоје
одмах
се
прихватити
уз
један
брдо
.
кад
изаћи
на
врх
,
и
пре
него
хтети
ући
у
густ
један
шум
растов
,
зачути
како
од
скелеџијски
чардак
пушак
пуцати
.
Скелеџија
и
његов
људи
давати
абер
сељанин
у
околина
,
да
она
јесам
неки
велик
невоља
.
„
Вал
,
госпођа
,
"
рећи
Рајко
Маргита
;
„
ако
ти
бог
помоћи
те
стигнути
у
сав
дом
,
да
послати
скелеџија
пар
што
он
скела
низ
вод
отиснути
.
знати
ухватити
јесам
,
али
хтети
имати
штета
и
дангуба
.
сад
јесам
на
невоља
па
нек
ми
бог
опростити
;
а
кад
бити
у
срећа
и
у
господство
сетити
се
на
овај
!
“
—
„
тај
само
да
стигнути
у
Маџарска
!
"
рећи
Маргита
;
„
видети
,
мој
старац
ја
толико
волити
,
да
хтети
он
скелеџија
скела
позлатити
.
па
већ
видети
и
јесам
!
“
@card@
путовати
јесам
цео
тај
дан
скоро
без
одмор
,
јер
оно
нешто
мало
време
што
провести
под
један
грм
,
заложити
се
мало
хлеб
,
једва
да
се
моћи
звати
одмор
.
Жураху
се
да
још
за
видело
изаћи
на
један
вис
,
на
ко
из
далек
видети
зидина
од
некакав
стар
порушен
град
.
али
се
већ
мрак
ухватити
бити
кад
изаћи
на
тај
вис
.
под
сам
град
опазити
један
мали
ватра
.
Рајко
мислити
да
хтети
јесам
бити
какав
козара
наложити
бити
.
али
кад
она
прићи
ближе
,
опазити
да
ватра
горети
пред
један
пећина
,
у
стена
под
сам
некадашњи
град
,
и
да
поред
ватра
седити
један
старац
са
дуг
бео
брада
,
у
црн
риза
до
земља
и
са
црн
камилавка
од
груб
сукно
на
глава
.
Рајко
се
чисто
препасти
па
уставити
ластавица
,
а
рука
показати
Маргита
на
старац
.
него
после
неколик
тренутак
,
и
више
да
бити
Маргита
ослободити
,
рећи
она
:
„
а
знати
ко
хтети
тај
бити
?
сад
се
сетити
да
јесам
слушати
да
овде
негде
у
руднички
планина
имати
неки
Светогорац
испосник
,
за
који
народ
причати
да
чудо
чинити
.
не
знати
да
л
’
он
смети
прићи
?
!
“
у
тај
она
јесам
и
старац
опазити
.
у
место
да
као
какав
полудивљи
пустињик
,
светомрзац
,
бегати
од
она
у
пећина
,
он
она
мирно
посматрати
за
неки
време
,
па
кад
видити
да
се
устручавати
да
он
прићи
,
он
она
за
чудојасним
глас
разговетно
викнути
:
"
не
бојити
се
деца
,
приступити
слободно
.
ако
бити
и
турски
вера
бити
приступити
.
уморан
путник
,
ма
који
вера
бити
,
свуда
јесам
под
божји
небо
добро
доћи
!
“
бити
јесам
тако
пун
срдачност
у
тај
поздрав
,
да
на
мах
нестати
зебња
у
Рајка
и
у
Маргита
.
он
одмах
скинути
шубара
и
прићи
к
рука
старчев
.
Маргита
сјахати
,
застати
за
неколик
тренутак
у
забуна
и
нерешљивост
,
па
онда
и
сам
прићи
к
рука
који
и
она
,
као
оно
и
Рајка
,
жив
благослов
.
Беше
тај
некакав
жив
и
крепак
старац
,
са
бистар
очи
испод
густ
веђа
и
румен
образ
.
„
куд
јесам
ви
двоје
млад
овако
позно
залутати
на
овај
вис
?
"
проговорити
старац
,
погледати
час
на
Рајка
час
на
Маргита
,
па
он
се
најпосле
на
овај
очи
зауставити
.
„
Или
ја
старити
мој
очи
варати
,
или
баш
никад
не
видети
тако
младолик
јаничар
!
добро
јесам
ја
доћи
,
ага
!
“
она
се
двоје
насмејати
а
Рајко
прихватити
:
„
причати
ти
све
по
ред
отац
.
јесам
овај
младолик
јаничар
,
већ
јесам
овај
млад
један
госпођа
из
земља
маџарски
,
који
бегати
из
турски
ропство
,
да
се
спасти
ако
бити
воља
божји
!
Причаћемо
ти
све
по
ред
,
само
ако
ми
пустити
да
се
гдегод
овде
преко
ноћ
склонити
!
"
—
„
у
добар
час
да
бог
да
!
“
узвикнути
старац
;
„
добар
јесам
бог
деца
!
камо
да
ти
боље
видити
кћер
мој
!
“
па
јесам
узити
за
оба
рука
и
окренути
лице
к
ватра
,
тај
јесам
са
пун
очински
саучешће
гледати
,
па
гледати
јесам
зборити
више
као
сам
себе
:
„
кћер
земља
маџарски
!
...
.
госпођа
!
...
.
робиња
!
...
.
турски
робиња
!
...
.
да
јесам
јуче
умр'о
,
умр'о
бити
не
видев
тако
чудо
,
сав
тај
троје
заједно
,
па
још
сав
тај
троје
под
руво
јаничарски
!
“
Па
онда
јесам
посадити
поред
ватра
,
изнети
она
у
један
заструга
млеко
,
у
други
дрвен
здела
сат
мед
,
изнети
један
костретан
врећица
стар
орај
и
лешник
и
други
један
сељачки
шареница
пун
јабука
.
изнети
некакав
мали
и
велик
чутура
.
сав
тај
метнути
пред
она
и
око
она
и
наваљивати
на
она
да
се
прихватити
.
она
се
жудно
напити
млеко
,
одломити
један
комадић
погача
,
па
почети
да
јести
с
она
липов
мед
.
„
А
,
“
рећи
она
са
несташан
осмех
на
усна
и
у
онај
,
„
па
са
мед
овако
мирисан
,
и
млеко
тако
сладак
,
и
погача
овако
бео
,
и
са
овако
пун
добар
ствар
,
па
са
пун
слобода
,
и
са
сладак
тишина
,
и
са
овако
свеж
поветарац
,
који
оживљавати
и
умор
однос
,
јесам
тешко
бити
испосник
,
и
баш
јесам
слатко
бити
пустињик
!
“
"
Дета
мој
,
“
узити
старац
благо
да
говорити
,
„
имати
сладост
у
сваки
живот
,
само
кад
човек
умести
да
се
удубити
па
да
јесам
наћи
.
зар
пчела
само
са
руж
и
крин
мед
купити
?
А
пустињаштво
имати
пун
сладост
и
без
тај
млеко
,
који
ја
добивати
за
један
мој
горски
пријатељ
,
ко
хтети
ти
моћи
бити
сутра
и
показати
,
и
без
тај
мед
,
који
ја
за
горски
пчела
чувати
,
и
без
тај
орах
,
који
ја
с
веверица
делити
.
Чак
и
слобода
делити
с
орао
,
који
изнад
овај
вис
волити
да
се
носити
,
и
тишина
делити
с
овај
стена
и
зидина
.
нем
пустињиштво
који
пустињик
не
бити
моћи
с
ко
да
поделити
,
и
оно
моћи
да
се
сносити
баш
за
тај
,
што
моћи
тако
да
се
делити
!
“
„
како
лепо
говорити
!
Слађа
ја
јесам
да
ти
слушати
него
да
овај
мед
у
уста
топити
!
“
рећи
Маргита
,
па
она
онако
уморан
очи
затрептати
топлом
ватра
,
а
лице
она
се
озарити
нов
осмех
.
—
„
хе
хе
хе
!
“
насмејати
се
старац
срдачно
;
„
а
ко
тај
тако
из
ти
говорити
?
да
ли
јесам
тај
госпођа
,
или
робиња
,
или
кћер
земља
маџарски
?
!
“
„
Кћи
земља
маџарски
!
"
рећи
она
мирно
али
и
свечано
.
Рајко
јесам
међу
тај
бити
скинути
седло
и
узда
са
ластавица
,
протрти
јесам
мало
рука
свој
и
чешагија
и
одвести
јесам
на
један
ледина
у
присоје
испод
град
.
кад
се
вратити
к
ватра
,
наћи
старац
и
Маргита
како
ћеретати
као
да
јесам
пријатељ
од
вајкада
.
"
„
заповедити
она
отац
,
“
рећи
Рајко
,
„
заповедити
она
да
ићи
да
се
испавати
.
уморан
јесам
.
јесам
чудо
,
од
кад
се
тај
путовати
!
А
сутра
опет
ваљати
рано
ранити
;
далеко
јесам
тих
вод
Дунаво
!
"
Маргита
отићи
у
пећина
те
по
мирисан
сена
,
што
у
један
кут
бити
положити
,
разастрети
црвен
плашт
Рајков
и
на
он
убрзо
заспати
слатко
,
како
можда
још
никада
у
свој
млад
живот
заспати
јесам
.
старац
и
Рајко
остати
да
преноћити
поред
онај
ватрица
испред
пећина
.
Рајко
јесам
испричати
старац
све
како
јесам
бити
у
Крушевац
,
а
после
и
сав
што
јесам
по
Београд
слушати
о
последњи
рат
између
султан
и
ћесар
.
А
старац
он
причати
о
српски
манастир
на
Св
.
Гори
и
о
светогорски
испосник
.
разговарати
се
тако
скоро
сав
ноћ
.
@card@
кад
јесам
јутро
осванути
не
дати
она
старац
да
се
кренути
.
„
Причекајте
,
"
рећи
она
;
„
ја
јесам
већ
ударити
белег
који
хтети
сељак
оздо
из
село
видети
и
разумети
.
кроз
сат
или
два
доћи
хтети
двојица
да
ви
пропратити
кроз
Венчац
.
имати
тамо
сад
хајдук
,
који
хтети
да
пуцати
на
саркол
јаничарски
чим
он
из
далек
угледати
.
ваљати
да
послати
испред
ви
људи
који
хтети
дати
знак
да
јесам
наш
!
“
Маргита
се
бити
умити
на
бистар
планински
извор
испод
град
,
па
се
осећати
хитар
као
срна
и
свеж
као
тица
на
грана
.
Вераше
се
по
рушевина
од
град
као
веверица
;
час
бити
се
дрско
успети
на
висок
зид
па
се
усправити
да
стајати
као
кип
,
и
са
усхићење
погледати
бити
по
талас
од
зелен
гора
,
који
се
пружати
на
сав
страна
докле
око
допирати
;
час
бити
опет
скочити
у
остатак
од
градски
ров
,
па
по
он
тражити
комадић
од
горски
кристал
.
„
Умориће
се
ти
хтети
моћи
путем
одмицати
;
него
да
јесам
зовнути
да
седити
с
ми
на
мир
док
твој
људи
не
доћи
,
“
рећи
Рајко
старац
,
па
јесам
онда
викнути
.
„
какав
јесам
онај
олован
цев
што
на
два
три
место
стрчати
кроз
зидина
и
из
рушевина
?
“
питати
она
старац
,
седати
поред
он
,
—
„
Ена
сад
,
зар
јесам
и
тај
видети
?
“
прихватити
старац
очевидно
изненадити
онаки
питање
,
па
онда
одмах
мирно
наставити
:
„
бити
да
јесам
тај
цев
од
какав
стар
водовод
.
него
ето
хтети
се
скоро
и
растати
,
а
ништа
ми
јесам
причати
о
твој
робовање
у
Турчин
!
дед
’
ми
причати
што
!
“
„
@card@
,
грозити
се
и
да
погледати
натраг
!
“
рећи
Маргита
,
па
се
сав
стрести
.
„
овај
ја
јесам
први
дан
срећа
после
тако
дуг
,
дуг
,
и
тако
страшан
несрећа
!
...
А
шта
да
ви
причати
?
!
...
ко
+
јесам
јесам
патити
што
јесам
ја
патити
,
или
ко
јесам
очи
гледати
мој
мука
,
тај
не
моћи
да
замислити
сав
страхота
њихов
...
.
Речима
се
тај
не
да
описати
...
.
Чудим
се
како
јесам
полудети
.
кад
ја
јесам
Бекри-Бекир
унети
везан
у
онај
мрачан
и
прљав
јазбина
свој
у
Крушевац
,
и
кад
помислити
у
какав
јесам
добар
и
на
какав
нега
одрасти
,
какав
јесам
госпођа
бити
и
куда
ето
доспети
,
ја
пасти
на
земља
као
мртав
.
један
се
дан
хтети
заклати
,
па
ја
он
истргнути
нож
из
рука
.
други
један
дан
утећи
,
али
ја
Турчин
ухватити
још
у
сам
Крушевац
и
довести
он
натраг
.
Избише
ја
љутито
камџија
док
опет
не
обамрети
.
кад
доћи
к
себе
наћи
се
у
некакав
гвозден
кавез
,
па
још
оковати
у
ланац
по
нога
и
по
рука
.
молити
јесам
се
по
цео
дан
и
по
цео
ноћ
бог
из
глас
и
на
колено
,
купати
јесам
се
у
суза
,
па
ништа
,
и
никакав
помоћ
.
неколико
јесам
пута
покушавати
да
се
глад
и
жеђ
уморити
,
али
кад
већ
клонути
и
обамрети
Бекри-Бекир
довести
жена
,
те
ја
силом
сипати
млеко
у
уста
и
ко
знати
шта
још
те
ја
повратити
.
нит
’
моћи
да
утећи
,
нит
’
моћи
да
се
убити
;
узети
јесам
се
онда
молити
бог
,
неки
ја
бар
памет
преврнути
,
те
да
у
лудило
и
не
знати
ништа
и
не
осећати
ништа
.
па
као
у
инат
онда
ја
тек
долазити
,
да
све
тај
с
велик
бол
осећати
сав
грозност
свој
положај
,
сав
свој
и
телесни
и
душеван
мука
.
видети
,
бадава
све
,
немати
тај
помоћ
ни
ослобођење
.
рећи
Бекри-Бекиру
:
„
ево
давати
тај
реч
хтети
бегати
,
пристајати
да
ти
служити
,
да
носити
вод
,
да
цепати
дрво
,
да
ложити
ватра
,
да
чистити
ковачница
,
да
прати
и
да
кувати
,
да
чекић
ковати
потковица
и
клинац
,
само
—
не
тражити
ништа
више
од
ја
и
не
ударати
ја
камџија
кад
ја
доћи
да
се
заплакати
.
"
он
тобож
пристати
.
отковати
ја
,
пустити
ја
из
кавез
.
узети
радити
по
ковачница
као
да
јесам
се
у
цигански
черзи
и
родити
.
од
тежак
мука
у
оков
бити
јесам
стати
сам
кожа
и
кост
.
он
навалити
да
ја
храна
сутлијаш
.
на
мој
несрећа
доћи
к
себе
и
поправити
се
,
а
он
онда
поново
побеснити
.
уз
тај
се
бити
пропити
,
па
кад
јесам
пијан
онда
јесам
прав
сотона
.
кад
не
бити
хтети
да
он
играти
што
он
прозвати
мали
и
велик
чардашем
,
он
бити
ја
најпре
хладан
клешта
штипати
,
а
кад
ја
упорно
хтети
него
стегнути
срце
и
стиснути
зуб
па
и
не
јаукнути
,
он
метнути
клеште
у
ватра
па
ја
онда
,
кад
се
усијати
,
месо
са
мишица
и
плећа
жив
хтети
да
откидати
!
“
Маргита
се
ту
уставити
па
се
сав
стресати
као
да
јесам
грозничав
језа
ухватити
.
„
ја
да
скот
један
!
“
викнути
старац
сав
поразити
;
„
да
бог
да
он
вући
жив
растрзати
,
а
већ
тамо
хтети
он
сотона
усијан
клешта
вући
по
пакао
!
о
јадан
кћер
,
како
јесам
од
таки
чудо
жив
остати
?
!
“
—
„
Па
и
не
моћи
све
да
ви
причати
.
не
моћи
ви
замислити
ни
стотинити
део
онај
грозан
мука
што
јесам
ја
у
онај
зверски
јазбина
претрпети
!
мало
по
мало
па
осећати
како
се
и
сам
претварати
као
у
неки
звер
.
завадити
се
с
бог
.
.
“
„
како
јадан
да
се
завадити
с
бог
?
!
“
прекинути
јесам
старац
запрепастити
.
—
„
Па
тако
;
дуго
бити
бити
да
ви
тај
причати
;
уверити
се
да
он
или
и
немати
,
или
да
баш
хтети
да
чути
мој
молитва
,
нити
да
видити
мој
мука
и
мој
суза
;
он
се
окренути
од
ја
,
ја
се
окренути
од
он
.
кад
Бекри-Бекир
узити
да
ја
усијан
клешта
наморавати
да
пред
Турчин
играти
...
.
ех
,
не
моћи
ви
од
зазор
ни
казати
како
...
.
ја
онда
опет
један
ноћ
кад
он
бити
трештен
пијан
,
покушати
поново
срећа
да
бегати
.
Ишла
јесам
цео
ноћ
,
јесам
ни
сам
знати
куда
.
гладан
,
жедан
,
прашњав
,
посртати
од
умор
,
стремити
јесам
само
даље
и
даље
.
сунце
јесам
већ
бити
прилично
одскочити
кад
угледати
река
.
„
'
го
хтети
бити
Морава
!
“
рећи
,
„
ах
,
да
ли
хтети
наћи
какав
чун
,
па
да
се
он
низ
река
пустити
!
“
тек
тај
рећи
а
учинити
ја
се
да
чути
вика
неки
и
лавеж
пас
у
даљина
.
окренути
се
и
имати
шта
да
видити
!
Чет
Турчин
на
коњма
и
читав
руља
самсов
испред
она
јурити
права
к
ја
!
...
.
стати
,
скаменити
се
!
Шта
хтети
сад
јадан
!
...
гледати
она
како
јурити
као
да
јесам
се
помамити
;
засукати
рукав
до
раме
,
завалити
турбан
и
саркол
,
витлати
дугачак
татарски
камџија
,
напуцкавају
самсов
а
сам
урлати
;
самсов
јурити
њушкати
сав
мој
трага
,
па
кад
ја
из
далек
опазити
ударити
у
лавеж
,
који
се
помешати
с
онај
халакање
Турчин
,
да
ја
језа
подухват
и
сав
се
стрести
!
Шта
хтети
јадан
и
кукаван
!
ох
,
не
желити
ни
сав
душманин
да
проћи
кроз
онакав
тренутак
,
кроз
какав
јесам
у
онај
час
ја
душа
свој
пролазити
!
...
“
„
Па
онда
...
од
једанпут
као
да
неки
невидљив
рука
отковати
срце
мој
од
оков
у
који
он
јесам
страх
везати
бити
;
мој
памет
,
који
мало
час
хтети
да
прснути
,
наћи
опет
свој
присебност
.
мој
очи
мирно
погледати
на
река
,
који
тако
бистар
,
тако
тих
,
нешто
канда
ја
шапутати
.
и
што
урлање
и
лавеж
сав
тај
ближе
долазити
,
сав
тај
разговетан
чути
шапат
Морава
:
„
грофица
од
Нађ-Бање
,
кћер
земља
маџарски
,
кад
јесам
се
тај
још
смрт
бојати
?
зар
јесам
јесам
толико
пута
преклињати
да
ти
доћи
па
да
ти
избавити
?
зар
да
тај
самсов
вући
у
јазбина
онај
црн
звер
?
!
предавати
се
мој
бистар
талас
,
пустити
неки
тај
загрлити
,
неки
ти
свој
шапут
успавати
,
неки
тај
успаван
љуба
,
неки
ти
нежно
милован
однети
стар
Дунаво
,
Дунаво
хтети
ти
изнети
на
песак
земља
маџарски
,
и
предати
ти
твој
род
и
твој
завичај
!
“
“
„
кад
разабрати
тај
шапут
,
ударити
ја
сузити
од
милина
.
веровати
ја
од
милина
,
а
не
од
страх
.
зајецати
гласно
,
раширити
рука
,
потрчати
и
—
скочити
у
Морава
!
"
Маргита
се
ту
уставити
.
Ћуташе
и
гледати
озбиљан
и
невесео
предати
се
;
бити
мало
побледети
а
угао
од
усна
грчевито
задрхтавати
,
као
оно
у
деца
кад
хтети
да
бризнути
у
плач
.
ал
’
се
још
не
заплакати
него
наставити
:
„
кад
ја
вод
изнети
горе
,
два
ја
самсов
дохватити
.
на
леви
мишица
и
сад
ја
се
познавати
где
ја
јесам
један
зуб
докопати
.
Извукоше
ја
на
обала
!
...
еј
,
грофица
од
Нађ-Бање
,
еј
госпођа
од
толики
баштина
,
еј
девојка
око
који
јесам
се
велик
господа
маџарски
и
велик
наш
јунак
купити
,
да
она
трака
на
застава
везивати
,
или
да
она
пољубац
један
на
балчак
од
сабља
,
сабља
посвећивати
,
—
шта
јесам
ти
тако
тешко
бог
згрешити
да
тај
пас
као
јареб
гонити
и
да
тај
самсов
као
мрцина
вући
?
!
...
ах
!
“
јекнути
Маргита
и
онда
онај
севање
од
узбуђеност
око
леп
срезан
усна
прснути
у
дажд
од
крупан
суза
из
крупан
очи
и
у
гласно
јецање
.
старац
и
Рајко
бити
и
сам
дубоко
узбудити
и
погледати
један
у
други
,
не
знати
шта
да
почети
.
„
Госпођо
,
"
почети
Рајко
;
„
док
јесам
причати
ја
сав
себе
питати
:
„
кад
јесам
овај
жена
такав
јунак
,
ја
какав
јесам
јунак
људи
у
њен
земља
?
!
“
А
сад
видити
,
да
ако
у
ви
и
имати
много
срчаност
још
више
имати
суза
.
никада
ја
не
видети
наш
Српкиња
да
такав
суза
лити
!
моћи
,
госпођа
;
пустити
нека
опет
синути
јуначки
срце
и
неки
одгонити
тај
облачак
!
“
„
моћи
кћер
мој
!
“
прихватити
старац
;
"
ево
ја
јесам
сад
тешко
што
ти
навести
да
причати
!
“
„
моћи
да
ти
јесам
тешко
,
добар
отац
;
ево
хтети
ја
одмах
лакнути
!
него
...
шта
јесам
тај
?
!
“
рећи
Маргита
сав
усплахирити
,
па
савити
глава
мало
на
десно
,
као
да
леви
ухо
боље
чути
.
Подиже
се
са
камен
на
који
седити
,
поћи
два
три
корак
низ
кос
,
уставити
се
и
опет
ослушкивати
.
па
се
онда
окренути
према
старац
и
Рајка
,
блед
као
крпа
,
отворити
уста
,
разрогачити
очи
,
изгледати
престравити
као
да
јесам
авет
неки
угледати
.
Посрћући
поћи
к
она
,
ударити
се
рука
у
чела
,
стропоштати
се
поред
старац
и
просто
цикнути
:
„
ах
,
авај
ја
!
...
ево
Турчин
!
...
ево
самсов
!
“
@card@
Рајко
она
прићи
ближе
,
а
старац
јесам
узити
за
оба
хладан
рука
па
јесам
дрмати
,
као
да
хтети
да
јесам
из
занос
разбудити
.
„
какав
самсов
,
кћер
мој
?
мало
час
јесам
о
она
причати
,
па
ти
се
причињавати
да
она
чути
!
“
рећи
она
старац
.
—
„
јесам
,
јесам
отац
!
Чуле
јесам
,
ево
и
сад
чути
лавеж
и
скамукање
њихов
!
еј
тешко
ја
!
Шта
хтети
сад
јадан
Рајко
?
“
и
онда
се
опет
подигнути
,
склопити
рука
и
ослушкивати
.
Ослушкиваше
и
Рајко
,
ослушкивати
и
старац
.
она
се
двоје
погледати
,
а
Рајка
се
променити
бој
у
лице
.
„
бог
ја
,
овај
ићи
неки
ломњава
оздо
уз
планина
!
“
рећи
он
.
„
јесте
,
синак
!
Баш
као
да
јесам
хајкати
!
на
звериње
нем
за
што
да
јесам
,
а
јесам
ни
на
хајдук
,
јер
она
овуда
немати
.
Чудо
ја
јесам
да
ја
сељак
ништа
не
јавити
!
“
говорити
старац
и
јесам
бити
очевидно
узбуђен
и
збуњен
.
у
тај
се
доста
разговетно
зачути
вика
један
громогласан
сељак
:
„
ој
,
хој
,
хој
,
Јована
...
морити
Јована
...
ој
,
чути
ли
Јована
!
Моли
бегати
да
савити
у
лево
да
не
ударати
хајка
на
свечев
пећина
!
моћи
,
бежати
...
моћи
аман
тај
!
...
Неће
ми
се
на
добар
проћи
ако
тамо
ударити
!
“
„
рећи
бити
да
јесам
глас
Милисава
кнез
из
доњи
Буква
!
Баш
јесам
он
!
“
говорити
старац
више
јесам
себе
;
„
он
тај
довикивати
Јована
кнез
од
Богдање
!
јесам
друго
ићи
с
неки
Турчин
!
А
ето
сад
опет
ударити
пас
у
лавеж
!
деца
,
да
ми
јесам
бог
помоћи
,
овај
се
ваљати
на
ми
мука
и
невоља
!
“
„
Рајко
,
хајде
да
бегати
!
где
ти
јесам
ластавица
?
!
Оче
,
немати
ли
где
да
се
сакрити
у
овај
урвина
?
"
питати
Маргита
па
дрктати
као
прут
,
и
грчевито
крхати
прст
свој
.
А
кад
ветар
донети
нов
талас
од
лавеж
пас
,
она
као
преплашен
срна
утећи
у
пустињаков
пећина
.
Рајка
се
за
неколик
тренутак
бити
смркнути
пред
очи
,
као
да
он
јесам
неки
буздован
у
глава
ударити
.
не
моћи
ни
да
мислити
ни
да
осећати
.
Беше
се
као
скаменити
.
али
кад
Маргита
хитро
скочити
унутра
у
пећина
,
он
поћи
за
она
а
за
он
и
старац
.
„
Госпођо
,
"
узити
Рајко
да
говорити
као
из
сан
пробудити
и
тек
осетити
да
имати
и
срце
и
памет
;
„
госпођа
,
док
бити
ја
наћи
и
довести
ластавица
,
дотле
бити
и
Турчин
са
самсов
,
или
бар
самсов
без
Турчин
,
стигнути
овамо
.
ако
ми
свет
отац
не
знати
показати
какав
сигуран
склониште
у
овај
урвина
,
онда
ми
само
бог
једини
чудо
какав
спасти
моћи
,
а
друкчије
ил
’
се
ваљати
предавати
,
или
—
мрети
!
"
овај
миран
говор
повратити
мир
у
душа
Маргитин
,
и
куцање
њен
бурно
узбуђен
срце
почети
да
се
стишавати
.
—
„
ако
ми
свет
отац
немати
где
да
сакрити
,
онда
ваљати
мрети
,
—
јер
ја
се
Турчин
жив
не
предавати
!
“
рећи
Маргита
.
усправити
се
,
подигнути
глава
у
вис
,
лице
она
пун
озбиљност
,
али
и
пун
миран
одважност
.
сад
се
тек
Рајка
учинити
да
јесам
дивно
леп
.
„
деца
,
у
урвина
и
што
бити
бити
склониште
од
поглед
људски
,
нем
склониште
од
њушкање
самсовски
.
доиста
,
само
једини
бог
чудо
свој
моћи
да
ви
спасти
!
о
господа
,
"
узити
старац
гласно
да
викати
бог
,
па
се
прекрсти
неколико
пута
;
„
о
,
господа
,
који
јесам
и
милостив
и
свесилан
,
смиловати
се
на
овај
деца
!
смиловати
се
и
на
мој
грешан
старост
,
отворити
ја
очи
да
у
овај
тежак
час
видити
шта
јесам
твој
свет
воља
!
“
и
старац
се
онда
спустити
на
колено
пред
један
у
стена
груб
урезан
крст
и
шапутати
још
некакав
молитва
за
неколик
тренутак
,
па
се
онда
дигнути
и
окренути
се
Рајка
и
Маргита
запитати
она
:
„
шта
мислити
?
“
„
ја
јесам
се
смислити
!
“
рећи
Маргита
мирно
и
готово
хладно
.
„
Рајко
,
који
ја
се
довде
показати
као
витез
,
неки
ја
у
овај
час
бити
као
брат
родити
,
па
неки
ја
позајмити
сав
нож
.
ти
,
отац
,
и
Рајко
изићи
овај
час
у
гора
и
склонити
се
мало
.
кад
турски
самсов
дојурити
у
пећина
,
наћи
хтети
Маргита
с
нож
у
срда
!
А
кад
Турчин
видити
да
јесам
са
ја
свршен
,
хтети
марити
да
ви
зло
какав
чинити
!
“
„
јесам
права
што
говорити
,
госпођа
!
“
рећи
Рајко
;
„
ја
ти
навести
да
бегати
,
ја
ти
довести
у
овај
клопка
,
па
зар
ја
да
остати
да
жив
ти
мртав
на
душа
носити
?
!
...
не
моћи
тако
!
...
ако
се
не
мислити
жив
предавати
,
онда
...
ево
ти
мој
мали
пињал
;
оштар
јесам
као
гуја
.
седити
тамо
у
дно
пећина
,
па
кад
видити
да
Турчин
преко
ја
мртав
к
ти
скакати
,
радити
како
ти
бог
кроз
тај
твој
срце
казати
бити
.
“
Рајко
јесам
говорити
мирно
али
с
потресен
глас
.
бити
јесам
блед
;
у
очи
он
збиља
и
туг
уједно
;
обрва
саставити
,
чела
наоблачити
.
дохватити
свој
арнаутка
,
огледати
она
кремен
,
подасути
она
чанак
,
подасути
оба
пиштољ
,
па
она
онда
намештати
по
земља
један
поред
други
на
сам
улазак
од
пећина
.
старац
изаћи
бити
мало
пред
пећина
,
али
се
одмах
вратити
.
„
Примичу
се
скот
!
“
рећи
он
не
толико
уплашити
колико
љутит
,
и
шкргутнути
зубма
као
да
кроз
она
млети
не
више
какав
кратак
молитва
,
него
неки
крупан
псовка
.
Лавеж
пас
и
вика
од
људи
сав
се
јасније
чути
.
„
ама
моћи
тамо
,
ако
бог
знати
!
моћи
на
свечев
пећина
,
хтети
ми
белај
снаћи
!
Аман
бежати
да
скренути
у
лево
!
“
викати
опет
онај
сељак
који
глас
сад
већ
бити
орапавити
од
многи
вика
.
„
Примичу
се
скот
!
“
промумлати
опет
старац
;
„
вала
,
господа
Божа
мој
,
сад
ил'никад
;
умудрити
ја
шта
да
радити
с
овај
двоје
млад
да
у
луд
глава
не
изгубити
!
“
—
„
Оче
!
“
прихватити
Рајко
смерно
скинути
шубара
.
„
опростити
ја
!
...
ја
из
овај
пећина
жив
изаћи
хтети
,
а
ти
ако
жив
остати
,
сахранити
ја
негде
овде
у
планина
,
па
ја
обићи
гроб
молитва
и
помен
.
А
јавити
мој
у
Расина
!
“
Саже
се
па
с
пун
побожност
пољубити
старац
у
рука
.
па
онда
прићи
гологлав
к
Маргита
,
метнути
рука
на
срце
,
поклонити
она
се
смерно
и
говорити
мирно
али
са
уздрхтан
глас
:
"
Госпођо
,
опростити
ја
!
хтети
да
ти
послужити
,
али
ето
јесам
тако
воља
божји
!
...
опростити
ја
твој
мука
ако
узживиш
...
опростити
ја
ран
смрт
свој
,
ако
она
се
жив
хтети
да
предати
!
"
Маргита
,
који
јесам
мало
час
село
на
земља
,
дигнути
се
сад
у
висина
.
Приђе
к
Рајка
,
положити
он
оба
свој
рука
на
раме
,
загледати
се
неколико
тренутак
свој
крупан
очи
у
његов
очи
,
и
онда
дочети
полагано
а
пун
милозвучан
свој
глас
да
говорити
:
„
о
витез
,
од
Расина
Рајко
,
—
хвала
ти
на
витештво
твој
!
не
падати
смрт
мој
на
твој
душа
,
али
падати
на
мој
душа
,
што
због
ја
тако
млад
гинути
.
немати
шта
ја
ти
да
праштати
и
опет
хтети
да
казати
:
неки
ти
јесам
просто
!
А
простити
ти
ја
што
хтети
младост
твој
преранити
гроб
у
овај
горети
да
покривати
!
"
и
онда
он
се
примакнути
још
ближе
и
—
пољубити
он
у
уста
!
као
да
јесам
из
Маргита
муња
севнути
,
и
као
да
јесам
гром
поред
он
пукнути
,
тако
Рајко
бити
заглунути
,
занемети
и
задрхтати
.
за
неколик
тренутак
јесам
ништа
ни
мислити
;
заборавити
Турчин
и
самсов
;
заборавити
и
живот
и
смрт
.
знати
јесам
само
да
пред
он
стајати
Маргита
,
и
да
он
свој
леп
очи
кроз
суза
гледати
.
—
„
ама
,
луд
деца
,
зар
не
чути
да
ви
викати
?
Што
јесам
се
обадвоје
скаменити
,
бог
ви
видети
?
!
овамо
,
брзо
овамо
!
“
викати
стар
пустињак
,
па
она
крепко
дохватити
обадвоје
за
рука
и
повући
—
к
један
отвор
у
стена
од
пећина
.
@card@
онај
део
стена
,
на
који
јесам
бити
урезан
крст
,
нагнути
се
у
пећина
као
да
јесам
бити
на
какав
осовина
.
испод
она
се
моћи
човек
ниско
погнути
провући
некуда
унутра
у
мрак
.
кад
она
старац
довести
пред
тај
отвор
,
дубоко
узбуђен
и
сав
блед
,
подигнути
у
вис
оба
рука
,
који
дрхтати
као
прут
,
па
она
свечано
рећи
:
„
заклети
ја
се
сав
што
ви
јесам
на
овај
свет
свет
,
да
никада
и
ники
казати
хтети
ако
што
бити
видети
!
“
„
заклињати
се
,
тако
ја
бог
на
страшан
суд
милостив
бити
!
“
викнути
Рајко
тако
исто
свечано
.
—
„
гроб
мој
мајка
...
небо
и
земља
мој
отаџбина
...
.
заклињати
се
!
“
говорити
Маргита
мирно
,
озбиљно
и
свечано
.
Учини
се
Рајка
да
она
глас
никада
јесам
бити
тако
сладак
,
тако
мек
и
опет
тако
јасан
.
„
улазити
унутра
и
не
бојити
се
!
“
рећи
она
старац
.
Рајко
ући
први
,
провукав
се
готово
на
колено
испод
огроман
камени
плоча
што
изнад
он
висаше
.
за
он
ући
Маргита
.
Плоча
се
винути
на
свој
осовина
и
затворити
пећина
.
она
двоје
бити
у
један
мрачан
узан
ходник
.
мрак
бити
тако
густ
и
црн
да
не
моћи
једно
друго
видети
.
—
„
Рајко
!
“
дозивати
он
Маргита
шапут
;
„
Рајко
,
где
јесам
?
дати
ја
рука
твој
.
страх
ја
јесам
!
овај
јесам
канда
неки
гробница
.
Чина
ја
се
да
мирисати
кости
мртвачки
!
“
Рајко
она
пружити
рука
тај
дохватити
њен
,
који
бити
хладан
као
исти
стена
.
А
стена
се
опет
повити
на
осовина
.
један
сутоњски
прамен
пасти
из
пећина
унутра
у
мрачан
ходник
а
с
он
и
глас
стар
пустињик
:
„
Рајко
,
брзо
хватати
твој
оружје
да
он
Турчин
овде
не
наћи
.
тако
...
на
,
хватати
и
овај
зембил
...
и
овај
тиква
с
вод
...
дед
’
,
дед
’
брзо
само
!
Слушај
,
корачај
на
десно
док
не
видити
светлост
!
и
сад
неки
јесам
бог
с
ви
!
“
Зачуше
и
лавеж
пас
и
вика
од
људи
са
сав
близу
пећина
.
стена
се
опет
окренути
и
пасти
на
земља
са
велик
силина
но
пре
,
као
да
хтети
да
згњечити
онај
прамен
сутон
,
што
јесам
из
пећина
дрзнути
да
завирити
у
онај
црн
гробница
,
или
—
као
да
се
журити
да
заклонити
велик
један
тајна
од
турски
поглед
.
и
ништа
се
више
не
зачути
.
Маргита
се
приљубити
бити
уз
Рајка
и
чврсто
се
држати
једном
рука
за
његов
рука
а
други
за
рам
његов
.
обадвоје
стојати
позадуго
пред
стена
,
који
она
раздвајати
од
пећина
и
ослушкивати
не
бити
ли
што
чути
.
мало
час
па
она
почети
грчевито
да
притискивати
рука
његов
,
као
да
он
тај
обратити
пажња
на
страхота
који
видити
и
од
који
стрепити
.
„
Чујеш
ли
самсов
?
"
питати
он
тих
и
устрептан
шапут
на
ухо
.
—
„
не
чути
?
“
одговорити
он
тако
исти
шапут
.
„
о
,
ја
она
чути
!
ето
она
с
онај
страна
овај
стена
.
гребати
и
скакати
уз
она
скамукати
!
молити
те
метнути
ухо
на
сам
камен
па
слушати
!
“
Рајко
прислонити
ухо
к
стена
и
после
неколик
тренутак
рећи
:
„
.
јесам
,
гребати
овај
стена
и
лајати
помамно
.
велик
јесам
вика
у
пећина
.
рећи
бити
да
се
свађати
ако
се
још
и
не
бити
!
“
и
онда
опет
обадвоје
мирно
а
радознало
ослушкивати
.
од
час
на
час
Маргита
бити
грчевит
притискивање
свој
танак
прст
у
рука
Рајков
давати
он
на
знање
,
кад
год
бити
појачати
вика
у
пећина
одјекнути
у
јак
куцање
срце
њен
.
и
Рајко
се
бити
сав
претворити
у
слух
.
Већ
јесам
и
напустити
бити
сваки
нада
,
да
моћи
што
разабрати
у
онај
потмуо
и
неразговетан
видац
.
тек
опет
ослушкивати
да
ли
хтети
и
кад
хтети
онај
жубор
престати
.
па
доћи
ми
кад
престати
.
изгубити
се
и
последњи
неразговетан
одјекивање
говор
људски
у
даљина
.
Савршена
тишина
,
у
који
он
само
лупање
свој
срце
чути
,
казивати
он
да
у
пећина
немати
више
ники
жив
.
тада
први
мисао
Рајков
бити
:
"
ако
јесам
Турчин
убити
старац
,
па
немати
ко
да
отворити
овај
гробница
,
шта
хтети
да
бити
од
овај
јадан
жена
поред
нена
?
!
“
сав
се
стрести
од
ужас
,
али
не
рећи
ни
реч
.
„
Што
ти
јесам
од
једанпут
рука
тако
хладан
?
"
шапутати
Маргита
свој
топлим
дах
.
—
„
ваљати
да
од
овај
хладан
стена
.
А
и
твој
јесам
рука
хладан
!
“
рећи
он
.
„
о
,
ја
јесам
страва
неки
ухватити
.
као
да
ја
неки
на
ухо
шапутати
,
да
јесам
жив
у
гроб
закопати
!
Чина
ја
се
свиснути
бити
од
страх
да
јесам
поред
ти
!
“
—
„
не
бојити
се
!
“
рећи
она
Рајко
,
па
узити
и
даље
да
ослушкивати
.
али
он
сад
нов
ужас
обузети
.
десити
он
се
нешто
што
никада
дотле
у
живот
.
Учини
он
се
као
да
он
се
душа
поделити
у
двоје
.
један
половина
слушати
кроз
ухо
уз
стена
прислонити
,
да
ли
се
тамо
иза
стена
што
збивати
;
други
половина
слушати
исти
такав
жудан
пажња
један
тих
гласић
,
који
у
он
сам
и
од
он
сам
тихо
шапутати
.
да
ли
тај
шапут
долазити
из
срце
његов
,
или
са
леви
раме
његов
,
тај
не
знати
ни
јесам
;
али
знати
да
јесам
са
десни
раме
,
јер
јесам
ту
лежати
њен
рука
,
на
који
она
баш
мало
час
наслонити
лице
свој
.
тек
онај
тајни
тих
гласић
шапутати
:
„
како
оно
синути
муња
кад
се
њен
усна
дотакнути
твој
усна
!
како
диван
бити
онај
сузне
очи
...
како
јесам
топао
дах
усна
њен
...
како
јесам
пун
милина
у
гипкост
овај
вилински
стас
,
што
се
тако
поверљиво
уза
тај
приљубљивати
...
шта
ли
јесам
сладак
:
живети
па
љубити
онако
сладак
уста
,
или
упрети
љубити
она
?
...
лудо
један
!
јесам
л
’
тај
она
род
какав
?
јесам
тај
сестра
,
јесам
тај
посестрима
;
какав
јесам
тај
род
њен
младост
,
њен
лепота
и
њен
милина
?
!
за
што
да
ти
не
бити
присан
и
присан
,
родити
и
рођени
...
за
што
да
јесам
јак
свој
мишица
не
загрлити
и
на
мушко
свој
прса
не
пригњечити
...
“
на
овај
последњи
реч
Рајка
срце
бурно
закуцати
.
он
се
препасти
од
сам
себе
.
Трже
десни
рука
свој
из
десница
Маргитин
,
скинути
њен
рука
са
раме
свој
,
одгурнути
јесам
оба
рука
свој
,
али
тихо
,
од
себе
,
и
крочити
неколико
корачај
сам
за
себе
у
мрак
,
као
да
хтети
да
бегати
од
она
.
„
не
,
Рајко
!
...
не
остављати
ја
сам
у
овај
гробница
!
"
цикнути
Маргита
;
„
где
јесам
?
!
...
Шта
,
тај
бити
?
!
...
о
,
дати
ја
да
чути
глас
твој
!
дати
ја
опет
рука
твој
!
“
Рајко
се
у
мрак
три
пут
бити
прекрстио
,
и
одмах
доћи
к
себе
.
сад
он
ганути
њен
жалостив
глас
.
„
не
бојити
се
,
госпођа
!
“
рећи
она
;
„
ево
ја
!
Нешто
ја
се
смучити
.
у
душа
ја
бити
помрчати
,
али
јесам
хвала
бог
сад
опет
сав
светло
предати
ја
.
не
бојити
се
;
ево
мој
рука
!
“
у
мрак
наићи
један
на
други
.
оба
рука
свој
обесити
он
се
она
о
десни
рам
,
и
са
слобода
и
поверљивост
сестрински
према
брата
свој
,
наслонити
свој
глава
на
његов
мишица
.
„
о
,
шта
ли
хтети
најпосле
да
бити
од
ми
двоје
?
!
“
рећи
она
свој
сладак
глас
.
тај
јесам
бити
глас
него
музика
;
музика
у
који
јесам
се
тужан
звек
од
зебња
,
и
радостан
трепер
од
жудња
,
и
шуман
зрачност
од
надежда
,
и
сребрн
талас
од
чист
и
невин
један
мисао
,
стапати
у
чудесан
и
диван
један
хармонија
.
@card@
Још
јесам
дуго
стојати
пред
онај
стена
што
она
од
пећина
растављати
.
дуго
јесам
са
сав
велик
напрезање
и
притајивање
свој
дихање
ослушкивати
,
да
ли
се
што
из
пећина
чути
.
али
се
више
ништа
јесам
чути
.
—
„
Хајд
да
погледати
где
јесам
!
“
рећи
хтети
Рајко
Маргита
.
„
старац
хтети
доћи
по
ми
кад
се
отрести
Турчин
.
А
можда
се
бојити
да
он
иза
какав
грм
или
џбун
шпијун
турски
не
вребати
.
бити
јесам
пред
подне
кад
ми
овде
затворити
.
по
сав
прилика
чекати
да
се
добро
смркнути
па
да
ми
извести
!
“
„
он
ти
рећи
,
“
прихватити
Маргита
,
„
да
на
десно
поћи
!
“
—
„
да
поћи
!
“
рећи
Рајко
,
па
узити
оцило
кресати
у
кремен
.
прамен
варница
као
да
милије
бити
да
загледати
,
и
ако
за
тренут
,
у
лице
Маргитин
,
него
да
завиривати
у
мрачан
дубина
онај
ходник
испред
она
.
А
Рајко
живо
кресити
и
живо
гледати
да
видити
очи
њен
.
„
Срећа
ти
јесам
труд
!
“
рећи
она
са
тих
осмех
;
„
запалити
бити
ја
ти
бити
изгорети
!
“
—
„
збиља
,
да
запалити
парац
труд
!
Биће
боље
!
“
прихватити
он
;
и
запалити
повелик
парац
труд
и
махати
он
десно
и
лево
и
поћи
напред
корак
по
корак
.
„
Ева
један
врата
!
“
привикати
Маргита
живо
,
и
показати
рука
лево
од
себе
.
Рајко
један
крок
доћи
до
она
.
„
оковати
јесам
гвожђе
!
“
рећи
,
„
али
јесам
забравити
!
“
Повуче
за
алка
и
врата
се
отворити
.
Влажан
и
хладан
ваздух
ударити
она
у
лице
из
онај
просторија
.
Рајко
рећи
Маргита
,
да
са
запаљен
труд
остати
ту
где
јесам
,
а
он
јесам
ући
унутра
.
креснути
овде
,
креснути
онде
;
видити
и
с
један
и
с
други
страна
три
ред
камени
широк
полица
на
стуб
од
камен
,
а
на
полица
—
дугачак
неки
ковчег
од
олово
сав
један
до
други
;
„
а
,
овај
хтети
бити
да
јесам
гробница
стар
господа
од
овај
град
изнад
ми
,
и
овај
јесам
сав
мртвачки
ковчег
.
она
,
шта
она
јесам
!
да
ћутети
,
да
се
онај
господски
дете
не
поплашити
!
"
тако
говорити
Рајко
јесам
у
себе
,
а
кад
се
вратити
у
ходник
к
Маргита
рећи
она
:
„
немати
овде
ништа
особито
!
хајдмо
даље
!
“
једва
јесам
учинити
седам
или
осам
корачај
,
па
наићи
на
други
гвозден
врата
,
па
онда
и
на
трећи
.
Ин
она
улазити
Рајко
да
у
просторија
,
који
затварати
,
наћи
онако
исто
по
неколико
кат
широк
полица
,
а
на
она
мртвачки
ковчег
.
кад
из
трећи
просторија
изаћи
Маргита
он
рећи
:
„
чинити
ја
се
да
мирисати
тамњан
.
долазити
од
тај
страна
испред
ми
.
овде
хтети
бити
негде
неки
светиња
!
"
Пођоше
још
неколико
корачај
напред
и
угледати
један
мали
и
сићушан
блед
пламичак
,
који
наизменце
засветлити
,
па
побледити
,
засветлити
па
се
чисто
угасити
.
Похиташе
брже
па
се
наћи
пред
један
кандило
,
који
изнад
један
снизак
растов
врата
горети
сад
већ
последњи
капљица
уље
,
тај
прштити
као
да
се
гласно
срдити
што
овај
двоје
доћи
да
он
гледати
наки
се
гасити
.
Рајко
отворити
она
снизак
врата
од
растовина
и
онда
она
двоје
угледати
пред
себе
један
мали
а
прилично
осветљен
капела
.
у
два
велик
гвозден
светњак
,
пред
иконостас
,
горети
јесам
два
велик
жут
воштаница
.
пред
икона
Исус
и
богородица
горети
јесам
уље
у
велик
сребрн
кандило
.
сав
други
икона
бити
поцрнети
и
испуцати
и
само
се
светлуцати
златан
и
сребрн
оков
на
по
неки
од
она
.
владати
јесам
неки
свет
тишина
,
прекидати
само
прштање
онај
кандиоце
што
пред
врата
издисати
.
она
двоје
ући
ћутећки
унутра
.
Рајко
метнути
свој
шубара
под
леви
пазухо
,
преврети
се
по
неколик
пут
,
склопити
рука
на
оружје
у
силав
и
стати
на
сред
капела
мирно
.
јесам
да
се
молити
бог
,
него
јесам
тако
само
стајати
,
миран
,
скроман
,
као
да
бити
занемети
,
видети
изненада
како
јесам
човек
један
грешан
ништа
,
а
како
јесам
бог
велик
,
свемогућан
и
страшан
светиња
.
Маргита
најпре
и
не
гледати
у
иконостас
него
у
он
.
Учини
она
се
да
се
он
винути
некуда
високо
и
далеко
мисао
,
те
она
више
и
не
узимати
на
ум
.
отићи
за
тај
полагати
и
све
на
прст
до
сам
иконостас
,
погледати
сав
икона
редом
док
не
доћи
пред
велик
икона
на
који
богородица
држати
мали
Исус
у
наручје
.
ту
се
она
спустити
на
колено
,
а
душа
она
се
винути
к
девојка
,
мајка
божји
.
дуго
јесам
ту
клечати
са
склопљен
рука
.
Потекоше
она
сузити
низ
образ
,
и
онда
почети
гласно
да
јецати
,
просто
грцати
од
плач
.
Рајка
се
најпре
учинити
да
се
негде
неки
велик
сребрн
кандило
гасити
прштити
,
и
потрајати
неки
време
док
се
разабрати
да
тај
Маргита
јецати
.
Приђе
она
полагати
,
крстити
се
као
да
светиња
неки
приступ
,
дотакнути
се
рука
њен
раме
,
и
рећи
само
—
опет
шапут
као
да
не
разбудити
светац
—
„
госпођа
,
прибрати
се
!
“
она
нежно
скинути
рука
његов
са
свој
раме
и
рећи
:
„
пустити
ја
,
Рајко
,
да
се
код
она
исплакати
!
"
Рајко
се
све
на
прст
повући
од
она
и
склонити
иза
леви
певница
.
како
седати
у
један
сто
,
поглед
он
пасти
на
један
узан
вратóца
,
који
стајати
ошкринути
,
и
на
који
се
улазити
из
тај
леви
певница
у
сам
зид
иза
олтар
.
у
ходник
у
тај
зид
допирати
јесам
од
некуд
светлост
неки
,
много
јачати
но
што
јесам
бити
она
у
капела
.
хтети
одмах
да
поћи
да
видити
откуда
тај
светлост
.
али
се
побојати
да
се
Маргита
не
преплашити
кад
се
са
молитва
дигнути
,
па
он
не
видити
.
савладати
свој
радозналост
и
остати
у
сто
,
погледати
час
у
Маргита
час
у
онај
тајанствен
светлост
.
јесам
дуго
трајати
па
Маргита
устати
.
Приђе
па
пољубити
икона
богородичин
,
али
не
побожан
целив
,
како
тај
скроман
Хришћани
чинити
,
него
са
један
ватра
,
са
један
страст
,
са
један
љубав
,
који
јесам
кипети
,
као
кад
бити
нежан
кћер
после
дуг
страдање
и
лутање
наићи
изненадно
на
још
нежан
мати
свој
,
па
она
пасти
о
врат
и
обасути
јесам
хиљадама
топлих
пољубац
.
„
е
,
Рајко
,
“
рећи
он
ведар
,
„
сад
јесам
се
исплакати
,
сад
ја
јесам
лакнути
.
Осећам
се
лак
као
птица
,
и
храбар
као
сваки
Маџар
витез
!
Мрштиш
се
?
!
е
,
добро
,
храбар
јесам
као
какав
Србин
витез
!
јесам
л
’
ти
тај
боље
по
воља
?
“
—
„
Само
кад
јесам
се
разведрити
,
па
не
марити
,
неки
јесам
како
год
хтети
.
Дугачки
јесам
те
ваш
маџарски
молитва
.
ја
Срба
тај
на
кратак
свршити
!
"
„
о
,
ти
мислити
ја
јесам
се
молити
богородица
!
?
јесам
,
него
јесам
с
она
разговарати
као
обично
,
изјадати
јесам
она
се
,
причати
јесам
она
ко
јесам
ти
,
рећи
јесам
она
,
да
ти
не
замерити
што
јесам
од
други
црква
,
јер
јесам
добар
и
имати
дух
витешки
.
исплакати
јесам
се
на
њен
крило
,
ижљубити
јесам
јесам
и
ево
ја
сад
са
оживео
и
храбар
срце
!
не
знати
ти
како
јесам
она
добар
!
кад
се
бог
јесам
хтети
да
окренути
на
мој
толики
молитва
и
кад
ни
један
светац
не
хтети
да
ја
помоћи
,
онај
једина
не
остављати
ја
,
него
ја
долазити
на
сан
да
ја
храбрити
!
“
„
истина
велим
?
“
упасти
она
у
реч
Рајко
изненадити
и
пуно
заинтересовати
овај
прича
.
—
„
истина
,
истина
!
“
наставити
Маргита
.
„
кад
ја
јесам
најтеже
бивати
,
па
бити
,
окупати
у
суза
,
заспати
под
зидина
онај
стар
град
у
Крушевац
,
ето
она
к
ја
,
на
сан
пратити
још
један
жена
.
село
бити
поред
ја
па
бити
ја
тако
нежно
и
мило
гледати
,
очи
бити
она
засузити
,
па
бити
тихо
проговорити
:
„
јадан
жена
,
јадан
жена
!
не
бојити
се
,
дете
мој
,
доћи
хтети
он
!
“
—
„
Ко
јесам
тај
„
он
“
?
“
—
ја
бити
се
ослободити
да
запитати
.
„
твој
спас
!
“
одговорити
бити
она
...
“
„
Чекај
,
молити
ти
,
“
упасти
она
опет
у
реч
Рајко
;
„
јесам
ли
тај
жена
,
што
ти
јесам
на
сан
долазити
,
говорити
српски
и
носити
круна
на
глава
?
!
“
—
„
говорити
јесам
српски
,
али
јесам
имати
круна
;
него
јесам
бити
обучен
у
црн
као
калуђерица
,
а
тако
јесам
бити
и
она
други
жена
за
који
јесам
ја
мислити
да
јесам
свет
Мари
Магдалена
,
док
не
чути
да
јесам
она
звати
Ефимија
!
“
„
е
,
онда
хтети
бити
што
јесам
ја
домишљати
!
“
рећи
Рајко
невесео
;
„
ја
помислити
да
ти
се
тај
јављати
наш
српски
царица
Милица
,
који
јесам
бити
тако
добар
срце
,
па
бити
се
над
твој
судба
заплакати
моћи
.
али
видити
јесам
!
“
@card@
„
А
гле
,
какав
јесам
тај
светлост
тамо
?
“
упитати
он
Маргита
,
кад
она
и
сам
поглед
пасти
на
онај
ходник
у
зид
од
леви
певница
.
„
ама
ја
ти
чекати
.
не
хтети
у
светлост
без
ти
.
ходити
!
“
рећи
Рајко
и
одмах
поћи
напред
.
узан
ходник
у
зид
савијати
у
лево
од
олтар
и
излазити
у
један
велик
округао
просторија
,
под
један
висок
и
широк
свод
као
под
неки
кубе
.
кад
она
двоје
изићи
из
ходник
,
па
стати
на
праг
,
преко
ко
се
у
онај
округао
дворана
силазити
,
и
кад
погледати
пред
себе
,
обадвоје
се
уставити
и
занемети
од
чудо
.
озго
са
сред
среда
свод
спуштати
се
један
гвозден
ланац
,
о
који
јесам
висити
велик
један
и
поширок
златан
обруч
;
са
обруч
се
о
златан
ланац
спуштати
дванаест
велик
златан
кандило
.
осим
тај
,
који
са
свод
,
који
са
гвозден
полуга
,
што
јесам
се
пружати
од
један
зид
до
други
у
сав
четири
правац
,
висити
јесам
многобројан
мања
обручеви
од
сребро
са
сребрн
кандило
,
неки
ниже
други
више
,
те
изгледати
као
да
под
свод
лебдити
читав
рој
од
некакав
џиновски
златан
и
сребрн
светлица
.
сам
свод
као
да
јесам
бити
сребро
покован
,
тај
јесам
светлост
од
стотина
кандило
хватати
у
себе
,
као
какав
преврнут
пехар
од
углађен
сребро
,
па
јесам
онда
спуштати
као
неки
топлу
месечина
на
цео
дворана
,
те
се
у
она
сваки
тварка
доста
лепо
моћи
да
видити
.
Маргита
узити
да
трљати
очи
,
па
онда
погледати
у
нем
чудо
у
Рајка
.
Рајко
,
као
да
јесам
чути
шта
она
сам
у
себе
говорити
,
рећи
:
„
ама
и
ја
се
питати
,
јесам
ли
овај
сан
,
или
машта
,
или
јесам
овај
све
у
истина
пред
ми
јава
!
“
—
„
Хајд
да
сићи
да
разгледати
шта
јесам
сав
тај
!
“
рећи
Маргита
.
али
пре
него
што
хтети
са
праг
у
дворана
коракнути
,
Рајко
задржати
рука
Маргита
,
па
онда
онако
узбуђен
викнути
:
„
имати
ли
овде
жив
ко
?
“
Вик
његов
узити
да
се
проламати
испод
свод
,
ударати
о
зидина
,
па
се
у
потмуо
грмљавина
вратити
к
она
двоје
,
неразговетно
понављати
последњи
два
реч
:
„
жив
ко
?
“
—
„
Живога
бог
?
!
“
рећи
Рајко
радосно
узбуђен
;
„
чути
ли
госпођа
шта
одзив
рен
:
„
жив
бог
!
“
и
не
требати
ми
добар
одговор
.
не
бојити
се
!
“
„
Учинило
ти
се
.
одјек
јесам
поновити
само
твој
реч
!
“
говорити
он
Маргита
.
—
„
не
,
не
,
чути
јесам
ја
добро
;
одговор
јесам
бити
:
жив
бог
!
ја
хтети
ево
у
име
жив
бог
напред
.
Држ
’
се
,
госпођа
,
мој
рука
ако
се
бојити
,
а
ја
хтети
његов
!
“
„
не
бојити
се
ја
ништа
кад
имати
светлост
.
ја
јесам
страх
само
у
мрак
.
хајдмо
!
“
рећи
Маргита
.
Узеше
да
разгледати
око
себе
.
у
округао
зидина
од
дворана
бити
јесам
дванаест
гвозден
вратоца
,
који
јесам
некуда
у
други
ходник
и
просторија
водити
.
један
од
тај
вратоца
бити
јесам
она
на
који
она
двоје
дођош
.
Између
сваки
двоје
врата
бити
уза
зид
прислонити
гвозден
оклоп
са
шлем
и
са
дуг
копље
у
гвозден
рукавица
.
изгледати
јесам
као
да
јесам
се
џиновски
оклопник
,
у
пун
ратнички
округ
,
поређати
један
до
други
,
да
чувати
стража
и
да
подупрети
зидина
свој
гвозден
плећа
.
изнад
она
јесам
овде
и
онде
бити
уз
зид
прикуцати
многи
застава
,
турски
,
бугарски
,
маџарски
и
млетачки
.
са
онај
праг
,
на
који
се
најпре
онако
у
чудо
зауставити
,
ваљало
јесам
силазити
преко
четири
врло
широк
мраморан
ступањ
,
па
да
се
сићи
на
под
од
сам
дворана
.
тај
јесам
ступањ
ићи
цео
круг
дворана
.
први
два
ступањ
бити
јесам
запремити
онакав
олован
ковчег
,
какав
јесам
Рајко
већ
видети
,
а
за
који
јесам
мислити
да
јесам
мртвачки
.
сад
јесам
видети
да
у
један
од
она
легати
смештен
копље
,
у
други
мач
,
а
у
трећи
буздован
.
„
А
,
сад
се
тек
разабирати
!
“
рећи
Рајко
;
„
овај
јесам
подземан
оружница
онај
град
бити
!
“
на
трећи
ступањ
,
а
дуж
цео
круг
,
—
остављати
слободан
пролаз
тек
само
за
један
човек
,
који
бити
од
мален
врата
у
зид
силазити
на
под
дворана
или
из
дворана
ићи
к
врата
,
—
бити
јесам
поређан
петачка
,
сав
бура
до
буре
,
па
повезати
један
с
други
гвозден
ланац
.
„
Биће
да
јесам
тај
какав
стар
малвасија
који
јесам
се
наш
стар
јунак
и
господа
појити
!
"
рећи
Рајко
.
док
он
тако
још
зборити
,
Маргита
се
бити
прегнути
над
близ
буре
,
видити
да
на
ланцета
нем
чеп
,
него
обао
један
заклопац
,
продрмати
он
оба
рука
,
отворити
он
,
и
онда
гласно
ускликнути
:
„
какав
малвасија
?
тај
овај
јесам
сребрн
новац
!
"
па
онда
загњурити
рука
у
бура
,
извадити
јесам
пун
сребрн
ситан
новац
,
и
пустити
он
да
са
танак
звека
падати
на
данце
од
буре
.
па
онда
као
диваљ
мачак
скочити
на
четврти
ступањ
,
на
ко
бити
поређати
и
ланац
повезан
аковчад
.
Отрже
силан
један
напор
заклопац
са
први
аков
,
загњурити
рука
,
подигнути
јесам
у
вис
и
пустити
да
млаз
од
златан
новац
цурити
натраг
у
бура
.
„
А
,
овај
не
моћи
бити
други
,
овај
јесам
један
луд
сан
!
Рајко
,
молити
ти
,
јесам
ли
ја
будан
?
јесам
ли
ти
будан
?
!
да
јесам
обадвоје
излудео
?
!
протрљати
,
молити
ти
,
свој
очи
,
па
видити
и
казати
ја
,
јесам
ли
овај
доиста
злато
,
а
оно
тамо
сребро
?
!
“
говорити
Маргита
збунити
и
готово
збиљски
у
брига
,
да
она
се
памет
преврнути
јесам
.
Рајко
сад
трљати
очи
,
уштинути
се
у
мишица
један
,
па
други
,
скинути
шубара
,
прекрсти
се
,
провући
прст
кроз
кос
један
пут
и
други
пут
да
глава
расхладити
,
извадити
из
свој
гуњац
убрус
тај
убрисати
зној
са
чела
и
лице
.
и
онда
прићи
полагано
буре
једном
на
трећи
степеница
,
отворити
заклопац
,
дигнути
аспра
и
пустити
она
да
падати
као
плева
;
сићи
на
четврти
степеница
,
отворити
један
аковче
,
извадити
један
златан
цекин
,
метнути
он
себе
на
длан
и
превртати
он
тај
на
један
тај
на
други
страна
.
„
хвалити
ти
Божа
!
овај
јесам
у
истина
и
сребро
и
злато
!
јесам
истина
никада
до
сада
видети
ни
овакав
грош
ни
овакав
дукат
,
али
видити
овај
јесам
злато
,
а
оно
јесам
тамо
сребро
.
она
,
да
силан
благо
ако
јесам
сав
тај
бурад
пун
!
“
говорити
Рајко
силно
узбуђен
.
„
Пуна
јесам
сав
!
пун
јесам
за
цео
!
“
довикивати
он
Маргита
,
који
бити
подалеко
од
он
одмакнути
,
отварати
овде
и
онде
по
неки
нов
аковче
.
па
онда
враћати
он
се
пун
усхићење
и
са
пун
поузданост
рећи
:
„
еј
,
мој
витез
Рајко
,
сад
тек
видити
шта
хтети
од
ти
да
бити
!
само
неки
ми
срећа
послужити
да
се
дохватити
леп
земља
маџарски
,
па
да
видити
шта
хтети
ја
од
ти
да
начинити
!
“
—
„
ама
,
ходити
,
молити
ти
,
госпођа
да
разгледати
сав
овај
чудо
око
ми
!
“
рећи
она
Рајко
,
па
онда
с
она
заједно
сићи
с
последњи
мраморан
степеница
на
под
,
који
јесам
сав
ситан
шарен
камичак
бити
ишарати
у
свакојак
цвет
и
грана
.
од
прилика
дуж
три
четвртина
круг
,
а
прислонити
уз
сам
онај
четврти
ступањ
од
мрамор
,
запремљен
бурадма
са
злато
,
бити
јесам
поређати
висок
сто
од
дебео
и
већ
поцрнео
растовина
,
изрезати
у
свакојак
шара
,
слика
и
прилика
,
у
орлов
,
соколов
,
лавов
,
вук
,
змија
и
змај
.
у
сваки
сто
лежати
јесам
по
један
широк
плашт
,
понеки
од
свила
,
понеки
од
кадифа
,
понеки
од
тканина
сребрн
и
златан
жица
,
а
сваки
уз
тај
бити
поставити
и
опервазити
зибелин
.
на
плашт
јесам
бити
понамештан
калпак
са
челенка
од
сребро
и
злато
,
или
и
са
перјаница
од
орлов
и
соколов
перје
.
и
још
у
сваки
сто
бити
уз
плашт
прислонити
по
један
дуг
и
широк
мач
,
већина
у
зелен
кожан
корица
,
па
са
сребрн
или
златан
пафта
,
а
дршка
искићен
понеки
драг
камен
.
него
овај
двоје
млад
људи
само
прелетети
поглед
овај
сто
,
па
се
окренути
к
средина
дворана
и
њен
зачеље
.
по
средина
дворана
стајати
јесам
три
висок
и
широк
трпеза
.
она
у
средина
бити
јесам
скоро
за
читав
стопа
виша
од
онај
други
два
,
стојати
јесам
на
нога
од
црн
углађен
мрамор
,
застрти
јесам
бити
плаштаница
,
који
јесам
бити
дивно
извести
свила
,
злато
и
ситан
бисер
.
на
сред
плаштаница
стајати
јесам
велик
златан
крст
сав
посути
драг
камење
,
који
тако
прскати
варница
,
да
се
у
он
јесам
дати
гледати
.
Беше
ту
још
поређати
велик
број
мањити
и
велик
златан
крст
,
богат
искићен
бисер
и
драг
камење
,
и
пун
књига
у
златан
корица
и
икона
у
злато
и
драго
камење
окован
.
она
мало
низак
трпеза
у
зачеље
бити
јесам
од
углачан
плав
камен
,
са
млаз
од
златан
песак
у
он
.
на
она
јесам
,
на
један
богат
извезен
плаштаница
,
стојати
царски
круна
,
на
који
јесам
блистати
крст
од
пет
алемова
,
од
који
онај
у
средина
бити
крупан
као
крупан
орах
,
а
они
други
као
јаје
голубији
.
пред
круна
бити
положити
унакрст
царски
скиптар
и
мач
,
и
један
и
други
просто
засути
драг
камење
.
тај
бити
још
и
неколик
мање
крунити
и
дијадема
,
по
сав
прилика
царичин
,
краљевски
и
деспотски
.
она
трећи
трпеза
у
прочеље
бити
од
углађен
зелен
камени
малахит
,
а
бити
застрти
просто
један
хрпа
од
златан
кондир
и
пехар
,
од
сребрн
скриња
и
скрињица
,
од
свакојак
златан
посуђе
.
и
да
јесам
бити
онолики
кандило
,
само
драго
камење
,
што
се
згрнути
на
овај
три
трпеза
,
моћи
бити
да
осветлити
дворана
око
себе
.
с
један
и
с
други
страна
овај
три
трпеза
поређати
јесам
бити
по
шест
престол
од
сребро
.
на
свако
од
она
стојати
јесам
по
један
владичански
митра
,
искићен
иконица
и
драг
камење
,
и
поред
сваки
митра
бити
прислонити
уз
престо
по
један
владичански
штака
,
понеки
од
седеф
а
понеки
од
сребро
.
у
зачеље
овај
сребрн
престол
стојати
јесам
један
позлаћен
престо
са
златан
митра
и
златан
штака
.
пред
сам
тај
престол
,
и
управо
на
средина
између
он
и
онај
трпеза
са
царски
круна
,
стојати
јесам
један
златан
стуб
,
тако
свој
четири
стопа
висок
,
на
он
велик
златан
јабука
,
на
јабука
велик
двоглави
орао
од
сребро
,
погнути
се
,
раширити
крило
таман
да
полетити
,
као
да
хтети
у
небо
да
носити
онај
велик
у
злато
окован
еванђеље
,
што
он
по
крило
положити
бити
.
иза
овај
златан
престол
под
се
подизати
на
два
степеница
од
плавичаст
мрамор
,
па
онда
пружати
у
широк
један
заравањ
од
румен
мрамор
.
од
прилика
на
средина
те
заравањ
два
велик
лав
као
да
јесам
се
усред
ход
и
у
сред
рикање
уставити
,
скаменити
и
позлатити
,
тако
природно
изгледати
са
отворен
чељуст
и
са
мало
спуштен
и
одужен
врат
,
који
густ
грива
покривати
.
иза
она
други
два
златан
лав
бити
се
пропети
у
вис
,
па
предњи
шапа
држати
један
дугуљаст
штит
онако
полошке
.
са
средина
штит
дизати
се
велик
двоглави
орао
од
сребро
;
раширити
крило
па
као
да
,
полетати
у
висина
кликтати
,
тако
отворити
бити
оба
кљуна
свој
.
с
један
и
с
други
страна
овај
знамење
стојати
јесам
по
један
висок
оклопник
,
са
сребрн
оклоп
на
прса
,
са
сребрн
шлем
на
глава
,
са
сребрн
наџак
у
један
а
сребрн
штит
у
други
рука
.
А
на
пол
хватати
од
овај
оклопник
бити
два
повисок
млад
раст
,
који
и
стабло
и
грање
и
лишће
бити
од
сув
злато
,
а
жирка
његов
од
сребро
,
а
у
многобројан
сребрн
чашица
од
жир
бити
утврђен
бео
воштаница
.
поред
и
један
и
други
златан
раст
,
стојати
јесам
,
и
управо
иза
он
плашљиво
на
златан
лав
погледати
,
по
један
од
злато
саливен
кошута
.
кад
бити
се
она
два
златан
лав
што
рикати
и
они
усправити
лав
с
орао
на
штит
приближити
и
саставити
,
од
она
бити
се
склопити
бити
велик
један
царски
престо
.
А
овако
изгледати
тај
као
неки
разглавити
и
у
део
свој
растурен
престо
.
Што
јесам
Рајка
највише
зачудити
,
бити
што
по
средина
између
она
два
лав
,
што
рикати
,
и
испред
орао
на
штит
,
стојати
поснизак
један
,
права
и
равно
пресећи
—
растов
пањ
.
„
Шта
ли
он
јесам
овај
сад
?
!
кад
угледати
овај
златан
лав
и
сребрн
орао
помислити
:
ето
,
тај
јесам
царски
престо
!
А
онај
се
ево
престо
разглавити
у
кук
свој
и
расточити
као
бура
кад
он
прснути
обруч
,
а
по
средина
остати
само
сељачки
седало
—
растов
пањ
!
“
рећи
Рајко
,
замислити
стати
између
она
два
лав
а
пред
сам
пањ
.
Маргита
се
најпре
дохватити
рука
свој
за
рукав
од
његов
гуњац
,
па
се
ниско
пригнути
над
сам
пањ
и
оштро
он
посматрати
,
као
да
бројити
прстен
његов
староста
.
—
„
не
,
немати
!
“
рећи
усправити
се
.
„
мислити
јесам
да
јесам
тај
можда
пањ
на
који
јесам
ви
Срба
сећи
глава
ваш
краљ
;
али
немати
трагати
ни
од
крв
ни
од
секира
!
“
„
бог
с
ти
,
госпођа
!
кад
јесам
ја
сећи
глава
наш
краљ
?
"
питати
Рајко
глас
који
издавати
да
он
јесам
криво
.
—
„
Шта
ви
ја
знати
кад
јесам
!
него
ја
се
некако
чинити
да
јесам
негде
и
некад
слушати
,
да
ваш
краљ
јесам
добро
пролазити
!
"
„
ако
јесам
они
,
јесам
ни
ја
!
“
рећи
Рајко
са
сав
мирно
,
па
онда
наставити
:
„
е
,
баш
ја
копкати
да
знати
шта
хтети
овај
растов
пањ
овде
?
!
“
—
„
махнути
се
пањ
него
казивати
ако
знати
шта
јесам
овај
?
“
рећи
Маргита
па
показати
рука
на
онај
што
се
иза
овај
растављен
престол
подизати
уз
зидина
.
на
један
широк
и
повисок
коцка
од
мрамор
бити
салити
па
позлатити
некакав
људски
прилика
.
један
висок
човек
у
владичански
окрут
,
с
митра
на
глава
,
с
прст
у
рука
,
с
израз
неки
племенит
одважност
и
радостан
понос
у
лице
,
благосиљати
два
млад
витез
,
који
се
над
један
ћивот
бити
чврсто
загрлити
.
доле
поред
њихов
нога
лежати
бацити
два
круна
,
два
пребијен
мач
и
два
поломљен
буздован
.
прилика
овај
бити
све
у
велик
него
обичан
људски
величина
.
десно
од
она
на
један
,
нешто
мало
снизак
,
мраморан
коцка
,
бити
јесам
начинити
цар
један
на
ватрен
коњ
,
који
се
пропињати
у
вис
да
скочити
у
напред
.
цар
јесам
имати
на
глава
шлем
,
по
који
се
око
чела
повијати
царски
венац
;
у
леви
рука
држати
јесам
крстаст
застава
,
од
који
тежак
кићанка
падати
он
по
плећа
;
у
десница
држати
јесам
го
мач
,
па
он
показивати
у
напред
;
глава
бити
мало
повити
налево
унатраг
,
као
да
се
окретати
к
јунак
свој
и
као
да
она
кроз
отворен
свој
уста
довикивати
:
„
овамо
,
напред
!
ко
јесам
Србин
и
српски
род
!
“
цео
тај
прилика
,
и
онај
јунак
са
израз
одушевљење
у
лице
,
и
онај
ватрен
коњиц
,
бити
тако
пун
живот
,
да
Рајко
осетити
како
он
чудан
један
ватра
загрејавати
и
како
он
срце
узити
куцати
сав
буран
.
Учини
он
се
чисто
да
чути
како
цар
викати
:
„
напред
,
јунак
!
напред
српски
соко
!
“
па
почети
и
јесам
као
у
неки
наступ
занос
да
викати
:
„
напред
!
напред
браћа
!
ха
,
нек
се
знати
ко
јесам
!
напред
за
наш
цар
,
напред
!
“
и
његов
се
вика
узити
да
ломити
испод
свод
и
по
зидина
,
и
загрмети
сав
дворана
и
готово
као
да
из
сваки
онај
оклоп
уз
зидина
одјекивати
узвик
:
„
напред
,
напред
!
“
Маргита
не
бити
поред
он
.
Беше
крочити
у
десно
,
те
стојати
пред
трећи
један
слика
,
који
бити
наместити
лево
од
онај
велик
у
средина
,
а
на
онако
исто
поснизак
коцка
мраморан
,
као
онај
Рајков
цар
.
А
кад
чути
како
Рајко
узити
викати
и
одјек
изазивати
,
и
кад
он
видити
како
бацити
шубара
у
вис
,
она
он
хитро
прићи
и
продрмати
он
за
рука
.
„
јесам
ли
при
себе
Рајко
?
Шта
тај
јесам
витез
млад
?
“
питати
он
не
са
брига
,
него
са
задовољан
а
једва
прикривен
осмех
,
као
онај
млад
мати
кад
тобож
хтети
да
покарати
свој
синчић
,
а
у
сам
она
јесам
ствар
мило
што
он
показивати
да
имати
свој
воља
.
„
Али
јесам
овај
мајсторски
!
јесам
ли
да
јесам
као
жив
?
и
коњ
жив
и
јунак
жив
!
А
знати
ти
ко
јесам
овај
?
“
говорити
Рајко
с
весео
узбуђење
,
па
накривити
мало
свој
шубара
.
—
„
откуд
ја
моћи
знати
ко
јесам
!
“
рећи
Маргита
.
„
е
да
ти
казати
!
тај
јесам
наш
цар
Душан
!
Чуле
јесам
за
српски
цар
Душана
!
“
—
„
Баш
јесам
.
А
откуда
ти
знати
да
јесам
тај
цар
Душан
?
“
рећи
Маргита
мирно
.
„
јесам
чути
за
наш
цар
Душана
!
“
викнути
Рајко
запрепастити
и
погледати
јесам
чисто
са
сажаљење
.
„
Па
шта
јесам
ти
тај
онда
чути
?
!
...
А
питати
ја
откуда
он
ја
знати
?
па
познати
јесам
он
чим
јесам
он
видети
.
тај
јесам
он
и
ники
други
!
“
—
„
кад
јесам
ти
видети
цар
Душана
,
те
да
он
моћи
одмах
да
познати
?
...
него
ходити
да
видити
нешто
много
лепше
!
“
и
онда
он
повући
к
трећи
прилика
на
мраморан
коцка
,
лево
од
онај
велик
у
средина
.
Рајко
полазити
за
она
говорити
како
бити
он
дати
свој
глава
,
на
онај
пањ
одсећи
,
ако
онај
јесам
цар
Душан
.
„
за
овај
,
“
рећи
показивати
рука
на
прилика
у
средина
,
„
не
знати
шта
јесам
,
али
оно
јесам
тамо
цар
Душан
!
“
„
А
шта
јесам
овај
?
“
запитати
Маргита
,
пружив
рука
према
трећи
прилика
.
један
висок
леп
старац
,
са
широк
чела
,
орловски
нос
,
дуг
брада
и
дуг
кос
,
седети
јесам
на
престол
,
наслонити
оба
рука
на
велик
и
широк
мач
,
који
јесам
држак
у
крст
извити
бити
.
круна
,
скиптар
и
златан
јабука
с
крст
лежати
јесам
доле
поред
престол
као
бацити
тамо
немарно
и
небрежљиво
.
на
доњи
степеница
од
престол
седети
јесам
два
младић
,
господски
обучен
у
долама
,
на
који
јесам
у
испупчен
веза
извести
бити
двоглави
орао
,
крин
и
лав
,
који
се
пропињати
да
дохватити
звезда
.
тако
јесам
извезен
бити
и
онај
велик
и
широк
јермелин
постављен
плашт
,
који
јесам
са
раме
онај
старац
падати
на
престо
.
један
јесам
младић
склопити
свој
рука
на
десни
колено
старчев
,
а
онај
други
,
на
леви
страна
,
гудети
у
гусле
,
лице
свој
подигнути
горе
к
лице
старчев
,
а
уста
мало
отворити
као
да
певати
.
старац
се
пригнути
мало
к
младић
па
се
загледати
у
лице
млад
гуслар
с
један
израз
,
који
јесам
тешко
укратко
описати
,
али
у
ко
јесам
се
и
осећање
достојанство
и
неизмеран
један
туг
и
опет
жив
чежња
да
чути
баш
сав
што
гуслар
имати
да
казати
,
стапати
.
оба
младић
бити
у
лице
од
изванредан
лепота
,
али
у
обојица
очи
бити
дубоко
упалити
и
—
очни
поклопац
поклопити
,
као
да
оба
бити
слеп
.
цео
јесам
прилика
бити
пун
лепота
,
мирноћа
и
нежност
,
и
имати
јесам
у
себе
нешто
што
јесам
растуживати
.
„
Ко
јесам
овај
?
како
јесам
господствен
овај
старац
,
како
јесам
озбиљан
и
тужан
!
како
се
невесео
загледати
у
млад
гуслар
!
А
шта
ли
он
овај
уз
гусле
певати
?
!
“
питати
Маргита
и
осећати
како
она
се
срце
размекшавати
.
—
не
знати
!
“
рећи
Рајко
;
"
не
знати
,
мањ
’
...
чекати
молити
ти
!
...
јесам
,
мањ
ако
тај
не
бити
деспот
Ђурађ
Смедеревац
са
његов
два
син
,
два
деспотовић
,
који
јесам
маћеха
њихов
,
проклети
Јерина
,
послати
зет
свој
цар
Отмановић
да
она
ослепити
.
али
опет
не
знати
поуздано
.
за
онај
тамо
знати
да
јесам
цар
Душан
.
еј
,
капа
!
“
и
Рајко
отићи
опет
да
изближе
гледати
свој
цар
,
а
Маргита
остати
да
гледати
растужити
у
стар
деспот
и
у
два
леп
а
слеп
млад
деспотовић
.
@card@
мало
после
да
се
вратити
к
онај
трпеза
од
зелен
камен
,
што
бити
претрпан
пехар
,
кондир
,
скрињица
и
ковчег
.
Маргита
дохватити
први
скрињица
од
сребрн
срма
,
који
она
под
рука
доћи
,
отворити
јесам
па
узвикнути
упрепастити
:
„
Рајко
,
да
видити
!
“
и
извадити
и
подигнути
у
висина
низ
крупан
бисер
и
бројаница
од
смарагд
,
сафир
и
рубина
.
Отворише
други
скрињица
и
избројати
у
она
седамдесет
и
седам
златан
прстен
,
у
свако
по
један
алем
драг
камен
,
крупан
као
лешник
.
у
други
наћи
цвет
од
бисер
и
грање
од
драг
камење
,
ободац
,
гривна
,
просто
да
се
не
знати
шта
јесам
леп
,
богат
и
сјајан
.
просто
она
већ
очи
засенути
.
Маргита
сав
дрхтати
од
узбуђење
и
само
узвикивати
:
„
ах
да
силан
благо
!
ах
да
силан
благо
!
е
баш
се
видити
да
јесам
царевина
имати
!
“
отворити
један
повећи
ковчежић
.
извадити
из
он
један
висок
дијадема
.
бацити
доле
јаничарски
саркол
са
глава
свој
,
па
онда
подигнути
дијадема
и
метнути
јесам
на
свој
глава
и
с
осмех
један
сујетан
дете
рећи
Рајка
:
„
шта
велим
,
јесам
ли
сад
леп
?
“
Али
не
дочекати
Рајков
одговор
.
као
да
јесам
жеравица
на
глава
ставити
,
тако
живо
скинути
дијадема
,
па
јесам
брже
боље
у
ковчег
бацити
.
па
онда
посртати
крочити
до
близ
сребрн
престол
,
брзо
пребацити
митра
са
он
на
престо
до
он
,
и
онда
ту
клонути
,
као
да
јесам
неки
нож
у
срце
ударити
,
и
једва
промуцати
:
—
„
Рајко
,
...
водити
!
водити
!
хтети
нешто
да
ја
угушити
!
...
водити
!
“
узити
грчевито
откопчавати
јелек
са
грло
и
са
груда
свој
,
промуцати
још
једном
да
се
једва
чути
:
„
водити
...
водити
!
...
“
и
онесвеснути
у
онај
сребрн
престол
.
Рајко
моћи
само
да
викнути
:
„
не
бојити
се
,
госпођа
!
сад
хтети
ти
донети
водити
!
“
па
у
пета
скок
бити
већ
у
капела
,
а
на
десети
корак
спотакнути
се
о
зембил
у
онај
мрачан
ходник
и
+
напипати
рука
онај
тиква
с
вод
.
после
неколик
тренутак
бити
јесам
с
вод
поред
она
.
дохватити
један
златан
пехар
,
исплакнути
он
и
насути
вод
и
онда
она
прићи
.
Маргита
јесам
лежати
и
глава
и
једном
рука
преко
наслон
од
сребрн
престол
.
бити
јесам
бео
у
лице
као
неуглачан
сребро
;
и
уста
она
бити
побледео
и
полуотворен
показивати
њен
бео
зуб
.
кос
она
се
пореметити
па
пасти
низ
плећа
.
Рајко
застати
за
један
тренутак
збунити
,
како
хтети
да
јесам
у
такав
положај
запојити
.
немати
куд
,
већ
морати
да
она
свој
леви
рука
прихватити
густ
кос
и
леп
глава
,
да
овај
мало
подигнути
.
како
јесам
мало
по
мало
запајати
,
видити
да
јесам
готово
у
свој
леви
наручје
загрљен
држати
,
и
да
јесам
њен
глава
наслонити
на
срце
његов
.
и
још
јесам
нешто
видети
.
на
јелек
њен
горњи
пуцад
са
грло
и
са
груда
бити
покидати
,
и
сам
јелек
и
танко
турски
ткиво
испод
он
са
грло
и
нешто
мало
са
средина
груда
размакнути
.
и
онај
низ
крупан
црвен
мерџан
,
што
он
јесам
око
врата
носити
,
бити
јесам
раскинути
и
спуштати
се
у
снежнобео
долина
између
два
снежнобео
груда
,
по
који
се
танак
бео
ћерћелија
тек
као
сив
магла
у
вис
тихо
повијати
и
још
тај
спуштати
.
никада
до
тада
Рајко
јесам
стојати
тако
близу
један
млада
и
тако
дражити
пун
жена
.
никад
дотле
јесам
његов
чист
поглед
пасти
на
толики
и
тако
бео
нежност
,
на
тако
топлу
снежност
и
на
тако
свет
дражност
.
застидити
се
јесам
од
себе
и
збунити
се
као
да
јесам
крив
што
јесам
дрзнути
да
видити
један
светиња
,
који
јесам
слободно
видети
,
и
као
да
јесам
дрзнути
да
сазнати
један
страшан
тајна
,
који
јесам
слободно
сазнати
.
не
смети
више
да
погледати
ни
у
мерџан
;
а
још
мање
у
онај
сенка
у
који
се
мерџан
губити
.
Гледаше
постојано
у
лице
Маргитин
и
пажљиво
јесам
напајати
хладан
вод
из
златан
пехар
.
мало
час
па
она
подигнути
трепавица
те
уморан
и
жалостив
поглед
у
Рајка
.
„
Жао
ја
ти
јесам
јадан
мој
витез
!
...
на
какав
тај
труд
стављати
!
"
рећи
он
тихо
.
—
„
јесам
тај
никакав
трудити
.
права
јесам
да
ти
послужити
а
и
мило
ја
јесам
.
кад
бити
у
свој
земља
у
слава
и
срећа
,
сетити
се
да
и
у
овај
земља
имати
људи
,
који
знати
за
бог
.
ето
тај
ја
јесам
доста
!
“
Док
он
тај
говорити
она
спазити
да
она
танак
тканица
јесам
у
ред
.
Извуче
онај
низ
мерџан
из
тајанствен
збег
у
који
се
завући
бити
,
спустити
он
у
рука
Рајка
да
она
он
придржати
,
а
сам
,
намештати
ћерћелија
на
грудма
и
закопчавати
јелек
,
мало
поруменити
.
„
како
јесам
...
крупан
овај
твој
мерџан
!
“
рећи
Рајко
нешто
као
запињати
,
и
збунити
гледати
у
мерџан
на
свој
длан
.
хтети
јесам
нешто
други
да
казати
па
се
уставити
.
Мерџан
јесам
донети
у
рука
његов
пријатан
топлота
,
који
јесам
на
груди
њен
у
себе
упити
,
и
који
сад
са
длан
рука
Рајков
струјити
све
топлије
чак
до
у
срце
његов
.
по
дуг
ћутање
рећи
хтети
Рајко
!
„
тај
јесам
госпођа
уморан
.
али
се
све
мислити
овај
хтети
сребрн
сто
бити
да
јесам
за
велик
какав
светиња
.
хајдмо
да
сести
на
који
од
онај
ковчег
горе
,
па
да
се
мало
прихватити
и
одморити
,
а
у
тај
хтети
ваљати
да
и
старац
доћи
по
ми
!
“
у
зембил
старчев
наћи
један
парац
погача
,
један
или
два
прегршт
орах
и
три
четири
јабука
.
Прихватише
се
својски
и
не
мислити
шта
све
још
моћи
бити
.
па
онда
Рајко
скинути
свој
гуњац
,
савити
он
у
двоје
у
троје
и
положити
он
на
олован
ковчег
до
сам
горњи
ивица
.
„
ето
ти
под
глава
да
имати
.
лећи
ту
па
се
одморити
и
испавати
док
ми
старац
не
доћи
.
А
ја
хтети
ено
тамо
поред
онај
оклопник
пред
цар
Душана
.
Лећи
хтети
да
се
одморити
,
али
заспати
хтети
,
а
чим
чути
старац
доћи
хтети
да
ти
пробудити
!
“
—
„
Па
тај
јесам
преко
свет
!
гледати
само
где
ти
јесам
далеко
твој
цар
Душан
!
“
па
Маргита
показати
рука
у
правац
преко
цео
дворана
к
онај
коњаник
на
мрамор
.
„
и
онда
,
што
ти
да
остајати
само
у
твој
џемадан
,
и
што
ја
да
лежати
на
овај
тврд
олован
поклопац
,
кад
ено
ваљати
да
педесет
широк
и
дугачак
плашт
од
мек
кадифа
и
још
мек
зибелин
!
"
„
јесам
,
госпођа
,
ама
јесам
онај
плашт
велик
господа
и
велик
јунак
,
који
јесам
с
наш
царев
лице
у
лице
говорити
!
како
хтети
да
од
она
сад
поњава
правити
?
!
“
—
„
ако
јесам
они
бити
господа
,
бити
јесам
ја
госпођа
!
“
рећи
Маргита
поносито
;
„
ако
јесам
онај
јунак
,
и
ја
јесам
кћер
један
јуначки
земља
.
тај
ја
нудити
твој
мали
гуњац
;
за
што
да
јесам
тај
велик
витез
од
она
?
!
Мислиш
да
ја
не
бити
сваки
од
она
,
да
јесам
сад
живити
онде
у
сто
,
радосно
понудити
сав
мекан
плашт
?
тај
мач
бити
се
сећи
,
ко
хтети
само
пре
да
ја
додати
плашт
сав
!
“
„
и
веровати
,
бити
се
сећи
!
али
јесам
њихов
и
плашт
и
њихов
мач
,
па
бити
и
глава
свој
дати
бити
!
али
како
хтети
ја
,
један
сељак
,
да
дизати
и
ти
за
поњава
додавати
плашт
,
који
јесам
покривати
господски
прса
и
јуначки
раме
?
“
—
„
А
,
сад
видити
!
...
сад
ти
разумети
!
ти
јесам
сав
тај
тамо
свет
.
Имаш
права
!
дати
ја
твој
гуњац
.
тако
;
добро
јесам
.
и
боље
јесам
овако
!
ко
знати
какав
бити
ја
се
дух
са
бео
кос
и
бео
брада
и
са
срдит
поглед
испод
густ
веђа
на
сан
јавити
,
кад
бити
заспати
на
зибелински
плашт
какав
!
овако
,
на
твој
гуњче
снивати
само
о
ти
и
о
наш
добар
старац
!
али
хтети
ни
ја
да
спавати
,
хтети
само
кости
да
одморити
.
седити
ту
спроћу
ја
на
тај
ковчег
преко
пут
па
ја
причати
што
.
не
;
чекати
!
хтети
јесам
тај
већ
једном
питати
:
где
јесам
ти
учити
школа
витештво
?
!
“
@card@
Између
онај
олован
ковчег
по
који
јесам
Маргита
лећи
,
положити
себе
под
глава
гуњац
Рајков
,
и
онај
на
који
јесам
Рајко
седети
,
водити
јесам
пут
од
један
од
онај
гвозден
вратоца
у
зид
доле
на
под
од
дворана
.
пут
тај
јесам
бити
ни
пуно
три
стопа
широк
.
насмејати
се
Рајко
на
онакав
питање
.
„
бог
с
ти
,
госпођа
,
шта
ти
звати
школа
витешта
?
у
ми
имати
по
манастир
школа
,
где
се
учити
књига
и
летургија
,
али
нем
школа
за
витештво
.
имати
ли
такав
шкодити
у
ви
?
!
“
—
„
у
ми
,
“
рећи
Маргита
поносито
,
па
она
се
очи
још
топлије
засветлити
;
„
у
ми
јесам
цео
властела
један
велик
школа
за
витештво
.
син
учити
од
отац
,
брат
од
брата
,
властелин
од
властелин
,
и
сав
се
надметати
витешки
служба
слаб
женскиња
,
нејак
сирочад
,
правда
и
отаџбина
.
мој
јесам
земља
румен
од
јуначки
крв
и
светло
од
витештво
.
знати
заволети
јесам
кад
јесам
познати
,
јер
јесам
и
у
ти
срце
витешки
!
“
у
она
јесам
срце
закуцати
јаче
и
топлије
;
образ
она
се
заруменити
,
очи
жарко
засветлити
.
ако
она
јесам
у
истина
отаџбина
бити
онако
румен
и
онако
светлати
,
како
јесам
румен
и
светао
бити
њен
љубав
зажарен
лепота
,
онда
јесам
лако
могућно
,
да
бити
јесам
сваки
витешки
срце
заволети
.
Рајка
се
ширити
зеница
у
очин
,
те
гутати
нов
сјај
од
њен
лепота
.
„
е
,
госпођа
,
и
требати
тако
кад
имати
свој
царевина
и
свој
господа
.
тако
јесам
бити
и
у
ми
за
наш
цар
Душана
.
ето
,
погледати
он
,
какав
јесам
тај
соко
!
него
—
ја
имати
па
изгубити
и
сад
јесам
ето
„
сиротиња
рај
.
“
опет
,
хвала
бог
,
имати
ја
по
нешто
што
ви
немати
.
имати
ја
наш
Краљевић
Марка
,
па
Милош
Обилић
,
па
Страхинић
Бан
,
па
Реља
крилатица
,
па
стар
Југ-Богдана
,
па
толики
други
наш
јунак
!
Знаш
како
јесам
?
бог
ја
као
да
јесам
живити
па
једнако
по
народ
пролазити
.
Пође
народ
к
црква
на
сабор
.
помолити
се
бог
,
приложити
црква
што
ко
моћи
,
искупити
се
око
гуслар
да
чути
:
како
јесам
Марка
укинути
свадбарина
,
како
јесам
Бан
Страхиња
савладати
бесан
Влах-Алију
,
како
јесам
Милош
на
Косово
показати
ко
јесам
вера
а
ко
јесам
невера
;
и
онда
сваки
поћи
свој
село
и
свој
дом
весео
и
поносан
,
као
да
се
љубити
лице
у
лице
с
онај
велик
јунак
,
и
као
да
се
питати
с
она
за
јуначки
здравље
.
ето
видити
,
кад
оно
твој
земљак
,
она
велик
господа
,
не
хтети
да
чути
што
она
ја
говорити
,
да
јесам
права
или
да
ти
отети
ил
’
откупити
,
ја
рећи
у
себе
:
„
моћи
она
се
!
немати
они
ни
Краљевић
Марка
,
ни
Милош
Обилић
,
ни
Страхиња
!
“
„
А
,
сад
тек
видити
!
"
упасти
он
Маргита
живо
у
реч
;
„
сад
тек
видити
ко
јесам
твој
учитељ
...
.
Марка
...
Милош
...
Страхиња
!
"
Рајко
се
мало
насмехнути
што
овај
млад
Маџарица
од
онаки
јунак
начинити
учитељ
,
па
онда
наставити
:
„
Оно
...
.
у
неки
рука
права
и
велим
!
кад
изаћи
љут
од
твој
господа
и
стати
у
онај
забрана
иза
караван-сераја
под
звезда
на
небо
,
сетити
се
што
јесам
наш
покојни
стриц
,
бог
да
он
духати
простити
,
ми
момчадија
свагда
говорити
:
кад
јесам
у
неприлика
па
не
знати
на
који
хтети
страна
,
запитати
се
:
како
бити
радио
Краљевић
Марка
и
како
бити
радио
Бан
Страхиња
на
твој
место
?
па
онда
радити
како
видити
да
бити
они
радити
.
не
моћи
да
она
стигнути
,
али
моћи
бар
из
далек
да
трчати
за
она
!
"
Маргита
се
подигнути
мало
,
наслонити
лакат
од
леви
рука
на
узглавница
од
Рајков
гуњац
,
а
спустити
глава
на
рука
па
рећи
:
„
видити
,
видити
,
сав
боље
видити
где
ти
јесам
школа
за
витештво
!
твој
стриц
морати
да
јесам
бити
честит
човек
!
неки
он
јесам
лак
земља
!
благо
он
на
онај
свет
!
“
како
она
звечати
глас
слатко
,
пуно
и
топло
!
Учини
се
Рајка
као
да
са
неки
свет
црква
зазвонити
сребрн
звоно
,
па
он
се
јек
стопити
у
милозвучан
појање
црквен
,
те
он
потрести
срда
и
на
очи
натерати
суза
.
он
се
дигнути
,
скинути
шубарица
и
поклонити
се
пред
Маргита
и
рећи
она
узбуђен
глас
,
али
топло
и
смерно
:
„
хвала
тај
госпођа
!
бог
неки
ти
чути
!
ако
јесам
ти
задужити
ма
чим
,
ево
јесам
ја
богато
платити
и
преплатити
твој
господски
беседа
!
“
Па
кад
се
опет
посадити
,
наставити
да
говорити
:
„
јесам
,
стриц
ја
јесам
бити
честит
човек
и
добар
Србин
.
у
задруга
јесам
наш
бити
пун
дечак
и
момчадија
.
сваки
празник
,
—
а
у
ми
јесам
,
не
знати
да
л
’
знати
,
пун
празник
—
искупити
бити
ми
све
,
па
у
поље
да
се
пред
он
бацати
камен
с
раме
,
да
се
надскакивати
,
надтркивати
и
да
гађати
из
пушак
.
А
радним
дан
бити
у
вече
,
кад
свршити
распоред
за
сутрашњи
рад
,
посадити
сав
задругар
по
столичица
око
огњиште
,
пустити
и
женскадија
да
стати
иза
мушкиње
,
а
ми
момчадија
посадити
бити
на
земља
права
испред
себе
,
дохватити
гусле
,
превући
неколико
пута
,
па
онда
јасан
грло
запевати
по
неки
песма
јуначки
.
ваљати
ми
јесам
добро
да
тувити
што
певати
,
јер
бити
ми
после
питати
шта
јесам
радио
и
како
јесам
говорити
онај
јунак
,
и
шта
се
који
најбоље
свидети
у
онај
песма
.
у
песма
о
Страхиња
ја
се
леп
учинити
да
јесам
оно
,
како
јесам
тај
наш
јунак
изводити
из
тамница
свој
сужањ
,
заробљен
Турчин
,
како
он
јесам
хранити
бео
хлеб
и
појити
црвеника
вино
,
и
најпосле
пустити
на
вера
,
да
ићи
да
откуп
састављати
.
с
тај
ја
јесам
стриц
прозвати
„
Страхиња
“
.
А
његов
син
Марка
ја
јесам
сам
прозвати
Краљевић
Марка
,
не
због
имењаштво
,
него
што
јесам
он
од
сав
момчадија
бити
јак
.
јесам
бити
лако
ни
од
шал
носити
такав
јуначки
име
.
ваљати
јесам
да
пазити
и
шта
говорити
и
како
радити
!
“
ту
се
Рајко
мало
уставити
;
поћутати
,
али
он
око
усна
обигравати
осмех
,
те
он
издавати
да
мислити
на
нешто
што
он
веселити
.
па
онда
опет
наставити
:
"
један
пут
пред
вече
ето
тај
наш
Краљевић
Марка
из
планина
,
па
као
узгред
причати
,
како
јесам
у
луг
видети
Аћим
главоња
како
се
мучити
.
претоварити
кола
неки
грађа
па
она
прснути
осовина
,
те
Аћим
растоваривати
љутито
клети
и
кола
и
мајстор
који
она
начинити
и
во
теглиоце
.
„
Ко
јесам
с
Аћим
?
“
запитати
мој
стриц
.
„
Ника
!
сам
јесам
!
“
одговорити
наш
Краљевић
Марка
.
„
јесам
ли
он
се
понудити
да
он
помоћи
?
"
питати
он
отац
.
„
бог
с
ти
,
баба
!
јесам
ли
с
он
у
завада
због
онај
заватина
у
поток
?
!
“
рећи
Марка
.
„
одмах
сикира
у
рука
,
један
осје
на
рам
,
па
права
у
луг
Аћим
!
да
он
помоћи
кола
оправити
,
натоварити
и
кући
отерати
!
“
отићи
сиромах
Марка
без
реч
и
вечера
.
него
тај
јесам
још
најмање
јад
.
кад
се
позно
у
ноћ
вратити
,
искупити
ми
стриц
сав
и
стар
и
млад
око
огњиште
,
извести
Марка
на
среда
те
пред
сав
:
„
проћи
јесам
данас
поред
човек
,
који
се
десити
неприлика
,
проћи
јесам
а
јесам
ни
мали
прст
мрднути
да
он
помоћи
.
Што
јесам
тако
ја
и
задруга
наш
осрамотити
,
ја
и
задруга
моћи
ти
и
опростити
,
и
ево
ти
и
праштати
.
али
што
јесам
осрамотити
име
који
носити
,
не
моћи
ти
опростити
.
него
од
сада
да
се
јесам
усудити
да
се
звати
Краљевић
Марка
,
нити
ко
од
ви
,
деца
,
да
се
усудити
да
он
тај
јуначки
име
звати
!
“
ја
да
јесам
видети
онај
брука
и
онај
јад
!
молити
се
јадан
Марка
па
сав
прст
да
поломити
кршити
она
,
„
опростити
ја
,
баба
,
молити
ти
,
и
не
брукати
ја
тако
за
бог
!
“
Па
Марков
мајка
,
мој
добар
стрина
Круна
,
удрити
у
плач
и
у
кукњава
;
а
мој
стриц
Павао
као
стена
хладан
,
па
тек
само
по
један
:
„
не
моћи
!
...
“
„
нек
се
потрудити
,
па
неки
опет
заслужити
!
“
Шта
се
опет
десити
једном
други
мој
брата
од
стриц
,
ко
јесам
бити
звати
Сибињанин
Јанка
...
“
„
Сибињанин
Јанка
?
!
“
упасти
он
живо
у
рен
.
Маргита
;
„
тај
јесам
наш
маџарски
јунак
Хуњади
Јанош
!
“
—
„
Ена
сад
!
“
рећи
Рајко
,
па
јесам
погледати
зачудити
;
„
бог
с
ти
,
госпођа
,
Јанка
јесам
наш
јунак
,
и
наш
други
јунак
нит
’
се
жена
,
нит
’
се
бити
,
нити
вино
пити
,
док
не
зовнути
у
дружина
Сибињанин
Јанка
!
веровати
,
тући
се
и
он
за
ви
као
и
многи
други
наш
јунак
,
и
права
јесам
да
он
се
сећати
!
“
„
е
,
мој
Рајко
,
много
се
што
певати
шта
ван
песма
нем
станка
.
али
ја
знати
да
јесам
Хуњади
Јанош
од
наш
горе
лист
,
а
знати
најбоље
по
тај
,
што
јесам
прадед
или
чукундед
мој
стар
мајка
,
један
Кемењија
,
погинути
на
Косово
,
бранити
од
турски
сабља
глава
Јанков
!
“
—
„
ако
ти
јесам
неко
од
твој
на
Косово
погинути
,
еј
вала
он
!
“
па
Рајко
подигнути
мало
са
глава
шубарица
;
„
на
добар
место
и
јесам
моћи
погинути
!
она
,
шта
јесам
песма
мој
стриц
знати
о
војвода
Сибињанин
Јанка
и
јунак
Бановић
Секула
!
и
ја
знати
по
неки
...
.
Хоћеш
да
ти
казати
један
како
се
Јанка
оженити
?
...
хајде
баш
!
...
“
и
онда
Рајко
почети
лаган
глас
,
али
онако
мало
као
попевати
уз
гусле
:
„
кад
се
жена
од
Сибињ
Јанка
далеко
јесам
цура
запросити
,
у
Божуну
град
бијел
,
у
онај
од
Божуна
Бан
!
“
Маргита
спустити
глава
на
Рајков
гуњац
,
наместити
се
и
повити
се
гибак
тело
до
на
сам
ивица
од
олован
ковчег
,
само
као
да
боље
чути
певач
и
да
он
јесам
ближе
.
загледати
се
најпре
у
Рајков
лице
и
не
трептати
док
он
описивати
троглавог
Арапин
.
„
на
граница
турски
и
арапски
,
вазда
сједи
троглав
Арапин
,
један
глава
вихар
ветар
дигнути
,
А
из
други
мавен
пламен
лизати
А
трећи
он
проговарати
глава
.
он
цар
на
граница
храна
,
да
од
Срба
царевина
бранити
.
он
он
купити
данак
и
харач
Што
ђе
отети
да
питање
немати
,
цура
јесам
срећа
заставити
,
јунак
скела
затворити
!
али
кад
се
онај
српски
војвода
Реља
од
пазар
,
Милош
Обилић
,
Милан
од
Топлица
,
Љутица
Богдан
и
Краљевић
Марка
,
један
за
други
искупити
на
бео
кула
Сибињанин
Јанка
и
узети
рујан
вино
пита
,
Маргита
почети
полагано
да
склапати
свој
трепавица
,
и
таман
„
ударити
бубњи
и
свирала
,
—
чауш
викнути
,
дабулана
рикнути
,
—
хазуралах
!
кићен
сват
!
"
—
а
она
...
заспати
.
@card@
Рајко
јесам
тај
одмах
ни
опазити
,
него
казивати
песма
и
даље
.
али
кад
Краљевић
Марка
осећи
први
глава
Арапин
,
а
она
не
рећи
ни
реч
,
нити
мрднути
прст
,
па
ни
после
кад
Марка
осећи
и
други
па
и
трећи
глава
Арапов
,
онда
већ
Рајка
постати
јасно
да
она
тихо
и
равномерно
дисати
,
и
да
јесам
заспати
.
не
хтети
се
одмах
прекидати
да
јесам
нагао
прекид
не
бити
разбудити
,
него
сав
лакше
и
лакше
казивати
оно
што
јесам
још
остати
од
песма
,
док
последњи
врста
„
свадба
бити
па
се
раставити
,
—
сваки
отићи
свој
завичај
,
—
остати
Јанка
на
бијел
кула
,
—
и
са
он
госпођа
ђевојка
,
"
—
не
изговорити
тако
полаган
шапатом
,
да
се
овај
утапати
у
тих
дах
,
што
са
мек
шум
лептиров
крило
одлетати
са
полурастављен
усна
Маргитин
.
Рајко
ућутати
.
Слушаше
и
гледати
само
како
Маргита
дисати
.
не
смети
да
се
макнути
да
јесам
не
разбудити
.
„
уморан
јесам
јадница
!
неки
се
бар
испавати
.
ко
знати
на
какав
хтети
се
нов
јад
и
невоља
разбудити
!
“
говорити
јесам
у
себе
.
и
не
моћи
да
одвојити
очи
од
она
.
Учини
он
се
да
тек
сад
први
пут
видити
како
јесам
она
дуг
трепавица
и
како
јесам
она
обрва
права
повући
,
и
како
јесам
бео
у
лице
,
и
како
чудан
милина
њен
гибак
и
вит
стас
дисати
.
„
Вал
,
“
говорити
јесам
у
себе
,
„
ни
диван
ћерка
од
Божуна
Бан
а
Јанков
госпођа
девојка
,
јесам
леп
од
она
!
“
тек
тај
рећи
а
у
један
половина
дух
његов
угасити
се
светлост
тај
постати
мрак
,
а
у
други
настати
само
неки
тих
месечина
.
сав
онај
блато
око
он
бледети
пред
њен
лепота
,
и
мало
по
мало
па
као
да
он
нестати
.
Учини
он
се
да
јесам
остати
само
с
она
јесам
у
свеколик
васељена
.
и
онда
опет
онај
тајни
гласић
у
он
,
од
ко
се
већ
једном
препасти
бити
,
почети
да
шапутати
:
„
благо
онај
ко
она
као
свој
жена
љубити
!
...
Шта
оно
бити
с
ти
јутрос
у
пећина
,
кад
муња
севнути
и
гром
пукнути
?
...
Тобож
не
смети
ни
да
се
сетити
...
и
ти
јесам
ја
неки
јунак
!
...
јесам
никада
млад
жена
у
уста
пољубити
,
него
јесам
дочекати
да
прво
млад
жена
ти
у
уста
пољубити
...
Шта
ли
сад
чекати
?
.
.
јесам
л
’
кад
год
видети
леп
жена
у
Србин
или
у
Турчин
?
како
се
гипкост
њен
уз
ти
у
онај
мрачан
ходник
приљубити
бити
?
...
А
куд
оно
залутати
очи
твој
,
кад
јесам
оно
у
свој
наручје
на
сребрн
сто
,
а
из
златан
пехар
,
вод
запајати
?
...
.
јесам
ли
да
јесам
вредно
бити
залутати
?
...
макнути
мало
са
лице
њен
на
низак
поглед
свој
!
...
Што
се
бојити
?
...
јелек
јесам
прикопчати
,
тесно
прикопчати
!
...
А
куд
јесам
онај
румен
мерџан
залутати
бити
?
...
на
какав
се
чаробан
месечина
румен
његов
сунчев
топлота
напајати
?
...
јесам
л
’
,
какав
се
топлота
из
он
и
какав
милина
из
тај
топлота
у
тај
разливати
?
!
...
будала
један
,
прав
бити
човек
с
мушки
срце
тај
сладак
уста
већ
до
сада
пољубити
,
тај
јелек
распучити
,
тај
вилински
стас
пригрлити
...
веровати
,
не
бити
се
она
срдити
!
“
Рајко
скочити
са
свој
место
као
да
он
гуја
ујести
.
отегнути
песница
,
и
лево
и
десно
ударати
око
себе
,
као
да
се
борити
с
неки
невидљив
џин
.
„
Лажеш
,
сотона
!
“
муцати
он
онај
тајни
гласић
;
„
лагати
!
криво
ти
јесам
што
видити
поштен
један
жена
поред
поштен
један
Србин
!
али
хтети
куд
јесам
наумити
!
“
Чело
он
бити
орожити
крупан
зној
,
који
он
сад
узити
брисати
час
десни
час
леви
рукав
.
Стојећки
гледати
у
лице
Маргитин
.
она
се
у
сан
нешто
тако
невино
осмејкивати
,
да
јесам
милина
бити
видети
јесам
.
од
тај
осмех
као
од
неки
сунчан
зрака
осветлити
се
душа
Рајков
и
онај
тајни
глас
у
он
умукнути
.
сести
опет
поред
она
и
гледати
јесам
.
она
почети
нешто
спорије
и
теже
да
дисати
.
повити
се
мало
на
десно
и
лице
она
се
сад
окренути
права
ка
кубе
од
дворана
.
Нешто
шапутати
,
па
се
опет
осмејкивати
и
изгледати
тако
срећан
.
Рајко
,
као
неки
тајанствен
силом
везати
,
не
моћи
да
скинути
свој
поглед
са
она
.
„
бадава
,
"
рећи
јесам
себе
,
„
што
јесам
,
јесам
;
и
кад
спавати
леп
јесам
,
а
шта
да
казати
кад
онај
крупан
црн
очи
узети
да
сипати
благ
ватра
на
сав
око
себе
,
те
сав
затрепти
од
радост
и
од
топлота
!
"
„
јесам
,
тако
јесам
!
“
прихватити
опет
онај
тајанствен
шапат
;
„
него
још
ти
и
не
знати
колико
јесам
она
и
леп
и
мио
!
какав
јесам
несмелица
хтети
никад
ништа
ни
знати
...
хајде
,
добро
;
али
што
не
притиснути
бар
један
невин
пољубац
на
њен
уста
?
она
јесам
у
дубок
сан
,
хтети
се
разбудити
;
а
тај
бар
јесам
грести
.
ето
,
питати
дванаест
сребрн
престол
владичански
:
јесам
ли
грести
да
поштен
млад
човек
без
икакав
непоштен
замисао
притиснути
један
невин
пољубац
на
топла
,
рећи
баш
на
слатко
,
уста
један
поштен
млад
жена
,
па
хтети
чути
шта
хтети
ти
казати
!
“
Рајка
закуцати
срце
буран
.
као
да
он
неко
узити
за
оба
рука
и
повући
,
дигнути
се
и
прићи
к
Маргита
.
пригнути
се
полагано
над
њен
глава
,
гледати
јесам
из
близ
у
обрва
,
у
очи
,
у
уста
њен
.
Осећаше
како
топли
дах
њен
образ
његов
миловати
;
видити
како
она
,
у
сан
,
прикупљати
усна
,
као
да
она
спремати
да
примити
или
и
да
дати
сладак
један
пољубац
.
А
онај
гласић
у
он
сад
шапутати
исти
брзина
који
он
срце
куцати
:
„
не
бојити
се
,
не
бојити
се
;
јесам
грести
,
јесам
грести
;
а
сласт
јесам
,
сласт
,
сласт
!
“
као
да
јесам
омађијати
Рајко
осетити
жеђ
за
тај
сласт
,
и
као
са
неки
пркос
сам
себе
рећи
:
„
вала
ако
јесам
само
слатко
,
па
баш
неки
јесам
и
грешан
!
“
Али
у
сам
тренутак
у
који
се
свој
усна
хтети
дотакнути
њезин
,
један
други
глас
у
душа
његов
викнути
он
:
„
Душан
ти
гледати
!
"
Рајко
се
тргнути
и
не
дотакнути
се
онај
сласт
,
исправити
се
,
покрити
лице
рука
и
—
побећи
од
Маргита
.
одјурити
све
на
прст
кроз
дворана
права
к
мрамор
,
на
који
цар
Душан
јахати
поносито
свој
коњ
од
мегдан
.
ту
се
просто
стропоштати
на
под
;
мало
не
заплакати
од
брука
и
срамота
свој
;
дуго
држати
лице
свој
скрити
на
рука
,
а
кад
се
мало
умирити
он
дигнути
глава
,
поглед
кип
Душанов
и
рећи
полагано
:
„
опростити
ја
цар
господин
!
"
па
онда
се
дигнути
на
нога
,
скинути
капа
,
поглед
к
онај
трпеза
на
који
светлуцати
у
драг
камење
крст
и
у
златан
поков
еванђеље
,
прекрсти
се
трп
пута
побожно
и
шапатом
рећи
:
„
о
частан
крст
и
свет
еванђеље
,
одбите
од
ја
нечастив
,
који
ја
ето
на
зло
навлачити
!
“
осетити
да
он
се
мир
и
крепост
у
срце
враћати
.
али
не
смети
ни
погледати
к
онај
ковчег
на
који
млад
Маџарица
спавати
.
спустити
се
на
под
под
нога
Душанов
коњ
и
намислити
да
тај
будан
ноћ
провести
.
@card@
јесам
мислити
да
заспати
,
и
опет
он
јесам
умор
савладати
ти
јесам
заспати
.
јесам
знати
колико
јесам
дуго
спавати
,
али
кад
отворити
очи
видити
да
јесам
по
раме
покрити
свој
мали
гуњац
и
да
поред
он
седити
Маргита
.
оклопити
рука
на
свој
колено
,
па
он
чисто
покривати
кадифа
свој
топлих
и
мек
поглед
.
он
се
живо
а
застиђен
подигнути
.
Беше
он
некако
стид
,
да
она
поред
он
успаван
бдети
.
него
он
Маргита
брзо
извести
из
тренутан
забуна
,
показав
рука
танак
млаз
бео
светлост
,
који
са
свод
,
а
из
неки
цев
,
падати
овамо
под
земља
,
па
цео
дворана
прекрштати
са
два
велик
крста
од
сунчан
зрак
.
„
сад
знати
шта
значити
онај
неколик
цев
,
што
она
видети
горе
у
зидина
од
град
!
“
рећи
Маргита
;
па
онда
наставити
пун
збиља
и
сетност
„
бити
јесам
дан
кад
се
од
старац
раставити
;
и
бити
јесам
ето
један
ноћ
;
и
ето
ми
овај
зрака
казивати
да
јесам
на
поље
опет
осванути
дан
,
а
наш
старац
немати
!
страх
ја
он
се
некакав
велик
невоља
десити
тај
ми
не
долазити
!
“
—
„
Нећу
ти
крити
,
госпођа
,
да
и
ја
брига
обузимати
!
“
прихватити
Рајко
исто
тако
сетан
и
озбиљан
;
„
јесам
вајдити
,
ваљати
да
гледати
шта
хтети
.
Турчин
јесам
наш
старац
или
убити
или
у
Крушевац
одвући
да
он
у
тамница
бацити
,
ил
’
у
прогон
у
Анадол
послати
!
"
„
Баш
јесам
ти
ја
један
несрећан
жена
!
“
наставити
Маргита
све
тужан
.
„
не
марити
што
хтети
да
се
жив
у
гроб
закопати
,
али
да
полагано
умирати
под
притисак
страшан
мисао
,
да
јесам
силазити
у
гроб
ставити
на
мука
и
уморити
један
свет
старост
и
један
невин
младост
...
ох
,
како
јесам
тај
и
горко
и
грозно
!
“
—
„
не
подаји
се
такав
мисао
,
него
да
поћи
одмах
да
тражити
излаз
из
овај
подземан
двор
.
ако
јесам
друкчије
,
мој
нож
просити
хтети
стена
,
колико
да
се
у
пећина
живити
провући
,
па
већ
после
како
ми
бог
да
!
“
„
да
поћи
!
“
рећи
Маргита
;
„
али
унапред
знати
да
излаз
хтети
наћи
!
по
сан
,
који
јесам
ноћас
снити
,
пре
хтети
бити
да
хтети
...
или
боље
да
казати
да
хтети
ја
свој
кости
овде
оставити
!
“
—
„
ја
Срба
велим
:
сан
јесам
лажа
а
бог
јесам
истина
!
...
.
А
што
ли
јесам
тако
ружан
уснити
?
“
питати
Рајко
с
неки
детињски
радозналост
.
„
о
,
сан
јесам
бити
ружан
;
сан
јесам
бити
пун
лепота
и
милина
,
али
,
бојити
се
,
ружан
хтети
да
значити
.
помислити
само
,
видети
јесам
себе
као
дивно
опремљен
млад
невеста
.
на
глава
ја
она
дијадема
,
под
који
јуче
онесвеснути
;
од
она
полазити
сав
витица
од
бисер
,
па
се
спуштати
низ
мој
образ
и
низ
мој
грло
;
стас
јесам
утегнути
у
један
панцир
од
драг
камење
.
сав
трептети
од
светлост
и
блистати
се
од
радост
и
тако
ступати
пред
олтар
један
велик
црква
.
ту
пред
олтар
погледати
ко
ја
јесам
младожења
,
кад
оно
јесам
више
мој
стар
чича
,
него
млад
и
красан
један
витез
.
Час
ја
се
чинити
да
он
познавати
а
час
да
он
не
познавати
.
поп
се
окренути
он
па
он
запитати
:
хтети
ли
да
узети
овај
жена
себе
за
други
кроз
живот
?
А
он
,
на
мој
препаст
,
гласно
викнути
:
хтети
!
тек
се
иза
ми
продрати
мој
старац
:
поп
,
питати
ја
,
ја
јесам
она
кум
!
хтети
се
они
,
хтети
,
само
се
овај
момак
стидити
да
признати
;
него
чекати
,
да
он
најпре
наместити
срце
!
па
онда
мој
стар
господин
изаћи
напред
,
те
мој
младожења
прибости
на
прса
један
накит
у
облик
срце
,
а
сав
од
рујан
рубина
,
и
онда
мој
млад
витез
рикнути
као
лав
да
сав
црква
зајечати
:
„
она
јесам
мој
,
за
веки
век
,
амин
!
“
е
онда
ја
загрлити
;
ја
он
поднети
усна
,
погледати
он
у
очи
,
познати
он
,
вриснути
и
пробудити
се
!
“
—
„
Биће
да
сваки
млад
жена
највише
о
накит
и
снивати
!
“
рећи
Рајко
као
да
јесам
некакав
старац
пун
искуство
;
„
а
колико
ти
јесам
леп
и
китњаст
тај
сан
,
опет
јесам
он
само
уморан
сенка
,
који
јесам
на
твој
успаван
трепавица
пасти
од
онај
драг
камење
и
бисер
,
што
он
ено
тамо
на
трпеза
.
него
хајдмо
да
тражити
излаз
на
божји
сунце
!
“
Узеше
са
светњак
у
капела
оба
велик
воштаница
,
па
поћи
да
видити
имати
ли
онај
мрачан
ходник
гдегод
какав
излаз
или
бар
крај
.
Очевидно
јесам
бити
да
се
ходник
повијати
у
круг
.
Пођоше
најпре
на
десно
,
проћи
многи
гвозден
врата
и
најпосле
стигнути
на
један
степеница
од
камен
,
који
јесам
водити
на
више
до
један
гвозден
плоча
у
таваница
од
ходник
.
„
овуда
немати
куда
даље
!
“
рећи
Рајко
попети
се
по
степеница
и
покушавати
да
плећа
подигнути
онај
плоча
.
„
да
јесам
џин
и
да
имати
пун
ковчег
барут
,
па
овде
не
бити
моћи
пролом
учинити
.
Биће
да
јесам
се
на
овај
плоча
навалити
хрпа
од
градски
рушевина
!
хајдмо
сад
у
други
правац
натраг
!
"
„
Нешто
ја
јесам
страх
да
ићи
у
лево
!
“
рећи
Маргита
;
„
старац
ти
јесам
довикнути
да
се
држати
десно
.
морати
бити
да
јесам
он
имати
неки
узрок
за
тај
!
“
—
„
тај
већ
само
да
отворити
очи
да
не
крочити
у
какав
понор
,
а
за
други
како
бог
да
!
“
прихватити
Рајко
.
и
онда
поћи
натраг
у
лево
.
Пролазећи
поред
капела
Рајко
угасити
свој
воштаница
и
оставити
јесам
у
кут
од
мали
онај
врата
.
„
Ко
знати
колико
хтети
ми
дуго
требати
свећа
.
да
мало
приштедети
.
доста
јесам
неки
ми
водити
тај
светлост
у
твој
рука
!
“
Рајко
за
тај
свратити
у
први
од
онај
споредан
сувота
,
те
из
један
ковчег
извадити
један
старински
копље
и
он
опрезно
пипати
под
,
на
који
наступати
.
Прођоше
и
онај
стена
испод
који
јесам
из
пећина
овамо
ући
.
Опазише
сад
да
јесам
она
и
с
овај
страна
обележити
онакав
исти
крст
,
као
што
бити
онај
у
пећина
.
Прођоше
повећи
број
гвозден
врата
у
зид
,
десно
од
она
,
па
онда
Рајков
копље
ударити
у
један
други
велик
гвозден
врата
,
који
се
бити
испречити
те
затварати
ходник
.
на
она
бити
три
тежак
гвозден
полуга
,
прилично
зарђати
,
са
три
велик
катанац
.
Рајко
ударати
копље
неколико
пута
у
врата
,
па
онда
рећи
:
„
иза
овај
врата
имати
неки
шупљина
;
или
јесам
опет
ходник
,
или
какав
одаја
.
ићи
да
донети
један
буздован
те
да
обити
овај
катанац
.
Мог
бити
отворити
ми
се
излаз
на
светлост
!
“
@card@
Враћајући
се
с
велик
један
буздован
,
Рајко
још
из
даље
опазити
како
он
Маргита
,
који
бити
остати
са
свећа
пред
онај
врата
,
махати
рука
да
она
што
пре
доћи
;
па
кад
она
се
примакнути
,
она
он
живо
шапут
казивати
:
„
ходити
да
чути
,
имати
неко
с
онај
страна
врата
!
“
Рајко
прићи
и
послушати
за
неколик
тренутак
.
доиста
се
чути
неки
чудан
а
врло
тих
шум
с
онај
страна
.
Учини
он
се
шта
више
као
да
неко
пипати
одонуд
врата
,
као
да
се
неки
рука
полагано
пружати
уз
она
,
па
она
брисати
час
на
један
час
на
други
страна
.
„
Ко
имати
тамо
?
“
викнути
Рајко
;
„
ако
јесам
ришћански
душа
,
кумити
тај
бог
и
свет
Јована
,
јавити
ми
се
и
помоћи
да
одавде
изаћи
!
“
Ника
не
одговарати
.
Зачу
се
само
као
неки
тих
звиждање
или
као
пиштање
врбов
пиштаљка
.
па
онда
,
као
да
један
снежан
грудва
или
неки
мекан
лопта
,
ударити
високо
горе
у
врата
под
сам
рагастов
.
„
ако
јесам
човек
по
три
пут
тај
заклињати
бог
и
свет
Јована
,
казивати
ми
се
!
ако
јесам
авет
,
у
име
светити
тројица
и
силом
частан
прст
,
на
који
јесам
Христос
распети
бити
,
и
силом
Богородичиног
сан
,
који
ево
у
амајлија
носити
,
позивати
ти
,
уклањати
се
са
наш
пут
!
“
Тана
викати
Рајко
узбуђен
,
а
по
ртењачи
просути
он
се
неки
хладан
жмарац
.
А
Маргита
се
сав
стресати
од
како
он
поменути
авет
и
изговорити
онакав
клетва
.
него
на
сав
тај
сав
одговор
бити
,
што
сад
као
неки
пун
зобница
ударати
о
врата
неколик
пут
.
Рајко
извадити
из
недра
један
троугао
кожан
амајлицу
,
који
он
о
црн
свилен
гајтан
бити
о
врат
;
преврети
се
три
пут
,
пољубити
јесам
и
онда
јесам
десни
рука
притиснути
на
гвозден
врата
и
викнути
сад
још
већма
узбуђен
глас
:
„
помоћи
ми
Божа
и
богородица
!
ако
јесам
тамо
неки
нечист
авет
,
неки
се
расточавати
пред
ваш
сила
,
и
неки
се
чистити
са
наш
пут
!
“
бадава
.
један
лопта
или
некакав
гужва
ударити
баш
на
онај
место
на
који
Рајко
свој
амајлија
притиснути
бити
,
и
онда
опет
неки
дугачак
рука
брисати
врата
по
цео
ширина
њихов
.
„
јесам
авет
!
“
рећи
Рајко
са
сав
поуздано
,
окренути
се
Маргита
;
„
да
јесам
авет
утећи
бити
!
А
кад
јесам
авет
други
се
шта
баш
и
не
бојити
.
сад
хтети
видети
шта
јесам
!
“
Па
онда
Рајко
узити
живо
да
ударати
буздован
у
онај
катанац
.
морати
бити
да
јесам
од
вајкада
бити
ту
наместити
па
зарђати
,
јер
се
први
два
брзо
распрштати
.
кад
Рајко
узити
намештати
и
онај
трећи
на
доњи
полуга
да
он
бити
на
добар
згода
за
ударац
,
Маргита
он
метнути
рука
свој
на
рам
па
он
рећи
:
„
Чекај
молити
ти
!
ко
знати
шта
јесам
тамо
!
пре
него
што
одбити
и
тај
трећи
катанац
,
одвити
мало
врх
од
копље
овај
врата
,
да
видити
имати
ли
светлост
тамо
!
“
Рајко
јесам
послушати
.
Оштри
врх
од
копље
завући
између
горњи
ивица
од
врата
и
њихов
оквир
и
не
без
јак
напрезање
одвити
јесам
од
прилика
за
пол
палац
.
никакав
зрак
светлост
не
пасти
кроз
тај
отвор
у
ходник
,
али
и
Рајко
и
Маргита
на
сав
ужас
опазити
при
онај
слаб
а
црвенкаст
светлост
од
воштаница
,
како
се
онај
отвор
,
а
изнад
сам
копље
,
провући
некакав
дугачак
црн
игла
,
који
се
у
врх
цепати
у
два
још
тањити
а
устрептан
игла
,
па
киван
боцкати
час
у
напред
,
час
у
десно
,
час
у
лево
.
Маргита
вриснути
и
мало
што
не
испустити
свећа
:
—
„
јух
,
змијати
!
змијати
!
змијати
!
Спуштај
врата
Рајко
!
Спуштај
врата
!
“
„
аох
!
да
грдан
ли
јесам
тај
неки
змијурина
!
колик
она
јесам
језик
!
мало
ја
он
не
палацнути
у
образ
!
“
рећи
Рајко
па
тргнути
копље
тај
се
врата
приклопити
.
—
„
Срећа
те
тај
трећи
полуга
држати
!
Тешко
бити
ми
бити
да
јесам
и
она
одвалити
!
“
рећи
Маргита
па
се
сав
као
стресати
.
„
ух
,
пре
неки
ја
и
самсов
растргнути
,
пре
неки
умрети
сваки
други
смрт
,
само
да
ја
гадан
један
змијурина
не
гутати
полагано
као
жаба
неки
!
Рајко
,
молити
ти
,
хајдмо
одавде
!
“
„
Па
куда
хтети
?
!
“
питати
Рајко
;
„
,
ја
велим
најбоље
јесам
склонити
се
ти
у
један
од
овај
одаја
,
ја
да
обити
и
трећи
катанац
,
да
пустити
змијурина
да
полагано
провући
глава
,
па
да
јесам
буздован
размрскати
!
“
„
не
,
не
,
не
!
никако
!
“
викати
Маргита
преплашити
,
па
узити
вући
Рајка
за
рукав
од
гуњац
.
»
Можеш
ти
она
да
не
подесити
,
моћи
она
да
ти
жацнути
,
па
да
на
пречац
умрети
,
моћи
да
ти
прогутати
!
не
,
не
,
никако
тај
!
него
ето
да
просецати
стена
,
па
ако
јесам
не
просећи
,
онда
ти
кад
видити
да
јесам
мртав
ради
шта
знати
!
“
—
„
Ал
,
не
бојити
се
госпођа
!
Баш
јесам
сигуран
да
хтети
јесам
убити
!
само
се
ти
склонити
мало
!
“
„
никако
!
никако
!
“
врискати
Маргита
стресати
се
од
ужас
,
па
сав
снага
узити
вући
Рајка
даље
од
змијски
врата
.
„
ако
ја
волити
ма
за
трунак
,
онда
хајдмо
даље
од
тај
змијурина
!
“
„
ако
ја
волити
ма
за
трунак
,
“
—
тај
реч
пасти
на
срце
Рајка
као
зрно
из
пушак
,
па
се
у
исти
мах
растопити
у
сладак
мелем
.
Рајко
осетити
како
он
срце
закуцати
буран
и
како
он
ударити
пламен
у
образ
.
„
да
ли
јесам
волити
ма
за
трунак
?
“
питати
јесам
себе
,
и
онај
час
наћи
да
требати
да
тај
што
јесам
она
тако
безазлено
казати
,
исправити
на
прав
његов
значај
.
„
Што
ја
волити
тај
јесам
да
ти
свесрдно
послужити
;
ето
послушати
ти
,
кад
велим
.
хајдмо
да
сећи
стена
.
друго
ми
сад
и
немати
!
“
@card@
Рајко
јесам
с
велик
вредноћа
прегнути
на
посао
.
али
он
јесам
у
брзо
права
очајавање
понети
да
хватати
.
изломити
јесам
свој
два
мали
нож
,
сломити
јесам
и
сав
велик
нож
из
сплав
,
а
јесам
у
стена
начинити
улом
колико
за
свој
песница
.
Покушао
јесам
са
неки
од
кратак
мач
,
који
пробрати
из
онај
ковчег
,
али
не
моћи
ни
с
она
много
да
учинити
;
врх
бити
она
се
или
извити
или
затупити
после
неколик
ударац
,
јер
стена
бити
од
онај
чврст
врста
од
који
се
жрвањ
правити
.
хладан
он
знојити
пробијати
кад
помишљати
да
јесам
требати
најмање
четири
,
ако
не
и
пет
стопа
у
дужина
,
два
стопа
у
ширина
и
бар
један
стопа
у
висина
просити
!
да
л
’
хтети
моћи
и
доживети
да
јесам
видити
просечен
?
!
онај
мало
погача
већ
јесам
појести
бити
;
живети
јесам
сад
о
онај
нешто
орах
и
неколико
јабука
.
од
три
орах
,
који
бити
узети
из
зембил
,
Рајко
бити
један
и
појести
,
а
два
кришом
натраг
у
зембил
бацити
,
само
да
дуже
потрајати
.
али
с
јабука
не
моћи
тај
исти
чудо
да
чинити
,
те
да
се
јести
и
да
она
опет
једнако
у
зембил
имати
.
Маргита
јесам
сваки
јабука
сећи
свој
рука
у
кришка
и
не
бити
загристи
свој
кришка
,
док
не
бити
видети
да
јесам
Рајко
загристи
свој
.
„
да
делити
права
као
брат
и
сестра
!
"
говорити
он
.
„
овде
јесам
као
у
гроб
и
смрт
седити
негде
у
један
од
овај
сто
!
не
питати
се
сад
више
ко
јесам
и
шта
јесам
.
него
да
се
са
наш
заједнички
несрећа
борити
заједно
као
два
веран
друга
и
сав
терет
да
делити
подједнако
.
ко
се
од
ми
двоје
пре
у
гроб
сломити
,
сломити
се
пре
не
због
неправда
свој
други
,
него
због
неправда
који
јесам
у
судбина
!
јесам
л
’
тако
?
!
“
„
не
моћи
да
јесам
тако
!
јесам
права
да
ти
на
твој
женски
рам
примати
терет
,
који
мој
мушки
рам
моћи
да
понети
!
“
рећи
бити
Рајко
,
па
узети
опет
да
куцати
у
камен
.
после
свакојак
мука
први
дан
,
и
пошто
јесам
поломити
свој
нож
и
исећи
свој
рука
,
и
видети
да
са
мач
не
моћи
ништа
,
Рајко
се
присетити
те
пресећи
један
копље
испод
сам
оштрица
,
тек
колико
да
имати
држаља
,
узити
један
буздован
у
десни
рука
,
па
с
нов
надежда
на
добар
успех
наставити
прокопавање
.
али
већ
на
крај
други
дан
прокопавање
нестати
она
и
последњи
капа
водити
,
и
остати
само
са
неколик
орах
.
Маргита
,
који
јесам
иначе
тако
разговоран
бити
,
ућутати
се
и
постати
суморан
.
не
хтети
се
одвајати
од
Рајка
никако
.
седети
бити
поред
он
с
глава
наслоњен
на
рука
у
тежак
мисао
.
кад
бити
он
уморити
престати
да
куцати
и
спустити
рука
,
она
бити
он
из
она
извити
копљаст
длето
и
буздован-чекић
,
па
кушати
да
ломити
стена
.
први
дан
моћи
јесам
и
да
обити
по
који
зрно
од
стена
;
трећи
дан
уставити
бити
се
на
четврти
или
пета
ударац
.
Четвртог
дан
јесам
моћи
да
подигнути
чекић
са
земља
.
пети
дан
,
који
бити
већ
трећи
како
ништа
окусити
јесам
,
бити
склопити
рука
на
раме
Рајков
,
па
на
она
спустити
глава
свој
.
пасти
у
неки
занос
,
у
ко
или
јесам
чути
што
она
он
говорити
,
или
не
моћи
реч
да
проговорити
.
Бејаше
се
у
лице
јако
променити
:
образ
она
спласнути
,
очи
дубоко
упалити
,
испод
очи
црн
широк
прстен
.
Рајко
осетити
како
јесам
клонути
са
сав
онако
на
он
наслонити
и
чинити
он
се
да
она
се
живот
баш
гасити
.
тако
он
се
нешто
ражалити
,
да
с
тежак
и
дубок
уздисај
само
понављати
реч
:
„
еј
,
јадница
мој
,
баш
ти
не
бити
судити
да
завичај
видити
!
еј
,
јадан
жена
,
баш
јесам
срећа
имати
!
“
Подиже
јесам
у
свој
наручје
и
однети
јесам
као
што
бити
млад
пастир
јагње
понети
.
она
само
отворити
трепавица
па
он
уморан
,
и
како
се
Рајка
чинити
самртнички
,
поглед
гледати
.
Пролазећи
кроз
капела
Рајко
се
зауставити
под
један
од
снизак
кандило
да
јесам
се
нагледати
.
„
еј
,
јадница
мој
!
“
рећи
опет
са
тежак
уздах
,
и
однети
јесам
у
велик
дворана
.
тамо
јесам
најпре
спустити
на
један
од
олован
ковчег
,
подметнути
она
под
глава
опет
свој
гуњац
.
отићи
за
тај
доле
к
онај
растов
сто
,
изабрати
један
велик
плашт
од
златан
тканина
,
у
који
сав
бео
крин
сребрн
жица
извести
бити
;
однети
он
и
прострети
пред
мрамор
на
који
стар
деспот
Ђурађ
слушати
шта
он
ослепити
син
уз
гусле
певати
.
„
кад
јесам
воља
божји
да
тако
млад
мрети
,
говорити
Рајко
,
спуштати
Маргита
на
тај
плат
,
неки
јесам
бар
између
златан
лав
и
сребрн
орао
,
између
пуст
један
престол
и
један
деспотовић
,
који
уз
гусле
гудети
.
јунак
,
који
јесам
у
живот
плашт
овај
носити
,
хтети
се
срдити
да
он
ти
,
тако
млад
а
тако
злосрећан
жена
,
на
самрт
твој
позајмити
!
А
кад
смрт
по
ја
доћи
,
наћи
хтети
ја
да
јесам
пред
нога
наш
цар
,
—
близу
ти
,
госпођа
мој
,
јадан
млад
и
леп
и
добар
жена
!
“
и
онда
отићи
опет
да
бушити
стена
.
с
мука
ударати
буздован
у
копље
,
и
морати
се
сваки
час
устављати
да
се
одмарати
.
Одмарајући
се
носити
се
све
тужан
и
тужан
мисао
.
„
Што
хтети
ето
да
умрети
лаган
смрт
не
марити
,
права
јесам
!
али
што
навести
овај
јадан
жена
да
поћи
за
ја
да
се
жив
у
гроб
закопати
!
па
онда
сиромах
онај
старац
!
куд
ми
беда
његов
на
он
навући
!
и
кад
бити
моћи
да
пробити
овај
стена
страх
ја
јесам
прво
,
што
бити
видети
,
бити
бити
леш
његов
!
он
јесам
Турчин
насигурно
убити
!
не
моћи
бити
друкчије
!
“
Учини
он
се
да
нешто
баш
близу
он
зашкрипити
.
погледати
и
не
хтети
очи
да
веровати
.
Учини
он
се
да
се
онај
стена
с
крст
полагано
кретати
и
на
свој
осовина
љуљати
.
протрти
очи
да
видити
боље
.
јесам
љуљати
се
и
повијати
се
,
али
он
се
све
почети
око
он
да
окретати
и
несвестица
он
обузети
,
из
који
пренути
тек
кад
зајечати
јасан
глас
старчев
:
„
о
деца
,
јесам
ли
ја
још
у
живот
?
!
“
Рајко
скочити
к
отвор
из
пећина
и
викнути
:
„
Брза
отац
,
дати
вод
или
вино
ил
’
ракија
,
дати
ако
се
моћи
да
одржати
живот
,
који
се
у
госпођа
гасити
!
“
@card@
један
сахат
позан
лежати
јесам
Маргита
на
покровац
једном
пред
пећина
,
а
поред
она
се
бити
посадити
на
маховинаст
стењати
стар
пустиник
и
Рајко
.
у
зрак
сунчан
,
а
под
мирисан
мелем-поветарцем
планински
,
Маргита
оживљавати
као
цветак
,
који
јесам
од
жеђ
на
суша
клонути
бити
,
па
се
свеж
вод
залити
крепити
и
подигнути
.
благ
поглед
гледати
у
старац
и
благо
се
на
он
осмејкивати
.
А
старац
узити
да
она
причати
шта
се
све
десити
од
како
се
растати
,
па
се
прекидати
само
да
она
понудити
гутљај
неки
јак
црн
вино
из
један
мали
чутура
.
„
е
,
деца
мој
!
“
почети
старац
весело
;
„
ко
хтети
као
бог
?
!
права
јесам
рећи
псалмопевац
Давид
:
„
кто
бог
велим
,
јак
бог
наш
;
тај
јесам
бог
,
творјај
чудо
!
“
мој
добар
сељак
донети
овај
вино
да
ја
поткрепити
,
да
она
у
смрт
не
осрамотити
и
да
ја
за
смрт
причестити
;
а
оно
се
,
ето
хвала
бог
,
он
сад
враћати
из
мртав
у
жива
!
дед
’
,
кћер
мој
,
један
гутљај
!
тако
,
неки
ти
јесам
на
спасеније
!
дед
’
Рајко
!
тако
синак
!
неки
ти
јесам
на
здравље
!
“
Па
онда
и
старац
добро
повући
и
наставити
да
причати
:
„
ја
да
поганити
самсов
;
онаки
зверје
још
не
видети
!
Кидисаше
на
онај
крст
у
стена
као
исти
бес
,
па
гребати
,
па
хватати
зубма
стена
,
па
њушкати
и
копати
под
,
па
опет
скочити
;
па
цичати
просто
да
се
помамити
.
ама
само
што
не
проговорити
:
ето
она
двоје
одмах
иза
овај
стена
!
па
онда
појурити
напоље
,
па
на
зидина
од
град
;
нањушити
на
цев
олован
што
водити
ваздух
доле
,
па
да
видити
тај
белај
!
гребати
,
па
копати
,
па
скичати
,
поплашити
се
,
бог
ја
хтети
раскопати
сав
урвина
!
А
ја
Турчин
стегнути
;
витлати
гол
јатаган
око
мој
глава
;
„
казивати
где
јесам
?
“
вео
:
„
сакрити
јесам
она
овде
негде
у
овај
урвина
!
“
„
видити
да
овде
јесам
;
а
ето
ви
урвина
,
ето
ви
планина
,
ето
ви
,
а
ето
и
ваш
пас
,
па
тражити
.
А
да
знати
где
јесам
и
тај
знати
,
и
казати
ви
:
„
ено
јесам
у
божји
рука
!
“
на
пакост
,
наићи
на
твој
ластавица
и
довести
јесам
!
Што
јесам
довести
ни
по
јад
,
али
,
кад
хтети
да
поћи
,
ластавица
хтети
да
се
макнути
од
пећина
.
уједати
зубма
,
бити
нога
,
себе
не
да
прићи
.
Мор
имати
више
мука
с
она
него
са
ја
.
„
Хајд
у
Крушевац
санџак-бегу
!
“
рећи
ја
.
„
заветовати
јесам
се
,
“
прихватити
ја
,
„
да
за
седам
година
не
силазити
ни
у
који
варош
.
мој
нога
ја
одавде
крочити
хтети
;
мањ
да
ја
понети
силом
на
рука
!
"
и
лепо
натерати
сељак
да
ја
низ
брдо
понети
,
па
после
да
ја
метнути
на
коњ
.
покајати
се
,
али
доцкан
.
и
насмејати
бити
се
,
али
ја
не
дати
зебња
шта
хтети
од
ви
двоје
на
крај
крај
бити
.
да
ви
дуго
не
дуљити
.
у
Крушевац
ја
затворити
најпре
у
кула
,
па
онда
сутра
дан
извести
пред
санџак-бега
.
некакав
новајлија
,
доћи
го
као
прст
,
па
син
навалити
да
се
што
пре
и
оденути
и
огрејати
.
„
јесам
ли
ти
онај
светац
о
који
луд
рај
причати
,
да
се
разговарати
са
цар
змајски
и
да
тај
змај
однети
на
крило
свој
у
Вилиндар
,
где
пробавити
понеки
дан
и
ноћ
,
па
се
тек
опет
у
пећина
створити
?
“
питати
ја
санџак-бег
.
„
Ко
шта
моћи
јадан
раја
?
она
као
дете
сироче
радовати
се
да
чути
понеки
бајка
,
па
да
јесам
и
други
казати
.
Што
ти
знати
рећи
тај
јесам
да
јесам
светац
,
него
грешник
пред
бог
!
“
овај
бити
се
још
лепо
свршити
,
али
ето
она
мој
сељак
да
ја
одбрана
и
измолити
.
„
моћи
ми
он
,
бег
,
аман
ти
!
лепо
он
ми
учити
,
велим
ми
:
слушати
царски
људи
и
бити
она
покоран
,
не
бунити
се
,
не
гинути
лудо
,
још
јесам
доћи
време
,
а
кад
доћи
време
доћи
хтети
и
човек
!
и
ако
онда
бити
жив
први
хтети
ви
казати
:
устајати
,
ево
доћи
онај
ко
чекати
!
“
ударити
се
бег
по
колено
,
мислити
пукнути
чоха
.
„
зар
баш
тако
?
“
питати
.
„
јесам
тако
ми
очи
,
лепо
ми
учити
да
ено
ви
покоран
!
“
„
Учи
ви
да
јесам
покоран
док
не
доћи
земан
!
јесам
ли
?
хајде
на
вешала
с
он
!
“
викнути
бег
љутит
,
па
махнути
сејмен
да
ја
водити
.
Јаукнуше
мој
сељак
,
па
брже
боље
повадити
пешкир
,
одвезати
сребрн
грош
,
те
сав
један
по
један
на
сиџаде
пред
санџак-бега
.
„
Аман
,
бежати
,
поклонити
ми
он
!
“
—
„
јок
,
валах
!
“
рећи
бег
презриво
,
па
уста
тај
нога
одгурнути
онај
грош
.
„
носити
тај
сребрн
пар
,
требати
ви
за
ваш
слепац
и
просјак
!
а
не
бити
ви
овај
бунџија
поклонити
,
да
ја
давати
злато
на
кантар
док
он
не
претегнути
!
“
Узеше
мој
јадан
сељак
помаљати
и
по
који
дукат
,
те
он
додавати
на
онај
сребрн
куп
,
док
ја
не
прихватити
:
„
моћи
људи
!
сав
једно
јесам
,
једном
мрети
ваљати
;
него
молити
се
бег
да
ја
учинити
милост
да
заповедити
,
да
ја
људи
његов
обесити
о
близ
дрво
до
мој
пећина
,
па
ја
после
ви
мртав
скинути
и
у
пећина
закопати
!
ето
бежати
,
тај
јесам
све
што
ти
молити
,
а
све
друго
неки
тај
јесам
просто
!
“
смиловати
се
бег
на
суза
сељачки
,
згрнути
онај
дукат
и
онај
слепачки
грош
,
и
заповедити
да
ја
обесити
ето
овде
о
један
од
овај
грм
!
...
дед
,
кћер
мој
,
гутнути
један
гутљај
од
жупски
лек
!
“
старац
весело
додавати
чутурица
и
Маргита
и
Рајка
,
напити
се
и
сам
,
па
онда
опет
наставити
:
„
посадити
ја
на
ластавица
и
довести
амо
.
рећи
Турчин
:
„
док
ви
одабрати
грана
и
наместити
сав
што
требати
,
ја
да
се
мало
помолити
свој
бог
овде
над
пећина
!
“
Добра
мој
сељак
помолити
опет
сребрн
грош
и
Турчин
пристати
.
ја
се
спустити
на
колено
,
помолити
се
бог
из
дубина
дух
,
да
се
смиловати
на
ви
и
рад
ви
на
ја
,
и
кад
свршити
молитва
,
не
дигнути
се
са
клечање
,
него
узети
—
звиждати
.
Звиждах
,
звиждати
,
док
ти
се
почети
да
котрљати
озго
са
рушевина
понеки
цигла
,
па
камен
;
повити
се
коров
,
повити
се
трава
,
зашуштати
џбун
,
а
мој
стар
пријатељ
,
цар
смуковски
,
права
к
ја
.
кад
он
Турчин
и
мој
сељак
угледати
,
а
они
куд
који
,
бегати
и
не
обзирати
се
!
„
змај
,
крилат
змај
,
цар
змајски
,
беште
Турчин
да
ви
пламен
његов
не
дохватити
!
јаох
,
браћа
,
изгинути
!
"
Поломише
се
Турчин
низ
планина
,
побацати
и
пушак
и
јатаган
,
оставити
и
коњ
и
конопац
.
ето
бити
ту
негде
и
твој
ластавица
!
А
кад
ја
остати
јесам
,
ја
се
прекрстих
,
рећи
:
„
слава
ти
,
Божа
мој
,
слава
ти
!
“
и
потрчати
да
видити
јесам
ли
живити
.
и
хвала
бог
,
ето
јесам
сав
троје
као
из
гроб
у
живот
васкрснути
!
“
„
Али
ако
се
Турчин
вратити
,
па
још
са
самсов
?
!
“
прихватити
Маргита
тих
глас
и
бојажљив
.
—
„
Неће
,
дете
мој
,
хтети
!
сад
хтети
Крушевац
да
врити
,
како
јесам
санџак-бегови
Турчин
видети
змај
,
са
три
круна
и
са
три
глава
и
са
пуно
три
пар
крило
;
како
јесам
поломити
јатаган
борити
се
с
он
,
и
како
јесам
устукнути
тек
кад
јесам
змај
почети
да
пуштати
модар
пламен
.
ето
ја
кроз
који
дан
од
санџак-бега
поздрав
,
поклон
и
дар
.
сад
јесам
ја
овде
сигуран
и
силан
од
санџак-бега
у
Крушевац
.
А
за
сав
тај
неки
јесам
хвала
први
бог
,
а
после
мој
пријатељ
смук
,
који
се
одазвати
мој
звиждање
.
него
ви
за
тај
и
не
знати
.
имати
овде
од
непамћен
година
један
смук
,
добар
десет
стопа
дугачак
,
који
се
навикнути
на
друштво
пустиник
и
на
млеко
што
он
они
од
сељак
добивати
.
он
легати
обично
у
један
одаја
од
подземан
ходник
,
у
ко
јесам
ви
бити
,
а
између
двоје
гвозден
врата
!
“
„
Па
тај
хтети
бити
,
“
прекинути
он
Маргита
,
„
она
змијурина
који
Рајко
хтети
да
убити
!
“
—
„
не
!
“
цикнути
старац
,
па
саставити
веђа
;
„
како
јадан
да
јесам
убити
?
!
“
„
бог
ја
,
да
не
бити
госпођа
,
не
знати
како
бити
се
свршити
!
Ил
’
бити
твој
смук
ја
прогутати
,
ил
’
бити
ја
он
глава
размрскати
!
“
рећи
Рајко
.
—
„
еј
,
болан
Рајко
!
па
да
јесам
он
убити
прво
бити
ја
сада
висити
на
грана
,
а
ви
бити
двоје
скапати
доле
под
земља
!
хвала
бог
!
хвала
и
ти
,
дете
мој
!
“
додати
старац
,
па
се
пригнути
да
потапкати
Маргитин
рука
.
„
ти
јесам
спасти
мој
смук
,
смук
ја
,
ја
ви
,
а
бог
сав
ми
.
неки
он
јесам
слава
!
“
@card@
у
вече
тај
дан
,
и
кад
се
већ
добро
смркнути
,
велик
један
гомила
сув
грање
горети
јесам
на
висок
и
широк
зидина
од
разваљен
град
.
тај
јесам
стар
пустиник
давати
знак
близ
село
под
брдо
,
да
он
се
послати
један
или
два
поуздан
човек
.
требати
јесам
он
да
провести
Рајка
и
Маргита
кроз
Венчац
до
Космај
.
Маргита
јесам
сам
спавати
у
пећина
,
а
старац
и
Рајко
седети
јесам
горе
на
градски
зид
поред
ватра
.
„
ти
јесам
ја
се
,
синак
,
много
омилити
,
“
говорити
старац
Рајка
;
„
сав
бити
рећи
да
јесам
тај
онај
ко
одавно
меркати
,
не
бити
ли
наћи
себе
један
дан
смена
на
овај
место
.
него
,
док
не
поћи
даље
,
хтети
ли
ја
право
казати
што
хтети
ти
питати
?
“
„
ако
хтети
ти
,
који
јесам
божји
угодник
и
без
онај
што
јесам
ја
и
овај
страница
добра
учинити
,
да
ко
хтети
?
Баш
хтети
ти
сав
по
истина
казати
!
“
одговорити
Рајко
.
Накашља
се
старац
и
два
и
три
пут
.
Поћута
мало
,
и
опет
се
накашљати
и
онда
рећи
:
„
плот
јесам
слаб
а
дух
јесам
јак
!
Разумеш
ти
тај
?
“
Рајко
он
гледати
пун
чудо
на
толики
ученост
.
Размишљаше
за
неки
време
као
да
се
гњурати
у
дубина
онај
мудрост
;
узити
полагано
и
више
сам
себе
понављати
онај
реч
:
„
плот
јесам
слаб
а
дух
јесам
јак
,
“
па
онда
чисто
са
очајање
окренути
се
старац
:
„
бадава
,
отац
,
не
знати
ти
ја
тај
!
А
и
како
хтети
?
ти
видити
да
јесам
прост
сељак
!
“
„
А
разумети
ли
онај
што
се
казати
:
младост
јесам
лудост
а
ђаво
не
спавати
?
!
“
„
То
знати
!
“
—
„
Знаш
ли
тај
по
себе
?
!
“
„
Баш
по
себе
!
“
„
е
,
онда
немати
ништа
!
...
све
бадава
!
“
рећи
старац
невесео
,
и
чисто
клонути
пун
очајање
.
„
ама
шта
немати
ништа
?
Што
ја
не
говорити
просто
и
отворено
;
што
ја
не
питати
права
?
"
прихватити
Рајко
живо
.
—
„
Слушао
јесам
,
ваљати
да
,
да
хајдук
изгубити
и
срећа
,
и
мегдан
,
па
и
живот
,
чим
пустити
да
он
женски
око
срце
запалити
,
а
рука
његов
обгрлити
женски
стас
?
!
А
колико
ли
више
требати
једно
чисто
и
јак
срце
,
да
се
један
велик
и
свет
аманет
чувати
?
!
Учинило
ја
се
да
јесам
у
ти
срце
и
чисто
и
јако
.
„
Ева
он
наћи
!
“
говорити
у
себе
и
зарадовати
се
.
али
ето
,
и
јесам
признавати
,
младост
јесам
лудост
а
ђаво
не
спавати
!
видити
и
сам
јесам
ти
лако
бити
.
светац
и
испосник
јесам
се
јављати
само
машта
и
сеновит
варак
,
па
јесам
имати
мука
да
не
поклизнути
;
а
ти
јесам
бити
пет
дан
на
тежак
место
јесам
,
не
са
машта
и
сенка
,
него
са
жив
жена
,
и
млад
и
красан
.
не
бити
ја
бити
чудо
,
да
се
показати
да
јесам
дух
слаб
а
плот
јак
.
тек
опет
жао
ја
јесам
што
се
преварити
!
“
сад
Рајка
ударити
пламен
у
образ
;
нешто
као
гњев
усколебати
срце
његов
.
Вис
осећати
и
нагађати
,
но
што
разумевати
,
шта
старац
сумња
,
и
бити
он
криво
.
„
молити
ти
,
отац
,
стрпети
се
док
ти
сав
по
истина
испричати
,
па
ја
онда
судити
и
ако
јесам
права
бацити
се
на
ја
и
камен
!
“
рећи
Рајко
узбуђен
и
онда
узити
причати
све
по
ред
како
он
јесам
,
како
рећи
,
нечастив
три
пут
искушавати
,
како
јесам
трећи
пут
истина
поклизнути
,
али
пасти
јесам
,
јер
он
јесам
Душан
од
њен
усна
отргнути
.
веровати
ја
,
отац
,
да
јесам
она
будан
бити
,
па
да
ја
јесам
очи
свој
гледати
,
не
бити
ја
нечастив
занети
да
клизнути
,
јер
из
њен
очи
,
рећи
бити
,
трептети
и
светлост
и
светиња
од
који
нечастив
бегати
.
кад
ја
гледити
и
кад
ја
говорити
,
као
да
ја
невидљив
крило
закриљивати
од
сваки
нечист
сила
и
сваки
ружан
помисао
.
срце
ја
се
окрепа
и
радосно
куцати
кад
јесам
себе
казати
:
јесте
,
хтети
да
светао
сачувати
и
њен
образ
,
и
мој
образ
,
и
образ
народ
од
који
јесам
!
Хоћу
да
се
у
Маџарска
и
Маџар
хвалити
,
како
она
јесам
Србин
један
пронети
кроз
Србија
на
рука
као
свет
амајлија
!
“
„
е
,
хвала
тај
синак
!
тако
требати
!
“
прихватити
старац
разведрити
.
„
Ева
сад
што
хтети
да
ти
казати
:
отпратити
јесам
у
завичај
,
предавати
јесам
у
рука
њен
муж
;
неки
видити
да
њен
чистота
јесам
посукнути
ни
од
један
помислити
твој
;
вратити
ја
се
амо
и
јесам
са
чист
срце
,
ведар
чела
и
светао
образ
и
остати
поред
ја
,
да
прихватити
да
чувати
овај
свет
остава
,
кад
ја
нестати
.
ја
већ
видити
да
хтети
доживети
његов
долазак
,
а
ти
јесам
млад
,
па
по
божји
милост
и
моћи
он
дочекати
!
“
„
А
који
тај
мислити
отац
?
“
питати
Рајко
радознало
.
—
„
Причаћу
ти
све
на
широко
кад
ја
се
,
ако
бог
да
,
из
Маџарска
здрав
и
светао
вратити
.
А
сад
кад
јесам
већ
и
онако
понешто
видети
,
да
ти
тек
понешто
казати
.
у
свет
Гори
имати
манастир
деспот
Ђурђа
Смедеревац
;
у
црква
иза
олтар
имати
у
зид
један
тајни
ужљеб
,
у
ужљеб
сребрн
кутија
,
у
кутија
тајни
писма
,
који
јесам
јесам
стар
деспот
на
кожа
писати
.
у
он
велим
како
јесам
његов
син
деспотовић
Стеван
,
изгубити
очњи
вид
од
беснило
турски
,
постати
дух
видовит
,
чим
бити
гусле
у
рука
дохватити
.
један
дан
седети
јесам
уз
колено
свој
сед
отац
и
уз
гусле
казивати
он
,
како
хтети
да
пропасти
господство
њихов
и
царство
српски
,
и
како
хтети
један
страшан
црн
ноћ
све
да
застрети
као
мртвачки
покров
.
стар
се
деспот
заплакати
.
суза
његов
канути
на
гусле
,
те
овај
одвугнути
.
млад
гуслар
видити
какав
туг
морити
срце
у
његов
стар
баба
,
и
узити
да
он
храбрити
,
казивати
он
шта
видити
у
онај
ноћ
,
у
који
само
манастирски
кандило
овде
онде
светлуцати
,
и
у
онај
зора
што
иза
тај
ноћ
руда
.
Причаћу
ти
све
потанко
кад
се
вратити
,
а
сад
само
оволико
:
млад
слеп
деспотовић
казивати
,
како
видити
да
свањивати
дан
,
у
који
хтети
од
некуд
из
овај
планина
,
усред
Шумадија
,
да
се
дигнути
човек
,
да
народ
ослободити
.
његов
јунак
не
носити
сребрн
челенка
,
него
само
лишће
од
жирородан
грм
;
његов
престо
јесам
ни
од
сребро
ни
од
злато
,
него
од
растов
стабло
;
и
његов
сабор
јесам
од
властела
и
владика
у
господски
сто
,
под
кубе
саборни
црква
,
него
јесам
тај
сабор
од
сељак
искупљен
око
један
грм
!
и
његов
велик
мука
,
који
мучити
,
јесам
Турчин
,
него
неслога
српски
и
немаштина
новац
и
оружје
,
тежак
сиротиња
.
кад
јесам
стар
деспот
сав
тај
чути
,
заповедити
јесам
да
се
овде
у
овај
остава
смести
и
оружје
и
један
део
његов
благо
.
не
хтети
он
остављати
ни
у
Рудник
ни
у
крив
река
,
где
јесам
двор
имати
у
који
јесам
радо
становати
,
него
јесам
сав
тај
,
полагано
и
кришом
,
дати
да
се
донети
у
подземан
сувота
под
овај
мален
градић
,
који
јесам
и
онда
слабо
који
у
очи
падати
.
па
онда
јесам
страшан
клетва
заклети
све
,
који
бити
игуман
његов
манастир
на
свет
Гори
,
да
не
такнути
ни
један
аспра
од
тај
благо
,
него
да
он
с
благослов
његов
предати
,
недирнут
,
онај
ко
ослободити
Шумадија
,
те
да
имати
шта
довршити
васкрс
цео
српски
народ
.
ето
тај
човек
чекати
,
на
он
погледати
,
он
се
надати
.
знати
да
хтети
доћи
,
знати
да
хтети
изићи
некуд
исред
Шумадија
,
само
не
знати
кад
хтети
.
неки
бити
ти
,
синак
,
бог
дати
да
он
ти
дочекати
,
па
да
он
ти
овај
благо
предати
.
ето
,
какав
тај
служба
намењивати
,
и
ето
какав
тај
аманет
желити
да
предати
.
да
јесам
ја
по
сто
пут
родити
син
,
веће
ти
добро
не
бити
моћи
желети
!
“
Рајко
се
дигнути
,
скинути
шубара
и
прићи
к
рука
старчев
.
„
хвала
ти
,
отац
,
по
хиљаду
пут
!
ако
ја
бог
помоћи
хтети
тај
постидети
.
сад
хтети
се
двојина
журити
да
предати
госпођа
њен
муж
,
и
тројином
хитати
да
се
ти
вратити
.
А
вала
баш
сад
и
да
умрети
,
сладак
хтети
умрети
после
овај
што
од
ти
чути
,
да
хтети
доћи
онај
који
хтети
земља
да
ослободити
!
“
старац
се
раздрагати
па
узити
на
широко
причати
о
пророчанство
слеп
а
видовит
деспотовић
,
и
о
запис
неки
из
књига
и
листина
,
који
јесам
један
одаја
,
рећи
,
доле
под
земља
пун
пунцат
.
„
ви
двоје
јесам
видети
тек
само
пола
од
сав
онај
што
све
имати
под
свод
испод
овај
рушевина
!
“
Још
јесам
се
бити
разговарати
кад
почети
да
свитати
и
кад
стигнути
оздо
из
село
два
сељак
с
хлеб
и
вино
.
Тежак
она
бити
растанак
.
Баш
се
све
троје
заплакати
.
„
у
ти
наћи
прав
отац
.
и
сад
ето
да
се
растајати
,
моћи
бити
никад
да
се
не
видити
!
али
знати
,
да
хтети
на
ти
,
док
јесам
год
жив
,
са
љубав
један
благодаран
кћер
мислити
.
и
на
самртан
час
благосиљати
твој
доброта
!
“
говорити
Маргита
кроз
плач
.
„
бог
нек
тај
пратити
,
и
анђео
његов
нек
тај
чувати
!
А
кад
се
ја
у
срећа
свој
сетити
,
помолити
се
свој
чист
срце
бог
,
да
бити
милостив
грешан
старац
Теодосије
на
Вујну
!
“
@card@
сунце
јесам
већ
бити
село
,
кад
јесам
она
двоје
стигнути
на
врх
један
Дунаво
близ
од
космајски
вис
.
на
сам
врх
испупчити
се
стена
,
гол
и
без
маховина
.
овде
онде
њен
белутак
бити
прошарати
крупан
црвен
гранат
,
као
да
јесам
стена
упрскати
џиновски
капља
крв
,
који
јесам
се
,
пасти
на
она
,
и
сам
скристалисати
.
А
овде
и
онде
светлуцати
лиска
од
лискун
.
испод
овај
стена
у
заветрина
,
а
на
ледина
обрастао
снизак
,
густ
и
мирисан
трава
,
Рајко
бити
прострети
свој
мало
сиџаде
и
развити
свој
црвен
кабаница
.
А
док
јесам
он
тако
спремати
за
Маргита
преноћиште
,
брижљивост
један
мајка
и
умешност
један
танкорук
и
окретан
девојка
,
она
оба
рука
миловати
ластавица
по
грива
и
по
глава
и
гукати
она
час
српски
час
маџарски
,
као
да
се
бити
и
сам
претворити
у
сив
голубица
.
као
да
јесам
кроз
онај
тих
сутон
,
изнад
који
се
на
небо
бледети
звезда
запаљивати
,
и
кроз
оно
једнозвучно
журно
зујање
и
жврчање
скакавац
и
бубица
по
ледина
,
азуран
зефир
с
небо
просипати
дажд
од
симпатија
на
сав
што
јесам
живо
.
и
овај
мали
коњиц
са
ситан
глава
,
паметан
очи
и
красан
облик
,
и
овај
млад
жена
,
витак
и
танкострук
,
с
леп
лице
од
сунце
преплануо
и
са
очи
од
који
бити
сунце
препланути
,
и
овај
красан
млад
човек
,
који
невиност
ићи
до
простота
,
а
чистота
осећање
до
витештво
,
—
овај
троје
,
и
не
знати
и
не
осећати
,
чинити
јесам
три
струна
,
који
јесам
овај
диван
летњи
вече
на
вис
космајски
допуњавати
тих
свој
хармонија
.
„
бадава
,
“
окренути
се
Маргита
Рајка
раздрагати
лепота
околина
,
„
бадава
,
говорити
ти
што
хтети
,
али
јесам
ти
Рајко
човек
,
који
имати
око
за
онај
што
јесам
леп
и
господски
!
тај
стена
горе
изгледати
ја
као
да
јесам
мраморан
престо
цар
змајски
,
и
на
овај
простирка
од
зелен
кадифа
тај
ширити
своју-шареницу
и
твој
црвен
кабаница
!
Већ
јесам
у
два
прилика
долазити
на
мисао
,
да
јесам
ти
некада
ја
ли
цар
ја
л
’
царица
,
у
двор
царев
дворити
!
“
насмејати
се
Рајко
па
рећи
:
„
вала
тај
ни
у
сан
јесам
,
мањ
ево
што
сад
ти
дворити
!
А
јесам
тешко
ти
дворити
.
све
што
овде
хтети
тај
јесам
,
да
ти
склонити
да
ти
не
бити
ветар
.
него
јесам
први
пут
да
ти
говорити
као
да
јесам
видовит
.
овде
јесам
око
ми
по
земља
пун
пљоскица
од
лискун
,
а
наш
народ
велим
,
да
јесам
тај
љуспа
што
падати
од
змајевски
панцир
,
кад
се
змај
тући
.
Биће
да
јесам
се
у
стар
доба
и
овуда
тући
.
него
ходити
да
се
испети
на
тај
змајевски
престо
,
да
видити
нешто
што
хтети
ти
милије
бити
!
“
Поможе
она
рука
свој
да
се
попети
по
стена
,
који
јесам
киша
и
снег
углачати
,
и
онда
она
двоје
стати
на
висок
врх
њен
,
један
поред
,
други
.
Беше
у
онај
диван
летњи
вече
диван
поглед
.
Чаробност
он
јесам
порасти
тајанственост
који
она
дубок
мирноћа
и
онај
танак
сутон
застирати
брдо
и
поље
пред
она
и
свуда
око
она
.
у
даљина
мало
на
десно
и
права
пред
она
неразговетно
се
видети
као
један
узак
и
дугачак
платно
,
па
даље
иза
он
један
снизак
и
раван
тамносив
млаз
,
који
постајати
сав
таман
и
таман
и
ако
се
на
он
само
небо
свој
мутноплав
ивица
наслонити
бити
.
него
испред
тај
снизак
зид
од
збијен
магла
светлуцати
овде
онде
дугачак
ватра
.
„
Видиш
ли
тај
ватра
тамо
?
“
питати
јесам
Рајко
,
показивати
она
рука
ватра
на
далек
ивица
видик
;
„
знати
ли
шта
јесам
тај
?
!
“
—
„
не
знати
!
“
рећи
Маргита
усколебан
глас
и
нешто
као
устезати
се
.
„
Оно
тамо
горе
рит
с
онај
страна
Дунаво
;
а
оно
тамо
иза
она
,
где
јесам
се
небо
и
земља
састати
,
тај
јесам
—
твој
земља
Маџарска
!
“
Маргита
живо
ударити
рука
о
рука
,
па
онда
оба
притиснути
глава
свој
,
као
да
хтети
да
стегнути
сав
памет
свој
,
погнути
се
напред
и
гледати
жудан
у
далек
ватра
на
обзорје
.
„
јесам
ли
тај
доиста
Маџарска
?
!
...
Рајко
,
моћи
да
се
шалити
са
ја
...
јесам
ли
тај
доиста
Маџарска
?
!
јесам
,
бити
да
јесам
кад
се
у
она
небо
и
земља
састајати
!
ах
,
да
јесам
тај
очи
свој
опет
једном
угледати
моћи
,
земља
мој
!
“
Па
онда
пружити
оба
рука
према
онај
даљни
даљина
,
узити
говорити
нешто
маџарски
свој
јасан
а
уздрктан
глас
,
и
онда
сести
на
стена
,
покрити
лице
рука
и
узити
гласно
јецати
,
готово
онако
исто
као
онај
у
капела
пред
икона
мајка
Божје
.
Рајко
се
побојати
да
јесам
излудети
,
кад
оно
почети
да
узвикивати
говор
неразумљив
.
али
кад
почети
да
плакати
и
да
јецати
,
он
се
полагано
макнути
од
она
,
спустити
се
нечујно
низа
стена
,
а
она
оставити
горе
сам
.
наслонити
се
леђима
на
стена
Рајко
пустити
поглед
свој
да
лутати
правац
к
руднички
планина
.
неколик
јако
светао
звезда
трептати
над
мрачан
маса
,
који
подупирати
јужни
крај
небо
.
лак
и
благ
поветарац
дувати
отуда
.
из
близ
шум
с
онај
страна
долина
,
стуб
од
бео
дим
подизати
се
права
у
вис
,
ваљати
да
од
какав
ватра
око
који
се
бити
чобан
искупити
.
Рајко
гледати
цео
онај
велик
,
а
нејасан
звездан
небо
осветљен
,
слика
,
и
осећати
како
он
се
неки
растуженост
красти
у
срце
.
„
еј
,
Божа
благ
,
да
л
’
хтети
доживети
да
он
у
онај
планина
дочекати
?
!
“
говорити
Рајко
јесам
себе
.
„
Ко
знати
!
...
А
ко
знати
да
л
’
хтети
икада
видети
и
онај
добар
старац
на
Вујну
?
!
...
она
,
куд
јесам
себе
Морава
!
а
куд
још
даље
мој
Расина
!
тамо
јесам
негде
иза
онај
планина
!
...
Чудо
,
како
ја
се
неки
тежина
на
срце
наваљивати
!
...
Ена
она
горе
где
од
радост
јецати
,
а
ја
јесам
овде
доћи
да
се
од
неки
нејасан
туга
заплакати
!
о
,
Рајко
,
тај
ваљати
да
јесам
што
хтети
се
овуда
јесам
без
она
враћати
?
!
...
јесам
тај
;
јесам
тај
;
него
ја
за
грло
хватати
и
давити
луд
мисао
,
да
већ
можда
никада
ни
видети
хтети
овај
диван
гора
и
планина
!
“
„
о
,
Рајко
,
Рајко
!
“
викати
он
озго
Маргита
.
онај
час
заборавити
свој
слутња
.
Отрча
она
горе
,
и
наћи
јесам
још
са
сузним
очи
,
али
са
осмех
на
усна
.
„
Видиш
ли
како
се
светлити
земља
маџарски
?
!
“
питати
он
она
.
—
„
од
запаљен
рит
!
како
не
бити
?
!
“
рећи
Рајко
шаљиво
.
„
Ништа
за
тај
.
мој
се
земља
ја
јављати
ватра
свој
рит
,
а
ја
јесам
поздрављати
ватра
свој
срце
.
А
за
овај
опет
ти
хвала
,
мој
витез
!
него
хајдмо
сад
доле
да
ти
причати
што
јесам
још
у
онај
подземан
дворана
,
усред
онај
благо
,
смишљати
!
“
Дол
се
посадити
на
шарен
сиџаде
око
један
бео
убрус
,
на
који
Рајко
положити
бити
нешто
погача
,
млад
црн
лук
,
со
и
млад
сир
.
Прихватајући
се
помало
Маргита
говорити
:
„
ти
хтети
код
ми
у
Нађ-Бањи
да
остати
док
се
не
спремити
све
што
требати
за
мој
план
.
Видећеш
,
мој
хтети
тај
старац
носити
као
кап
вод
на
длан
.
он
јесам
стар
,
ал
’
јесам
добар
,
добар
,
већ
до
слабост
добар
!
А
ја
волити
не
само
као
жена
свој
,
него
као
да
јесам
он
кћер
мезимица
.
Видећеш
,
хтети
знати
шта
да
радити
те
да
ти
наградити
.
А
ја
знати
како
хтети
.
неки
одмах
купити
јунак
драговољац
,
неки
она
наоружати
и
неки
тај
она
предати
да
с
она
један
дан
у
Србија
поћи
.
Неће
проћи
година
или
два
,
а
наш
хтети
краљ
опет
да
завојштити
на
Турчин
.
А
дотле
бити
ти
моћи
лепо
код
ми
да
остати
и
да
спремати
војска
.
А
кад
рат
почети
,
онда
хтети
ти
као
војвода
Рајко
од
Расина
,
да
продрети
у
руднички
планина
,
да
дигнути
нешто
од
онај
благо
,
он
да
искупити
војска
колико
ти
год
требати
,
те
да
свој
земља
од
Турчин
ослободити
.
бојити
се
хтети
ја
старац
пустити
,
а
волети
бити
да
моћи
и
онда
да
пород
ти
бити
,
да
појахам
сив
ластавица
,
да
ти
носити
застава
црвен
са
бео
крст
!
о
...
тај
дати
бити
половина
од
живот
,
само
да
тако
заједном
с
ти
изаћи
пред
наш
добар
отац
на
Вујну
!
“
Маргита
говорити
с
пун
ватра
;
подигнути
леви
рука
и
погледати
по
она
горе
у
висина
,
као
да
гледати
у
крстат
застава
,
који
жеља
њен
већ
ставити
бити
у
њен
рука
.
„
хвала
ти
,
госпођа
,
што
тако
лепо
мислити
и
желити
.
али
од
сав
тај
не
моћи
бити
ништа
.
не
моћи
ја
ни
час
часити
на
твој
двор
,
него
да
видити
само
да
ти
твој
господин
примити
у
свој
господски
рука
,
па
онда
одмах
збогом
.
ваљати
ја
се
враћати
брзо
свет
отац
у
Вујан
!
“
рећи
Рајко
.
—
„
од
тај
немати
ништа
!
“
прихватити
Маргита
,
ударити
жив
глас
на
онај
други
реч
и
махнув
рука
као
и
да
показати
,
како
доиста
од
тај
немати
ништа
.
„
о
,
моћи
да
ја
кварити
мој
сан
на
јава
,
који
хтети
један
дан
да
бити
на
јава
истина
.
Вратићеш
се
ти
,
али
само
као
војвода
Рајко
од
Расина
,
вратити
се
да
ослободити
и
усрећити
сав
народ
.
и
онда
...
онда
хтети
доћи
и
дан
у
који
хтети
се
наћи
жена
,
вредан
да
ти
и
по
лепота
и
по
доброта
бити
мити
друг
у
живот
!
...
збиља
,
Рајко
...
.
ето
јесам
ми
двоје
и
под
земља
бити
заједно
и
ево
ми
под
небо
заједно
,
и
свуда
јесам
верно
један
уз
други
стојати
,
моћи
ја
се
ваљати
да
поверити
...
збиља
,
имати
ли
гдегод
жена
који
волити
?
“
„
како
да
немати
?
“
рећи
Рајко
без
устезање
.
„
волети
јесам
свој
мајка
,
волити
,
јесам
и
сада
и
ако
јесам
давно
умрети
.
волити
и
свој
стрина
Круна
,
који
ја
јесам
очувати
,
волити
и
свој
сестра
од
стриц
,
Павлија
и
Анђелија
...
“
„
Што
говорити
као
да
јесам
дете
!
Правиш
се
само
,
јер
ти
јесам
мука
да
признати
!
“
рећи
он
Маргита
нестрпљиво
.
—
„
Чекај
молити
ти
,
госпођа
!
“
прихватити
Рајко
и
доиста
се
мало
застидити
;
„
ако
ја
питати
да
ли
јесам
обегенисати
где
какав
девојка
и
да
ли
јесам
се
верити
,
тај
јесам
и
ако
у
наш
земља
имати
пуно
леп
и
добар
девојка
!
“
„
знати
јесам
да
ти
јесам
срце
витешки
;
сад
знати
да
ти
јесам
и
слободно
.
благо
жена
који
хтети
тај
витештво
и
тај
слобода
чист
љубав
за
себе
да
везати
!
ах
,
што
немати
млад
сестра
,
леп
од
ја
и
срећан
од
ја
!
бар
бити
се
моћи
понадати
да
тај
један
дан
свој
зет
звати
!
“
Маргита
говорити
тај
полагано
,
озбиљно
,
свечано
,
готово
и
нешто
мало
тужно
.
Гледаше
у
Рајка
неки
замишљен
и
благ
поглед
.
па
онда
склопити
трепавица
и
држати
она
склопити
и
једва
дисати
.
као
да
она
јесам
душа
одлетети
у
рој
звезда
,
да
тамо
тражити
звезда
Рајков
.
Рајко
се
нешто
мало
збунити
на
онај
њен
реч
,
и
не
моћи
одмах
да
наћи
одговор
;
а
кад
он
наћи
,
не
смети
уста
да
отворити
,
кад
видити
како
јесам
она
очи
склопити
па
се
у
сан
пустити
.
мало
после
па
Маргита
,
дубоко
уздахнув
,
отворити
очи
.
поглед
по
звездан
небо
,
погледати
око
себе
,
поглед
у
Рајка
и
онда
тихо
и
разнежити
рећи
:
„
како
јесам
дивно
звездан
небо
изнад
ми
!
како
јесам
леп
и
мирисан
сав
овај
околина
!
Чисто
бити
волети
да
овде
слатко
заспати
,
па
да
се
више
и
не
пробудити
!
“
„
А
твој
земља
,
Маџарска
?
!
“
питати
Рајко
.
—
„
јесте
.
кад
бити
се
већ
морати
пробудити
,
онда
бити
опет
волети
да
прво
што
видити
бити
мој
витешки
земља
,
Маџарска
,
и
...
—
ти
,
мој
добар
и
веран
витез
!
“
„
е
,
само
кад
јесам
задовољан
мој
служба
!
“
рећи
Рајко
пун
задовољство
,
па
се
дигнути
.
„
време
јесам
,
да
погледати
мало
свој
ластавица
!
“
и
отићи
к
ластавица
.
А
Маргита
се
огрнути
његов
црвен
кабаница
,
изаћи
на
врх
стена
и
сести
,
прикупити
кабаница
добро
око
себе
,
загледати
се
у
онај
далек
ватра
и
пустити
се
у
сладак
и
тужан
и
опет
сладак
мисао
.
ТРЕЋИ
део
у
МАДжАРСКОЈ
@card@
ваљати
терати
добар
два
сахат
на
кола
,
па
да
се
из
Сегедин
стигнути
у
двор
гроф
од
Нађ-Бање
.
управо
и
нем
пут
,
него
се
терати
преко
равница
,
а
по
трага
други
кола
,
правац
на
исток
к
један
умци
,
на
врх
који
имати
засадити
неколико
јабланов
.
са
врх
тај
умке
до
у
сам
двор
грофов
немати
више
од
пол
сахат
.
сунце
јесам
већ
бити
сести
кад
се
на
онај
умци
под
јабланов
зауставити
прост
један
кола
,
у
који
бити
запрегнути
три
обичан
сељачки
коњ
.
са
кола
скочити
доле
Рајко
,
дохватити
најпре
из
сена
свој
дуг
пушак
,
па
онда
хтети
прихватити
Маргита
,
али
се
овај
,
без
његов
помоћ
,
један
скок
,
као
хитар
срна
,
спустити
на
земља
.
Рече
нешто
на
маџарски
Маџар
кочијаш
,
који
потерати
свој
коњ
даље
,
па
она
зауставити
на
подножје
умке
,
да
ту
чекати
млад
пар
путник
.
„
ето
тај
јесам
пред
ми
Нађ-Бања
!
“
рећи
Маргита
Рајка
,
показивати
он
рука
;
„
овај
гомила
кућерак
трска
покривен
тај
јесам
село
;
а
видити
онај
ред
висок
јабланов
?
е
,
тај
ти
јесам
пут
који
из
село
у
двор
водити
,
а
јесам
двор
одавде
не
видити
,
јер
он
заклањати
онај
шумица
,
који
јесам
двор
са
три
страна
обгрлити
.
Видећеш
у
она
пуно
леп
дрвеће
и
наћи
хтети
пун
хладовина
!
“
—
„
да
видити
већ
јесам
се
зажелети
и
шум
и
шумски
хлад
.
ево
два
дан
како
се
возити
по
твој
земља
,
нигде
грм
,
нигде
липа
!
ако
видити
по
неки
јаблан
,
тај
ти
јесам
све
.
да
јесам
да
понеки
шева
прнути
с
пут
у
вис
,
и
да
јесам
погдекоји
чапља
,
да
се
на
један
нога
стојећи
замишљено
загледати
у
бар
испред
себе
,
рећи
бити
човек
да
јесам
овај
сав
један
безгласан
и
безживотан
пустиња
!
“
говорити
Рајко
.
„
ех
,
у
мој
двор
хтети
бити
као
у
пустиња
!
бојити
се
само
да
ти
,
тако
озбиљан
млад
човек
,
наш
маџарски
весеље
не
додијати
.
не
знати
тај
какав
јесам
Маџар
,
кад
се
узети
да
частити
и
проводити
!
него
да
сести
мало
на
овај
плоча
!
“
рећи
Маргита
.
—
„
какав
јесам
тај
плоча
?
“
питати
Рајко
показивати
на
један
поширок
бео
камен
,
на
који
Маргита
већ
сести
.
„
овај
јесам
гроб
један
надзорник
имање
,
који
јесам
ваљати
да
пре
свој
педесет
година
умр'о
и
наредити
да
он
овде
сахранити
!
“
—
„
ух
!
“
рећи
Рајко
,
као
згрозити
се
,
„
како
моћи
с
један
гроб
да
погледати
на
сав
двор
?
молити
ти
,
устајати
одатле
,
па
ево
да
се
посадити
на
зелен
трава
под
онај
тамо
јаблан
.
Маргита
он
се
насмејати
,
али
он
послушати
.
—
„
Рајко
,
“
почети
Маргита
свој
мек
и
сладак
глас
,
„
Рајко
,
ето
мој
двор
.
тамо
нога
кад
крочити
ја
јесам
госпођа
грофица
од
Нађ-Бање
.
овде
јесам
још
слободан
,
или
управо
овде
јесам
још
робиња
,
који
јесам
се
помоћу
твој
у
слобода
свој
земља
вратити
.
мислити
да
хтети
ти
се
и
„
госпођа
грофица
“
,
у
онај
двор
тамо
,
умести
господски
да
захвалити
.
овде
тај
некадашњи
робиња
из
дубина
дух
захваљивати
.
Рајко
,
ма
шта
да
бити
,
твој
доброта
и
твој
витештво
никад
,
никад
,
никад
заборавити
хтети
.
ако
на
онај
свет
,
после
смрт
,
бити
слободно
да
се
избрати
понешто
са
овај
свет
,
шта
тамо
да
се
сећати
,
ја
хтети
изабрати
једно
једино
—
да
се
сећати
ти
и
твој
доброта
!
тај
хтети
ја
,
знати
,
брзо
заборавити
...
.
и
кад
она
срећан
жена
,
који
јесам
судбина
наменити
да
један
дан
поред
ти
стати
,
узети
да
носити
твој
витешки
име
,
онда
јесам
и
права
да
ја
са
сав
заборавити
!
“
„
Вал
госпођа
!
“
прихватити
Рајко
озбиљно
и
невесео
,
„
тешко
јесам
да
се
говорити
о
онај
што
моћи
бити
,
али
ја
се
чинити
да
ни
ја
ти
никад
,
и
да
бити
хтети
,
заборавит
’
не
моћи
!
ево
јесам
се
тако
привикнути
ти
,
да
ја
збиља
жалост
освајати
кад
помислити
,
да
хтети
кроз
који
дан
доћи
и
дан
,
у
који
ја
се
од
ти
растати
ваљати
.
бог
ја
,
да
јесам
ја
по
сто
пут
род
,
не
бити
ја
милије
бити
што
јесам
поред
ти
,
нити
хтети
ја
тежити
бити
да
се
с
ти
растајати
.
А
већ
јесам
ми
други
!
неки
јесам
хвала
бог
који
ми
,
ето
,
пред
твој
двор
срећно
довести
!
“
—
"
о
,
још
моћи
о
растанак
ни
да
помињати
!
него
опет
,
и
ако
хтети
проћи
време
доста
,
док
ти
сакупити
драговољац
,
опет
хтети
једном
дан
растанак
доћи
!
.
.
А
кад
тај
дан
доћи
,
онда
,
тамо
у
онај
двор
,
грофица
од
Нађ-Бање
моћи
само
да
ти
рука
стегнути
и
реч
срећа
зажелити
.
али
тај
јесам
ни
десети
део
,
о
,
јесам
ни
стотинити
део
од
онај
што
Маргита
осећати
.
Рајко
...
мој
витез
од
Расина
Рајко
...
.
дати
да
се
Маргита
с
ти
овде
опростити
!
дати
да
се
...
као
брат
и
сестра
...
пољубити
!
“
она
се
хитро
дигнути
,
повући
он
рука
у
вис
,
загрлити
он
.
Рајко
скинути
шубара
;
гологлав
,
сав
уздрхтан
од
трепет
,
као
да
јесам
пред
страшан
један
светиња
,
пригнути
глава
и
...
пољубити
јесам
у
уста
.
она
он
не
пуштати
из
свој
загрљај
,
него
одмакнути
мало
свој
глава
од
лице
његов
;
гледати
он
права
у
очи
,
за
неколик
тренутак
,
неисказан
нежност
,
па
он
онда
пољубити
у
уста
по
други
пут
,
промуцати
тихо
:
„
збогом
!
...
.
хвала
ти
!
“
Одмаче
опет
глава
свој
од
лице
његов
,
гледати
он
опет
права
у
очи
,
поглед
у
који
милина
,
чежња
и
туг
усисавати
у
себе
поглед
његов
,
и
онда
полагано
наслонити
сав
успламтео
образ
уз
образ
његов
,
за
један
тренуће
,
склопити
очи
,
и
пустити
да
њен
топле
усна
наћи
његов
усна
и
по
трећи
пут
,
пољубити
она
један
дуг
,
дуг
пољубац
,
као
да
она
тешко
бити
да
одвојити
уста
свој
од
његов
.
дрхтати
јесам
од
милина
.
кад
отворити
трепавица
,
очи
она
бити
пун
суза
.
„
ех
!
“
рећи
са
дубок
уздах
,
кад
се
тргнути
из
занос
,
„
овај
се
Маргита
с
Рајка
опростити
!
.
.
А
сад
,
витез
Рајко
,
помоћи
грофица
од
Нађ-Бање
да
у
сав
двор
ући
!
“
Узеше
се
за
рука
и
поћи
низ
узак
ка
кола
.
Рајко
ћуташе
.
од
силан
узбуђење
не
моћи
реч
да
проговорити
.
али
корачати
поред
Маргита
и
држати
јесам
за
рука
не
скидати
свој
поглед
с
лице
њен
.
„
Што
јесам
тако
заћутати
?
"
питати
он
Маргита
седати
на
сена
у
кола
.
—
„
не
знати
ти
ни
јесам
казати
!
велик
један
милина
растопити
ја
јесам
срце
у
чудноват
неки
туг
,
какав
никада
до
сада
у
живот
не
осетити
.
не
знати
ни
да
л
’
јесам
тај
управ
туг
,
или
неки
жудња
и
чежња
.
гледати
ти
,
а
мисао
ја
се
отимати
на
добар
старац
на
Вујну
.
Јес
’
,
слутња
ја
освајати
,
као
да
јесам
смрт
близу
он
или
близу
ми
!
—
не
,
не
;
моћи
да
ти
срце
зепсти
у
час
кад
ето
хтети
у
твој
двор
!
“
@card@
и
Маргита
се
осећати
не
само
узбудити
,
него
и
растужен
и
пун
неки
чудан
слутња
.
„
Ко
знати
,
“
рећи
,
„
можда
јесам
мој
старац
од
туга
за
ја
и
умр'о
?
!
волети
ја
јесам
!
“
Уиђоше
у
село
.
коњ
касати
рзати
,
а
кола
звекетати
и
зврктати
сав
лотра
,
као
да
хтети
сваки
час
да
се
разглавити
у
сав
саставак
свој
.
Разбудише
се
и
такнути
срдито
гусак
и
патак
,
што
,
дуж
брлог
испред
кућа
,
бити
задремати
;
излетети
пас
из
авлија
и
кидисати
на
кола
и
коњ
што
тако
лупњава
будити
мир
успаван
село
.
Маргита
се
почети
да
стегнути
лед
око
срце
,
кад
опазити
да
нигде
у
село
нем
свећа
или
ватра
у
кућа
,
ни
жив
човек
на
улица
.
тек
на
сам
излаз
из
главне
,
и
управо
једине
,
улица
сеоски
у
алеја
од
јабланов
,
опазити
један
сељак
који
,
у
некакав
дубок
мисао
занети
,
корачати
лаган
и
опет
несигуран
корак
к
село
.
Маргита
уставити
кола
и
викнути
сељак
.
„
молити
ти
,
браца
,
јесам
ли
жив
гроф
од
Нађ-Бање
?
!
“
—
„
јесам
ли
жив
?
како
да
јесам
жив
!
“
па
се
сељак
гласно
насмејати
и
испод
трепавица
погледати
поносито
у
свој
дугачак
и
танак
усукан
брк
.
„
А
јесам
ли
овде
у
двор
?
“
—
„
јесам
ли
овде
у
двор
?
—
како
да
јесам
у
двор
!
“
одговорити
сељак
,
па
се
опет
насмејати
.
„
А
што
ви
јесам
вечерас
све
сести
пусто
?
!
“
—
„
како
пусто
?
зар
код
толики
пас
пусто
?
кад
бити
и
пас
знати
да
пити
,
онда
бити
и
они
за
госа
свој
у
двор
,
и
онда
,
онда
бити
моћи
да
казати
село
пусто
!
него
журити
се
,
журити
се
,
док
не
попити
све
!
“
говорити
сељак
и
посртати
мало
на
лево
па
на
десно
.
Очевидно
бити
он
тешко
да
се
на
нога
држати
.
„
имати
некакав
весеље
у
двор
?
“
питати
Маргита
живо
и
под
притисак
неки
зао
слутња
.
—
„
весеље
?
те
какав
весеље
!
Хоће
да
трајати
до
зор
!
просидба
,
веридба
,
свадба
,
женидба
,
удадба
,
шта
јесам
управо
не
знати
;
али
да
јесам
весеље
,
весеље
јесам
!
“
и
онда
сељак
,
сав
подскакивати
,
отићи
у
село
да
наћи
,
ако
моћи
,
свој
кућа
.
„
рећи
бити
да
се
од
двор
чути
свирање
,
певање
и
усклицавање
,
баш
као
да
јесам
сват
,
а
ено
видити
се
и
осветљен
прозор
од
један
велик
кућа
!
“
рећи
Рајко
.
„
терати
права
у
двор
!
“
викнути
Маргита
кочијаш
.
око
двориште
од
двор
повлачити
се
један
јарак
,
који
јесам
бити
пун
вод
.
о
онај
страна
јарак
ићи
јесам
повисок
бедем
,
утврђен
јак
палисад
.
улазити
се
у
двориште
преко
један
дрвен
мост
,
који
се
на
ланац
моћи
привући
у
вис
уз
зидина
од
капија
.
Двориште
јесам
бити
широк
и
простран
.
сад
јесам
сав
бити
запремити
гомила
и
млад
и
стар
сељак
и
сељанака
,
од
који
један
играти
уз
цигански
ћемане
,
други
загрљен
у
гомилица
певати
,
а
већина
она
јесам
седети
уз
дрвен
сто
око
остатак
од
печен
јагањац
и
око
још
пун
боца
.
кад
се
на
капија
ући
одмах
с
лев
бити
јесам
снизак
један
кућица
,
у
који
јесам
становати
надзорник
добро
грофов
са
свој
породица
.
пред
тај
кућа
кочијаш
зауставити
свој
коњ
.
један
велик
црн
рундов
скочити
на
коњ
,
па
на
кочијаш
и
некако
срдито
и
зловољно
лајати
крупан
и
промукао
глас
,
као
да
јесам
и
јесам
већ
неколико
ноћ
пити
и
певати
тај
промукао
.
„
кондор
,
кондор
,
кондор
!
"
зар
да
лајати
на
свој
госпођа
?
“
викати
Маргита
,
па
сићи
с
кола
прићи
права
к
рундов
,
који
,
кад
чути
њен
глас
,
стати
као
да
се
скаменити
,
подигнути
глава
свој
права
к
њен
лице
,
њушкати
живо
као
да
усисати
мирис
од
овај
жив
цвет
,
и
онда
,
радосно
лајати
,
узити
подскакивати
око
она
.
Лизаше
она
час
рука
,
час
обути
,
па
онда
као
слеп
потрчати
,
што
брже
моћи
,
у
гомила
свет
по
двориште
,
лајати
као
да
се
помамити
;
па
онда
још
брже
натраг
к
она
,
око
она
,
уз
она
,
па
онда
јурнути
к
степеница
,
који
јесам
из
двориште
у
главно
здање
водити
,
као
да
хтети
да
јавити
свој
господар
радостан
вест
,
али
се
на
средина
степеница
опет
предомислити
,
те
се
у
бесан
трка
вратити
к
Маргита
.
овај
он
оба
руне
дохватити
за
кудрав
врат
,
па
он
онда
тапкати
по
глава
и
тепати
он
:
„
мој
веран
псето
,
мој
веран
стар
кондор
!
тај
јесам
први
да
познати
твој
госпођа
!
“
у
тај
изаћи
бити
на
врата
од
онај
кућица
један
жена
у
година
,
али
још
пуно
крепак
.
—
„
Ружа
!
“
рећи
она
Маргита
,
пасти
она
око
врата
и
пољубити
јесам
у
образ
;
Ружа
,
мој
драг
и
добар
Ружа
!
“
„
Али
ко
јесам
ви
у
тај
чудан
ношња
!
“
питати
старица
,
па
се
извити
из
Маргитин
загрљај
,
и
узити
да
јесам
очи
мера
.
—
„
зар
да
ја
кондор
познати
,
а
ти
да
ја
не
познати
?
о
,
Ружа
слатко
,
зар
не
познавати
грофица
Маргита
?
“
„
Исус
,
Маријо
и
Јосиф
!
“
вриснути
старица
,
па
се
пљеснути
рука
;
јесам
ли
овај
сан
,
ил
’
јесам
јава
?
Анчи
,
Маруша
,
деца
,
овамо
ти
!
овамо
!
...
али
шта
хтети
ја
они
?
!
...
јесам
’
,
сладак
,
мио
и
добар
мој
госпођа
!
јесам
’
,
тај
јесам
ви
!
.
.
о
Божа
,
о
Божа
!
сам
јесам
јесам
ти
довести
да
име
свој
муж
од
брука
спасти
!
“
и
онда
старица
узити
да
она
љубити
оба
рука
и
заплакати
се
љубити
она
.
„
ходити
,
ходити
,
слатко
мој
госпођа
,
унутра
у
мој
соб
!
ви
и
не
знати
шта
се
овде
збивати
!
ходити
унутра
док
ја
послати
деца
да
зовнути
Мартина
!
“
и
старица
јесам
просто
увући
унутра
у
кућа
.
Маргита
рећи
Рајка
да
поћи
с
она
,
а
кочијаш
упутити
да
ићи
у
штала
.
у
соба
Ружа
узити
свећа
па
загледати
добро
у
лице
Маргитин
.
Маргита
се
тихо
насмехнути
па
рећи
:
„
кондор
јесам
требати
свећа
да
ја
познати
!
“
„
јесте
,
ви
јесам
и
ники
други
!
Ваше
јединствен
очи
,
ваш
сладак
глас
!
тај
прво
јесам
ви
по
глас
и
познати
!
слатко
,
слатко
мој
госпођа
!
“
Па
онда
Ружа
оставити
свећа
на
сто
,
а
сам
пасти
на
колено
пред
Маргита
;
узити
она
опет
љубити
рука
по
стотина
пут
,
љубити
она
колено
и
скута
,
и
плакати
горко
.
„
еј
,
колико
јесам
суза
ја
за
ви
пролити
!
А
колико
јесам
ви
оплакивати
тек
овај
последњи
дан
!
еј
,
јадан
,
јадан
мој
госпођа
,
како
јесам
мало
срећа
бог
ви
дати
,
баш
ви
,
који
јесам
према
сваки
тако
пун
доброта
и
милост
!
тек
,
шта
ја
говорити
?
!
неки
он
јесам
по
хиљаду
пута
слава
,
што
ви
јесам
из
чељуст
онај
поган
Сарацен
избавити
!
А
ваљати
да
хтети
дати
да
се
сад
и
овај
гадан
комедија
овде
на
добро
свршити
!
“
„
Али
,
драгати
мој
Ружа
,
о
шта
ти
тај
говорити
?
“
питати
јесам
Маргита
.
„
где
јесам
гроф
?
страх
ја
да
он
мој
изненадан
појав
не
потрести
тако
,
да
он
здравље
нахудити
.
с
тај
јесам
и
хтети
прво
да
видити
ти
и
твој
Мартина
,
па
да
он
мало
спремити
!
“
—
„
ох
,
слатко
мој
госпођа
!
ви
не
знати
какав
јесам
врзин
кола
овде
!
ох
,
како
да
ви
казати
?
!
па
старити
се
гроф
жена
!
“
као
да
јесам
гром
поред
она
ударити
.
Маргита
скочити
са
клупа
на
који
јесам
седети
,
и
притиснути
оба
рука
на
свој
слеп
очи
.
„
Шта
казати
?
!
...
.
старити
се
гроф
жена
?
!
“
викнути
она
гњевно
и
сав
пренеразити
,
па
онда
пасти
натраг
на
онај
клупа
.
—
„
узети
мало
вод
,
сладак
госпођа
!
прибрати
се
;
бог
јесам
добар
,
па
хтети
ви
помоћи
да
учинити
крај
сав
овај
покора
!
“
говорити
Ружа
,
па
она
,
у
један
саћи
од
калај
,
додати
вод
.
„
према
ја
бог
никада
јесам
бити
добар
.
он
ја
гонити
од
како
ја
јесам
из
наручје
мати
мој
отргнути
.
али
,
молити
ти
,
Ружа
,
казивати
ја
одмах
сав
шта
јесам
и
како
јесам
?
!
“
говорити
Маргита
са
нешто
мало
више
мирноћа
.
„
Ева
да
чути
!
"
узити
Ружа
да
причати
.
@card@
„
знати
онај
проклет
Циганка
Манда
,
који
јесам
син
бити
негда
свирач
у
Борчија
,
па
се
после
потурчити
што
он
на
ваш
свадба
избити
?
е
,
стар
наш
господар
први
година
,
кад
ви
Турчин
одвести
,
јесам
знати
шта
хтети
од
жалост
за
ви
.
слати
јесам
људи
у
Цариград
,
потрошити
грдан
пар
,
па
ништа
.
мислити
јесам
свиснути
.
од
мука
звати
јесам
и
Манда
да
он
гледати
у
пасуљ
,
хтети
ли
ви
наћи
.
она
он
куја
један
причати
,
како
јесам
он
све
узалуд
што
радити
,
како
се
ви
он
не
бити
хтети
више
вратити
,
па
да
ви
он
са
сав
маџарски
витез
на
колено
молити
да
се
вратити
;
да
јесам
ви
тамо
где
јесам
у
велик
срећа
и
велик
сјајност
;
да
управо
Турчин
и
јесам
ви
заробити
,
него
јесам
се
ви
договорити
с
неки
млад
и
леп
везир
,
да
ви
тобож
силом
одвести
,
а
сад
јесам
код
он
у
двор
на
мора
,
где
кад
се
сетити
он
,
старац
,
ви
се
грохот
насмејати
.
па
онда
он
јесам
казати
да
сав
тај
ништа
не
марити
,
јер
он
стајати
у
судбина
тек
сад
срећан
да
бити
,
јер
хтети
се
убрзо
оженити
млад
и
леп
девојка
,
истина
од
прост
род
,
али
који
хтети
он
родити
два
син
,
који
хтети
његов
име
са
слава
по
свет
да
пронети
.
колико
год
она
јесам
пута
призивати
,
свагда
он
јесам
тај
исто
казивати
.
па
онда
он
јесам
слати
и
други
Циганка
,
да
он
гледати
у
вод
,
или
и
у
длан
,
и
сваки
он
јесам
тај
исто
готово
од
реч
до
реч
лагати
.
кад
јесам
он
тако
већ
мало
памет
померити
,
Манда
он
световати
да
отићи
у
Арад
к
неки
стар
Влахиња
врачара
,
који
моћи
да
учинити
да
видити
свој
суђеница
.
гроф
се
одвести
у
Арад
с
Мартина
,
који
јесам
све
причати
како
јесам
бити
.
Отишао
јесам
сед
Влахиња
у
млад
петак
,
кад
се
смркнути
.
Баба
јесам
наложити
велик
ватра
на
огњиште
у
кухиња
.
кад
јесам
стигнути
поноћ
,
баба
расплет
свој
сести
кос
,
скинути
се
са
сав
гол
и
узети
чарати
у
ватра
и
кувати
неки
вод
у
један
тигањ
.
кад
јесам
вод
прокључати
,
онда
баба
заискати
од
гроф
његов
златан
бурма
,
који
јесам
од
венчање
с
ви
носити
;
бацити
јесам
у
онај
кључао
вод
,
тај
се
растопити
,
као
да
јесам
од
жут
восак
,
а
не
од
злато
.
па
онда
,
слатко
мој
госпођа
,
помешати
тај
вод
с
некакав
вино
,
напунити
један
воловски
рог
и
дати
гроф
да
из
он
три
пут
сркнути
.
иза
тај
баба
бацити
нешто
у
ватра
,
што
јесам
пукнути
као
гром
,
сав
се
кућа
затрести
,
а
кухиња
се
дим
напунити
.
Баба
онда
узети
гроф
за
рука
,
одвести
он
пред
неки
као
долап
у
зид
од
кухиња
,
који
кад
отворити
рећи
он
:
„
гледати
сад
и
добро
утувити
свој
суђеница
да
не
погрешити
?
"
кроз
долап
се
видети
један
сиротињски
соб
,
али
добро
осветљен
.
на
један
снизак
постеља
,
а
на
црвен
поњава
,
лежати
јесам
леп
један
и
врло
млад
девојка
,
готово
са
сав
наг
.
„
гледати
добро
,
гледати
;
не
заборавити
онај
младеж
што
она
као
звездица
на
леви
колено
стајати
!
“
викати
баба
.
и
гроф
доиста
видити
тај
младеж
.
од
тај
ноћ
јесам
стар
господин
постати
други
човек
.
узети
јесам
да
пити
много
више
но
пре
,
постати
јесам
љут
и
прек
.
један
пут
на
некакав
весеље
углед
један
Циганчица
.
Стадоше
он
очи
на
она
.
окренути
се
Мартина
,
који
јесам
бити
с
он
,
па
рећи
:
„
ето
јесам
она
мој
суђеница
!
Ида
видити
чији
јесам
!
“
„
Па
тај
јесам
Мандин
млад
кћер
Сокица
!
“
прихватити
мој
Мартин
.
одмах
дати
Манда
овамо
.
„
имати
ли
твој
Сокица
младеж
на
леви
колено
?
“
питати
јесам
гроф
.
"
имати
!
“
рећи
Манда
.
—
„
Па
што
ти
тај
дете
крити
од
ја
?
!
“
„
за
тај
што
она
јесам
осамнаести
година
,
а
знати
шта
она
писати
у
судбина
,
па
јесам
крити
и
отимати
од
ти
!
“
А
онај
кучак
знати
да
он
јесам
омађијати
и
да
јесам
он
сиромах
у
њен
мрежа
.
јесам
дуго
потрајати
док
ето
Манда
и
њен
Сокица
у
двор
.
стар
господин
сазвати
ми
све
у
велик
дворана
па
ми
рећи
:
„
овај
јесам
ви
од
данас
госпођа
.
Слушајте
њихов
заповест
.
који
јесам
права
,
марш
са
мој
земља
!
“
То
јесам
бити
одмах
после
Васкрс
.
Послаше
тобож
неко
у
Цариград
да
донети
написмено
,
како
јесам
се
ви
потурчити
,
а
неки
други
свет
отац
у
Рим
,
да
донети
благослов
за
венчавање
.
тек
јесам
пре
десетак
дан
стигнути
овамо
и
један
и
други
,
па
предати
тај
писмен
патер
Амброзијус
.
Каже
ја
мој
Мартин
:
„
лажа
,
лажа
;
јесам
се
они
макнути
из
Сегедин
;
него
јесам
се
онај
црн
патер
и
онај
црн
кучак
договорити
,
да
поделити
благо
наш
јадан
стар
господин
!
“
ето
тако
ви
јесам
!
од
овај
три
дан
весеље
јесам
,
а
сутра
хтети
зором
у
Сегедин
да
се
тамо
венчати
.
о
,
слатко
мој
госпођа
,
сам
ви
јесам
бог
довести
да
у
последњи
час
спасти
и
господин
свој
и
кућа
свој
!
“
Маргита
се
,
сав
блед
преблед
,
само
љуљати
тај
на
десно
тај
на
лево
,
док
јесам
Ружа
причати
.
А
кад
овај
довршити
,
онда
она
наслонити
чела
на
дрвен
сто
па
бризнути
плаката
.
„
ама
шта
јесам
сав
овај
,
госпођа
?
!
овај
се
свет
вртити
око
нена
.
Ништа
ти
он
не
разумети
.
Што
ти
јесам
ти
јецати
?
казивати
за
бог
шта
ти
јесам
?
!
“
проговорити
Рајко
пун
брига
и
забуна
.
„
еј
,
мој
Рајко
!
што
не
остати
с
ти
у
Шумадија
!
“
проговарати
Маргита
грцати
.
„
не
знати
како
да
ти
казати
!
стид
ја
јесам
од
ти
,
да
оваки
брука
у
мој
двор
видити
!
“
—
„
ма
шта
да
јесам
не
моћи
бити
твој
брука
и
срамота
!
казивати
,
молити
ти
,
шта
јесам
?
“
„
ето
,
шта
јесам
!
“
прихватити
Маргита
горко
;
„
мој
стар
гроф
,
који
јесам
толико
пута
хвалити
како
јесам
добар
и
како
ја
волити
,
хтети
сутра
да
се
венчати
,
и
тај
с
ко
него
с
један
Циганчица
!
“
—
„
пих
!
“
узвикнути
Рајко
и
још
нешто
промрмљати
.
„
Али
што
да
плакати
?
кад
ти
твој
господин
видити
,
он
хтети
вратити
невеста
,
па
да
јесам
мити
шћерца
од
Божуна
бан
,
а
некмо
ли
један
Циганчица
!
хајдмо
одмах
к
он
!
нем
место
данас
сузити
од
жалост
,
него
само
сузити
од
радост
!
"
„
права
велим
,
Рајко
;
хајдмо
права
к
он
у
двор
!
“
у
који
час
тај
Маргита
рећи
и
устати
,
један
крепак
човек
са
просед
брада
и
кос
,
одевен
у
угарски
руво
од
загасит
чоха
,
ући
у
соб
.
за
он
се
ушуњати
у
соб
и
онај
црн
рундов
и
понизно
прићи
к
Маргита
,
облизивати
се
и
махати
кудравити
свој
реп
.
„
Мартина
,
познавати
ли
ко
јесам
овај
?
!
“
питати
Ружа
.
Мартин
гледати
за
неколик
тренутак
у
Маргита
,
па
онда
подигнути
рука
у
вис
,
склопити
она
живити
један
пљесак
и
рећи
:
„
о
,
хвала
ти
,
наш
велик
Божа
!
Госпођо
,
предобар
и
премио
наш
госпођа
грофица
!
дати
милостив
рука
слуга
ваш
.
о
,
кад
доживети
да
ви
опет
свој
очи
видити
!
“
и
онда
она
прићи
,
и
обасути
она
рука
пољубац
и
оквасити
понеки
суза
.
„
Мартина
,
“
говорити
он
Маргита
озбиљно
и
свечано
;
„
бити
јесам
ми
свагда
веран
слуга
.
тако
ти
свега
што
ти
јесам
мило
,
бити
ја
у
овај
час
веран
пријатељ
!
Пођи
пред
ми
,
одвести
ми
у
дворана
где
јесам
гроф
,
отворити
врата
и
викнути
да
сав
чути
:
„
ево
јесам
грофица
Маргита
од
Нађ-Бање
!
“
—
не
!
премилостив
госпођа
грофица
,
не
ни
пошто
!
они
јесам
сад
сав
трештен
пијан
.
пијан
јесам
чак
и
патер
Амброзијус
,
а
већ
знати
наш
господин
никад
јесам
много
требати
!
ко
јесам
пијан
,
тај
јесам
она
црн
змијати
Манда
и
њен
кћер
.
А
Манда
јесам
готов
на
сваки
зло
.
Начиниће
гунгула
и
убити
ви
онде
пред
нога
господарев
!
“
„
Па
шта
да
чинити
?
!
“
—
да
чекати
док
се
истрезнити
!
“
„
кад
хтети
тај
бити
?
!
они
моћи
да
остати
да
пити
до
зор
,
а
зором
,
рећи
ја
Ружа
,
кренути
се
у
Сегедин
на
венчање
!
“
—
„
То
јесам
истина
!
“
рећи
Мартин
очајавати
.
„
немати
друго
,
него
одмах
сад
ја
ићи
да
растурити
лажан
пријатељ
.
ако
ја
ко
напасти
,
имати
ко
и
да
ја
бранити
.
ако
не
бити
ти
хтети
,
Мартина
,
ево
ко
хтети
!
“
рећи
Маргита
,
показав
рука
на
Рајка
.
—
„
тај
како
ви
не
бити
бранити
!
Бранићу
ви
па
да
погинути
.
волити
пред
нога
мој
племенит
и
добар
госпођа
погинути
,
него
поред
онај
цигански
врачара
господовати
!
Ружа
,
дати
ја
мој
ловачки
нож
!
“
и
Мартин
припасати
испод
атила
ловачки
нож
.
замолити
Маргита
да
казати
Рајка
да
оставити
онде
у
кут
од
соб
свој
дуг
пушак
,
јер
хтети
он
у
случај
невоља
довољно
бити
оружје
што
он
за
пас
имати
.
„
хајдете
сад
у
име
Божје
за
ја
,
и
неки
ми
јесам
јесам
бог
у
помоћ
!
“
рећи
стар
Мартин
,
па
поћи
напред
.
@card@
Прођоше
кроз
гомила
веселити
и
више
или
мање
пијан
сељак
.
Успеше
се
уз
каменит
степеница
.
Уђоше
у
простран
један
и
добро
осветљен
дворана
,
који
зид
бити
искитити
рог
од
јелен
и
глава
од
медвед
и
курјаков
,
сав
тај
спомен
на
лов
,
по
гудура
велик
један
добра
што
он
гроф
имати
у
Сибињској
.
Беше
ту
пун
слуга
,
који
насипати
празан
боца
и
кондир
вино
,
да
бити
готов
да
се
носити
у
велик
дворана
.
А
из
тај
дворана
,
кроз
мало
ошкринут
двокрилан
врата
,
долазити
кроз
диваљ
некакав
чардаш
,
што
он
Циганин
свирити
,
врева
од
жив
разговор
и
звека
од
пехар
,
чаша
и
судовати
на
сто
.
кад
она
троје
доћи
већ
до
сам
двокрилан
врата
,
Мартин
она
рука
уставити
,
па
онда
шапнути
Маргита
:
„
да
причекати
док
Циганин
свршити
овај
чардаш
,
а
сад
јесам
већ
при
крај
!
“
Маргита
метнути
свој
десни
рука
на
леви
рам
Рајков
,
па
ту
наслонити
свој
глава
.
„
пустити
ја
,
“
рећи
он
шапут
;
„
да
се
на
ти
наслонити
...
.
Хоћу
да
пасти
,
тако
ја
срце
куцати
а
колено
клецати
!
ох
,
мој
Рајко
,
што
не
остати
код
онај
добар
старац
!
ох
,
куда
ли
ми
двоје
сад
ићи
?
!
“
„
притврдити
свој
срце
,
госпођа
!
знати
ја
како
ти
моћи
храбар
да
бити
!
Даће
бог
,
сав
хтети
добро
бити
!
“
рећи
Рајко
храбрити
јесам
.
али
он
и
сам
срце
бурно
куцати
.
последњи
један
жив
усклик
и
шкрипут
жица
стати
чардаш
као
да
јесам
сабља
пресећи
.
осути
се
лупање
песница
о
сто
и
усклицавање
гост
.
па
онда
неко
повикати
да
се
утишати
,
те
да
се
чути
здравица
,
који
хтети
пречасњејши
патер
Амброзијус
из
велик
хришћански
милосрђе
да
напити
садашњи
Румели
Беглер-беговици
некадашњи
грофица
Маргита
од
Нађ-Бање
.
„
Силенција
!
Силенција
!
“
викати
гост
гост
тај
се
начинити
читав
урнебес
од
силенције
.
али
кад
последњи
силенција
угушити
претпоследњи
,
кад
у
тај
брзорук
момак
напунити
сав
пехар
редом
,
онда
један
старачки
а
промукао
глас
озго
са
зачеље
закречати
несигурно
:
„
наш
будући
кардинал
од
винов
лоз
имати
реч
!
“
устати
патер
Амброзијус
у
мртав
тишина
и
тек
се
накашљати
,
а
двокрилан
се
врата
расклопити
силан
један
удар
,
Мартин
,
са
поносито
уздигнут
глава
,
крочити
у
дворана
и
гласно
и
чисто
усклицавати
викнути
:
„
њен
високоблагородије
,
премилостив
госпођа
,
грофица
Маргита
од
Нађ-Бање
!
“
и
онда
се
склонити
на
лево
и
дубоко
поклонити
пред
Маргита
,
који
у
њен
турски
руво
ступити
мирно
а
поносито
у
дворана
пратити
Рајка
,
који
у
леви
рука
носити
свој
шубарица
,
а
десни
спустити
бити
на
велик
нож
за
пас
.
у
велик
дворана
зид
бити
покрити
слика
гроф
од
Нађ-Бање
кроз
последњи
два
век
.
озго
са
таваница
спуштати
се
многокрак
позлаћен
светњак
,
у
који
јесам
горети
ваљати
да
четрдесет
воштаница
.
у
један
кут
дворана
један
гомилица
Циганин
удешавати
тих
ћемане
.
за
дугачак
и
широк
сто
,
који
се
чисто
угибати
под
сваковрстан
јестиво
и
пиће
,
седети
јесам
бар
двадесет
и
четири
гост
.
ваздух
бити
топал
,
загушљив
од
дим
воштан
свећа
,
испунити
пар
од
пециво
и
пиће
.
горе
у
сам
зачеље
седети
јесам
у
висок
наслоњача
стар
гроф
,
сести
брада
и
сести
кос
,
округао
,
мрк
и
зажарен
лице
,
одевен
у
богат
маџарски
руво
,
са
широк
златан
пас
,
о
који
јесам
висити
један
кратак
шпански
штилет
,
са
дршка
позлаћен
и
драг
камење
искићен
.
поред
он
десно
седети
јесам
,
у
онако
исто
висок
и
богат
искићен
наслоњача
,
млад
један
девојка
,
загасит
бој
у
лице
и
црн
очи
,
—
црн
и
светао
,
али
без
душеван
топлота
,
као
да
јесам
два
девојачки
ока
,
него
само
два
црн
маслинка
.
јесам
имати
венац
на
глава
,
али
јесам
бити
обучен
у
бео
свила
,
а
на
повисок
и
танак
врат
носити
јесам
низ
од
бисер
и
драг
камење
,
што
свој
севање
само
још
више
износити
на
видик
топлота
њен
лице
.
лево
од
стар
гроф
седети
јесам
у
трећи
наслоњача
жена
већ
у
година
,
црн
маст
,
одсудан
цигански
тип
,
обучен
у
хаљина
од
љубичаст
кадифа
,
са
пун
тежак
златан
ланац
о
врат
и
по
груди
.
кад
оне
реч
Мартинов
пројечати
,
патер
Амброзијус
испустити
из
рука
један
велик
воловски
рог
,
сребро
окован
а
пун
вино
,
који
бити
дохватити
да
напити
здравица
.
вино
се
просути
по
сто
,
а
патер
клецнути
нога
,
те
пасти
доле
у
столица
.
„
грофица
Маргита
од
Нађ-Бање
!
“
промуцати
стар
гроф
,
и
она
он
се
дворана
почети
да
окретати
.
„
Шта
тај
рећи
Мартин
?
!
“
питати
он
час
млад
Циганчица
десно
,
а
час
матор
Циганка
лево
.
„
тај
зар
не
провидити
лукав
игра
стар
лакрдијаш
Мартина
?
Шта
јесам
се
следити
и
укопати
?
тај
овај
јесам
маскарада
!
“
викати
оздо
иза
сто
један
од
млад
господа
,
који
се
још
не
бити
са
сав
загњурити
у
вино
.
„
А
,
тако
ли
јесам
?
лакрдија
,
маскарада
!
“
јечати
промукао
глас
стар
гроф
.
„
молити
,
молити
Румели-Беглер-беговицу
нека
сести
поред
барон
Отмар
—
гле
,
мало
не
рећи
Осман
!
ха
,
ха
,
ха
!
Барон
Осман
јесам
удовац
,
моћи
бити
се
још
ноћас
погодити
,
па
неки
јесам
сутра
два
венчање
!
А
,
шта
велим
?
!
“
Гракнуше
пијан
гост
у
смех
и
у
кликтање
и
у
пљескање
.
„
Мартин
хтети
скупо
да
платити
овај
луд
шал
!
“
промрмљати
Циганка
у
љубичаст
кадифа
и
подигнути
према
Мартина
стегнут
песница
.
„
овде
,
господа
,
"
зачути
се
јасан
,
а
сада
и
пун
свечаност
,
глас
Маргитин
;
„
овде
,
господа
,
имати
само
један
место
,
који
грофица
Маргита
моћи
да
заузети
,
јер
она
с
права
припадати
,
а
тај
јесам
:
место
поред
свој
муж
!
“
Праћена
Рајка
,
као
сенка
свој
,
она
корачати
господствен
права
к
зачеље
.
сав
јесам
гостити
сад
гледати
запрепастити
,
неки
с
отворен
уста
,
али
на
који
не
моћи
ни
један
реч
да
изаћи
.
за
неколик
тренутак
владати
мртав
тишина
.
Маргита
доћи
до
млад
Циганчица
.
погледати
јесам
онај
широк
и
мек
поглед
свој
,
у
који
не
бити
у
тај
час
гњев
,
него
само
сажаљење
.
„
Дижи
се
са
тај
место
,
дете
мој
!
“
рећи
она
благо
.
и
Циганчица
се
без
реч
,
освојити
и
онај
поглед
и
онај
благост
,
дигнути
и
отићи
иза
наслоњача
свој
мати
.
„
А
тај
,
гадан
црн
мађијанка
,
дизати
се
са
тај
столица
,
па
овај
час
напоље
из
овај
двор
у
черга
,
да
не
наћи
пут
у
тамница
!
“
и
сад
из
очи
Маргитин
сипати
ватра
гњев
,
и
она
махнути
рука
величанствено
,
показивати
Циганка
пут
к
врата
.
„
@card@
,
о
,
о
,
гроф
,
“
јекнути
Циганка
сав
дрхтати
од
гњев
;
„
ако
ваш
слуга
имати
слобода
и
такав
лакрдија
да
збијати
,
хвала
ви
лепо
на
господство
!
тако
што
у
Циганин
немати
!
А
тај
безобразан
комедијашица
,
напоље
одавде
!
“
Диже
се
један
граја
,
који
се
прав
значај
не
моћи
да
ухватити
.
тек
сав
гостити
узети
викати
:
„
е
,
е
,
е
,
тај
јесам
много
!
доста
лакрдија
!
“
„
и
ја
велим
:
доста
лакрдија
!
"
рећи
Маргита
мирно
.
„
избавити
из
турски
ропство
,
витештво
овај
млад
Србин
ко
овде
видити
,
похитати
јесам
свој
муж
и
свој
завичај
.
Аладар
,
зар
ја
доиста
не
познавати
?
...
.
твој
слуга
и
твој
псето
познати
јесам
ја
одмах
!
...
господа
,
зар
ники
од
ви
не
моћи
да
ја
познати
?
Силађи
Јанош
,
зар
јесам
толико
остарети
да
ја
не
познавати
?
Барон
Отмар
,
зар
ја
ни
ви
не
познавати
?
!
“
„
устајати
господа
!
"
викнути
барон
Отмар
,
па
скочити
на
нога
;
„
устајати
,
господа
,
овај
јесам
доиста
глас
грофица
Маргита
!
“
„
Шут
,
шут
,
шшш
!
“
заћуткивати
патер
Амброзијус
барон
.
„
хе
,
драгати
мој
,
како
хтети
ја
да
ти
познати
,
кад
ти
не
познавати
онај
који
ти
јесам
грлити
?
!
ха
,
ха
,
ха
!
о
хо
,
хо
,
хо
!
“
церекати
се
пијан
Силађије
.
„
Ељен
Силађи
!
“
викнути
промукло
стар
гроф
и
удар
песница
о
сто
.
гостити
прихватити
усклик
и
ударати
песница
о
сто
,
као
да
јесам
се
помамити
.
Отмар
треснути
свој
столица
на
под
и
изаћи
из
дворана
,
кршити
кроз
зуб
маџарски
псовка
.
стар
гроф
махати
рука
,
дати
знак
гост
да
се
утишати
,
па
се
онда
дигнути
.
Циганка
он
нешто
шапутати
на
ухо
,
али
јесам
он
нестрпљиво
одгурнути
и
рећи
:
„
торњати
се
од
ја
,
црн
сотона
,
не
знати
ти
шта
мумлати
!
“
па
се
онда
окренути
гост
и
почети
што
јасније
моћи
:
„
сав
знати
како
јесам
грофица
Маргита
као
неблагодаран
куја
,
незадовољан
са
стар
муж
одбећи
за
млад
...
хеј
,
патер
,
како
се
звати
онај
?
!
...
Манда
,
како
се
звати
онај
?
!
...
јесам
Румели-Бенглер-бег
.
А
да
јесам
тај
тамо
Бенглер-бег
?
!
“
рећи
пијан
старац
,
па
се
окренути
према
Рајка
и
гледати
он
за
неколик
тренутак
.
„
моћи
бити
бити
!
“
наставити
даље
;
„
млад
јесам
од
ја
;
бити
да
јесам
и
леп
од
ја
!
...
хеј
ти
,
гарав
мој
голубица
,
где
јесам
?
дед
’
овамо
,
права
и
сам
права
!
ко
јесам
леп
,
ја
или
онај
тамо
Бенглер-бег
?
...
ја
!
тако
,
тај
јесам
права
,
тако
се
ваљати
!
“
Диже
се
опет
грајати
од
усклицавање
у
здравље
паметан
Циганчица
.
кад
и
тај
проћи
,
стар
гроф
наставити
:
„
сад
ево
један
прилика
,
пасти
овде
међу
ми
као
с
небо
...
“
—
„
јесам
с
небо
!
“
прекинути
он
Манда
љутит
;
пасти
међу
ми
из
ноћ
као
из
црн
пакао
!
“
„
молити
!
“
викнути
старац
строго
;
„
сваки
по
ред
!
...
рећи
ево
она
.
Туркиња
,
Чивутка
,
Рацкиња
,
ко
хтети
јесам
знати
!
видити
имати
очи
,
имати
стас
.
Каже
ја
јесам
грофица
Маргита
!
е
,
лепо
;
грофица
Маргита
имати
на
леви
страна
...
како
да
казати
...
баш
онде
где
она
срце
куцати
,
један
плав
младеж
.
молити
...
молити
...
показати
ви
шта
имати
тамо
где
ви
срце
куцати
!
“
сад
се
тек
дигнути
урнебес
од
гласног
смех
,
од
диваљ
вика
:
„
ељен
гроф
Аладар
!
дати
чардаш
!
“
и
Циганин
почети
да
удешавати
жица
.
у
тај
Манда
,
који
дотле
узалуд
гурити
Сокица
да
ићи
да
опет
заузети
десни
наслоњача
,
устати
,
узити
свој
кћер
љутит
за
рука
и
одвући
јесам
и
посадити
на
њен
први
место
.
Маргита
,
који
се
бити
за
неколик
тренутак
чисто
скаменити
,
гледати
овај
друштво
,
сад
кад
видити
шта
Манда
на
њен
очи
учинити
прекипети
.
она
дохватити
девојка
за
оба
рука
,
па
јесам
просто
као
неко
макнути
бацити
иза
себе
на
под
до
зид
.
вриснути
Сокица
.
Манда
скочити
,
узити
чупати
свој
кос
,
па
,
с
пена
на
уста
,
цикнути
гроза
:
„
ако
јесам
човек
,
бранити
свој
невеста
!
"
гроф
треснути
свој
наслоњача
о
под
,
па
јесам
превалити
,
и
онда
—
удар
песница
Маргита
у
лево
плетати
,
и
дигнути
рука
да
јесам
и
по
други
пут
ударити
,
али
он
јесам
у
исти
мах
Рајко
дохватити
свој
леви
рука
.
„
Стана
господин
!
зар
тако
маџарски
племић
дочекивати
свој
веран
жена
?
не
срамотити
сав
образ
и
не
грешити
свој
дух
?
“
рећи
Рајко
,
па
онда
одбити
старчев
рука
на
десно
.
гроф
се
спотакнути
,
посрнути
преко
свој
оборен
столица
,
и
пасти
.
Диже
се
страшан
вика
од
гост
и
запомагање
од
Манда
Циганка
.
али
ники
од
гост
да
прићи
гроф
у
помоћ
.
Рајко
се
јесам
пригнути
,
па
он
подигнути
на
нога
.
гроф
пун
гњев
крхати
грозан
један
теретемку
,
треснути
једном
нога
о
под
,
те
он
мамузати
зазврктати
,
тргнути
онај
шпански
штилет
,
па
он
сјурити
Рајка
под
ребро
.
Рајко
тргнути
пиштољ
.
али
већ
у
тренутак
,
у
који
он
запети
,
видити
да
јесам
грехота
убијати
пијан
човек
.
окренути
цев
горе
у
таваница
и
одапети
.
Пуц
пуцањ
,
погасити
се
скоро
сав
свећа
,
утећи
Циганин
свирач
,
утећи
гостити
,
Манда
одвући
старац
и
кћер
,
и
кроз
два
или
три
тренутак
не
остати
у
дворник
ники
други
осим
Рајка
,
Маргита
и
Мартина
.
@card@
„
бог
ја
,
госпођа
,
ја
јесам
ти
ранити
?
“
рећи
Рајко
мирно
задевати
празан
пиштољ
за
сав
кожан
пас
.
—
„
еј
,
ја
тужан
!
“
вриснути
Маргита
,
па
се
пљеснути
рука
,
а
срце
она
се
следити
.
„
где
јесам
ранити
,
јадан
мој
Рајко
?
!
“
„
Па
моћи
се
тако
препадати
!
Неће
ја
ваљати
да
ништа
бити
.
не
бојити
се
!
“
говорити
Рајко
,
па
се
још
мало
осмехнути
само
да
јесам
умирити
.
али
он
лице
почети
нагло
да
бледети
и
жут
.
—
„
хајдмо
одмах
у
други
соб
!
“
рећи
Маргита
блед
и
од
сам
рањен
Рајка
,
па
он
узити
под
рука
и
повести
.
„
Мартина
,
преклињати
ти
,
пошљи
одмах
овај
час
твој
Мишко
на
коњ
у
Сегедин
,
неки
довести
два
добар
лекар
.
неки
повести
и
за
она
оседлати
коњ
,
и
неки
она
обећати
што
год
затражити
,
само
да
одмах
доћи
!
А
ти
јесам
вратити
се
амо
и
викнути
Ружа
свој
!
“
„
Али
...
молити
ти
...
не
препадати
се
!
Вис
ја
бости
што
ти
видити
да
јесам
се
препасти
него
овај
рана
.
не
бојити
се
!
...
Неће
ни
бити
ништа
!
"
говорити
Рајко
све
тишијим
и
тишијим
глас
.
тек
јесам
прећи
онај
велик
придворје
и
ући
у
један
велик
соб
,
у
који
јесам
уз
зид
према
прозор
бити
један
по
снизак
а
велик
постеља
са
мекан
свилен
перина
и
узглавник
,
кадифен
покривач
и
завеса
,
који
се
са
таваница
из
један
позлаћен
грофовски
круна
спуштати
—
а
Рајко
са
тих
уздах
рећи
:
„
баш
да
ја
јесам
да
сести
...
нога
ја
клецати
!
“
„
Ева
лећи
на
овај
постеља
!
“
рећи
он
Маргита
.
—
„
А
,
тај
не
,
много
јесам
господски
!
...
куд
хтети
ја
тамо
...
него
ево
овде
на
овај
миндерлук
испод
прозор
!
...
куд
хтети
ја
тамо
...
онај
јесам
,
“
па
се
Рајко
опет
насмехнути
,
само
да
Маргита
охрабрити
,
„
оно
јесам
тамо
ваљати
да
постеља
...
млад
невеста
!
“
„
То
јесам
мој
постеља
...
слободно
лећи
...
знати
да
јесам
ја
као
брат
,
а
овако
ранити
и
више
јесам
ја
!
“
говорити
Маргита
нежно
.
—
„
твој
постеља
?
“
муцати
Рајко
,
и
онда
се
загледати
за
неколик
тренутак
у
кадифен
завеса
од
постеља
.
„
Доста
јесам
што
моћи
да
јесам
одавде
погледати
...
Знаш
како
ја
јесам
?
...
као
да
јесам
ја
увести
у
неки
црква
!
“
вратити
се
Мартин
носити
велик
чинија
вод
и
оцат
од
руж
.
Дође
и
Ружа
с
убрус
,
превој
и
пун
некакав
мек
тканина
.
„
не
бринути
се
,
госпођа
,
“
рећи
она
Мартин
;
„
Мишко
већ
јурити
пут
у
Сегедин
.
ја
хтети
сад
да
отпасати
млад
витез
и
да
он
превити
ран
.
“
Маргита
и
Ружа
изаћи
у
предворје
.
„
боље
јесам
ходити
амо
на
степеница
да
дахнути
чист
ваздух
.
тако
јесам
бледети
и
тако
дрхтати
!
“
рећи
Ружа
Маргита
,
који
ћуташе
па
се
само
стресати
,
као
да
јесам
у
грозница
,
и
ломити
грчевито
свој
прст
.
дати
се
као
неки
дете
извести
на
степеница
.
Двориште
бити
празан
.
Изгледаше
као
неки
пуст
разбојиште
.
оборен
сто
,
поразбијан
крчаг
,
разбацан
клупа
;
овде
и
онде
понеки
сељачки
шешир
и
по
гдекоји
женски
марама
.
из
село
и
у
даљина
чути
се
топот
од
коњ
и
звркат
од
многи
кола
.
„
гледати
само
,
сладак
и
милостив
госпођа
,
“
узити
Ружа
да
говорити
;
„
гледати
само
како
се
сав
очистити
!
.
.
као
да
јесам
вихор
ветар
духнути
па
она
као
плева
и
прашина
однети
!
...
знати
како
јесам
тај
чудно
бити
.
ја
стајати
на
врата
од
наш
кућа
,
па
ослушкивати
шта
хтети
бити
у
велик
дворник
.
тек
пукнути
пушак
,
а
господа
да
се
поломити
низ
степеница
.
„
Дај
кола
,
коњ
,
дати
коњ
!
кола
,
кола
овамо
!
Прежи
коњ
!
“
викати
,
па
сав
јуриш
к
штала
.
А
сељак
се
усплахирити
и
запитати
:
„
ама
шта
јесам
тај
?
Шта
се
тај
десити
?
!
“
тек
неки
од
господа
рећи
:
„
дух
се
јавити
,
вампир
,
авет
!
“
јао
да
јесам
само
видети
!
Дрекнуше
сељак
:
„
беште
,
ето
вампир
,
ето
авет
!
“
па
онда
све
један
преко
други
!
о
,
сачувати
ја
Божа
,
остарети
јесам
а
овакав
чудо
до
ноћас
не
видети
ни
у
сан
!
“
Маргита
јесам
по
сав
прилика
јесам
ни
слушати
.
она
гледати
на
небо
у
неколик
ситан
и
блед
звезда
и
ломити
грчевито
свој
прст
.
па
онда
глас
пун
очајање
рећи
:
„
о
Ружа
слатко
,
шта
хтети
ја
ако
он
умрети
!
“
—
„
Неће
ваљати
да
умрети
!
“
прихватити
Ружа
.
Даће
бог
да
рана
јесам
опасан
.
Доћи
хтети
лекар
,
а
на
велик
јесам
глас
.
Неће
ваљати
да
тако
млад
и
тако
красан
и
тако
због
ништа
умрети
!
"
„
ах
,
ти
не
знати
,
колико
јесам
тај
један
чисто
сунце
од
човек
!
...
него
како
јесам
твој
Мартин
спор
!
...
тек
опет
хвала
он
;
шта
бити
сад
без
он
радити
!
...
Ида
видити
,
моћи
ли
се
у
соб
вратити
!
"
Ружа
отићи
до
врата
од
онај
спаваћи
соб
,
ошкринути
она
,
завирити
и
онда
махнути
рука
Маргита
да
доћи
.
"
метнути
јесам
он
хладан
крпа
на
рана
и
привести
јесам
!
“
говорити
Мартин
шапут
.
"
него
,
ето
видити
,
обнесвеснути
јесам
!
бојити
се
рана
јесам
на
зао
место
!
“
—
„
еј
,
мој
Рајко
,
зар
овај
да
ти
јесам
награда
за
твој
витешки
служба
?
!
"
говорити
Маргита
грцати
без
суза
.
сести
поред
он
,
па
се
тужан
загледати
у
његов
блед
лице
и
склопљен
очи
.
узити
умакати
свој
прст
у
сирће
од
руж
,
па
он
онда
она
полагано
и
нежно
превлачити
чела
и
трепавица
.
„
о
Мартина
,
зар
немати
ники
у
село
ко
јесам
вичан
рана
?
имати
ли
какав
стар
човек
или
какав
баба
видарица
?
!
“
питати
Маргита
сав
шапут
,
као
да
Рајка
не
разбудити
.
—
„
Па
немати
,
госпођа
;
сав
јесам
тај
просто
!
него
опет
,
послати
момак
неки
трчати
од
кућа
до
кућа
,
нек
разбудити
ко
год
спавати
,
нек
растрезнити
ко
јесам
још
пијан
,
неки
распитати
и
довести
амо
свако
,
ко
ма
и
уображавати
да
нешто
знати
!
“
кад
Мартин
отићи
Маргита
још
за
неки
време
свој
,
од
ружин
оцат
мирисан
,
прст
,
миловати
чела
,
очи
и
образ
Рајков
,
па
онда
хтети
шапатом
да
запитати
:
"
Ружа
,
веровати
ли
ти
у
бог
?
!
...
Верујеш
ли
да
он
моћи
да
помоћи
само
кад
хтети
,
и
веровати
ли
да
он
хтети
да
чути
молитва
?
!
“
—
„
јаох
ја
,
мој
сладак
и
милостив
госпођа
,
како
тај
питати
?
!
...
тај
како
да
не
веровати
!
тај
он
једини
и
моћи
да
помоћи
кад
ники
други
не
моћи
!
ко
јесам
подигнути
мој
Маруша
из
велик
богиња
?
сав
лекар
и
сав
видарица
рећи
:
немати
ништа
од
она
!
ја
он
се
молити
да
јесам
придигнути
,
па
ма
и
богињав
и
слеп
,
само
неки
ја
дете
живити
!
и
он
чути
мој
молитва
и
подигнути
јесам
!
А
Маруша
он
се
једнако
и
на
глас
молити
:
боље
да
јесам
и
закопати
,
него
да
она
оставити
лице
богињав
.
па
и
она
јесам
чути
.
ето
у
мој
Маруша
лице
гладак
као
лист
од
божуров
цвет
!
“
„
Ида
,
слатко
мој
,
ићи
клекнути
и
молити
он
се
нек
не
да
смрт
млад
овај
витез
!
“
шапатом
јесам
преклињати
Маргита
,
те
Ружа
одмах
отићи
у
један
кут
од
соб
,
спустити
се
на
колено
и
узити
се
молити
бог
за
Рајка
.
@card@
Док
се
Ружа
на
колено
,
бог
молити
,
Маргита
немирно
,
а
с
прекрштен
рука
,
корачати
по
соба
.
Беше
се
пустити
у
неки
дубок
мисао
.
у
душа
она
јесам
беснити
тежак
један
борба
:
борба
срдња
на
бог
и
брига
за
Рајка
,
борба
веровање
са
неверовање
.
узити
мрдати
глава
,
као
да
сам
себе
казати
:
„
не
,
не
,
тај
хтети
!
тај
не
моћи
!
"
неверовање
јесам
бити
јаче
од
веровање
;
горчина
јесам
бити
јачати
од
љубав
.
па
онда
стати
поред
Рајка
,
који
нешто
тежити
и
спорије
дисати
.
Гледаше
он
неизмеран
нежност
.
узити
опет
да
он
чела
и
очни
поклопац
превлачити
мирисан
прст
свој
.
Очи
она
се
напунити
суза
.
узити
кршити
рука
свој
,
па
она
онда
склопити
,
подигнути
увис
,
држати
она
тако
склопити
као
да
се
бог
молити
,
па
онда
се
спустити
на
колено
поред
низак
софа
,
на
који
Рајко
лежати
,
и
почети
да
говорити
:
„
Ева
ти
опет
подигнути
рука
,
и
очи
,
и
срце
,
ево
пасти
преда
ти
на
колено
.
бити
јесам
у
бунт
противу
ти
.
веровати
јесам
да
јесам
силан
,
изгубити
јесам
бити
вера
да
јесам
милостив
.
знати
јесам
само
за
немилост
твој
.
љубити
јесам
ти
,
а
ти
јесам
ја
гонити
.
осмех
мој
невиност
удавити
јесам
у
поток
горак
суза
мој
.
ранити
јесам
ја
први
стрела
,
кад
јесам
ја
млад
млада
и
нежан
мати
отргнути
,
а
ја
хладан
туђински
нега
предати
.
ранити
јесам
ја
други
стрела
,
кад
јесам
мој
први
девојачки
занос
,
чист
пламен
невин
један
љубав
,
погасити
бура
мој
уздах
и
дажд
мој
суза
.
и
опет
јесам
роптати
.
Још
јесам
се
ти
исповедати
,
ти
молити
,
у
ти
уздати
и
ти
љубити
.
предати
јесам
младост
мој
старац
једном
.
јесам
ни
на
тај
роптати
.
и
ако
јесам
моћи
у
старац
да
наћи
одговор
чежња
свој
,
знати
јесам
шта
ја
јесам
дужност
.
и
онда
јесам
пустити
да
ја
аждаја
агарјански
у
свој
чељуст
дохватити
.
ох
,
чинити
ја
се
да
се
мој
молитва
,
мој
суза
,
мој
уздах
,
симпатички
одазивати
и
само
оно
стењати
и
камење
у
порушен
двор
српски
цар
;
али
се
ти
она
јесам
одазвати
.
твој
одговор
на
мој
молитва
бити
јесам
све
нов
и
све
страшан
и
грозан
мука
.
Дошао
јесам
најпосле
дан
,
у
који
јесам
мој
слабо
и
очајно
срце
рећи
:
па
ти
или
никако
и
немати
,
или
ако
ти
имати
,
ти
немати
ни
милост
ни
сажаљење
!
и
онда
јесам
се
заверити
да
к
ти
више
никад
не
подигнути
очи
,
да
пред
ти
никад
више
не
приклонити
колено
свој
,
и
да
се
никада
више
срце
мој
не
занети
молитва
к
престол
твој
.
али
се
ево
сломити
бунт
мој
;
сломити
се
понос
мој
;
немилостивност
свој
водити
ја
да
тражити
опет
милост
твој
!
ево
ја
клечати
пред
ти
,
ево
ја
дизати
очи
к
ти
;
кроз
суза
мој
срце
те
мој
тражити
.
Чуј
један
пут
у
мој
злосрећан
живот
глас
мој
молитва
!
о
,
не
дати
Рајка
смрт
!
отети
он
,
спасти
он
,
подигнути
он
!
Учини
ја
само
ту
један
једину
милост
,
па
да
ти
благосиљати
за
сав
грозан
свој
патња
,
за
сав
страшан
немилост
твој
!
ево
ти
се
заветовати
:
седам
година
живети
о
хлеб
и
водити
,
ићи
хтети
босоног
од
село
до
село
,
да
свет
проповедати
:
како
јесам
страшан
твој
немилост
и
опет
како
јесам
велик
твој
милост
!
о
,
само
не
дати
ја
Рајка
смрт
!
узети
од
ја
све
друго
што
хтети
,
вратити
ја
на
нов
мука
,
уморити
ја
лаган
смрт
,
само
одржати
он
и
подигнути
он
,
и
сачувати
он
онај
,
који
јесам
он
мити
.
ако
хтети
да
се
смиловати
ни
данас
мој
суза
,
смиловати
се
његов
младост
и
чистота
срце
његов
,
и
смиловати
се
онај
добар
старац
тамо
у
планина
!
"
и
онда
она
поток
суза
реч
угушити
.
Рајко
доћи
к
себе
.
отворити
очи
и
гледати
у
таваница
.
окренути
глава
и
видити
како
Маргита
стајати
поред
он
,
а
крупан
она
се
сузити
низ
образ
ваљати
.
„
Госпођо
,
моћи
да
плакати
!
...
Нећу
ја
умрети
...
А
баш
и
да
умрети
,
па
ништа
!
...
.
истина
баш
не
бити
волети
да
ја
јесам
гроб
овде
у
бар
где
немати
ни
липа
ни
раст
.
еј
,
славан
Шумадија
!
некако
јесам
милије
и
умрети
у
ти
,
а
некмо
ли
живети
!
...
Сећаш
ли
се
,
госпођа
,
како
јесам
лепо
на
Космај
?
!
...
.
збиља
,
не
дати
Божа
да
овде
умрети
,
јавити
мој
у
Расина
,
и
старац
на
Вујну
...
Пошљи
пар
за
онај
скела
!
...
“
Поћута
дуго
,
па
тек
рећи
:
„
неки
ја
ватруштина
мозак
дохватити
...
овај
ја
се
соб
окретати
...
Госпођо
,
где
јесам
Маргита
?
“
„
Ева
Маргита
поред
ти
,
Рајко
!
сад
хтети
стигнути
лекар
,
па
хтети
ти
извидати
!
"
рећи
он
она
.
—
„
То
јесам
добро
.
па
хтети
онда
заједно
натраг
у
планина
...
Знаш
,
понети
и
онај
застава
.
.
“
и
онда
опет
обнесвеснути
.
после
поноћ
Рајко
почети
да
говорити
много
шта
у
занос
,
час
разумљив
,
час
неразумљив
.
срце
он
брзо
куцати
и
ватра
он
бити
образ
подузети
.
Маргита
се
јесам
од
он
одмицати
.
наредити
ти
она
Ружа
извадити
из
орман
танак
свилен
тканина
,
који
јесам
око
врата
и
на
свој
груди
носити
,
па
она
,
натопљен
хладан
вод
,
полагати
на
врео
чела
Рајков
.
али
што
се
зор
примицати
,
тај
његов
занос
бити
све
велик
.
један
пут
узити
да
као
уз
гусле
попевати
:
„
ој
,
Маргита
,
мој
веран
љуба
!
додавати
ја
крстат
барјак
,
Цар
ја
Лаза
на
Косово
звати
!
“
Још
једном
доћи
лепо
к
себе
.
Гледаше
пун
отворен
очи
око
себе
,
загледати
се
подуго
у
Маргита
,
па
она
врло
тих
глас
рећи
:
„
ако
се
десити
...
јавити
старац
на
Вујну
!
...
о
,
мој
добар
госпођа
,
колико
ти
досађивати
!
...
хвала
ти
...
и
опростити
ја
!
“
Маргита
не
моћи
реч
да
проговорити
,
него
он
поглед
из
сузних
очи
миловати
нежно
.
пред
зор
јесам
Рајко
почети
опет
да
бунцати
.
Час
говорити
с
Краљевић
Марка
,
час
са
Сибињанин
Јанка
,
час
са
голубан
.
таман
јесам
блед
зор
почети
да
свити
,
а
он
рећи
:
„
голубан
...
.
ја
опремити
свој
ластавица
,
хајдмо
сада
у
поље
Косово
,
А
наш
кнез
честит
,
хајдмо
...
.
“
То
јесам
бити
његов
последњи
реч
.
Стигоше
мало
после
лекар
из
Сегедин
и
наћи
да
јесам
у
Рајка
срце
престати
да
куцати
.
кад
тај
рећи
Маргита
пред
она
и
пред
сав
свој
млад
пад
на
Рајков
прса
и
плакати
у
глас
.
да
она
јесам
бити
једини
брат
од
заклетва
,
или
син
јединац
,
не
бити
он
моћи
топао
суза
облити
ни
дубок
уздах
окадити
.
кад
јесам
силом
подигнути
,
она
кроз
суза
и
још
једнако
јецати
рећи
лекар
и
сав
присутан
:
„
јесам
ја
брат
,
јесам
ја
вереник
,
јесам
ја
љубазник
,
јесам
ја
никакав
род
,
и
опет
ја
јесам
мио
но
да
ја
јесам
и
љубазник
и
вереник
и
присан
и
мио
род
.
ники
од
ви
не
знати
колико
јесам
он
невин
и
племенит
бити
.
тај
јесам
бити
један
истински
беспрекоран
витез
.
ја
једина
знати
шта
јесам
у
он
изгубити
;
а
ни
ја
не
знати
шта
јесам
сав
његов
земља
у
он
изгубити
!
“
@card@
после
тај
први
и
бујан
излив
суза
као
да
јесам
овај
у
Маргита
са
сав
нестати
.
ники
јесам
више
не
видити
да
се
заплакати
.
али
јесам
почешће
наређивати
да
јесам
оставити
сам
поред
мртав
Рајка
.
са
свечан
мирноћа
издавати
јесам
заповест
за
његов
опрема
.
„
Опремићемо
он
,
"
говорити
Мартина
,
"
као
да
јесам
племић
од
овај
стар
господски
кућа
.
Ковчег
од
углађен
ораховина
неки
се
поставити
бео
свила
;
тај
хтети
положити
у
ковчег
олован
,
а
овај
у
ковчег
од
растовина
.
на
сребрн
штит
на
овај
растов
неки
се
урезати
реч
:
„
Србин
,
од
Расина
Рајка
,
витез
без
замерка
—
Маргита
.
“
имати
ли
гдегод
босиљак
,
Мартина
?
!
"
—
„
немати
тај
овде
,
госпођа
!
"
Пошљи
одмах
у
Сегедин
неки
се
тамо
у
српски
крај
потражити
.
не
жалити
платити
!
"
мало
после
опет
зовнути
Мартина
,
па
он
рећи
:
„
Ева
тај
кеса
са
пет
стотина
талир
.
најмити
у
Сегедин
лађа
,
који
хтети
Тиса
па
Дунаво
да
носити
ја
и
ковчег
Рајков
у
Србија
.
па
онда
ићи
прек
пут
у
Београд
и
извадити
од
турски
власт
допуст
,
да
мирно
сахранити
Рајка
на
Космај
,
на
онај
изданак
,
где
имати
змајев
престо
.
спремити
све
што
требати
и
чекати
ми
на
обала
више
Гроцка
.
"
узалуд
и
Мартин
и
Ружа
наваљивати
да
одустати
од
сав
тај
.
„
моћи
тако
!
“
говорити
она
она
;
„
пустити
ја
да
имати
ту
један
утеха
,
да
јесам
испунити
последњи
жеља
Рајков
!
"
она
двоје
шапутати
једно
други
свој
бојазан
,
да
не
бити
грофица
помести
памет
.
али
не
имати
срце
да
она
се
противити
ма
у
шта
.
после
неколико
сахат
Мартин
јесам
већ
бити
отпутовати
.
А
Мишко
његов
донети
из
Сегедин
у
два
разбијен
стар
лонац
два
пун
и
леп
бокор
босиљак
.
„
Шта
јесам
платити
за
она
?
“
упитати
он
Маргита
.
„
јесам
ништа
!
“
рећи
Мишко
;
„
видети
она
у
српски
шор
у
један
мали
сиротињски
кућица
.
Изађе
предати
ја
један
стар
жена
.
„
Пошто
да
ја
продати
један
од
овај
два
бокор
!
“
упитати
јесам
.
„
синак
,
ја
прати
туђ
кошуља
,
па
се
хлеб
хранити
,
али
тај
свој
цвеће
ни
за
који
пар
не
дати
!
“
ја
она
онда
испричати
што
милостив
госпођа
требати
мало
босиљак
.
А
баба
се
заплакати
:
„
ех
,
рећи
,
кад
милостив
госпођа
грофица
хтети
да
босиљак
окитити
један
сиромашак
Србин
млад
,
онда
ево
овај
бокор
поклањати
ја
грофица
,
а
овај
други
носити
,
па
од
он
неки
госпођа
откинути
који
стручак
,
па
неки
он
метнути
на
прса
млад
покојник
,
па
неки
казати
:
јесам
ти
овде
твој
српски
мајка
,
ни
твој
српски
сеја
да
ти
окитити
,
ево
ти
један
стручак
од
баба
Станија
,
стар
и
сирот
један
Српкиња
,
и
бог
да
ти
простити
!
"
и
дати
ја
оба
бокор
,
и
не
хтети
нипошто
примити
ни
поклон
у
новац
од
ја
!
“
Ударише
Маргита
сузити
.
узити
љубити
оба
бокор
,
као
да
јесам
не
само
два
мирисан
него
два
жив
дух
.
па
онда
пробрати
из
оба
бокор
два
леп
струка
и
ставити
она
у
десни
рука
Рајков
.
„
Ева
ти
један
струк
босиљак
од
твој
Маргита
,
а
ево
ти
један
,
који
ти
незнан
наш
пријатељица
,
старати
Српкиња
Станија
,
слати
!
“
и
онда
покидати
сав
други
босиљак
и
разастрети
он
око
глава
Рајков
као
венац
.
Ружа
јесам
гледати
само
шта
радити
и
сав
она
се
велик
туг
и
хладан
зебња
на
срце
наваљивати
.
„
Гледаш
ја
шта
радити
,
мој
добар
Ружа
?
“
рећи
она
Маргита
;
„
о
,
кад
бити
ти
само
знати
како
јесам
он
невин
,
како
добар
,
како
мити
и
племенит
,
тај
бити
тек
онда
ја
разумети
!
"
Још
се
више
Ружа
препасти
сутра
дан
.
стигнути
бити
извештај
од
Мартина
,
да
јесам
најмити
лађа
и
да
јесам
у
Сегедин
све
готово
.
Маргита
наредити
да
с
она
поћи
Ружа
,
Мишко
и
још
пет
момак
.
па
онда
отићи
у
свој
горњи
соб
.
дуго
јесам
тамо
остати
.
Ружа
,
пун
брига
,
одлазити
чешће
све
на
прст
к
закључан
врата
од
соб
у
који
јесам
,
па
се
опет
враћати
кад
бити
јесам
чути
да
се
мицати
.
на
последак
Маргита
изаћи
—
обучен
у
бео
свила
,
с
расплетен
и
низ
плећа
спуштен
кос
.
у
рука
јесам
носити
један
диван
тек
расцветан
пупољак
бео
руж
,
а
на
један
прст
од
леви
рука
златан
бурма
.
кад
отворити
врата
наићи
на
Ружа
,
који
вриснути
и
мало
што
не
пасти
.
„
не
бојити
се
!
ходити
само
да
ја
бити
сведок
!
“
рећи
она
,
па
јесам
узити
за
рука
и
повести
доле
у
велик
дворница
,
где
јесам
сад
лежати
тело
Рајков
.
замолити
све
други
да
се
уклонити
и
да
оставити
само
она
и
Ружа
сам
поред
мртвац
.
кад
остати
сам
,
онда
она
прићи
ка
ковчег
.
дуго
и
дуго
гледати
без
реч
у
миран
лице
млад
човек
,
који
као
да
бити
тек
само
у
неки
тих
сан
.
па
онда
узити
да
он
говорити
:
„
кад
јесам
оно
бити
у
подземан
дворник
,
снивати
јесам
да
јесам
се
с
ти
венчавати
.
јесам
ти
онда
моћи
тај
да
казати
.
ево
ти
сада
казивати
.
ми
судбина
венчавати
.
Рајко
,
витез
без
замерка
,
ево
се
Маргита
ти
привенчавати
,
да
јесам
од
сад
твој
и
овај
и
онај
свет
.
стављати
ти
сав
венчати
прстен
на
твој
рука
и
ево
ти
давати
овај
бео
руж
,
знак
твој
чист
срце
и
знак
свој
чист
љубав
према
ти
!
“
Па
онда
он
прићи
к
лице
и
пољубити
он
у
чела
.
„
Шта
тај
радити
за
име
божји
,
слатко
мој
госпођа
грофица
!
"
јецати
сиротица
стар
Ружа
.
„
јесам
више
грофица
!
Нешто
јесам
далеко
велик
и
много
више
,
и
нешто
што
ја
јесам
много
дражити
.
ја
јесам
веран
љуба
од
Расина
Рајка
!
—
сад
нека
доћи
људи
,
неки
затворити
ковчег
и
залити
онај
од
олово
!
“
—
после
неколик
дан
пловити
јесам
Дунаво
повелик
један
шајак
.
пред
крманош
седети
јесам
један
млад
жена
у
црн
тежак
плашт
завијен
и
црн
копрена
по
лице
покрити
,
па
немо
гледати
у
мртвачки
ковчег
,
који
јесам
покрити
црн
чоха
лежати
пред
она
.
Шајка
скренути
к
српски
обала
далеко
од
село
,
а
под
неки
врба
,
где
неки
људи
чекати
.
тај
јесам
бити
Мартин
,
који
јесам
успети
да
за
велик
новац
најмити
неколик
сељак
да
,
ники
ништа
не
казивати
,
помоћи
изнети
ковчег
на
близ
вис
космајски
.
Чекали
јесам
да
пасти
сутон
,
па
тек
да
се
кренути
,
да
она
сељанин
не
бити
опазити
да
кроз
њива
и
поље
носити
мртвац
.
по
диван
месечина
поћи
јесам
сав
корак
по
корак
напред
.
кад
већ
измакнути
из
сеоски
атар
,
онда
се
носач
почешће
и
подуг
одмарати
.
свитати
јесам
кад
јесам
стигнути
на
вис
на
онај
место
,
где
јесам
недавно
Рајко
и
Маргита
тако
леп
сан
о
леп
будућност
сновати
.
онде
,
у
присоје
под
онај
стена
,
ископати
гроб
за
Рајка
.
кад
већ
гроб
бити
доста
дубок
,
Маргита
наредити
да
српски
сељак
поћи
у
близ
село
,
где
имати
српски
поп
,
да
он
довести
да
очитати
молитва
и
гроб
прелити
.
па
онда
рећи
Ружа
,
Мартина
и
сав
свој
маџарски
слуга
:
сад
ја
за
љубав
поћи
овуда
у
околина
и
набрати
пољски
цвеће
.
Хоћу
да
сваки
од
ви
,
који
јесам
мој
,
бацити
по
један
кит
у
гроб
овакав
витез
.
Ружа
и
Мартин
дати
један
други
миг
да
се
не
одмицати
далеко
и
да
се
брзо
вратити
.
управо
јесам
и
не
губити
из
очи
.
Видеше
јесам
како
клечати
пред
ковчег
Рајков
и
како
оба
рука
пребацити
преко
он
,
као
да
он
хтети
да
загрлити
.
са
један
мали
кит
ивањски
цвеће
и
диваљ
каранфил
и
мајкин
душица
Ружа
се
први
вратити
.
„
сладак
госпођа
,
моћи
се
толики
туга
предавати
!
ево
ви
цвеће
!
“
рећи
нежно
и
жалостивно
старати
Ружа
и
положити
свој
рука
на
рам
Маргитин
,
који
,
онако
пребацити
преко
ковчег
Рајков
,
не
мрднути
.
Ружа
се
сагнути
да
она
подигнути
глава
и
онда
вриснути
:
„
еј
,
црн
жалост
наш
!
Мартина
,
Мишко
,
деца
,
овамо
!
“
на
њен
кукњава
дотрчати
сав
као
без
дух
.
Маргита
јесам
лежати
мртав
.
Клечећи
поред
Рајков
ковчег
,
загрлити
он
и
пољубити
он
,
издахнути
јесам
.
с
онај
страна
ковчег
на
трава
лежати
јесам
један
празан
бео
стакленац
.
у
десни
рука
свој
грчевито
јесам
бити
стиснути
један
листак
хартија
.
на
он
јесам
маџарски
писати
овај
:
„
слатко
мој
Ружа
и
добар
мој
Мартина
,
и
сав
ви
,
који
јесам
ја
бити
слуга
,
а
показати
јесам
ја
се
као
веран
и
нежан
пријатељ
!
хвала
ви
на
доброта
ваш
;
опростити
ја
сузити
ваш
.
кад
бити
знати
како
јесам
мој
живот
бити
само
један
ланац
горак
несрећа
,
ви
бити
ја
опростити
.
сав
бити
заборавити
,
да
нож
мој
муж
јесам
убити
човек
,
који
ја
јесам
турски
ропство
ослободити
и
часно
и
поштено
и
пуно
витешки
довести
у
дом
мој
,
да
ја
он
предати
.
од
Рајка
чист
и
племенит
срце
јесам
бити
.
док
јесам
жив
бити
дивити
јесам
он
се
.
сад
он
љубити
.
не
моћи
без
он
.
љубити
он
.
Кажите
слободно
сав
да
он
љубити
и
да
јесам
једина
мој
срећа
на
овај
свет
у
тај
,
што
јесам
мој
гроб
поред
његов
.
сахранити
ја
овде
,
поред
он
.
Пошљите
ко
Србин
у
руднички
планина
старац
Теодосије
у
Вујан
,
да
он
казати
да
јесам
ми
двоје
за
вечност
заједно
,
и
да
умирати
благосиљати
он
за
срећан
тренутак
,
који
код
он
провести
.
јесам
,
кад
кроз
сав
свој
несрећа
на
свет
погледати
,
опет
видити
како
на
он
још
имати
пуно
добар
људи
и
пун
љубав
.
хвала
ви
добар
људи
!
о
,
мој
Рајко
,
ево
твој
Маргита
!
"
Сахранише
она
један
поред
други
;
прелити
она
гроб
суза
и
оставити
она
да
на
она
пољски
цвеће
цвет
.
Биће
да
јесам
тај
царица
Милица
са
свој
сродница
калуђерица
Ефимија
?
!
