СВЕТОЗАР
ЋОРОВИЋ
дјело
други
књига
свјетлост
/
Сарајево
@card@
јаран
сав
он
познавати
и
сав
хвалити
.
сијело
,
скуп
,
састанак
,
теферич
какав
јесам
се
моћи
ни
замислити
,
а
да
се
и
Смајил-ефендија
не
позвати
,
да
и
он
ту
не
бити
.
—
Ко
хтети
причати
,
ако
он
немати
?
.
.
ко
хтети
забављати
друштво
?
.
.
и
увијек
се
одазивати
молба
,
увијек
долазити
.
висок
,
танковијаст
,
прав
као
јаблан
,
блијед
,
дугуљаст
лице
,
који
он
бити
оивичити
кратак
,
поткресан
брада
,
с
крупан
,
кадифаст
,
сањив
очи
и
дуг
танак
,
прав
нос
,
огрнути
свој
дугачак
,
црн
џуба
,
носити
у
један
рука
грана
шебој
а
у
други
чибук
,
јављати
се
,
обично
,
доцније
него
други
,
поздрављати
се
са
сав
и
одмах
пролазити
у
прочеље
,
гдје
јесам
нарочито
за
он
намјестити
бити
шилта
један
,
опколити
јастук
,
да
лијепо
моћи
сјести
и
узвалити
се
.
и
сав
јесам
одмах
трчати
око
он
,
удварати
се
,
улагивати
.
један
он
носити
духан
и
пунити
лула
,
други
носити
жерава
и
припаљивати
,
трећи
подметати
пепеоница
и
уређивати
јастук
око
он
.
—
Хоћеш
ли
ми
причати
,
ефендија
?
—
питати
јесам
готово
једногласно
,
оптрчавати
око
он
.
—
Хоћеш
ли
почињати
?
.
.
Причу
његов
свак
јесам
са
нестрпљење
очекивати
.
Чак
јесам
и
дјеца
по
махала
знати
да
се
у
читав
шехер
ники
у
тај
с
он
надметати
не
моћи
,
да
ники
не
знати
онако
»
китити
«
и
онако
»
веста
«
као
он
.
А
никада
готово
јесам
понављати
стар
прича
:
увијек
јесам
имати
нов
,
који
се
чинити
још
лијеп
,
чудан
,
занимљив
.
Човјек
који
јесам
много
проживјети
,
много
путовати
и
много
читати
,
—
читати
јесам
чак
и
новина
редовно
сваки
дан
,
и
читав
чланак
знати
препричати
љепше
,
него
јесам
написати
—
имати
јесам
о
шта
и
да
причати
,
и
јесам
он
требати
да
се
враћати
на
стар
,
да
преживати
.
Чак
и
пословица
,
који
јесам
волити
уплетати
,
каткад
и
гдје
она
јесам
мјесто
,
бити
он
нов
,
необичан
.
многи
јесам
она
кашње
у
разговор
понављати
и
износити
као
свој
...
једанпут
јесам
имати
прилика
да
он
слушати
читав
један
ноћ
.
оно
што
ја
јесам
тада
испричати
,
препричати
сада
и
ја
,
старати
се
да
све
изнети
и
оцртати
отприлике
онако
како
јесам
од
он
чути
,
готово
његов
ријеч
.
бити
тај
уз
тргање
,
у
виноград
.
како
ми
виноград
лежати
један
поред
други
,
наложити
јесам
ватра
у
мргиња
,
украј
гомила
један
,
гурнути
кахвен
ибрик
уза
она
,
па
чекати
док
узаврети
вод
,
засјести
по
трава
и
запалити
чибук
.
недалеко
од
ми
,
у
страна
,
сједити
јесам
и
лешкарити
покрај
свој
ватра
тргач
и
тргачица
,
весео
,
раздраган
,
обијестан
,
гуркати
се
,
штипати
,
рвати
.
Широк
модрикасто-златан
пламен
освјетљавати
она
половина
мрк
,
знојав
,
сунце
опаљен
лице
,
док
јесам
други
половина
остајати
у
сјенка
и
црнити
се
;
пун
,
жилав
,
снажан
мишица
добити
она
чисто
бакаран
бој
и
како
јесам
одсијев
кадикада
клизити
и
преко
она
,
заигравати
,
чудно
јесам
се
прелијевати
,
као
растопљен
туч
,
а
плећа
неколицина
,
окренути
према
ми
,
чинити
се
кроз
помрчина
као
да
јесам
потпуно
срасти
,
слијепити
се
један
с
други
тај
јесам
изгледати
као
да
тамо
сједи
огроман
див
какав
са
неколик
глава
на
раме
и
са
неколик
рука
.
кикот
,
цик
,
граја
,
врисак
непрестано
јесам
допирати
отуда
до
ми
,
разлијегати
се
преко
читав
виноград
и
замирати
негдје
доље
,
у
поље
,
одакле
као
да
се
неки
руг
,
враћати
се
кадикада
тих
,
пригушен
одјек
.
и
цврчак
јесам
негдје
у
грм
цврчати
и
голи
,
растоварен
коњ
,
привезати
крај
улица
,
рзати
,
вриштати
.
А
читав
ваздух
мирисати
на
зрео
,
изгњечен
грожђе
и
на
увео
кудеља
,
и
тежак
,
топао
мирис
ударати
у
глава
и
као
да
јесам
гушити
,
опијати
.
—
Чудна
топлина
—
отегнути
Смајил-ефендија
лијено
,
свлачити
џуба
и
отпасивати
појас
.
—
слутити
на
киша
...
—
и
ја
се
чинити
.
—
Хатиџин
виноград
,
бојити
се
,
хтети
моћи
мирно
отргати
.
—
Хатиџин
?
он
се
извалити
поребарке
и
наслонити
се
на
рука
.
—
Хатиџа
,
мој
жена
—
дочекати
мирно
.
—
имати
она
и
она
доста
...
—
А
ја
јесам
мислити
да
јесам
сав
твој
,
да
сав
ти
тргати
...
—
Башка
мој
,
башка
њезин
,
башка
сваки
син
,
—
одговорити
он
зијевати
.
—
Свачије
нек
јесам
башка
и
свак
нек
научити
свој
управљати
.
без
тај
нем
срећа
у
кућа
...
вод
у
ибрик
почети
врети
.
ја
приступити
и
досути
кахва
.
Почнем
мијешати
.
|
—
јесам
ли
одавно
подијелити
;
—
запитати
он
узгред
.
—
Тхеее
...
и
опет
се
придигнути
.
—
имати
ту
голем
прича
—
рећи
.
—
и
ако
хтети
да
не
спавати
...
а
ја
се
не
спавати
...
причати
бити
ти
све
од
почетак
,
готово
половица
свој
живот
...
—
не
спавати
се
ни
ја
.
и
додати
он
кахва
.
он
спустити
филџан
на
тле
,
опет
напунити
лула
и
отпочети
причати
.
и
никуд
кретати
јесам
,
никуд
се
мицати
без
оружје
.
у
кахва
,
у
берберница
,
у
хућумат
ако
бити
поћи
,
опасивати
јесам
одмах
крив
свој
димишћија
о
бедра
,
два
ледењача
и
јатаган
задијевати
за
појас
и
,
прихватити
по
средина
дуг
дебео
чибук
са
ћилибарски
такум
на
врх
,
излазити
из
авлија
,
јак
,
поносит
,
силан
као
одваљен
комад
клисура
какав
,
а
вазда
горд
и
усправљен
као
и
сам
клисура
,
да
он
,
чинити
се
,
ни
гром
ни
муња
не
бити
моћи
скрхати
ни
преломити
.
Позлаћене
тока
на
прса
,
оружје
оно
и
фишеклија
причврстити
о
појас
свијетлити
се
и
блистати
према
сунце
засјењивати
очи
,
црвен
долама
прелијевати
се
као
запјенушен
крв
,
а
турбан
око
глава
бијелио
се
као
вијенац
ђулбехарски
,
ишаран
прамен
голем
,
свилен
кит
,
који
он
се
са
врх
фес
спуштати
све
до
плећа
и
лагано
он
куцкати
по
она
.
ријетко
када
да
чаршинлија
јесам
устајати
из
свој
дућан
и
са
чудан
неки
задовољство
гледати
за
он
.
махати
читав
поносити
се
он
а
ја
,
јединац
он
,
бити
јесам
се
због
он
и
јесам
осилити
и
сав
комшиски
дјеца
морати
јесам
да
патити
и
страдати
због
тај
.
смјети
јесам
и
ударити
,
и
отети
нешто
,
и
опсовати
,
а
да
се
ники
усудити
не
бити
ни
оштрије
ја
одговорити
,
камо
ли
да
ударити
и
да
жесток
увриједити
!
.
.
Чак
ја
мати
и
отац
њихов
митити
и
давати
ја
смоква
,
грожђе
,
шљива
,
да
она
оставити
на
мир
,
и
молити
по
неколик
пут
да
отац
не
причати
о
тај
,
да
се
не
потужити
на
ко
.
толико
он
се
бојати
.
А
бојати
он
се
сав
у
кућа
.
момак
,
који
јесам
бити
неколико
,
ако
бити
се
заиграти
и
заговорити
кад
он
јесам
бити
у
кућа
,
као
да
бити
премријети
од
страх
чим
бити
он
корак
зачути
или
он
опазити
издаљега
гдје
ићи
.
оставити
бити
одмах
све
,
покуњити
се
,
стишати
,
и
с
рука
на
појас
и
оборен
глава
чекати
док
проћи
поред
она
,
не
гледати
један
на
други
,
не
шапнути
ријеч
.
и
јесам
да
јесам
он
се
бојати
због
тај
што
јесам
псовати
,
пријетити
,
ударати
.
јок
!
он
нити
јесам
имати
обичај
да
грдити
,
галамити
,
ни
јаче
де
викати
.
они
јесам
само
стрепити
пред
сила
његов
,
као
што
обично
сав
слабић
стрепити
пред
неки
који
јесам
моћан
и
јак
.
доста
јесам
бити
да
она
само
једном
погледати
онај
орловски
поглед
,
па
да
одмах
изгубити
глава
и
да
се
смести
,
као
голуб
пред
јастреб
.
ники
тада
не
бити
моћи
ни
познати
да
јесам
тај
онај
исти
момак
,
који
,
кад
бити
баба
кренути
у
лов
,
онако
поносит
и
изазивачки
,
оружан
и
опремити
,
јахати
иза
он
на
бијесан
,
разигран
парип
,
мрко
гледати
чаршинлија
и
хотимично
нагонити
коњ
испред
туђ
дућан
,
само
да
нанети
штета
какав
и
оборити
роб
,
који
јесам
дућанџија
изнијети
пред
ћепенак
.
Слабићи
,
немати
сила
у
себе
,
опијати
се
тада
његов
силом
и
,
у
пијанство
,
жељан
да
се
разметати
онај
шта
сам
немати
према
још
слаб
,
чинити
јесам
штета
и
насиље
.
за
чудо
,
и
мајка
ја
као
да
он
се
доста
прибојавати
и
често
,
врло
често
,
моћи
се
помислити
да
јесам
тај
пријести
слушкиња
какав
,
робиња
он
,
него
ли
жена
,
домаћица
.
ујутру
,
пријести
зор
,
дизати
се
из
душек
,
трчати
у
кухиња
и
ложити
ватра
,
само
да
кахва
бити
скухати
пријести
него
се
он
пробудити
и
да
дуго
не
чекати
на
она
.
кад
бити
се
пробудити
,
хитати
јесам
с
ибрик
у
рука
и
са
чист
пешкир
преко
раме
,
да
он
полити
;
затим
,
припалити
он
чибук
,
измицати
се
натрашке
и
,
скрстити
рука
а
оборити
очи
,
дворити
он
све
дотле
,
док
бити
испити
кахва
и
почети
тражити
хаљина
и
оружје
,
да
се
обући
и
кренути
у
чаршија
.
тако
он
дворити
и
за
ручак
и
за
вече
,
а
да
готово
ни
ријеч
не
проговорити
једно
други
.
ја
се
уопште
и
не
сјећати
да
јесам
кадгод
дуже
разговарати
.
ако
јесам
и
бити
када
разговор
између
она
,
бити
јесам
насамо
,
одвојено
,
гдје
ники
не
слушати
,
чак
ни
ја
.
као
да
јесам
бити
срамота
неки
онакав
јунак
дуго
разговарати
са
жена
,
макар
и
са
свој
,
и
забављати
се
женски
беспослица
.
срамота
од
свијет
бранити
он
јесам
да
се
никад
не
показати
ни
њежан
према
мајка
,
да
се
осмјехнути
на
она
и
нашалити
мало
.
ни
кад
јесам
изгледати
ведар
јесам
се
смијати
нити
шалити
.
једино
јесам
у
такав
час
изгледати
дарежљив
и
немилостан
расипати
дукат
око
себе
.
Читаву
шака
дукат
давати
она
да
намакнути
што
требати
себе
у
кућа
;
даривати
јесам
дукат
и
момак
,
те
,
напошљетку
,
ни
ја
јесам
остајати
без
дио
.
бацити
бити
и
ја
дукат-два
у
крило
,
потегнути
ја
пријести
тај
за
нос
или
за
ухо
.
тај
он
јесам
бити
и
једино
миловање
.
за
други
као
да
ни
знати
јесам
.
ниједан
ја
јесам
узети
на
крило
,
ни
поцупкати
на
кољено
,
ни
обгрлити
,
ни
протепати
ја
што
.
ако
бити
кадгод
посрнути
,
обрезати
се
или
опржити
,
јесам
се
сажалити
на
ја
,
нити
ја
почети
тјешити
.
Шта
више
,
као
да
се
и
веселити
тај
.
једанпут
,
кад
јесам
један
сељак
,
који
сигурно
јесам
знати
за
његов
моћ
ни
сила
,
разбити
ја
глава
и
кад
јесам
окрвавити
доћи
да
он
се
потужити
,
само
јесам
слегнути
раме
и
мирно
ја
одговорити
:
—
Па
шта
хтети
него
ти
разбит
’
глава
,
кад
ти
јесам
он
разбити
пријести
?
.
.
аферим
!
.
.
Чо'јек
хтети
бити
кад
тако
знати
да
ударати
и
да
се
бранити
,
а
не
трчати
баба
да
он
се
тужити
...
ко
јесам
у
себе
поуздање
немати
,
ничији
он
заштита
подигнути
не
моћи
...
отада
он
се
више
јесам
смјети
ни
пожалити
никад
,
ни
причати
он
што
.
склањати
јесам
се
испред
он
као
испред
туђина
какав
и
тек
кад
јесам
знати
да
хтети
почети
с
дијељење
дукат
,
јављати
јесам
се
и
,
непрестано
се
склањати
за
мајка
и
вирити
она
иза
димије
,
очекивати
сав
дио
.
па
ни
на
састанак
какав
баба
јесам
говорити
много
,
иако
он
често
призивати
,
тражити
и
долазити
он
.
покаткада
напунити
бити
она
се
читав
соб
.
засјести
по
мек
,
рутав
миндерлук
,
прекрштен
нога
,
огрнути
тежак
,
лисичина
постављен
ћурак
,
окићен
оружје
,
па
само
пухати
и
разговарати
.
густ
,
загушљив
дим
извијати
се
по
соба
,
ширити
се
и
,
као
облак
какав
,
обавијати
она
и
заклањати
она
лице
;
само
понекад
,
када
бити
се
под
голем
оџак
,
у
врх
соб
,
мало
појаче
распламтјети
ватра
,
одсијевати
она
окићен
балчак
нож
и
срма
окован
глава
мали
пушак
.
и
док
јесам
сав
,
једва
кроз
дим
назирати
један
други
,
говорити
и
бенетати
о
свашта
,
баба
јесам
сједио
у
врх
,
на
свој
шилта
,
и
,
пуштати
дим
низа
свој
дуг
,
црн
брада
,
мирно
она
слушати
и
уријетко
лак
климање
глава
одобравати
нешто
или
не
одобравати
.
Још
рјеђе
јесам
он
моћи
навући
да
се
и
јесам
уплести
у
разговор
,
да
и
он
рећи
свој
.
А
кад
бити
он
заиста
навући
и
изазвати
да
нешто
казати
,
обично
јесам
креснути
укратко
,
оштро
и
одсјечно
,
и
тај
један
чудан
начин
,
који
као
да
јесам
трпити
приговор
.
зато
бити
одмах
након
такав
његов
упадица
обично
и
настати
бескрајан
један
почивка
,
испунити
усиљен
кашљање
и
подмукао
шапат
и
сваки
који
се
налазити
у
соба
као
да
се
јесам
угодан
осјећати
.
многи
јесам
и
нехотице
чешће
,
испод
ока
,
погледати
на
врата
,
као
да
бити
жељети
да
што
пријести
измакнути
одатле
,
да
побјегну
.
и
,
права
да
рећи
,
изледало
јесам
као
да
јесам
он
и
проговорити
само
због
тај
:
да
она
све
довести
у
забуна
,
да
она
утући
и
тако
она
опет
показати
,
е
јесам
и
у
говор
моћан
,
јак
,
силан
од
свити
.
с
кмет
јесам
бити
друкчији
.
кад
бити
ми
они
доћи
у
авлија
,
до
шездесет
она
на
број
,
растоварити
уморан
коњ
и
поредати
по
калдрма
врећа
препуњен
жито
,
кртола
,
лук
и
купус
,
сандук
с
јаје
,
канта
с
мед
и
мијех
с
масло
,
сир
и
кајмак
,
и
,
пустити
још
петеро
шестеро
јањад
да
се
заиграти
по
авлија
,
кад
бити
посједати
по
трава
,
он
јесам
сједати
јесам
међу
она
,
прекрстио
нога
и
понудити
она
духанкеса
да
запалити
.
сам
јесам
точити
кахва
и
нудити
.
и
,
мјерити
поглед
читав
она
товарити
,
питати
она
о
кућа
,
о
дјеца
,
о
стока
,
о
сав
.
за
тај
људи
са
испуцан
,
жуљав
рука
и
мрк
,
суморан
лице
,
који
јесам
непрестано
стресати
буха
са
себе
и
заударати
на
зној
,
он
јесам
једино
имати
мек
и
топао
ријеч
;
једино
међу
она
изгледати
јесам
некако
благ
,
питом
.
—
људи
који
јесам
Алах
осудити
да
бити
несретан
,
указати
ли
мало
љубав
(
не
жаљење
,
јер
тај
чинити
још
јадан
)
пружити
јесам
утјеха
и
огријати
она
душа
,
—
говорити
јесам
кашње
и
говорити
сасвим
искрено
,
непритворно
.
кмет
јесам
,
због
тај
,
бити
и
слободан
пред
он
,
ведар
,
весео
и
након
ручак
који
јесам
увијек
бити
богат
и
обилат
,
бити
јесам
готово
разуздати
.
Почели
бити
на
глас
и
попијевати
и
гудјети
уз
гусле
.
А
тад
она
он
почети
обасипати
поклон
.
не
заборавити
ни
жена
,
ни
дјеца
,
ни
чобаница
;
свако
послати
понешто
:
или
фес
,
или
округ
,
или
зубун
,
ђердан
,
тозлуке
.
свако
слати
и
поздрав
или
савјет
какав
.
и
,
пошто
он
већ
сав
кмет
ижљубити
у
рука
и
с
коњ
заједно
кренути
из
авлија
,
он
једнако
пристајати
за
она
и
једнако
,
не
престајати
,
набрајати
и
поздрав
и
савјет
.
ИИ
како
отац
или
јесам
хтјети
или
јесам
имати
када
да
водити
много
брига
о
ја
,
бити
јесам
препустити
сам
себе
и
радио
јесам
све
шта
јесам
хтјети
и
како
јесам
хтјети
.
осим
што
јесам
као
од
невоља
одлазити
каткада
у
мектеб
и
тамо
по
два
по
три
сахат
учити
читати
и
писати
,
ни
за
што
друго
јесам
имати
да
се
бринути
.
непрестано
јесам
се
скитати
по
сокак
и
махала
,
играти
се
с
дјеца
,
свађати
,
тући
.
Матера
се
јесам
бојати
много
.
њезин
пријетња
и
заклетва
ништа
помагати
јесам
,
нити
ја
моћи
натјерати
да
се
смирити
и
да
,
као
слушче
какав
,
помагати
она
у
ситан
,
домаћи
посао
.
Шта
више
,
она
као
да
се
бојати
ја
и
никад
ја
јесам
смјети
јаче
ударити
или
казнити
жесток
.
пустити
неко
да
ти
сазнати
тајна
који
јесам
за
чување
,
значити
упола
се
предати
његов
власт
,
оковати
се
драговољно
.
А
ја
јесам
знати
не
један
,
него
неколико
мајкин
тајна
.
зато
,
вјечито
страховати
да
она
случајно
не
бити
одати
баба
,
и
тепати
ја
и
митити
ја
,
мазити
.
кад
бити
баба
по
обичај
кренути
кадикада
,
са
момак
и
са
јаран
неки
,
према
црн
Гори
,
да
се
тамо
окресати
са
хајдук
и
пљачкаш
„
како
не
бити
заборавити
владати
с
оружје
«
,
мајка
као
да
бити
наново
оживити
,
препородити
се
,
преобразити
.
у
кућа
бити
тада
настати
читаво
један
весеље
,
џумбус
...
Комшинице
,
јараница
,
тетак
,
стрина
,
и
из
наш
и
из
други
махала
,
доврвиле
бити
јатомице
први
дан
по
одлазак
његов
,
засјести
и
по
соба
и
по
авлија
и
,
разбацити
фереџа
око
себе
,
а
папуча
оставити
дјеца
да
се
играти
она
,
отпочети
са
свој
теферич
.
неколик
слушкиња
,
који
јесам
мајка
најмити
из
махала
задихан
и
зајапурен
,
увијати
се
,
ломити
,
гицати
,
трчати
јесам
из
соб
у
соб
носити
боца
и
чаша
са
медовина
,
велик
чинија
с
духан
,
ибрик
и
филџан
са
кахва
,
тепсија
са
пита
и
слаткиш
разним
.
у
кухиња
,
око
који
се
разливати
и
ширити
по
читав
авлија
силан
мирис
печење
,
ићи
јесам
ознојен
,
узбуђен
,
са
неуређен
кос
и
обнажен
мишица
низ
који
се
циједити
вод
,
довикивати
један
други
,
препирати
се
,
свађати
.
три
Циганка
,
весео
,
бијесан
,
разуздан
,
са
дахире
и
чампар
,
играти
јесам
испред
раздраган
кадуна
,
наклањати
се
према
она
,
савијати
,
угибати
,
пјевати
,
подврискивати
и
намамљивати
туђ
момак
да
застајати
пред
врата
и
провиривати
кроз
кључаница
.
Чинило
се
као
да
читав
кућа
вриштати
,
пјевати
,
бјесни
од
весеље
што
се
опростити
бабин
дахилук
.
наравно
,
чим
бити
стигнути
хабер
да
се
баба
враћати
,
мајка
бити
се
одмах
почети
устезати
,
повлачити
.
Почела
бити
најприје
отпуштати
слушкиња
,
један
по
један
,
и
одбијати
од
кућа
сав
зван
и
незван
гошћа
.
тада
јесам
приступати
и
ја
,
улагивати
се
,
миловати
ја
,
љубити
и
давати
новац
,
само
да
не
причати
о
сав
онај
што
јесам
гледати
и
слушати
и
да
он
ништа
о
тај
не
напомињати
.
А
кад
бити
се
баба
,
суморан
,
мрк
,
опаљен
пушчани
дим
,
са
поломљен
тока
и
траг
крв
на
везен
долама
,
вратити
с
пут
,
кад
бити
пред
врата
зазвонити
момачки
оружје
и
зарзати
у
пјена
обучен
парип
,
мајка
се
опет
претварати
у
онај
стар
,
смјеран
робиња
и
,
не
смијући
да
он
у
сусрет
изићи
,
чекати
он
у
соба
са
прекрштен
рука
и
оборен
глава
.
погледати
бити
па
исти
онда
,
кад
бити
јесам
,
—
не
поздрављати
,
—
позвати
да
он
хамам
уредити
и
изнети
нов
одијело
.
како
јесам
,
нешто
од
баба
,
а
нешто
од
мајка
,
увијек
добивати
новац
,
бити
јесам
богат
међу
јаран
и
сав
ја
завидили
на
тај
.
бити
она
,
који
ја
се
почети
и
улагивати
и
потварати
други
,
само
да
бити
она
купити
шећерлема
,
локум
,
бајам
и
да
бити
и
она
који
пар
дати
.
по
срећа
,
у
ја
јесам
бити
и
сувише
бабин
крв
,
који
ја
јесам
сметати
да
дуго
остати
у
друштво
такав
јаран
.
укратко
јесам
прекинути
с
она
.
једино
се
побоље
опријатељити
са
онај
сељаче
,
са
Јовица
,
који
ја
некад
бити
разбити
глава
.
бити
јесам
,
додуше
,
још
једнако
својеглав
,
јогунаст
и
напрасит
,
али
јесам
бити
и
поштен
,
вјеран
,
поуздан
.
након
онај
похвалити
бабине
да
хтети
»
бит
човјек
«
,
—
који
јесам
за
ја
значити
много
,
—
ја
јесам
он
први
приступити
и
отада
више
јесам
бити
кавга
међу
ми
.
Шта
више
и
уортачити
јесам
се
и
отпочети
са
трговина
неки
.
и
јесам
тај
бити
шал
какав
ни
обичан
игра
,
него
баш
права
трговина
,
који
ми
обојица
ћар
доносити
.
он
јесам
први
напоменути
и
почети
ја
наговарати
да
он
дати
новац
,
па
хтети
он
отпочети
са
пазаривање
и
бринути
се
о
сав
,
а
добит
да
дијелити
на
пол
,
као
што
тај
и
други
ортак
радити
.
кроз
неколик
дан
он
јесам
већ
носити
кроз
чаршија
,
у
зембиљ
један
:
и
лула
,
и
кресиво
,
и
игла
,
напрстак
,
вретено
и
,
дречати
колико
он
јесам
грло
служити
,
—
а
бити
јесам
грлат
као
пудар
,
—
застајати
пред
свачији
врата
и
звати
укућанин
да
купити
,
да
пазарити
.
ја
јесам
опет
ићи
готово
узастопце
за
он
,
као
надзиравати
читав
посао
,
и
ако
бити
се
гдје
појавити
какав
тврдоглав
муштерија
притрчавати
он
у
помоћ
и
хвалити
роб
што
јесам
знати
боље
,
не
зазирати
чак
ни
од
уобичајен
трговачки
лаж
и
заклетва
.
наравно
,
наш
јесам
трговина
одмах
привући
на
себе
пажња
и
остати
дјеца
.
кроз
кратак
вријеме
почети
се
око
ми
окупљати
читав
гомила
,
као
око
пехливан
или
Циганин
с
међед
.
Поче
и
дречати
,
грајати
,
кудити
ми
роб
.
Читав
џумбус
заметнути
се
у
чаршија
ради
тај
и
замало
што
се
не
претворити
у
кавга
.
Јова
,
намамљивати
један
муштерија
,
баш
почети
хвалити
лула
и
ја
он
као
,
почети
припомагати
,
кад
дјеца
око
ми
подигнути
галама
и
задречати
,
како
јесам
све
слабити
,
напукнути
,
како
јесам
украсти
чак
.
неко
се
одострага
још
усудити
да
у
онај
гунгула
и
гурнути
Јов
у
леђа
и
да
он
преврнути
зембиљ
.
и
када
,
уз
грохотан
смијех
пакосник
,
попадати
сав
роб
и
разасути
се
по
чаршија
,
Јован
поблијед
и
стиснут
шака
полетити
у
гомила
.
Поче
тући
немилостан
,
крвнички
,
по
свако
.
настати
врисак
,
помагњава
,
кукњава
,
настати
комешање
,
рвање
.
—
Шта
ви
јесам
,
несретник
?
—
заграјати
неколик
чаршинлија
,
мијешати
се
међу
ми
и
развађати
.
—
Шта
хтети
?
.
.
Дође
и
заптија
.
похватати
тројицу-четворицу
и
повести
ми
пред
бимбаша
,
на
суђење
.
и
све
олако
проћи
.
Повалише
ми
,
један
за
други
,
преко
некакав
онизак
клупа
,
затегнути
ми
димије
и
ударити
по
неколико
папрен
дегенек
.
и
пустити
ми
и
роб
ми
повратити
.
само
бимбаша
за
себе
задржати
један
лула
,
као
,
бивати
,
да
он
тај
бити
награда
за
онакав
пресуда
.
до
три
дан
након
тај
појавити
се
у
чаршија
и
у
махала
још
читав
друзина
нов
трговац
.
добити
дјеца
ћеф
за
пазаривање
,
па
напунити
зембиљ
свакакав
ствар
и
почети
продавати
:
који
дијета
имати
нешто
новац
уложити
она
све
у
роб
,
а
неко
јесам
,
богме
,
грабити
и
ствар
из
кућа
и
продавати
она
,
само
да
и
оно
доћи
до
пар
и
да
протрговати
.
и
како
јесам
свако
,
по
примјер
Јованов
,
из
сав
грло
хвалити
свој
роб
и
дозивати
муштерија
,
дигнути
се
,
у
неки
доба
,
кроз
сав
махати
један
голем
граја
,
какав
се
одавно
чути
ни
запамтити
јесам
.
Читав
се
шехер
узнемирити
.
Дућанџије
,
који
јесам
,
иза
подне
,
—
пошто
јесам
пошкропити
чаршија
испред
дућан
да
бити
хладан
,
——
прилегнути
на
ћепенак
да
заспати
мало
,
покрити
се
велик
јаглук
по
глава
;
бег
и
ага
,
који
јесам
се
напола
голи
одмарати
у
свој
одаја
,
пробуђен
,
неиспаван
,
љутит
,
скакати
јесам
и
викати
,
псовати
,
грдити
што
јесам
моћи
жесток
.
на
више
мјесто
моћи
се
видјети
како
,
из
кућа
и
из
дућан
неки
,
немилостан
лет
и
папуча
,
и
нанула
,
аршин
,
калуп
сафун
,
потковица
и
гађати
гдје
стигнути
какав
грлат
трговац
,
који
босоног
,
изути
постула
и
носити
она
у
један
рука
а
други
придржавати
зембиљ
,
стругати
низ
чаршија
,
не
обзирати
се
на
који
страна
.
Напошљетку
,
кренути
се
неколико
она
пред
бимбаша
.
—
Аман
,
—
повикати
узбуђено
—
шта
се
овај
радити
,
у
царски
здравље
,
и
какав
јесам
овај
зулум
настати
?
и
закукати
како
она
јесам
живот
омрзнути
због
онај
објешењак
,
тај
попријетити
да
хтети
сав
селити
из
овај
земља
,
ако
овако
остати
.
ради
тај
заптија
почети
на
сав
страна
гонити
свако
ко
јесам
опазити
са
зембиљ
,
па
продавати
роб
или
не
продавати
.
Почеше
тјерати
дјеца
макар
чији
,
гонити
она
,
тући
.
Чаршинлије
сада
јесам
ништа
друго
ни
радити
,
него
сједећи
на
ћепенак
прекрштен
нога
,
са
необичан
наслада
сехирити
,
како
на
један
страна
трчати
дјеца
,
а
на
други
заптија
и
како
,
проклињати
један
други
,
гађати
се
камење
и
сваки
час
посртати
,
изгубити
често
или
фес
или
постула
или
појас
.
у
читав
тај
гунгула
мој
јесам
Јован
бити
присебан
.
он
нити
јесам
хтјети
противити
се
заптија
,
ни
бјежати
,
ни
узмицати
.
не
.
само
се
за
дан-два
склонити
у
кућа
и
лагано
размишљати
о
читав
ствар
.
А
трећи
дан
доћи
јесам
ја
и
узети
ја
за
рука
,
повести
за
себе
у
закутак
један
.
—
Дај
ти
,
болан
,
—
рећи
—
да
купити
бимбашиница
један
папуча
,
па
хтети
сав
добро
бити
.
тако
и
стар
радити
,
па
што
не
бити
и
ја
?
.
.
одмах
се
споразумјети
.
у
рука
лијеп
жена
муж
јесам
најчешће
ситан
играчка
,
а
пошто
јесам
знати
да
јесам
бимбашиница
чувен
љепотица
одмах
јесам
бити
и
сигуран
да
хтети
ми
она
извући
из
овај
незгода
.
исти
дан
,
пред
вече
,
Јован
јесам
однијети
папуча
и
изјадати
се
.
пољубити
она
и
рука
и
неколико
пута
поклонити
се
до
земља
.
А
већ
сјутрадан
стигнути
јесам
заптија
с
порука
да
јесам
само
он
,
Јована
,
дозволити
продавати
роб
из
зембиљ
и
да
он
од
сада
у
тај
ники
сметати
хтети
.
од
тај
дан
трговина
јесам
почети
брзо
напредовати
.
зарада
јесам
расти
све
више
и
више
и
у
неки
доба
толико
јесам
се
бити
осилити
да
јесам
чак
почети
говорити
и
о
сав
дућан
,
о
права
дућан
.
ИИИ
Најближи
ми
,
први
комшија
,
—
чији
кућа
растављати
од
наш
само
један
танак
,
висок
,
увијек
обијељен
зид
,
—
бити
јесам
Сулага
,
миран
,
добар
Сулага
,
који
једини
у
онај
доба
никакав
оружје
на
себе
носити
јесам
и
ко
јесам
у
читав
шехер
сав
и
називати
женскоња
.
омален
,
ситан
,
мршав
,
са
глава
мало
велик
од
»
стиснут
шака
«
како
он
подругљиво
говорити
,
са
риједак
брада
који
он
се
састојати
управо
из
три
дио
и
за
који
се
никако
не
бити
моћи
рећи
да
јесам
израсти
на
лице
,
него
јесам
неки
наказан
и
накриво
прилијепити
за
образ
,
ићи
јесам
улица
лагано
,
гегати
се
и
увијек
понешто
носити
у
рука
:
или
ђугум
да
донети
вод
са
чесма
,
или
ћупица
какав
,
завежљај
,
торба
,
плетара
.
каткада
јесам
излазити
носити
дијета
у
нарамак
и
тада
обично
подругивати
он
се
потајно
сав
чаршинлија
,
тврдити
узгред
како
код
кућа
морати
и
пелена
пратити
,
и
хљеб
кухати
,
и
мотати
памук
на
цијев
.
и
макар
што
јесам
од
рођење
још
бити
необично
богат
,
богат
него
четворица
други
заједно
,
ипак
јесам
он
готово
сав
избјегавати
и
склањати
се
од
он
.
стид
,
зар
,
бити
људи
да
се
дружити
са
човјек
који
још
ни
један
Влах
посјећи
јесам
,
ни
на
чији
кућа
ударити
,
ники
напасти
,
изгрдити
.
Шта
више
,
знати
како
он
не
волити
препирати
се
ни
парничити
,
како
он
тешко
и
изаћи
на
суд
а
камо
ли
тамо
правдати
се
,
многи
јесам
се
старати
да
он
напакостити
,
да
он
оробити
.
прихватати
јесам
помало
од
његов
њива
,
ограда
,
виноград
,
желити
да
он
освојити
,
отети
управо
,
теретити
он
како
јесам
,
токорсе
,
његов
стар
тај
приграбити
од
њихов
стар
и
како
јесам
тај
он
дужан
повратити
.
једанпут
јесам
,
чак
,
неки
Хасан
Арнаут
хтјети
и
на
башта
он
покрај
кућа
да
ударити
и
да
јесам
приграбити
.
Дошао
лијепо
усред
бијел
дан
пред
башча
,
раскорачити
се
и
почети
нож
сасијецати
ограда
,
ломити
јесам
.
—
Моје
јесам
овај
—
велим
сурово
и
превртати
закрвављен
очи
.
—
ја
јесам
ратов'о
и
крв
пролијев'о
,
зарадити
јесам
и
добар
башча
.
Сулага
,
јадник
,
полумртав
од
страх
,
само
јесам
муцати
нешто
,
шаптати
и
измицати
се
на
леђа
.
—
Моје
—
поново
казати
Арнаутин
,
измахивати
нож
и
пријетећи
Сулага
.
—
Ко
ја
стати
на
пут
,
тај
хтети
и
нестати
.
док
се
однекуда
појавити
и
баба
,
онако
мрк
,
суморан
.
не
говорити
ништа
и
не
питати
приступити
Арнаутин
,
који
јесам
једнако
пријетити
нож
,
снажно
он
ухватити
за
рука
и
продрмусати
он
.
—
ето
!
и
,
опалити
он
два
широк
шамар
,
гурнути
он
нога
у
леђа
и
наредити
момак
да
он
избацити
напоље
.
од
тај
се
дан
Сулага
приљубити
уз
баба
.
никакав
он
сила
,
чинити
се
,
не
бити
више
моћи
од
он
отргнути
.
и
јесам
да
јесам
пристајати
за
он
као
јаран
,
пријатељ
,
него
готово
као
слуга
,
измећар
неки
.
ако
јесам
баба
напунити
лула
,
он
јесам
одмах
трчати
да
наћи
ватра
и
да
поднети
нек
припасти
;
ако
јесам
требати
што
у
чаршија
купити
,
погодити
,
наћи
за
ми
,
Сулага
јесам
ићи
,
узимати
,
доносити
.
Дешавало
се
те
ми
накуповати
за
кућа
и
ствар
,
хаљина
,
свега
,
па
нити
искати
новац
нити
што
спомињати
о
она
све
дотле
док
се
баба
сам
не
досјетити
и
не
исплатити
он
.
и
кад
наплаћивати
а
он
некако
окретати
глава
,
стидити
се
,
снебивати
,
као
да
радити
нешто
што
се
не
приличити
,
и
новац
,
не
бројити
,
трпати
у
џеп
,
у
њедра
,
за
појас
,
гдје
стигнути
,
само
да
она
што
пријести
уклонити
испред
очи
,
да
она
сакрити
.
ради
баба
Сулага
јесам
и
ја
волити
много
.
никад
не
бити
проћи
а
да
ја
не
омиловати
и
не
штипнути
за
образ
.
кад
бити
ми
доћи
џеп
он
увијек
бити
пунити
орах
и
љешник
а
иза
појас
увијек
се
руменити
по
два
по
три
наранча
.
Чим
бити
сјести
почети
бити
сав
истресати
и
сасипати
ја
у
крило
.
новац
ја
јесам
моћи
давати
,
јер
јесам
баба
дозвољавати
.
и
тај
он
увијек
љутити
.
кад
год
бити
извађен
дукат
морати
поново
да
повратити
у
кеса
гунђати
јесам
и
кришом
,
да
он
не
бити
опазити
,
као
пријетити
климати
глава
према
баба
.
један
дан
,
поклањати
ја
некакав
лопта
,
као
у
шала
напоменути
како
хтети
ја
поклонити
и
кћер
Хатиџа
,
који
хтети
»
сигурно
бити
најпрви
љепотица
у
шехер
«
.
—
Па
хтети
ли
јесам
?
—
запитати
,
смјешкати
се
добродушан
.
—
јесам
ли
ти
драгати
?
.
.
—
Хоћу
—
весело
он
одговорити
,
играти
се
лопта
и
као
очекивати
што
хтети
ја
још
поклонити
.
—
сав
хтети
.
А
баба
,
отпустити
дим
,
превући
рука
преко
брада
и
пружити
рука
Сулага
.
—
нек
јесам
сретан
—
рећи
отезати
.
—
Ријеч
јесам
ријеч
и
лаж
бити
не
смије
...
обојица
се
загрлити
и
пољубити
.
—
сад
,
ето
,
имати
свој
ђевојка
—
откресати
баба
,
куцнути
ја
чибук
по
глава
.
—
о
други
ни
помислит
’
не
смијеш
ни
сад
,
ни
кад
наусница
нагарити
...
тада
ја
некако
обузети
чудан
стид
,
изненада
.
смести
се
,
збунити
,
запетљати
.
Бржебоље
истрчати
између
она
,
завући
се
чак
у
подрум
и
тамо
се
сакрити
за
некакав
сандук
.
три
сахат
остати
јесам
сакрити
за
сандук
.
тако
се
,
ето
,
један
ситан
шал
претворити
у
права
правцат
збиља
.
адет
онда
такав
бити
да
јаран
,
—
желити
очувати
јаранство
,
—
заручити
,
чак
и
вјенчати
дјеца
,
макар
и
млад
и
луд
бити
.
тај
се
и
са
ја
десити
.
и
већ
сјутрадан
о
тај
се
причати
по
читав
комшилук
и
сав
,
дјеца
,
колико
она
бити
,
почети
ја
пецкати
и
дражити
.
јесам
готово
нигдје
моћи
крочити
од
њихов
шал
,
питање
,
подругачица
.
Чак
ја
два-три
пут
на
плач
нагонити
и
кад
плач
јесам
помоћи
,
почети
јесам
се
бранити
камење
.
у
љутина
,
онај
и
јуришати
јесам
на
неки
,
ударати
,
док
напошљетку
,
и
јесам
окрвавити
и
изгребати
,
јесам
бјежати
кућа
.
Ништа
тада
јесам
толико
желити
колико
да
се
дочепати
свој
мали
вјереница
ја
да
се
на
она
осветити
.
Чупао
бити
јесам
за
кос
,
обарати
,
газити
,
искидати
јесам
на
комад
.
Мучио
бити
и
она
и
Сулага
и
никакав
јаук
ни
помагање
не
бити
ја
моћи
умилостивити
.
—
Убићу
јесам
!
—
пријетити
јесам
плакати
и
ваљати
се
по
трава
.
—
Убићу
!
.
.
—
богат
јесам
и
донијети
тај
пар
—
тјешити
ја
Јован
,
који
јесам
једини
озбиљно
узимати
у
заштита
и
хвалити
.
—
богат
јесам
,
а
тај
ваљати
...
замислити
само
колик
хтети
дућан
бити
кад
она
расути
пар
!
.
.
Ив
један
јутро
,
управо
у
свануће
,
пробудити
ја
необичан
хук
и
граја
у
авлија
наш
.
као
поплашити
скочити
јесам
одмах
из
душек
,
одбацити
јорган
са
себе
и
онако
необучен
и
неуређен
потрчати
према
собни
врата
.
мајка
,
који
јесам
стајати
пред
себе
и
брижљиво
чистити
некакав
хаљина
,
препријечити
ја
пут
и
хтјети
ја
зауставити
,
али
се
брзо
отргнути
од
она
,
измакнути
се
,
и
не
пазити
на
гомила
бисага
,
кабаница
и
коноп
по
пут
,
спустити
се
низ
басамаке
.
Дотрчавши
на
авлија
зауставити
се
од
чудо
.
макар
што
јесам
бити
навикнути
да
готово
сваки
дан
у
наш
кућа
гледати
свакојак
скуп
,
и
мали
и
велик
,
ипак
јесам
се
изненадити
кад
јесам
опазити
један
гомила
људи
какав
се
у
свечан
дан
ријетко
и
пред
џамија
виђати
.
и
јесам
тај
бити
само
наш
људи
,
из
наш
махала
и
из
наш
комшилук
.
не
.
бити
јесам
ту
још
и
многи
други
који
пријести
никад
ни
видити
јесам
и
који
јесам
се
у
наш
кућа
некако
слободан
и
рахатан
осјећати
него
добар
наш
знанац
и
ахбаб
.
Оружани
јесам
бити
сав
.
руменити
се
мерџан
и
блистати
се
срма
на
тежак
пушка
и
нож
а
одсијев
она
играти
уз
напукнут
зид
и
клизити
по
мрк
,
труо
маховина
:
преливати
се
и
шаренити
,
седеф
извезен
кундак
дуг
,
танан
шешана
;
звекетати
крив
димишћија
ударати
о
нераван
калдрма
,
а
у
препун
фишеклија
као
да
клопарати
нешто
,
штектати
,
игра
.
и
коњ
она
опремити
,
уредити
потпуно
.
везен
кит
,
искитити
лажан
бисер
,
ударати
она
по
чела
и
по
очи
;
о
врат
објешен
талисман
свијетао
сем
бљескати
испод
оплетен
и
зелен
трака
окићен
грива
;
низ
седло
висити
бисага
и
кеса
чибуклија
,
а
из
теркија
,
покрај
кабаница
,
провиривати
кахвен
ибрик
и
златаст
зарф
од
филџан
.
Између
свити
издвојити
се
бабин
бедевија
:
витак
,
танак
,
поносит
.
и
окитити
јесам
,
и
лијеп
и
гиздав
од
свити
осталих
,
—
бијел
се
као
да
јесам
од
свила
изаткати
,
—
па
нестрпљиво
,
савијати
глава
и
стризати
шиљаст
уш
,
фрч
,
рзати
и
копати
земља
нога
,
а
испод
румен
ноздрва
,
из
који
бити
пар
,
расипати
се
лак
,
бјеличаст
пјена
,
падати
по
трава
,
по
калдрма
,
по
широк
она
прса
и
јак
,
гуштераст
бутима
.
Арнаутин
онај
,
таламбасџија
,
не
смије
ни
да
она
се
примакнути
.
Ударајући
у
стар
,
напукнут
таламбас
,
који
он
висити
о
појас
,
обилазити
унаоколо
,
купити
бакшиш
што
он
она
остати
небрижљив
бацати
,
а
непрестано
се
освртати
и
гледати
:
јесам
ли
довољно
удаљити
од
бедевија
и
моћи
ли
он
случајно
и
тај
копита
дохватити
.
и
док
јесам
он
тако
зазирати
,
дотле
јесам
други
,
подијелити
у
група
,
пушити
и
играти
се
оружје
,
галамити
,
грајати
,
те
се
чак
и
дјеца
из
махала
почети
окупљати
око
врата
и
провиривати
иза
канат
,
мислити
зар
да
јесам
теферич
некакав
или
да
се
нечувен
чудо
догађај
.
граја
,
хајка
и
гала
јесам
се
стишавати
све
док
се
јесам
баба
појавити
.
А
чим
он
изаћи
из
соб
сав
замукнути
,
смирити
се
,
застати
.
Видећи
он
онако
силан
,
јак
и
поносит
,
са
голем
зелен
барјак
у
рука
,
чији
се
златан
полумјесец
при
врх
бљештати
,
руменити
и
горјети
,
а
тежак
,
дебео
кит
ударати
и
расипати
се
по
калдрма
,
—
сав
као
да
задржати
дах
и
мучке
се
поклонити
,
као
што
се
слаб
и
немоћан
роб
клањати
господар
.
он
она
готово
и
не
погледати
.
само
забости
барјак
у
земља
,
исправити
се
и
,
ништа
не
говорити
,
један
лак
измах
рука
дати
знак
слуга
,
—
који
јесам
смирити
и
потурити
пристајати
за
он
,
—
да
донети
јање
.
затим
се
,
онако
горд
,
усправљен
и
нијем
,
одвојити
од
свити
,
отићи
у
страна
и
на
трава
,
на
зелење
,
мирно
отклањати
дова
.
па
се
опет
повратити
барјак
и
клекнути
на
десни
кољено
узити
јање
преко
крило
.
заклати
он
.
млаз
топле
црвен
крв
шикнути
,
попрскати
све
унаоколо
и
пјенушити
почети
се
пушити
на
трава
,
а
златан
кит
од
барјак
,
оросити
са
неколик
капа
,
почети
се
прелијевати
као
да
се
међу
она
каранфил
расцвасти
.
—
приступати
!
—
мукло
,
заповједнички
осјећи
баба
,
па
оквасити
рука
у
крв
и
,
раширити
,
одигнути
она
према
небо
.
и
сав
приступити
и
оквасити
рука
.
—
јесам
ли
хазур
?
—
јесам
.
Узевши
барјак
поново
,
он
приступити
бедевија
и
бацити
она
се
на
раме
.
Појахаше
и
остати
.
и
разиграти
се
бијесан
парип
и
сјајан
оружје
зазвекетати
.
Читава
авлија
као
да
затутњати
,
затрести
се
.
Излетише
кроз
капија
.
након
топ
,
кроз
читав
сахат
један
,
чинити
ја
се
као
да
ништа
друго
и
не
чути
него
само
тутањ
онај
,
страшан
,
потмуо
,
необичан
тутањ
.
исти
дан
доћи
ми
Сулага
.
хтјети
,
зар
,
да
видити
:
јесам
ли
све
намирити
,
уредити
,
имати
ли
у
кућа
свега
...
али
јесам
бити
ни
онако
насмијан
ни
ведар
као
обично
;
са
ја
се
јесам
ни
шалити
ни
омиловати
ја
.
кад
јесам
изаћи
мајка
,
—
који
се
пред
он
јесам
сакривати
као
пред
други
,
—
чинити
се
као
да
се
збунити
,
омести
се
и
почети
црвенити
.
Чак
се
и
окренути
и
као
да
хтјети
изаћи
,
оставити
ми
.
па
се
опет
савладати
,
приповрнути
се
и
лагано
,
тихо
,
шапатом
почети
причати
нешто
,
непрестано
чупкати
брада
и
поправљати
појас
,
чији
он
ресити
падати
по
бедра
.
Чуо
јесам
само
како
јесам
споменути
некакав
харамбаша
,
Стојан
некакав
,
неки
рањеник
,
бојити
,
окршај
,
кијамет
...
поменути
јесам
затим
и
баба
,
сан
некакав
,
и
на
крај
надодати
како
се
боја
...
боја
...
на
сав
тај
мајка
јесам
одговарати
.
само
он
јесам
пажљиво
слушати
ломити
прст
,
отирати
рука
о
бошча
,
—
иако
она
бити
чистити
,
—
и
покаткада
према
он
узвијати
глава
,
као
чудити
се
.
—
Хоћеш
ли
кахва
?
—
запитати
он
мирно
,
пошто
јесам
свршити
читав
говор
и
почети
се
обазирати
,
бирати
зар
гдје
бити
да
сјести
.
А
тај
он
још
више
збунити
.
Зачуђено
и
као
увријеђено
погледати
јесам
,
па
се
окренути
и
готово
побјеже
из
авлија
.
мајка
се
само
осмјехнути
.
лагано
отићи
и
затворити
врата
за
он
,
па
пјевуцкати
узити
наргила
и
,
сјести
и
пребацити
нога
преко
нога
,
почети
одбијати
дим
.
Прексјутри
дан
,
око
подне
,
завриштати
бедевија
пред
врата
и
копита
почети
ударати
,
тући
о
праг
,
тресући
канат
као
да
хтети
она
иставити
.
мајка
,
око
који
се
бити
окупити
неколико
ханум
да
се
частити
и
да
теферичити
,
изненадити
скочити
и
,
поплашити
узвикнути
он
,
одбацити
од
себе
и
чинија
с
алва
и
неколико
гурабија
што
она
држати
у
крило
.
остати
жена
са
пригушен
врисак
потрчати
,
журно
почети
тражити
фереџа
и
сакривати
се
по
соба
.
Једини
ја
као
да
јесам
бити
нешто
присебан
.
не
бојити
се
ништа
одмах
јесам
потрчати
према
врата
да
отворити
,
и
тек
што
јесам
отшкринути
канат
,
а
бедевија
,
узвијерена
,
усплахирити
,
утрчати
у
авлија
.
Стрижући
уш
и
као
зазирати
од
нешта
,
почети
фрктати
,
рзати
и
бјежати
унаоколо
.
бити
јесам
гол
,
празан
,
без
узда
,
без
седло
и
теркија
,
са
мрк
,
прљав
,
окрвављен
грива
који
се
слијепити
и
прионути
она
уз
широк
,
крупан
мрља
ишаран
врат
,
са
голем
рана
на
обао
сапи
,
који
се
већ
почети
корити
и
црнити
:
само
један
танк
,
румен
трака
што
још
избијати
из
она
и
лагано
се
повлачити
по
јак
бијел
бедра
сав
до
колити
.
Опазивши
бедевија
,
мајка
,
који
јесам
бити
потрчати
за
ја
,
вриснути
из
глас
и
зањихати
се
посрнути
,
пасти
.
Почеше
врискати
и
жена
,
пошто
истрчати
из
соб
,
узрујати
се
,
заграјати
и
склептати
се
око
она
.
сав
се
помести
,
изгубити
,
узбунити
.
писка
и
помагњава
почети
се
разлијетати
по
читав
махала
.
док
опет
ето
Сулага
.
јесам
ићи
него
каскати
сиромах
,
жут
,
блијед
,
модар
,
—
онај
час
учинити
ја
се
да
јесам
неколико
бој
промијенити
,
—
са
широко
отворен
уста
и
необичан
разрогачен
очи
.
само
што
муцати
нешто
,
цичати
и
размахивати
рука
,
а
ни
један
ријеч
,
ни
један
слово
не
моћи
он
се
разабрати
,
ни
један
знак
разумјети
.
на
мајка
,
на
жена
,
на
ја
не
хтјети
ни
погледати
.
Потрча
права
бедевија
,
ухватити
јесам
за
грива
и
,
једнако
онако
муцати
и
цичати
,
почети
јесам
теглити
,
чупати
,
ударати
по
врат
.
А
тада
као
да
и
ја
сванути
пред
очи
.
познати
да
се
догодити
нешто
страшно
,
најстрашније
и
,
потрчати
Сулага
и
приљубити
се
уз
он
,
почети
и
јесам
јаукати
и
запомагати
из
сав
глас
...
пред
вече
почети
пристизати
и
понеки
од
момак
који
бити
отићи
са
баба
.
сав
ослабити
,
изнемоћи
,
малаксати
,
са
повезан
глава
,
у
крпа
умотан
рука
и
ребро
,
без
коњ
,
готово
и
без
оружје
и
без
хаљина
.
кроз
дроњак
онај
што
јесам
још
висити
на
она
провидити
се
голо
,
изгребан
тијело
;
из
рањав
,
напола
обувен
нога
непрестано
тећи
,
цурити
густ
крв
,
а
зној
она
цурком
тећи
с
лице
,
—
који
као
да
се
и
сад
прелијевати
страх
,
—
слијевати
се
на
окрхан
,
поломљен
оружје
што
она
још
остати
.
изгледати
јесам
као
гомила
јадан
,
одбачен
просјак
који
јесам
свратити
да
ту
умрети
,
издахнути
,
а
нипошто
као
ратник
какав
који
јесам
ићи
да
гонити
хајдук
.
—
ах
!
—
узвикнути
Сулага
угледати
она
,
и
пљеснути
рука
.
—
ах
!
.
.
и
одмах
као
да
се
прибрати
,
освијестити
.
оставити
брзо
и
бедевија
и
ја
,
узити
ђугум
што
јесам
у
један
низ
стајати
испод
басамака
и
отићи
,
отрчати
управо
на
вод
.
—
Ева
—
узвикнути
након
кратак
почивка
,
носити
вод
и
указивати
на
чист
пешкир
који
бити
пребацити
преко
раме
.
—
сад
хтети
ја
...
сад
...
па
поћи
од
један
момак
до
други
и
,
спустити
се
на
кољено
,
почети
она
напајати
,
испирати
она
рана
,
утирати
.
—
сад
хтети
...
слуга
он
донети
и
кахва
,
духан
,
хљеб
и
он
понудити
свако
и
сам
сједе
међу
она
.
и
замолити
она
да
причати
о
сав
,
да
сав
казати
.
Узбуђен
човјек
,
под
први
утисак
,
никад
не
моћи
све
јасно
и
лијепо
испричати
...
ни
момак
тај
јесам
моћи
.
дуго
јесам
гледати
један
на
други
,
као
погађати
се
:
који
хтети
отпочети
.
Напошљетку
млад
од
она
,
који
јесам
некако
изгледати
и
присебан
,
почети
причати
и
казивати
нешто
.
али
и
он
се
збунити
,
смести
,
замуцати
.
из
читав
он
причање
јесам
се
моћи
јасно
разабрати
:
шта
јесам
сав
бити
и
како
јесам
бити
.
сазнати
јесам
само
толико
,
да
јесам
наш
чета
,
који
јесам
поћи
бити
да
уништити
читав
дружина
чувен
харамбаша
Стојан
,
у
зор
дочекати
Стојан
из
засједа
и
да
јесам
настати
жесток
окршај
.
—
три
хајдук
јесам
,
—
рећи
—
ударити
на
бег
и
сав
тројица
изгубити
глава
.
Најпошље
он
Стојанов
пушак
погодити
у
прса
и
раставити
са
бедевија
.
—
А
тад
?
—
запитати
Сулага
и
,
онако
прекрштен
нога
,
попридигнути
се
.
—
тада
?
.
.
—
кад
јесам
бег
погинути
,
читав
наш
чета
изгубити
јесам
глава
—
одговорити
момак
тихо
.
—
сав
клон
,
ослабити
...
неки
почети
бјежати
бацати
оружје
,
а
неки
се
и
сакрити
...
и
ето
:
.
.
таки
и
остати
у
живот
и
...
ево
ми
овђе
...
Сулага
уздахнути
,
одмахнути
рука
и
отићи
.
—
не
свиђе
он
се
причати
—
рећи
онај
момак
,
намигнути
.
—
Женскоња
—
дочекати
други
.
—
Шути
!
.
.
ни
ти
јесам
добар
—
опет
хтети
онај
момак
,
пецкати
.
—
јесам
смјети
ни
пушак
опалити
,
него
одмах
бјеж'о
...
—
Лажеш
!
.
.
ти
јесам
први
стругно
...
и
,
увјерити
се
потпуно
да
јесам
изван
опасност
,
тутунити
и
сркати
кахва
почети
се
препирати
,
шалити
,
смијати
...
В
за
неколик
дан
након
погибија
бабин
у
кућа
ми
јесам
бити
нечувен
неред
.
од
јутро
до
мрак
непрестано
ми
долазити
жена
,
познат
и
непознат
,
из
комшилук
и
удаљен
махала
,
посебице
или
у
група
,
и
ићи
мајка
,
наметати
она
се
,
токорсе
да
јесам
тјешити
и
разговор
.
неки
јесам
доводити
и
дјеца
са
себе
,
бојити
се
зар
да
она
сам
оставити
код
кућа
,
и
читав
широк
авлија
препуњавати
се
дјеца
који
јесам
скакати
,
врискати
,
трчати
по
она
и
играти
се
клис
,
лопта
,
сакриваче
.
и
сав
јесам
некако
више
сличити
весеље
какав
нето
оплакивање
погинуо
.
осим
мајка
,
који
јесам
више
лежати
него
сједити
у
ћошак
један
,
међу
јастук
,
и
ћутала
,
сав
јесам
жена
галамити
,
викати
,
неки
се
и
смијати
.
Чибуци
ни
сад
јесам
бити
заборављен
;
дим
се
и
сада
колутати
по
соба
,
а
кахва
се
непрестано
точити
и
непрестано
испијати
.
и
слуга
и
слушкиња
,
—
не
бојити
се
више
ники
и
не
зазирати
ни
од
шта
,
—
частити
јесам
се
међусобно
,
пити
,
свађати
се
.
по
њихов
соба
као
да
јесам
потоцима
тећи
медовина
,
ракија
,
газити
се
хурма
,
локум
,
гурабија
,
котурати
се
наранча
и
лимун
.
тек
кад
се
мајка
почети
помало
опорављати
,
почети
се
и
хукати
стишавати
.
Жене
,
један
по
један
,
изостајати
покаткад
,
почети
се
јављати
све
рјеђе
и
рјеђе
.
Остадоше
још
само
неколико
комшиница
,
који
као
да
не
бити
пријатан
растати
се
са
пун
чинија
и
са
духан
.
али
и
онај
,
видити
да
се
у
чашћавање
почети
штедити
,
кашње
се
навраћати
тек
уријетко
и
остајати
само
по
час
по
два
.
једино
момак
што
јесам
још
хтјети
да
настављати
свој
гозбовање
и
да
се
опијати
.
бити
донијети
однекуда
и
читаво
бура
ракија
,
поставити
он
насред
соб
да
моћи
точити
колико
који
хтети
,
унаоколо
он
окитити
трава
и
зеленило
и
са
читав
грана
трешња
,
који
јесам
,
узгред
,
мезетити
.
Чак
и
слушкиња
бити
домамити
себе
,
помијешати
се
с
она
.
натјерати
она
и
да
се
пропити
и
у
пиће
да
расплетати
кос
,
бацати
хаљина
са
себе
и
полунаг
да
се
ваљати
и
преметати
по
ћилим
и
серџада
,
док
јесам
они
,
наслонити
уз
зид
,
одбијајући
дим
и
пијуцкати
,
пожудно
она
гледати
и
добацивати
она
маснити
,
неслан
шал
.
мајка
,
уморити
и
ослабити
,
испочетка
јесам
ни
моћи
ништа
забрањивати
,
нити
она
забрањивати
.
Кашње
,
кад
јесам
жена
престати
долазити
,
кад
јесам
остати
осамити
,
готово
као
да
јесам
и
сам
жељети
да
она
неко
говорити
у
кућа
,
да
грајити
,
лармати
.
и
зато
јесам
најчешће
ићи
у
соб
одакле
јесам
најбоље
моћи
чути
њихов
разговор
.
лећи
бити
на
шилта
,
сјести
,
или
се
наслонити
на
пенџер
и
поднимити
,
замислити
,
тужан
слушати
она
.
ако
јесам
макар
за
час
престајати
са
граја
или
почети
шапутати
,
немирно
јесам
устајати
,
ходати
по
соба
и
чупати
,
кидати
све
што
она
се
у
рука
налазити
.
и
као
да
се
плашити
нешта
,
много
се
плашити
.
Лежећи
или
сједећи
често
бити
се
стрекнути
,
пренути
се
и
узвијерено
почети
ослухивати
,
пазити
.
затим
јесам
поново
устајати
,
дизати
се
и
гледати
напоље
,
освртати
се
,
завиривати
свуда
.
једанпут
јесам
,
из
радозналост
,
прислушкивати
кад
се
жалити
један
слушкиња
,
како
јесам
он
,
баба
,
још
и
сад
мучити
и
прогонити
,
како
ни
сад
хтети
да
јесам
оставити
на
мир
.
не
моћи
—
велим
—
још
никако
ни
смислити
,
е
јесам
он
мртав
и
да
више
никад
доће
хтети
.
јок
!
.
.
и
сада
,
сваки
дан
,
по
неколико
пут
као
да
зачути
:
и
коњски
топот
,
и
звека
оружје
,
и
глас
његов
,
оштар
,
дубок
,
мушки
глас
како
грмити
испред
врата
.
због
тај
и
претрнути
,
премрети
.
због
тај
се
и
ноћ
плашити
толико
.
кад
се
ноћ
спустити
,
—
казати
—
читав
кућа
кад
потонути
у
мрак
,
у
помрчина
,
и
кад
све
посути
онда
настати
прав
мука
за
она
...
Чина
она
се
,
као
да
јесам
одасвуда
гледати
његов
очи
,
стријељати
јесам
,
пећи
...
Чује
он
и
ход
,
осјећати
и
дати
његов
.
и
узалуд
се
опирати
,
бранити
,
отимати
;
узалуд
се
окретати
и
увијати
по
душек
.
ники
он
отјерати
не
моћи
.
ту
јесам
он
,
ту
непрестано
,
једнако
моћан
и
силан
,
једнако
владати
над
она
.
наскоро
јесам
се
увјерити
да
јесам
говорити
истина
.
не
знати
ради
шта
отпустити
она
након
неколик
дан
ту
исти
слушкиња
,
који
јесам
и
спавати
с
она
,
а
мој
душек
премјестити
у
свој
соб
и
простријети
управо
покрај
свој
душек
.
и
већ
први
ноћ
криво
ја
бити
што
јесам
тај
учинити
.
готово
ја
јесам
дати
ни
ока
склопити
.
Чим
јесам
лећи
,
одмах
ја
почети
заговарати
,
запиткивати
и
причати
нешто
.
познати
јесам
одмах
да
се
упињати
да
ја
што
више
задржати
будан
и
да
ја
причање
сан
разбити
.
Лакше
она
бити
кад
макар
с
ко
говорити
,
кад
причати
макар
о
шта
.
Ништа
помоћи
јесам
ни
кад
јесам
престати
одговарати
и
склопити
очи
,
претварати
се
да
спавати
.
она
јесам
и
даље
говорити
,
питати
,
гласно
размишљати
о
нешта
.
тек
пошто
се
заморити
толики
причање
застати
мало
,
поћутати
и
преврнути
се
на
бок
.
Покушаваше
зар
да
и
сам
заспати
.
узалуд
.
преврнути
се
још
један
,
збацити
јорган
са
себе
и
један
јастук
одбацити
испод
глава
.
опет
поћутати
мало
.
—
ух
!
.
.
изненада
скочити
,
приступити
врата
и
ослухнути
.
затим
,
бржебоље
,
стати
покрај
пенџер
,
отворити
он
и
провирити
напоље
.
—
Ништа
немати
—
рећи
гласно
и
поново
се
вратити
душек
.
и
као
да
размишљати
више
он
:
хтети
ли
опет
лећи
или
хтети
.
па
он
повући
према
врата
,
на
други
мјесто
.
промијенити
јорган
и
јастук
,
растрести
она
.
Леже
.
—
Смајил
,
Смајил
,
спавати
ли
?
—
запитати
ја
уплашено
након
дуг
почивка
.
—
јесам
ли
будан
?
—
јесам
.
—
Рашта
јесам
се
пробудити
?
—
због
ти
.
—
А
ништа
друго
не
чути
?
—
Ништа
.
—
не
чути
како
звечати
нешто
,
звонити
?
—
јок
!
Бојећи
се
зар
да
опет
не
заспати
брзо
наставити
разговор
о
други
.
Поче
ја
питати
и
за
Јована
,
за
дућан
и
обећати
ми
дати
новац
да
накуповати
роб
.
и
много
почети
обећавати
.
Обећањима
ја
и
замамити
вјешто
и
тек
пред
зор
пустити
ја
да
заспати
,
да
се
одморити
иза
толики
разговор
.
ви
Хусо
,
један
од
кршан
момак
наш
,
посвађати
се
један
јутро
са
сав
осталима
,
ради
љепушкаст
Ајкуна
,
Циганчица
,
слушкиња
ми
.
Гледајући
јесам
онако
плах
,
једар
,
кршан
,
како
у
танак
кошуља
и
димије
,
без
јечерма
,
ићи
,
ломити
се
,
кршити
и
свако
у
соба
нудити
ракија
и
слаткиш
смијући
се
и
намигивати
,
распасти
се
,
разбјесни
,
и
ухватити
јесам
око
пас
силом
јесам
притегнути
себе
у
крило
и
цикнути
:
—
да
се
од
ја
јесам
макнути
,
бре
!
.
.
само
хтети
ја
да
служити
,
само
ја
у
очи
да
гледати
,
само
ја
да
се
смијеш
...
ники
више
!
момак
,
загријати
и
поднапити
,
одмах
се
узбунити
,
заграјати
:
—
јок
!
.
.
јесам
твој
!
.
.
Наша
јесам
!
.
.
—
Мојо
...
—
Наша
!
и
склептати
се
око
он
,
навалити
.
и
,
док
се
Ајкуна
трзати
,
цичати
,
отимати
,
покушати
да
јесам
уграбити
,
отргнути
од
он
.
—
јесам
твој
!
—
Мојо
!
.
.
Хусо
,
стегнути
Ајкуна
,
поново
подвикнути
,
шкргутнути
зуб
и
извући
нож
из
корица
.
—
Ко
казати
да
јесам
мој
?
—
запитати
,
измахнути
нож
.
—
Ко
?
.
.
сав
прихватити
за
нож
и
навалити
опет
.
—
Наша
!
.
.
и
ко
знати
шта
бити
бити
да
се
тај
час
мајка
не
указати
на
врата
.
Зачувши
,
зар
,
необичан
граја
,
хитно
јесам
стрчати
низ
басамаке
,
полетити
према
соба
и
онако
задихати
и
уплашити
застати
на
праг
.
—
оставити
оружје
!
—
викнути
брзо
,
опружити
рука
према
она
и
као
молити
.
—
одмах
!
.
.
момак
застати
и
погледати
јесам
зачуђен
.
Ненаучени
да
слушати
и
женски
заповијест
,
макар
и
домаћичин
бити
,
не
оставити
оружје
нити
устукнути
.
само
се
згледнути
међусобно
,
као
да
се
питати
:
хтети
ли
јесам
послушати
или
хтети
?
—
А
шта
хтети
ти
овђе
?
—
изненада
се
окосити
Хусо
,
не
мицати
се
и
не
пуштати
Ајкуна
,
који
јесам
,
застиђен
,
заклањати
лице
рукав
и
трзати
се
јаче
.
—
Што
јесам
доћи
?
.
.
—
Ко
јесам
кавга
започети
?
—
запитати
мајка
као
осоколити
се
и
подигнути
глава
.
—
ти
?
.
.
—
ја
јесам
започети
...
ја
...
—
одговорити
Хусо
поносито
.
—
за
људи
јесам
кавга
...
Жене
нек
се
не
петљати
у
тај
...
—
она
јесам
овђе
ханума
!
.
.
њезин
јесам
кућа
!
—
заграјати
остати
момак
за
инад
он
,
опколити
мајка
,
као
да
бити
да
јесам
бранити
.
—
она
овђе
заповиједати
...
мајка
се
окренути
и
погледати
унаоколо
.
изгледати
јесам
као
да
ни
сам
јесам
вјеровати
да
јесам
кућа
заиста
њезин
и
да
јесам
она
једини
господар
у
она
.
као
да
јесам
вјеровати
,
е
сад
збиља
моћи
заповиједати
и
овај
људи
,
који
јесам
,
додуше
живјети
у
овај
кућа
,
али
који
још
никад
ништа
заповједити
јесам
.
и
погледати
она
опет
и
—
подигнути
рука
.
—
оборити
он
!
—
рећи
одлучно
,
заповједнички
,
желити
,
зар
,
одмах
да
се
увјерити
:
хтети
ли
јесам
послушати
.
—
оборити
!
.
.
момак
бацити
нож
и
онако
,
голим
шака
,
навалити
на
Хусо
.
настати
један
рвање
,
комешање
,
ломљава
,
Ајкуна
цикнути
и
отскочити
у
страна
,
неко
јаукнути
,
неко
почети
псовати
.
Савладаше
он
,
свезати
.
—
Шибајте
!
—
Његи
?
—
Шибајте
!
.
.
неко
дохватити
три-четири
шиб
и
добацити
она
.
они
не
прихватити
.
—
Шибајте
!
—
не
...
моћи
!
——
застењати
Хусо
,
покушавати
да
се
дигнути
.
—
јесам
лупеж
...
јунак
клати
,
а
не
шибати
...
—
удрити
!
неки
,
затезати
,
мрштити
се
,
приступити
.
—
Слушајте
,
поганов
!
.
.
Оштар
,
суров
узвик
као
да
поплашити
момак
,
забунити
она
.
брзо
узети
шиб
и
измахнути
.
Хусо
прикупити
сав
снага
,
вриснути
и
хтјети
да
скочити
,
да
се
отети
.
и
,
онако
везати
,
спутити
,
саплести
се
и
опет
посрнути
.
сав
модар
у
лице
,
надут
,
страшан
,
с
исколачен
,
помућен
очи
и
пјена
око
уста
,
поново
вриснути
,
прекинути
коноп
један
и
размахнути
рука
,
пријетити
,
грдити
.
убити
,
курва
,
а
не
брукати
ја
!
.
.
—
јаукнути
,
увијати
се
под
ударац
.
па
снажно
ударити
глава
о
под
,
а
крв
он
потећи
из
нос
и
разлити
се
по
ћилим
и
по
антерија
.
—
убити
!
.
.
заклати
!
.
.
курва
!
.
.
—
избацити
он
из
кућа
!
—
отсјећи
мајка
кратак
,
па
се
окренути
и
изаћи
из
соб
.
Случај
овај
као
да
она
нов
снага
дати
,
као
да
јесам
подигнути
,
препородити
.
Видећи
како
смије
ударити
,
избацити
ко
хтети
,
а
да
она
ники
ништа
не
приговорити
,
видити
како
јесам
сав
слушати
и
гледати
некако
друкчије
,
мекше
,
питом
,
сада
тек
као
да
осјетити
како
ники
моћан
од
она
немати
у
кућа
,
како
јесам
она
висок
сила
,
власт
,
господар
над
сав
.
и
нагло
се
почети
мијењати
.
мјесто
да
сједи
у
соба
као
пријести
,
да
туговати
и
размишљати
,
почети
ходати
,
мотати
се
по
читав
кућа
,
завиривати
свуда
,
надгледати
,
пазити
.
Поче
и
заповиједати
оштрије
,
и
грдити
,
и
пријетити
.
и
што
јесам
више
стрепити
пред
она
,
клањати
она
се
,
улагивати
,
постајати
јесам
све
жесток
,
све
осоран
.
Чак
и
на
ја
почети
друкчије
гледати
.
забранити
ја
скитање
по
махала
,
трговање
,
дружење
са
јаран
.
и
узалуд
јесам
се
отимати
,
бранити
...
сад
се
јесам
више
бојати
да
хтети
неки
јак
испричати
њезин
тајна
и
као
да
се
хтјети
осветити
на
ја
за
сав
што
јесам
патити
.
старати
се
да
ја
зауздати
,
стегнути
,
пригњечити
што
моћи
јаче
.
па
као
да
она
и
тај
мало
бити
.
незадовољан
,
зар
,
што
само
у
кућа
,
пред
ми
,
моћи
показивати
како
јесам
слободан
,
независан
и
моћан
сада
,
хтјети
јесам
и
желити
да
тај
и
други
,
изван
кућа
,
показати
да
се
и
пред
она
,
пред
читав
свијет
,
похвала
.
ради
тај
удар
у
чудан
работа
неки
,
у
прав
махнитлук
.
брз
и
изненадан
прелаз
из
велик
ропство
у
потпун
слобода
сваки
залудити
помало
;
одузети
он
памет
.
па
и
она
.
она
миран
,
тих
,
повучен
жена
,
који
се
толико
бојати
свако
,
непрестано
пазити
на
оно
»
шта
хтети
свијет
рећи
«
,
нагло
,
непромишљено
,
прекинути
са
сав
обзир
,
заборавити
на
сав
,
све
погазити
,
одбити
,
одбацити
.
кад
јесам
већ
видјети
да
она
ники
ништа
не
моћи
забранити
,
хтјети
јесам
и
да
радити
сав
што
год
она
на
ум
пасти
.
и
хтјети
да
се
показати
као
јунак
неки
,
делија
,
мушкобана
.
у
дно
авлија
,
готово
одмах
поред
зид
,
намјестити
као
страшити
неко
,
човјек
некакав
,
сличан
Црногорац
,
са
голем
,
дебео
турбан
око
глава
,
с
очи
од
кромпир
и
нос
од
патлиџан
,
у
чохан
чакшире
,
огрнут
долама
.
Набивши
он
на
колац
и
тутнути
он
чибук
међу
рукав
,
почети
он
гађати
из
пушак
,
стријељати
.
Читав
комшилук
мислити
јесам
први
дан
као
да
јесам
у
кућа
шенлук
.
многи
комшија
,
зачудити
и
узнемирити
,
почети
дотрчавати
и
питати
ми
шта
се
десити
.
Сулага
јесам
,
како
ја
рећи
,
помислити
одмах
на
лопов
,
хајдук
,
разбојник
и
готово
хтјети
запомагати
,
звати
у
индат
...
Пошто
она
додијати
пуцњава
купити
јесам
и
тамбура
и
почети
ударати
уза
она
.
сјести
насред
авлија
,
пребацити
нога
преко
нога
и
,
забацити
кос
а
узети
тамбура
на
крило
,
запјевати
:
„
бег
Али-бег
на
кула
сјеђаше
,
вјеран
љуба
на
крило
држати
”
...
и
,
као
да
јесам
знати
други
пјесма
ни
други
кајда
какав
,
вјечито
јесам
пјевати
само
ту
један
.
пјевати
непрестано
,
неуморно
,
да
она
се
чак
и
ругати
почети
и
из
спрдња
назвати
пјесма
»
удовичин
пјесма
«
...
—
распалити
се
удовица
,
па
пјевати
—
довикивати
она
.
—
свој
пјесма
пјевати
!
.
.
ни
ја
јесам
остављати
на
мир
,
нити
ја
штедјети
.
кад
бити
проћи
чаршија
,
са
јаран
који
,
беспослен
дућанџија
увијек
ја
призивати
себе
и
увијек
питати
:
колико
ракија
попити
мајка
на
дан
и
колико
ја
тамбурати
разбити
о
глава
док
пјесма
допјевати
...
колико
ли
сам
суза
пролити
због
тај
подругачица
!
.
.
и
колико
јесам
камење
набацати
у
дућан
подругивач
,
кроз
плач
она
проклињати
и
псовати
немилостан
!
.
.
стид
ја
и
сад
да
причати
о
тај
!
.
.
Нешто
из
радозналост
,
а
моћи
бити
и
због
шта
други
,
почети
се
око
наш
кућа
сав
тај
чешће
окупљати
и
момак
и
удовац
из
читав
шехер
...
Почеше
увече
редовно
долазити
,
један
за
други
,
обилазити
око
кућа
и
са
необичан
граја
и
хук
гурати
се
,
тјескати
,
око
авлиски
врата
и
око
баштенски
плот
.
момак
,
што
ми
још
остати
у
кућа
,
непрестано
она
износити
понуда
:
духан
,
кахва
,
ракија
,
непрестано
послуживати
,
частити
.
—
нудити
!
.
.
свако
нудити
!
.
.
—
довикивати
она
мајка
,
који
јесам
,
огрнути
лахак
,
провидан
чаршаф
,
весео
,
разуздан
,
као
на
крило
прелијетати
са
један
мјесто
на
други
,
од
један
група
други
,
јављати
се
сав
,
шалити
се
,
смијати
,
цичати
,
увијек
тапшати
рука
и
поцупкивати
на
пета
.
изгледати
јесам
више
као
какав
млад
,
безбрижан
,
ђаволаст
дјевојче
,
него
као
удат
жена
,
који
још
имати
толики
син
.
и
бојити
се
,
зар
,
да
јесам
когод
не
прекорити
тај
,
да
јесам
не
пецнути
,
вјечито
ја
гурати
у
прикрајак
,
гонити
од
себе
,
затварати
у
соб
,
озбиљно
пријетити
да
хтети
ја
»
нога
пребити
«
,
ако
се
усудити
помолити
,
појавити
пред
њезин
јаран
.
отада
се
између
ми
двоје
отпочети
као
неки
борба
,
инат
неки
;
отада
управо
и
почињати
мој
права
житије
,
како
се
тај
рећи
,
о
који
једино
и
вриједи
да
се
нешто
причати
.
ВИИ
да
ми
не
бити
имуће
пропадати
и
забаталити
се
,
мајка
по
препорука
некакав
стрина
,
тетак
ли
,
узити
један
субаша
,
Зулфага
неко
,
намјестити
он
и
уредити
у
кућа
соб
један
,
у
који
хтети
становати
.
бити
тај
висок
,
коштуњав
човјек
,
са
необично
дуг
шија
,
на
који
се
,
сличан
змијски
,
издизати
мали
,
ситан
глава
,
са
очи
који
се
једва
видјети
испод
голем
,
плав
обрва
,
са
танак
,
нагрижен
брк
и
велик
,
дебео
усна
,
који
се
,
на
крај
,
непрестано
трзати
и
непрестано
развлачити
на
смијех
.
кад
јесам
доћи
,
изгледати
јесам
некако
сметен
,
збуњен
,
стидан
.
Потрчао
јесам
да
пољубити
мајка
,
чак
и
ја
,
у
рука
,
и
заплести
се
,
спотакнути
,
да
јесам
у
два
мах
помислити
,
е
хтети
намах
посрнути
и
нос
ударити
о
земља
.
ни
гледати
јесам
моћи
човјек
отворено
,
—
вјечито
јесам
пиљити
негдје
у
висина
,
изнад
себе
,
—
и
на
какав
дуг
говор
као
да
јесам
смјети
ни
помислити
.
десет
ријеч
јесам
моћи
изговорити
,
а
да
не
замуцати
и
не
застати
.
и
кашње
,
кад
се
мало
одомаћити
у
кућа
,
кад
јесам
све
упознати
,
остати
јесам
такав
.
са
слуга
и
слушкиња
ни
дружити
се
јесам
.
Бјежао
јесам
од
она
,
сакривати
се
,
склањати
,
ради
шта
он
се
сав
и
подсмијевати
и
пецкати
он
.
једино
јесам
нешто
више
пристајати
за
мајка
,
пазити
на
она
и
старати
се
да
она
што
боље
угодити
.
сваки
јутро
,
пријести
зор
,
босоног
јесам
ићи
на
Неретва
,
доносити
вод
и
спуштати
пред
врата
њезин
соб
,
одмах
поред
праг
;
кахва
она
јесам
пећи
и
износити
,
јесам
чистити
наргила
и
пунити
јесам
духан
.
сам
јесам
брати
и
ружити
и
китити
шилта
на
који
хтети
сједити
,
куповати
шећерлема
и
нудити
она
,
клањати
се
дубоко
и
,
са
особит
страхопоштовање
,
измицати
се
на
леђа
.
у
њезин
присуство
миловати
јесам
и
ја
и
,
као
мали
дијете
,
давати
ја
пушак
од
зовин
што
она
сваки
дан
правити
;
каткада
ја
узимати
и
на
леђа
и
почети
потркивати
по
соба
рзати
као
парип
и
одбацивати
нога
.
за
кратак
вријеме
толико
јесам
се
навикнути
на
он
да
мајка
управо
јесам
моћи
ни
ручати
ни
вечерати
ако
он
јесам
бити
да
дворити
,
да
послужити
.
зато
,
ако
јесам
каткада
и
морати
отићи
на
село
,
наређивати
он
јесам
да
се
што
пријести
вратити
.
Вис
од
три
дан
нигдје
јесам
смјети
остати
.
са
село
се
враћати
увијек
некако
суморан
,
забринут
,
тужан
.
Джепови
он
вазда
бити
препунити
некакав
хартија
,
тефтер
и
писмо
и
,
кад
год
бити
мајка
изаћи
у
авлија
,
сједати
јесам
у
прикрајак
један
и
тамо
почети
срачунавати
нешто
,
писати
.
затим
,
пошто
бити
она
приступити
,
показивати
она
некакав
слово
,
број
,
—
иако
јесам
знати
ни
читати
ни
писати
,
—
и
замишљено
вртити
глава
...
и
одмах
бити
се
снуждити
и
она
,
оборити
глава
и
живо
почети
тући
папуча
о
калдрма
.
Кашње
јесам
сазнати
како
јесам
он
наћи
сав
наш
добра
у
неред
,
оставити
,
запустити
,
готово
сасвим
пропасти
.
баба
јесам
необично
хвалити
и
ковати
у
звијезда
,
жалити
што
јесам
бити
толико
и
домаћин
колико
и
јунак
и
што
јесам
боље
пазити
на
кмет
и
остати
радин
.
сав
као
да
он
бити
невјеран
и
сав
он
поткрадати
.
—
без
мудар
глава
и
без
много
новац
...
мучно
јесам
...
не
спасавати
се
овај
кућа
од
пропаст
—
тврдити
јесам
немилостан
,
савијајући
хартија
и
гурити
се
—
Још
само
мало
...
ето
...
корак
један
па
...
па
се
моћи
преврнути
...
мајка
,
који
никад
јесам
бити
рачунџија
нити
јесам
познавати
права
стање
наш
,
изненадити
се
кад
јесам
сав
тај
чути
,
уплашити
се
.
Жена
,
који
јесам
вазда
живјети
у
мали
и
богатство
,
научити
да
сав
имати
колико
хтети
и
више
него
колико
хтети
,
задрхтати
јесам
при
помисао
да
бити
моћи
један
дан
,
оголити
,
оставити
,
без
игдје
ишта
остати
на
сокак
.
—
како
ли
бити
ја
тад
душманка
гледати
и
како
ли
бити
се
светити
!
.
.
—
говорити
јесам
узбуђено
,
чупкати
реса
на
бошча
и
сав
јаче
лупкати
папуча
.
—
како
ли
бити
се
смијати
,
подругивати
!
.
.
тада
она
се
и
чинити
да
од
Зулфага
ники
на
свијет
паметан
немати
.
тада
она
изгледати
и
крупњи
,
и
јак
,
и
велик
од
свако
.
у
он
као
да
јесам
гледати
избавитељ
неки
,
добротвор
,
у
он
,
готово
,
гледати
све
...
и
наредити
да
сав
укућанин
пазити
на
он
,
да
он
слушати
.
ники
више
ни
помислити
јесам
смјети
да
он
се
наругати
,
подсмјехнути
или
окосити
,
макар
и
испотаје
,
кришом
,
а
камо
ли
јавно
,
отворено
.
сада
јесам
,
—чим
бити
он
проћи
——
сав
се
понизно
уклањати
с
пут
,
измицати
се
и
поздрављати
он
.
ако
бити
иза
подне
поћи
у
свој
соб
и
затворити
се
»
да
премишљати
«
,
ники
јесам
смјети
дахнути
у
кућа
,
ники
ријеч
проговорити
.
свак
ко
јесам
морати
какав
посао
да
проћи
авлија
,
да
донети
што
,
ићи
јесам
на
прст
лагано
,
тихо
,
старати
се
да
ни
трава
не
зашуштати
,
ни
шљунак
не
захршти
под
нога
.
ни
ја
јесам
смјети
потрчати
авлија
ни
заиграти
се
.
Чим
бити
ја
угледати
како
се
врзати
и
како
прав
шанац
,
мајка
бити
одмах
дотрчати
,
дирнути
ја
за
рукав
и
ударати
,
шамарати
,
гонити
ја
из
кућа
на
сокак
,
у
махала
.
узалуд
јесам
се
противити
,
копрцати
,
отимати
.
Ништа
јесам
помагати
.
ако
јесам
не
бити
хтјети
послушати
,
наређивати
јесам
слуга
да
ја
узети
у
нарамак
и
на
сила
избацити
пред
врата
.
тада
јесам
бјежати
Сулага
,
у
авлија
он
.
Хатиџа
,
вјереница
,
затицати
јесам
обично
гдје
сједи
на
софа
са
цвијеће
,
међу
шебој
,
и
токорсе
прешивати
некакав
хаљина
,
крпа
.
Опазивши
ја
,
остављати
јесам
посати
,
трчати
и
пружати
ја
рука
,
тражити
да
она
изручити
на
изврнут
длан
шећерлема
,
хурма
,
љешник
.
—
Шта
јесам
донијети
?
.
.
Шта
?
.
.
камо
?
.
.
—
питати
јесам
потскакивати
и
облијетајући
око
ја
.
—
Дај
!
.
.
и
пјевати
ја
,
причати
,
забављати
се
са
ја
,
све
док
не
бити
Шерифа
ханума
,
мати
она
,
изаћи
из
соб
и
понудити
ми
пексимит
са
пекмез
,
да
узети
и
»
да
заварати
глад
«
...
кад
бити
,
напошљетку
,
међу
ми
доћи
и
Сулага
,
узимати
ја
за
рука
и
изводити
у
страна
.
питати
ја
и
распитивати
о
свашта
.
питати
и
за
мајка
,
за
здравље
она
,
за
слуга
и
слушкиња
.
Нарочито
јесам
тражити
да
он
што
више
причати
о
Зулфага
.
интересовати
он
сав
шта
он
радити
и
како
говорити
и
како
рачун
...
и
,
док
јесам
говорити
,
непрестано
се
мргодити
,
непрестано
ломити
прст
и
прекидати
ја
узвик
:
—
хајинин
!
.
.
Хајдук
!
.
.
право
да
рећи
чудити
јесам
се
такав
упадица
.
3а
хајдук
јесам
знати
да
јесам
опак
људи
,
—
они
јесам
ја
и
баба
убити
,
—
али
да
бити
и
Зулфага
моћи
постати
хајдук
,
никако
јесам
моћи
вјеровати
.
и
моћи
ли
он
бити
хајдук
,
кад
јесам
ни
снажан
,
ни
мрк
,
ни
крвав
очи
!
.
.
Мог
ли
бити
хајдук
без
голем
брк
кроз
који
се
провидити
тока
на
прса
и
без
оружје
за
појас
!
.
.
па
јесам
хајдук
и
кавгаџија
,
зулумћар
,
отмичар
,
а
Зулфага
јесам
миран
,
стидан
,
сметен
.
он
и
не
знати
друго
него
служити
мајка
и
превртати
хартија
.
—
Зашто
он
ружити
тако
—
неколико
пута
питати
јесам
Сулага
,
прекидати
причање
.
—
Рашта
?
.
.
—
јер
он
не
вјеровати
—
одговарати
јесам
ватрен
,
поново
ломити
прст
.
—
не
вјеровати
,
брата
...
Чудим
се
само
како
се
увући
у
ваш
кућа
и
ко
ви
он
натоварити
...
па
бити
ја
обгрлити
и
почети
миловати
:
—
Штета
...
Штета
,
Смајил
...
А
тај
ја
не
слутити
на
добра
...
ВИИИ
мало
помало
и
мајка
као
да
отпочети
»
штедити
«
.
Поче
отпуштати
слуга
и
слушкиња
.
најприје
отјерати
Осман
,
стар
,
изнемогао
Осман
,
који
јесам
и
осиједио
служити
и
који
више
ни
ићи
јесам
моћи
без
штап
,
често
и
без
штака
.
док
јесам
бити
баба
у
живот
Осман
као
да
јесам
ни
знати
ни
за
ко
у
кућа
осим
за
он
и
други
се
ни
покоравати
јесам
.
он
он
тимарити
бедевија
,
он
чистити
пушак
,
сабља
,
нож
,
пунити
фишек
и
припремати
кремење
.
тај
он
управо
бити
и
једини
посао
и
за
жив
глава
јесам
хтјети
прихваћати
за
други
.
Човјек
,
који
јесам
читав
вијек
провести
носити
оружје
и
радити
око
он
,
мислити
јесам
да
бити
он
мања
и
грехота
и
срамота
бити
кад
бити
се
случајно
и
превјерити
,
него
кад
бити
се
спустити
дотле
да
радити
и
женски
и
рајински
посао
и
да
се
она
забављати
.
због
тај
се
често
свађати
и
с
мајка
и
љутити
се
ако
бити
он
позвати
када
да
она
помоћи
у
посао
,
да
донети
вод
,
дрво
,
масло
.
—
Нећу
ја
—
говорити
јесам
набусит
,
мрштити
се
—
радити
уз
жена
,
макар
ја
на
комад
сасјећи
...
јок
,
ханума
!
.
.
ни
послати
смрт
бабин
јесам
се
промијенити
.
само
јесам
из
соб
препртљати
у
коњушница
,
бедевија
,
и
намјестити
ту
као
креветац
неки
,
да
моћи
поред
она
и
ноћивати
,
спавати
.
и
онај
оружје
што
јесам
преостати
пренијети
јесам
тамо
.
сваки
јутро
,
рано
,
пријести
гранисунце
,
износити
он
на
праг
,
приносити
свој
жут
,
упао
очи
и
шкиљити
у
он
,
загледати
,
тврд
,
жуљав
прст
пипати
оштрица
,
трљати
он
,
уређивати
,
чистити
.
једнако
јесам
и
фишек
пунити
и
припремати
кремење
,
надносити
сух
,
космат
рука
над
густ
,
сијед
обрва
,
непрестано
извиривати
и
као
очекивати
баба
да
се
поново
вратити
,
те
да
поново
кренути
на
хајдук
.
—
еј
,
рођа
,
јесам
ли
се
пута
зажелити
?
—
питати
јесам
каткада
бедевија
,
хватати
јесам
испод
врата
и
приносити
румен
ноздрва
њезин
смјежуран
,
обвехлим
,
необријан
образ
свој
.
—
јесам
ли
се
одморити
,
рођа
?
.
.
Знаш
ли
како
јесам
ићи
једном
,
па
се
ти
уморити
,
па
...
слуга
он
често
прекидати
у
такав
разговор
,
смијати
он
се
.
зато
он
и
бити
криво
на
она
,
зато
она
и
прекоравати
.
—
не
знати
ви
,
поганов
,
како
јесам
ја
—
гунђати
јесам
измицати
и
као
стидети
се
.
—
не
знати
ви
...
јер
...
јер
јесам
женскоња
...
и
као
што
ништа
трпити
јесам
што
јесам
бити
нов
у
кућа
,
што
се
након
баба
измјењивати
,
тако
јесам
трпити
ни
Зулфага
.
мрско
он
бити
и
гледати
у
он
,
мрско
бити
посматрати
како
дворити
мајка
,
како
ићи
за
она
,
удварати
се
,
улагивати
.
ни
говорити
јесам
хтјети
с
он
,
ни
поздрављати
се
.
при
сваки
сусрет
окретати
јесам
глава
у
страна
отпљувати
и
отрести
рука
као
да
се
гадити
од
нешта
.
Зулфага
јесам
,
хтјети
не
хтјети
,
морати
бјежати
испред
он
,
измицати
се
,
сакривати
.
али
као
да
јесам
моћи
дуго
издржати
тако
.
стид
он
,
зар
,
бити
од
осталих
слуга
и
слушкиња
,
који
јесам
све
гледати
и
наслађивати
се
псовка
Османов
,
стид
он
и
од
ја
,
од
сав
свијет
.
зато
отићи
пред
мајка
,
испружити
шија
,
понизно
се
наклањати
и
љубити
она
скута
,
и
тихо
прошаптати
:
—
ето
...
па
она
спустити
на
кољено
сав
тефтер
и
сав
хартија
и
,
измицати
се
на
леђа
,
кренути
из
соб
.
—
Шта
јесам
овај
—
запитати
мајка
брзо
и
,
збацити
сав
оно
да
колити
,
устати
и
поћи
за
он
.
—
Шта
хтети
овај
?
—
Ништа
...
тако
...
—
одговорити
он
мирно
,
прекрстивши
рука
на
прса
и
пресамитити
се
.
—
не
моћи
ја
више
овђе
.
мајка
он
као
од
милошта
ухватити
за
ухо
и
,
онако
пресамитити
,
опет
увући
у
соб
.
—
не
моћи
...
Рашта
?
—
запитати
зачуђен
.
—
Шта
ти
фалити
?
—
Осман
ја
’
сује
,
—
промуцати
Зулфага
отегнути
и
почети
комешати
раме
.
—
остарити
чо'јек
,
па
не
моћи
да
ја
гледати
...
А
он
одавно
у
овај
кућа
...
добар
јесам
...
поштен
...
вјеран
...
—
Стар
јесам
—
рећи
и
мајка
покуњено
и
обор
глава
.
—
кад
јесам
доћи
у
овај
кућа
затећи
јесам
он
...
Зулфага
се
засијати
лице
од
радост
.
Опружи
оба
рука
и
почети
она
трљати
као
да
се
умивати
.
—
ето
видити
—
отсјећи
јаче
—
он
овђе
више
требати
...
ако
и
не
радити
ништа
...
ако
...
ако
и
јести
хљеб
џаба
,
он
јесам
...
он
јесам
опет
као
антика
неки
,
који
требати
чувати
...
и
добра
јесам
срце
...
добар
јесам
од
ја
па
...
па
јесам
свакако
прав
да
ја
иђем
а
он
да
остати
...
—
да
иђеш
?
—
запрепастити
се
мајка
гледати
он
.
—
ти
?
—
јесам
други
...
мајка
се
распети
,
наљутити
.
приступити
он
нагло
и
ошинути
он
по
образ
.
—
јок
!
.
.
Слушаћеш
ја
,
крмак
никакав
!
—
викнути
раздражити
.
—
ти
остајати
,
а
Осман
нек
иђе
...
он
ја
не
требати
...
па
сам
позвати
Осман
,
премјерити
он
од
глава
до
пета
,
и
брзо
,
не
размишљати
,
откресати
:
—
у
овај
тај
кућа
немати
више
мјесто
...
пртљати
...
—
лијепо
јесам
тај
—
рећи
Осман
мирно
опирати
се
на
штап
и
кушати
да
се
исправити
.
—
јунак
ја
у
овај
кућа
довести
,
он
јесам
и
служити
...
кад
он
немати
,
жена
служити
хтети
...
лијепо
јесам
тај
...
мајка
отворити
чекмеџа
и
извадити
кеса
с
новац
.
—
и
да
ти
платити
,
—
отсјећи
оштро
,
играти
се
кеса
——
све
што
јесам
дужна
...
колико
?
.
.
—
Теба
јесам
служити
и
немати
ја
шта
плаћати
—
кратко
,
поносито
одговорити
Осман
.
—
А
рахметли
бег
одужити
се
и
ја
и
сваки
свој
јунаштво
и
срце
свој
...
па
сав
јаче
стискати
сав
штап
сув
космат
рука
,
који
се
испод
бијел
рукав
кошуљина
необичан
црнило
и
необично
дрхтати
,
измакнути
се
од
врата
и
ту
застати
...
—
Само
—
рећи
промукло
—
пустити
ја
да
и
данас
очистити
оружје
и
истимарити
бедевија
...
ето
тај
...
—
јок
!
—
откресати
мајка
и
љутит
бацити
кеса
у
чекмеџа
.
—-
То
хтети
пустити
...
—
моћи
ни
мислити
да
јесам
ти
молити
—
сурово
дочекати
Осман
,
а
оштар
,
дубок
црта
један
у
повија
као
да
потпуно
утонути
,
изгубити
се
међу
набран
,
густ
обрва
,
испод
који
се
стаклити
мутан
,
влажан
очи
и
некако
пријекорно
звјерати
,
шкиљити
према
сав
ми
.
—
ја
жена
не
молити
...
ја
јесам
само
питати
,
па
...
не
довршити
окренути
се
и
поћи
из
соб
.
старати
се
и
упињати
да
изгледати
што
поносан
и
што
јуначан
и
,
оба
рука
обухватати
штап
,
на
сила
хтјети
да
мушки
коракнути
,
да
затрести
кућа
.
али
чим
јесам
прећи
преко
праг
,
нога
он
поклецнути
и
он
посрнути
,
пасти
.
—
Ништа
јесам
—
прогунђати
стискати
зуб
и
жвакати
чађав
брк
који
он
пасти
по
уста
.
—
запети
ја
нешто
за
нога
па
пасти
...
Ништа
јесам
овај
...
за
Осман
отићи
још
неколико
она
,
одбјегоше
.
Напошљетку
читав
кућа
остати
само
на
један
слуга
,
на
Хамида
неки
,
који
Зулфага
однекуд
довести
,
и
на
један
слушкиња
,
за
који
и
мајка
рећи
да
јесам
добар
и
поштен
од
свити
други
.
и
јаран
мајкин
почети
се
све
рјеђе
и
рјеђе
купити
око
башта
,
сав
она
мање
и
мање
долазити
.
у
онај
доба
кад
јесам
се
обично
окупљати
и
састајати
,
Зулфага
јесам
излазити
пред
мајка
,
износити
некакав
тужба
,
рачун
и
сенути
,
старати
се
и
упињати
да
јесам
задржати
у
соба
баш
у
тај
час
кад
јесам
највише
жељети
да
изаћи
и
да
се
разговорити
с
она
.
понекад
јесам
изгледати
као
да
јесам
између
она
двоје
настати
неки
потајан
,
подмукао
борба
,
у
који
јесам
Зулфага
непрестано
наваљивати
и
нападати
,
а
мајка
непрестано
кушати
да
се
са
сав
снага
одупрети
,
одбрана
,
отети
.
—
Шта
хтети
ја
тај
,
крвник
?
Шта
хтети
ја
сад
?
——
питати
јесам
љутит
,
газити
по
рачун
и
кушљати
она
,
гњечити
.
—
Хоћеш
ли
ја
уморити
са
твој
кукање
,
хтети
ли
убити
?
.
.
па
бити
,
некако
и
нехотице
,
застати
пред
огледало
и
почети
поправљати
кос
,
хаљина
,
намјештати
се
.
—
Нећу
ја
вазда
тај
брига
и
кијамет
—
викати
јесам
затим
јаче
,
полазити
према
врата
,
увијати
се
.
—
ја
хтети
и
живот
,
весеље
,
шал
...
тај
хтети
...
тај
...
—
ех
,
а
прешати
јесам
овај
—
муцати
јесам
Зулфага
,
једнако
стојећи
пред
она
онако
тих
,
покоран
,
скрушен
,
са
усна
вјечито
развучен
на
смијех
.
—
овај
се
не
смије
затезати
...
—
Мичи
се
!
.
.
и
,
приступити
он
,
почети
он
тући
,
шамарати
.
—
—
Крвниче
!
.
.
—
Кућа
пропадати
...
а
овај
јесам
прешати
...
—
Шути
...
—
и
свијет
знати
да
пропадати
и
причати
о
тај
...
мајка
застати
.
—
Ко
причати
?
—
питати
узбуђено
.
—
Ко
?
—
агиница
некакав
говорити
:
како
ништа
немати
,
како
хтети
у
она
просити
...
—
Мучи
!
.
.
и
опет
почети
да
бити
,
да
шамарати
.
—
зар
о
ја
да
тако
говорити
?
.
.
зар
смију
о
ја
тако
говорити
?
.
.
тада
јесам
остајати
у
соба
пустити
јаран
да
осамити
зијевати
од
досада
и
да
се
разилазити
куд
који
хтети
.
ни
питати
за
она
јесам
,
ни
наређивати
да
се
частити
.
опет
јесам
мислити
о
рачун
...
кроз
неколико
мјесец
као
да
јесам
више
бити
ни
пријатељ
ни
душман
да
се
,
по
дан
или
по
ноћ
,
врзати
око
наш
кућа
.
једино
стар
Осман
,
онако
слаб
и
немоћан
,
што
се
прикрадати
покаткада
и
заклонити
,
сакрити
чучати
покрај
врата
,
чекати
ја
да
изаћи
из
кућа
и
кренути
у
чаршија
.
—
Ђе
јесам
,
одмјена
јуначки
?
—
питати
јесам
сагињати
се
готово
до
земља
и
љубити
ја
у
скут
.
—
јесам
,
зар
,
заборавити
на
ја
?
тада
бити
замолити
да
он
коњушница
отворити
и
да
он
кришом
провести
тамо
.
—
Само
да
видити
рођа
—
велим
тужно
.
—
Само
мало
...
Поклецајући
и
опирати
се
о
тежак
,
дебео
штап
,
прекорачити
бити
преко
праг
,
застати
крај
канат
,
опустити
рука
низа
себе
и
некако
изморити
малаксати
цикнути
:
—
Рођо
!
.
.
и
чим
бити
се
окренути
према
он
,
весело
зарзати
и
почети
тући
копита
о
земља
,
трчати
она
као
сулуд
,
тапшати
јесам
по
врат
и
сапи
,
прст
рашчешљавати
дуг
,
свилен
грива
и
тепати
и
ласкати
миловати
јесам
дуго
...
дуго
...
дуго
...
ИX
свак
јесам
,
након
смрт
бабине
,
причати
и
говорити
како
јесам
он
оставити
много
готовина
иза
себе
.
неки
јесам
поуздано
тврдити
да
јесам
преко
стотину
ћемер
сам
дукат
бити
.
за
чудо
,
тај
се
готовина
,
—
ако
јесам
доиста
толико
бити
,
—
некако
и
сувише
брзо
потрошити
.
готово
да
јесам
Зулфага
имати
права
кад
јесам
говорити
мајка
:
»
готов
пар
у
рука
,
несигуран
имуће
,
одлетити
док
се
окренути
«
.
зато
јесам
и
препоручивати
највише
да
се
остати
добар
уред
и
некретнина
да
се
подигнути
;
зато
јесам
увијек
и
тражити
да
се
сав
готовина
у
тај
уложити
.
у
чаршија
порушити
јесам
читав
низ
стар
,
тијесан
дућан
,
са
мрк
нагњио
ћепенак
и
голем
стреха
изнад
она
,
по
који
одавно
израсти
и
прилип
и
маховина
,
желити
да
ту
подигнути
нов
,
велик
кућа
и
магаза
,
који
хтети
лијепо
уредити
и
издавати
под
скуп
кирија
.
А
што
јесам
више
зидати
,
новац
јесам
код
мајка
бивати
све
мање
и
мање
.
Напошљетку
се
и
задњи
ћемер
испразнити
и
задњи
се
дукат
потрошити
.
—
Шта
хтети
сад
?
—
запитати
мајка
забринути
,
кад
јесам
и
опет
доћи
да
искати
новац
,
а
тек
половица
грађевина
једва
ако
јесам
бити
доготовити
—
како
хтети
?
—
ти
јесам
домаћица
...
ти
наређивати
,
а
ја
хтети
слушати
—
понизно
одговорити
Зулфага
,
клањати
се
и
нарочито
наглашавати
онај
задњи
ријеч
ја
хтети
слушати
.
—
ти
како
знати
...
—
А
шта
ја
знати
?
—
окосити
се
мајка
оштро
,
грицкати
танак
свилен
јаглук
и
немирно
клепетати
папуча
о
тле
.
—
Шта
хтети
ја
?
.
.
—
ти
знати
све
—
упорно
дочекати
Зулфага
и
развући
лице
на
смијех
.
—
твој
јесам
памет
голем
...
А
...
а
ти
и
заповиједати
...
мајка
,
нестрпљив
,
почети
размјештати
неки
ствар
но
соба
,
који
као
да
она
на
пут
бити
.
Поче
затим
и
као
рачунати
нешто
и
размишљати
.
—
А
шта
бити
ти
смислити
?
—
запитати
он
изненада
и
унети
он
се
у
лице
.
—
Знаш
ли
и
тај
што
?
.
.
—
она
!
.
.
како
хтети
ја
?
.
.
—
ускликнути
он
задивљено
и
некако
поплашити
почети
се
измицати
натраг
.
—
кад
твој
памет
не
моћи
...
она
!
.
.
како
хтети
ја
?
.
.
—
Доста
!
—
готово
цикнути
мајка
и
пљеснути
длан
о
длан
.
—
не
увијати
ја
ништа
...
говорити
!
.
.
—
Па
...
па
...
па
.
.
удрити
ја
,
молити
ти
—
замуцати
Зулфага
и
поднети
она
глава
да
он
ударити
.
—
удрити
...
а
моћи
да
ја
смишљати
и
да
се
мијешати
у
твој
ствар
...
ти
...
ти
јесам
све
наређивати
...
наредити
и
сад
.
—
говорити
!
...
он
дубоко
узданути
и
сневеселити
се
.
—
како
хтети
?
—
запитати
готово
плакати
.
—
да
јесам
мој
ја
...
ја
бити
продати
неколико
кметовски
кућа
...
Непоштени
јесам
,
красти
,
варати
...
да
јесам
тај
мој
,
ја
бити
продати
...
—
одмах
?
.
.
—
ама
,
какав
јесам
мој
памет
?
.
.
какав
?
.
.
—
отегнути
он
некако
очајно
,
гледати
према
небо
.
—
ти
хтети
опет
боље
смислити
.
мајка
као
да
се
свалити
камен
са
срце
.
одмах
се
разведрити
.
—
А
пуно
красти
?
—
запитати
брзо
.
—
Пуна
.
—
Па
какав
штета
кад
она
продати
?
.
.
ја
бити
она
давно
продати
...
Зулфага
отегнути
шија
и
чудновато
узвити
глава
,
као
да
бити
да
боље
чути
.
—
зар
и
ти
смислити
тако
?
—
запитати
тихо
.
—
давно
...
—
и
ти
заповиједати
да
продати
?
—
заповиједати
да
продати
сав
кмет
што
красти
,
макар
она
бити
педесет
...
—
Баш
твој
воља
?
—
Мојо
.
Зулфага
готово
пасти
на
кољено
,
дотакнути
се
мајчин
скута
и
пољубити
он
.
затим
,
онако
преклонити
,
измицати
се
на
леђа
,
изићи
из
соб
некако
нечујно
,
ишчезнути
.
тај
исти
дан
,
негдје
иза
подне
,
доћи
ми
Сулага
.
бити
јесам
некако
снужден
,
забринут
,
невесео
и
,
макар
што
јесам
стајати
баш
поред
собни
врата
,
проћи
јесам
поред
ја
и
очешати
се
лакат
о
мој
антерија
,
не
опазити
ја
нити
се
по
обичај
јавити
.
Пошао
јесам
одмах
права
мајка
који
јесам
сједити
у
врх
соб
на
свој
шилта
,
и
,
разасути
по
димије
неколик
прегршт
мохуна
,
чистити
она
,
тријебити
.
Погледавши
један
у
други
не
проговорити
ни
ријеч
;
само
се
поздравити
лак
климање
глава
.
Сулага
затим
стењати
сједе
испод
пенџер
и
леђима
се
прислонити
уз
јастук
један
,
док
мајка
и
надаље
чистити
мохуна
не
дизати
глава
нити
се
освртати
на
он
.
—
А
тај
баш
хтети
да
продати
кмет
,
ханума
?
—
запитати
испрекидано
,
преметати
велик
жут
бројаница
међу
прст
.
—
говорити
тако
.
—
тако
и
јес
’
—
потврдити
мајка
мирно
,
не
мицати
се
.
—
не
лажа
.
—
А
рашта
?
——
отегнути
Сулага
као
у
чудо
,
гледати
јесам
пажљиво
.
—
Шта
ти
учинити
?
—
красти
ја
.
—
они
?
.
.
—
ја
тај
знати
најбоље
и
ники
не
требати
да
ја
она
хвалити
.
Сулага
осјетити
сав
оштрина
овај
одговор
и
умукнути
.
поново
почети
на
сила
кашљати
и
протезати
се
.
затим
,
опазити
ја
,
дати
ја
знак
рука
да
он
приступити
.
обгрлити
ја
.
па
се
опет
окренути
мајка
и
указати
она
на
ја
.
—
А
шта
хтети
овај
остати
,
ако
и
добар
пролет
као
и
готовина
.
—
запитати
јаче
.
—
продати
ли
кмет
и
земља
,
шта
хтети
с
он
бити
?
—
отац
се
о
он
мање
бринути
него
што
се
ја
бринути
—
дочекати
мајка
брзо
и
одбацити
мохуна
с
крило
.
—
да
јесам
он
ствар
боље
уредити
,
не
бити
се
ништа
продавати
.
—
он
јесам
уредити
?
.
.
он
?
.
.
—
кликнути
Сулага
и
треснути
бројаница
о
ћилим
.
—
бег
?
.
.
—
То
опет
ја
најбоље
знати
.
ники
мој
ђете
не
моћи
бити
добар
пријатељ
од
ја
,
—
дочекати
мајка
сурово
,
па
се
придигнути
и
отргнути
ја
од
Сулага
.
—
јесам
ја
трошаџија
,
па
да
бацати
пар
узалуд
и
да
расипати
...
—
А
Зулфага
?
—
почети
Сулага
живље
,
придизати
се
.
—
Мислиш
ли
да
...
—
Зулфага
радити
како
ја
наредити
—
прекинути
он
мајка
и
,
поносито
он
окренути
леђа
,
поћи
из
соб
.
—
он
ништа
не
радити
без
ја
.
и
миран
,
добар
Сулага
остати
јесам
самцит
,
понизити
и
посрамити
.
само
јесам
,
одлазити
,
чути
како
усиљен
кашаљ
и
нешто
гунђати
,
гунђати
...
.
наравно
да
јесам
Зулфага
за
сав
овај
сазнати
кроз
непун
сахат
и
плакати
и
пренемагати
се
почети
љубити
мајка
и
рука
и
врх
од
папуча
.
захваљивати
она
по
двадесет
пут
на
»
поштен
«
одбрана
и
грухати
се
у
прса
напомињати
како
пакосни
свијет
никако
хтети
да
признати
колико
памет
и
мозак
имати
она
у
глава
и
колико
јесам
добар
и
разуман
него
сав
домаћин
шехерски
.
—
из
завист
што
јесам
добро
поћи
они
овај
радити
—
говорити
јесам
јецати
.
—
и
ја
товарити
на
леђа
да
ти
ја
наговарати
...
мој
махнитати
глава
да
твој
наговарати
!
.
.
она
!
.
.
А
тад
се
окренути
ја
,
загрлити
ја
и
почети
љубити
.
—
Добра
и
ваљан
момак
мој
,
—
рећи
некако
меко
,
сажаљевати
—
срце
тај
јесам
исто
као
и
у
мајка
...
Још
бити
ти
и
памет
бити
као
и
мајкин
,
само
ако
ти
не
покварити
хунцут
и
нитков
некакав
и
ако
ти
јесам
не
помутити
...
—
какав
хунцут
?
——
запитати
мајка
кроз
зуб
и
погледати
он
попријеко
.
—
Ко
хтети
он
покварити
?
.
.
—
Па
...
па
млад
јесам
...
и
не
знати
мислити
свој
глава
...
—
замуцати
он
и
оставити
ја
.
—
Па
...
па
.
.
видити
јесам
какав
имати
пријатељ
,
па
...
па
хтети
он
свашта
набацати
у
глава
...
А
дијета
добро
,
честито
...
мајка
застати
мало
,
поћутати
.
—
...
и
казати
како
он
јесам
мајка
расути
благо
и
...
и
како
јесам
ја
тај
крив
...
и
златан
,
послушно
дијета
ружан
хтети
мислити
о
ја
...
мајка
ја
приступити
и
почети
миловати
.
—
отсада
више
не
смијеш
ићи
у
Сулага
—
рећи
отсјечно
.
—
Нипошто
!
.
.
—
не
казати
ја
за
Сулага
...
Сулага
јесам
миран
чо'јек
—
брзо
упасти
Зулфага
,
превијати
се
и
отезати
шија
.
—
он
јесам
лош
...
—
он
не
смије
више
ићи
у
Сулага
—
нагласити
мајка
јаче
и
пресјећи
рука
по
ваздух
,
као
да
тај
прекид
сваки
далек
разговор
.
—
Што
ја
рећи
не
порицати
се
.
Зулфага
извити
глава
и
чудновато
преврнути
свој
ситан
очи
.
—
ти
јесам
домаћин
,
па
чинити
како
знати
—
рећи
,
па
,
и
не
погледати
више
на
ја
,
изићи
из
соб
.
X
Пошто
јесам
продати
неколико
кмет
и
новац
предати
мајка
,
Зулфага
за
дуг
време
јесам
она
додијавати
иштући
ни
јадиковати
.
претварати
се
као
да
јесам
сав
ствар
потпуно
уредити
и
као
да
јесам
сав
одлучно
поћи
на
боље
.
изгледати
јесам
некако
и
задовољан
,
весео
.
Почео
се
љепше
и
облачити
,
чешће
се
купати
,
умивати
,
као
да
пријести
јесам
ни
имати
време
да
се
и
такав
беспослица
забављати
.
сваки
јутро
убрао
бити
по
кит
цвијеће
,
задјенути
под
широк
,
ћошкаст
фес
,
који
он
падати
по
уш
,
па
,
запалити
чибук
,
почети
звиждукати
или
,
стиснут
очи
,
некако
попијевати
кроз
нос
,
шуњкетати
.
А
тај
као
да
и
мајка
осоколити
,
као
да
јесам
разгалити
мало
.
готово
преко
ноћ
и
она
постати
ведар
,
лак
,
чио
.
онај
голем
,
дебео
,
модар
прстен
испод
очи
као
да
сасвим
нестати
;
руменило
она
се
опет
почети
разлијевати
по
лице
.
сад
се
мање
затварати
и
у
соб
и
чешће
излазити
на
башча
,
међу
цвијеће
.
свој
рука
залијевати
јесам
јоргован
,
пресађивати
албабер
и
невен
,
окопавати
руж
и
лехандере
.
и
као
да
се
јесам
знати
уморити
у
посао
тај
,
као
да
она
јесам
требати
почивка
.
зној
јесам
облијевати
по
лице
,
по
врат
,
по
мишица
,
мокар
кос
лијепити
се
по
чела
и
по
образ
,
док
она
радити
,
непрестано
радити
и
пјевати
,
а
плах
пјесма
разлијегати
она
се
,
одјекивати
,
звонити
кроз
башча
,
пробијати
се
кроз
грана
шандуд
и
смоква
и
тамо
негдје
далеко
,
далеко
у
плав
,
свијетао
висина
тонути
,
растапати
се
и
изумирати
.
тек
покаткада
,
уријетко
,
освојити
бити
јесам
опет
чудан
неки
сјета
,
дерт
неки
.
али
тај
јесам
бити
више
брига
за
посао
,
страховање
од
немаштина
,
него
друго
,
друго
нешто
...
ни
јесам
не
знати
како
бити
назвати
.
по
сав
се
моћи
познати
да
јесам
тај
мучити
,
силовито
мучити
,
кидати
,
распињати
.
Чим
бити
ујутру
устати
и
изаћи
на
авлија
,
лакше
обучен
,
у
кошуља
који
она
се
припијати
уз
тијело
и
танак
свилен
димије
који
се
мало
опустити
низ
кук
,
са
распуштен
кос
што
она
падати
по
голим
прса
и
по
обнажен
мишица
,
чудно
се
протезати
,
ломити
,
увијати
.
на
ја
,
макар
што
јесам
јесам
дочекивати
на
авлија
смјешкати
се
,
ни
погледати
не
бити
,
ни
осврнути
се
.
онако
ломан
и
замислити
силазити
јесам
одмах
у
дно
авлија
на
трава
,
и
,
не
тражити
шилта
ни
јастук
,
ту
се
сасути
,
пасти
,
лећи
поребарке
.
и
не
освртати
се
никуда
,
не
пазити
гледати
ли
јесам
ко
и
чудити
ли
се
,
поново
се
почети
протезати
,
превијати
,
кршити
,
састављати
рука
високо
изнад
глава
и
ломити
прст
,
а
танак
кошуља
сав
се
више
затегнути
,
припијати
уз
тијело
и
димије
на
кук
трести
се
,
дрхтати
,
дрхтати
...
једанпут
јесам
опазити
како
јесам
оштар
нокат
загрепсти
по
мишица
и
пустити
крв
;
затим
,
опазити
како
цурити
,
почети
гребати
као
помаман
.
лице
она
готово
помодрити
,
запалити
се
,
искривити
,
жила
на
врат
набрекнути
,
сав
мишић
на
образ
играти
,
трзати
се
.
—
ух
!
—
умало
што
јесам
вриснути
од
страх
,
запомагати
.
и
побјегао
бити
,
сакрити
се
,
уклонити
,
само
да
Зулфага
јесам
бити
у
близина
.
само
он
за
инат
задржати
јесам
се
,
остати
.
Човјек
овај
као
да
јесам
уживати
у
мука
мајкин
.
док
се
она
ломити
,
кидати
и
гребати
,
он
јесам
,
прикрити
,
непрестано
посматрати
и
,
увијати
брк
и
набијати
фес
до
обрва
,
смјешкати
се
,
чудно
се
смјешкати
,
а
ситан
,
мали
очи
свијетлити
он
се
као
свијетњак
.
и
баш
због
тај
што
јесам
он
и
одвише
сметати
,
—
а
познати
јесам
да
он
сметати
по
тај
,
што
ја
нудити
и
новац
да
отићи
из
авлија
,
—
хтјети
јесам
мучити
он
,
кињити
,
пркосити
он
свуда
,
на
сваки
корак
.
и
ништа
ја
јесам
бити
милије
,
него
када
бити
се
ушљед
мој
неподмитљивост
почети
љутити
и
стискати
зуб
.
Напошљетку
бити
и
одмахнути
рука
и
поново
се
погладити
по
брк
кретати
права
мајка
.
Опазивши
он
,
она
се
одмах
придизати
,
исправљати
се
.
један
замах
рука
саставити
бити
и
кошуља
на
прса
и
спустити
рукав
низ
мишица
.
и
обојити
се
неки
вријеме
гледати
нијемо
,
ћутети
.
затим
бити
се
почети
наклањати
и
шаптати
нешто
,
брзо
шаптати
,
отегнути
шија
унапријед
и
узвијати
глава
...
она
јесам
одговарати
...
само
он
гледати
свој
лијеп
,
крупан
очи
,
гледати
нетремице
и
немирно
се
вртити
,
превртати
на
мјесто
.
Напошљетку
као
да
бити
се
пренути
,
освијестити
мало
,
па
бацити
нога
преко
нога
и
гласно
,
да
јесам
и
ја
моћи
чути
,
узвикнути
:
—
звати
Хајни
!
.
.
он
јесам
слушати
.
Шаптао
јесам
и
даље
неуморно
,
шаптати
живо
,
испрекидано
,
примицати
се
,
нагињати
се
све
више
.
—
Хајни
зовнути
!
—
узвикнути
мајка
жесток
и
бацити
он
папуча
у
лице
.
и
одмах
бити
се
скупити
некако
,
покуњити
се
и
поћи
.
мајка
јесам
гледати
за
он
мрштити
се
и
постајати
сав
немиран
.
неколико
пута
чинити
ја
се
као
да
хтети
он
зауставити
,
зовнути
.
па
се
ипак
савлађивати
и
поново
лијегати
на
трава
.
узваљен
,
запалити
наргила
,
—
што
она
слушкиња
увијек
доносити
,
—
дочекивати
јесам
Хајни
,
Циганка
,
који
јесам
са
свој
два
поћерка
,
два
чупав
,
мали
,
црнпураст
дјевојчица
,
носити
дахире
у
рука
и
позвецкивати
она
весело
улазити
и
,
некако
поцупкивати
и
скакутати
,
претрчавати
преко
авлија
и
брзо
се
окренути
на
пета
заустављати
се
пред
мајка
.
—
пјевати
ја
,
Хајни
!
.
.
пјевати
,
душа
меден
!
—
викнути
мајка
заносно
,
и
ударити
се
по
кољено
.
—
на
штедити
грло
,
не
бити
он
;
не
жалити
срце
,
усахнути
ти
!
.
.
пјевати
!
.
.
и
хитар
Циганка
,
вавијек
оран
и
распаљен
,
ударити
у
дахире
,
уздигнути
се
на
прст
она
,
затрести
бујан
коврџаст
чуп
и
измахнути
голим
пуначак
рука
изнад
глава
,
пуст
глас
и
почети
се
окретати
,
вртити
,
заигравати
.
и
разасути
она
се
свилен
кос
по
плећа
,
и
почети
пуцати
затегнут
јечерма
на
прса
,
и
димије
се
опустити
и
почети
заплетати
око
нога
,
док
оне
,
кршан
,
плах
,
једар
,
са
ужагрен
очи
,
зажарен
образ
и
набрекао
,
полунаг
дојка
који
се
пробити
испод
кошуља
,
извијати
се
,
ковитлати
,
трзати
,
а
диваљ
,
силан
,
страстан
пјесма
сав
тај
јаче
одлијегати
авлија
,
опијати
,
дражити
,
распаљивати
...
мајка
као
да
и
сам
подивљати
,
као
да
се
разбјесни
.
Издигнувши
се
на
кољено
и
гледати
широк
,
врео
,
готово
безуман
поглед
унаоколо
,
почети
све
око
себе
кидати
,
чупати
,
разбијати
.
кидати
и
кошуља
,
и
димије
,
и
месо
на
себе
као
да
кидати
;
чупати
и
гњечити
трава
,
гристи
,
жвакати
;
и
бацити
папуча
један
,
други
...
Напошљетку
удар
и
наргила
о
зид
,
разбијати
јесам
и
вриснути
извити
се
,
скочити
и
,
ширити
рука
и
пуцкати
прст
,
и
сам
као
да
почети
поигравати
,
цупкати
.
Тешко
Зулфага
ако
бити
се
након
тај
појавити
у
авлија
.
Чим
бити
он
опазити
,
одмах
он
и
трчати
у
сусрет
и
снажно
он
гурнути
у
прса
обарати
на
калдрма
и
почети
газити
,
тући
,
немилосрдан
тући
.
ударати
он
и
рука
,
и
нога
,
и
раскидан
цријево
од
наргила
;
ударати
по
лице
,
по
леђа
,
по
прса
,
свуда
.
и
кад
бити
се
подигнути
и
почети
бјежати
,
трчати
јесам
за
он
,
гонити
он
,
тјерати
,
гађати
он
у
леђа
камење
,
дрво
,
стакладима
.
тек
кад
бити
се
,
рашчерупати
,
раздрљити
и
испрљати
дочепати
соб
и
сакрити
се
,
закључати
у
она
,
остављати
он
јесам
,
враћати
се
и
,
уморити
и
малаксати
,
опет
падати
по
трава
,
ваљати
се
.
у
неки
доба
чинити
се
као
да
јесам
мајка
жељети
да
се
сасвим
отрести
Зулфага
,
да
он
се
потпуно
ослободити
.
опет
као
да
се
међу
она
почети
водити
борба
,
подмукао
,
прикривен
,
али
силан
и
очајан
борба
,
који
као
да
се
јесам
моћи
лако
сагледати
крај
.
мајка
јесам
—
видјети
се
—
љутити
и
узрујавати
Зулфагин
пристајање
за
она
,
ухођење
његов
,
пажња
онолики
.
макар
он
и
гонити
,
и
грдити
,
и
ружити
,
он
јесам
пристајати
непрестано
,
вјечито
онако
смирен
,
скрушен
и
насмијан
и
вјечито
чист
,
уредити
и
нагиздати
,
са
кит
цвијеће
испод
фес
.
неколико
пута
слати
он
и
на
село
,
токорсе
да
она
посвршавати
неки
посао
,
те
да
он
тако
барем
за
неколик
дан
отјерати
од
себе
,
да
он
одстранити
.
па
ни
тај
јесам
помоћи
.
Зулфага
јесам
,
као
за
инат
,
сав
посао
свршавати
много
раније
него
јесам
она
мислити
и
враћати
се
обично
кроз
дан
,
кроз
два
,
носити
узгред
и
некакав
пешкеш
и
понуда
разних
.
једанпут
само
задржати
се
пун
осам
дан
.
али
,
за
чудо
,
мајка
се
и
због
тај
узнемирити
.
Већ
шести
дан
након
његов
одлазак
постати
јесам
некако
сметен
,
збуњен
,
усплахирен
.
момак
јесам
долазити
и
питати
:
какав
хтети
наредба
да
издати
за
виноград
неки
,
шта
хтети
да
она
казати
,
а
она
јесам
само
муцати
,
петљати
нешто
и
гунђати
,
нагло
се
окретати
и
бјежати
,
сакривати
се
од
она
.
наравно
,
одмах
иза
тај
морати
јесам
Хамид
трчати
Зулфага
са
озбиљан
порука
:
неки
остављати
сав
посао
и
неки
доћи
,
вратити
се
што
пријести
.
—
оставити
јесам
ја
сав
посао
неуређен
,
а
толико
јесам
остати
на
село
—
почети
он
грдити
чим
се
повратити
и
изићи
пред
она
.
—
сав
јесам
оставити
,
да
ја
намучити
,
душманин
,
као
да
не
знати
да
ти
моћи
к'о
пас
избацити
из
кућа
одмах
,
овај
час
...
Зулфага
по
обичај
нити
се
противити
,
нити
се
бранити
.
—
јесам
крив
...
јесам
—
муцати
јесам
полугласан
,
гледати
изнад
себе
и
чупкати
чакшире
на
бедра
.
—
нехотице
бити
па
...
па
јесам
уредити
...
и
зарадити
јесам
да
...
да
ја
избацити
...
сад
...
одмах
.
Пошљедње
ријеч
и
нагласити
јесам
чак
и
погурити
се
као
да
јесам
очекивати
кад
хтети
он
показати
врата
и
отјерати
он
.
тај
мајка
још
више
распасти
,
наљутити
.
Цичећи
и
пјенушити
од
бијес
почети
жестоко
,
силовито
ударати
по
он
и
рука
и
папуча
,
почети
он
дерати
и
антерија
и
кошуља
.
А
он
,
измицати
се
натрашке
и
лагано
се
бранити
,
само
јесам
отезати
шија
и
сав
се
чудан
смјешкати
гледати
јесам
.
тако
,
—
причати
,
—
и
змијати
гледати
у
преплашен
тица
,
који
узалуд
облијетати
,
отимати
се
и
лепршати
,
док
напошљетку
,
омађијати
и
малаксати
потпуно
,
не
клонити
и
не
спустити
се
пред
она
.
имати
тренутак
када
човјек
по
нагон
неки
,
—
макар
и
не
имати
јак
разлог
за
тај
,
—
ипак
осјетити
е
он
са
неки
страна
пријетити
опасност
,
тај
се
унапријед
,
често
и
преко
воља
,
прибирати
и
спремати
на
одбрана
.
и
ја
,
што
јесам
који
дан
постајати
стар
,
сав
јесам
више
зазирати
од
Зулфага
и
сав
ја
се
чинити
да
он
у
читав
кућа
ники
толико
не
мрзети
колико
ја
.
Ништа
он
помагати
јесам
ни
што
ја
се
каткад
улагивати
,
што
ја
хтјети
замамљивати
и
поклон
.
Осјећајући
да
он
сметати
,
много
да
он
сметати
,
дражити
јесам
он
свуда
,
изазивати
,
ругати
он
се
.
он
за
инат
,
—
чинити
ја
се
,
—
моћи
бити
учинити
све
што
никад
и
ники
за
љубав
учинити
не
бити
.
он
за
инат
ићи
јесам
у
чаршија
,
међу
чаршинлија
,
причати
свакакав
прича
и
лагати
;
за
инат
тући
јесам
Хамида
,
љубимац
његов
;
за
инат
улазити
у
његов
соб
и
са
запаљен
цигара
пржити
он
хаљина
и
правити
рупа
на
она
.
и
у
Сулага
јесам
најчешће
ићи
он
за
инат
.
сваки
дан
готово
ићи
јесам
тамо
и
на
авлија
,
на
ширина
,
играти
се
са
Хатиџа
,
правити
она
свирати
,
штрцаљка
,
пушак
од
зовин
и
причати
прича
.
каткада
ми
јесам
приступати
и
Шерифа-ханума
,
сједати
поред
ми
те
и
она
причати
.
и
највише
ми
причати
о
некакав
маћеха
,
о
жена
који
јесам
обично
бити
шејтански
поријекло
,
тај
мучити
пасторчад
свој
и
гонити
она
.
Причајући
непрестано
јесам
гледати
у
ја
и
непрестано
ја
миловати
по
кос
и
по
образ
.
Сулага
,
враћати
се
из
чаршија
,
затицати
ми
тако
у
група
.
и
одмах
јесам
смијешити
се
приступати
ја
,
одвајати
ја
од
„
женски
друштво
“
и
звати
да
сјести
пред
соб
његов
он
уз
кољено
.
и
,
рачунати
зар
да
јесам
већ
„
поприличан
момак
“
,
дозрио
чак
и
за
озбиљан
разговор
,
нудити
ја
јесам
духански
кутија
,
—
који
јесам
пријести
ријетко
у
рука
узимати
,
—
и
на
сила
ја
гонити
да
запалити
,
задиманити
пред
он
.
тада
бити
по
обичај
и
опет
почети
питати
,
распитивати
о
сав
.
питати
о
нов
посао
и
грађевина
наш
,
о
продаја
кмет
и
о
новац
.
и
макар
што
јесам
ја
одговорити
бити
нејасан
,
сметен
,
непоуздан
,
пажљиво
јесам
слушати
све
и
гладити
брада
и
ушмркивати
размишљати
о
она
.
Примјећивао
јесам
ништа
.
Нарочито
Зулфага
јесам
хтјети
спомињати
.
ако
бити
он
ја
каткада
и
споменути
,
само
јесам
узвијати
нос
,
набирати
обрва
и
одмахивати
рука
.
и
одмах
јесам
прекидати
разговор
,
одмах
се
дизати
и
одлазити
у
соб
.
неколико
пута
бити
јесам
ишибати
због
овај
посјет
.
мајка
,
који
већ
бити
научити
да
јесам
свак
слијепо
слушати
и
да
она
се
покоравати
,
никако
јесам
моћи
подносити
да
се
ја
одметати
и
отимати
испод
њезин
снага
и
надзор
њезин
.
кад
год
бити
се
враћати
из
кућа
Сулагин
,
кад
бити
изићи
из
врата
његов
,
увијек
јесам
опазити
Зулфага
како
стајати
недалеко
,
на
сокак
,
и
вребати
ја
,
пазити
.
—
А
шта
јесам
радити
тамо
?
—
питати
јесам
тихо
и
као
забринути
,
хватати
ја
за
рука
и
привлачити
себе
.
—
Шта
јесам
ићи
?
.
.
Знаш
ли
,
јадник
,
да
хтети
се
мајка
љутити
?
.
.
затим
јесам
,
—
не
обзирати
се
на
тај
што
јесам
се
трзати
,
отимати
,
пљувати
он
на
лице
и
на
хаљина
,
мирно
ја
водити
кућа
и
гурати
пред
мајка
почети
уздисати
:
—
ето
...
опет
јесам
бити
у
Сулага
...
ја
јесам
он
управо
и
измамити
из
авлија
и
...
и
сачувати
он
да
он
опет
не
наговорити
...
—
опет
бити
!
—
цикнути
мајка
раздражити
и
сијевнути
очи
.
—
опет
,
зар
!
—
Само
он
моћи
ударати
ни
кажњавати
—
брзо
дочекивати
Зулфага
и
као
стати
преда
ја
да
ја
одбрана
.
—
млад
јесам
још
...
не
знати
...
на
жалост
,
мајка
се
јесам
дати
умолити
.
немилостан
,
готово
крвнички
хватати
ја
за
прса
,
обарати
ја
и
,
вадити
испод
басамака
дугачак
шиб
један
,
—
који
јесам
и
бити
устргнути
и
ту
се
вјечито
чувати
само
због
ја
,
—
почети
ја
шибати
по
рука
,
плећа
,
бедра
,
по
глава
.
узалуд
јесам
врискати
,
помагати
,
отимати
се
.
тек
пошто
бити
се
уморити
шибати
,
пошто
јесам
оба
рука
забољети
,
пуштати
ја
и
затварати
у
соб
,
не
допуштати
више
никако
ни
да
излазити
,
ни
да
вечерати
чак
.
након
такав
догађај
и
Зулфага
и
мајка
дуго
јесам
разговарати
,
препирати
се
о
нешта
.
мајка
јесам
бити
узрујан
,
узбудити
,
бранити
се
и
много
јесам
размахивати
рука
као
доказивати
нешто
;
Зулфага
јесам
напротив
бити
необично
миран
и
,
како
ја
се
причињавати
,
говорити
јесам
одлучно
и
потпуно
убједљиво
.
за
чудо
,
обоје
она
гледати
јесам
врло
често
на
мој
соб
и
указивати
на
она
.
по
тај
јесам
одмах
моћи
и
познати
да
јесам
сав
говорити
само
о
ја
,
да
се
управо
о
мој
кожа
и
радити
.
и
стрепити
јесам
непрестано
и
,
—
након
такав
разговор
,
—
увијек
страховати
да
хтети
ја
позвати
предати
се
и
да
хтети
судити
жесток
и
суров
нето
јесам
икад
пријести
судити
...
опет
јесам
се
бојати
батинати
,
шиб
,
ударац
...
па
ипак
——
остављати
ја
на
мир
.
мајка
јесам
,
шта
више
,
иза
тај
постајати
и
некако
мек
,
њежан
,
благ
.
и
,
желити
зар
да
загладити
што
ја
онолико
тући
и
мучити
,
нудити
ја
слаткиш
,
тепати
ја
,
миловати
...
каткада
,
на
велик
мој
чудо
,
и
пригрлити
бити
ја
страсно
,
силовито
,
махнито
и
почети
стезати
,
привијати
уза
себе
,
као
да
ја
бранити
,
отимати
од
неко
...
један
вече
,
пошто
јесам
обдарити
и
отпустити
Хајни
и
истући
Зулфага
,
јесам
по
обичај
ни
отићи
у
свој
соб
нити
се
тамо
затворити
.
не
!
.
.
остати
јесам
онако
лежати
на
трава
,
остати
преко
читав
ноћ
,
управо
до
зор
.
па
и
Зулфага
остати
с
она
...
и
ко
знати
колико
јесам
се
разговарати
и
шта
јесам
све
разговарати
!
.
.
знати
само
да
јесам
у
свануће
,
кад
јесам
се
дигнути
из
душек
и
хтјети
се
умивати
,
уљећи
ја
у
соб
,
блијед
,
слаб
и
изнемогао
и
,
застати
крај
врата
,
тих
,
изморен
,
запитати
ја
:
—
А
зар
јесам
будан
?
.
.
па
и
не
сачекати
одговор
,
узети
јесам
пешкир
,
—
који
јесам
висити
крај
огледало
,
—
да
ја
сам
опера
.
Отирући
и
обгрлити
ја
и
некако
збунити
,
сметено
промуцати
:
—
спремати
се
...
Ићеш
у
Сарајево
...
—
ја
?
.
.
—
да
учити
...
Наслонивши
ја
глава
на
рам
,
ударити
јесам
у
плач
.
Ништа
више
јесам
знати
проговорити
,
ни
објаснити
ја
.
XИ
Чим
јесам
приспјети
у
Сарајево
,
ознојен
,
уморан
,
прашњав
,
са
лице
преплануо
од
сунце
и
са
закрвављен
очи
од
несаница
,
Зулфага
,
не
пустити
ни
да
се
уредити
ни
да
прашина
стрести
,
узити
ја
чврсто
за
рука
и
нагло
повести
кроз
узак
,
тијесан
сокак
према
узбрдица
један
.
морати
јесам
се
пењати
уз
излињао
,
изрован
и
поломљен
камени
басамке
,
обрасти
погдјегдје
,
при
крај
,
оштар
,
већ
сасушен
трава
,
који
ми
боцкати
кроз
чарапа
и
запињати
за
нога
,
тај
јесам
се
често
као
пијаница
какав
поводити
и
посртати
.
тек
након
дуг
лутање
зауставити
се
,
напошљетку
,
пред
стар
,
снизак
,
испуцан
врата
један
,
под
чији
накривљен
стреха
лећи
се
врабац
и
голуб
,
и
Зулфага
,
као
са
страх
неки
,
приступити
она
и
лагано
,
тихо
,
пажљиво
,
закуцати
зарђао
алка
на
она
.
ники
се
не
одазвати
.
Зулфага
застати
мало
,
осврнути
се
и
као
бојити
се
да
не
побјегнем
,
опет
ја
узити
за
рука
и
привући
себе
.
и
опет
закуцати
.
тада
настати
чудан
клепет
неки
и
комешање
унутра
,
у
авлија
.
Закакоташе
неколик
кокош
и
заклепетати
крило
,
неки
као
да
повриснути
,
залупати
некакав
канта
,
заклопарати
нечији
нанула
,
зациликтати
рез
на
канат
и
—
врата
се
отворити
.
и
голем
,
стасит
човјек
,
са
бијел
,
танак
капица
на
глава
,
са
раздрљен
кошуља
на
прса
и
са
гаће
чији
ногавица
јесам
допирати
ни
до
чланак
,
босоног
,
застати
на
праг
и
мрк
поглед
један
премјерити
и
ја
и
Зулфага
.
затим
завући
прст
у
густ
,
неуређен
риђ
брада
који
он
прекривати
широк
космат
прси
сав
до
појас
,
рашчешљати
јесам
и
некако
мукло
,
отегнути
запитати
:
—
Шта
хтети
?
.
.
Зулфага
ја
трзнути
рука
,
гурнути
ја
мало
унапријед
и
некако
заповједнички
откресати
:
—
у
рука
хоџа
,
чапкун
!
.
.
Брже
!
.
.
па
приступити
хоџа
и
умиљавати
се
спустити
он
рука
на
рам
.
—
А
тај
јесам
онај
дијета
,
—
рећи
—
о
ко
јесам
ти
писати
...
Знаш
...
и
намигнути
,
чудноват
некакав
знак
дати
он
рука
.
—
хм
...
па
баш
и
јесам
дијета
,
—
отегнути
хоџа
,
токорсе
зачудити
,
одмах
се
уклањати
с
праг
и
пуштати
ми
да
ући
у
авлија
.
—
То
ли
јесам
?
—
запитати
јаче
,
пристајати
за
ми
.
—
е
лијепо
,
лијепо
...
затим
ја
опет
премјерити
поглед
,
ухватити
ја
голем
свој
шака
иза
врата
и
подигнути
од
земља
.
—
Тежак
јесам
—
рећи
мргодно
.
—
Пуна
хтети
јести
.
—
Неће
—
брзо
дочекати
Зулфага
и
поново
он
дати
некакав
знак
.
—
он
увијек
мало
јести
...
—
хм
...
—
Душа
ја
...
по
читав
дан
једва
ако
неколико
залогај
изјести
...
Хоџа
се
ухватити
за
брада
и
завратити
јесам
.
половица
лице
поклопити
она
.
—
Па
лијепо
...
лијепо
...
—
прогунђати
.
—
Кушаћемо
...
Зулфага
се
лукав
осмјехнути
,
одигнути
се
на
прст
и
почети
шаптати
нешто
.
и
хоџа
почети
шаптати
.
и
опремити
ја
у
соб
,
обојица
се
измакнути
до
насред
авлија
,
унети
се
један
други
у
лице
и
,
непрестано
се
наклањати
и
размахивати
рука
,
почети
се
објашњавати
,
погађати
.
у
соба
јесам
затећи
и
хоџиница
и
кћер
она
Хајкуна
.
оба
јесам
под
читав
пљусак
свјетлост
који
јесам
навирати
у
соб
сједити
покрај
велик
,
отворен
пенџер
,
уз
чији
се
демир
пропињати
диваљ
лоз
,
и
,
окренути
један
према
други
,
упредати
јесам
свила
,
који
се
као
прецвао
бехар
расипати
по
широк
,
гурав
витл
.
Опазивши
ја
,
спустити
танак
ишаран
вретено
у
крило
,
погледати
један
у
други
,
па
повирити
и
на
авлија
.
затим
се
хоџиница
,
опирати
се
рука
о
кољено
,
с
мука
попридигнути
,
приступити
ја
и
не
говорити
ништа
почети
ја
пипати
иза
врата
,
кушати
да
ја
одигнути
од
тло
,
исто
онако
као
што
ја
и
хоџа
одигнути
.
зовнути
прст
Хајкуна
да
и
она
опипати
.
и
,
макар
што
ја
јесам
бити
до
смијех
,
једва
јесам
се
уздржати
да
се
грохот
не
засмијати
,
стојећи
тако
међу
она
,
као
јање
извести
на
пазар
,
ко
пипати
и
загледати
са
сваки
страна
,
рачунати
:
хтети
ли
бити
дебео
и
колико
хтети
ока
бити
у
он
.
и
оба
као
да
бити
задовољан
.
Осмјехнуше
се
,
штипнути
ја
мало
за
образ
и
опет
ништа
не
говорити
сјести
.
Танко
,
зашиљен
вретено
опет
зазврјати
и
заиграти
под
мали
,
ружичаст
прст
њихов
,
а
витл
са
бехар
свој
почети
се
окретати
и
повијати
као
раширен
крило
лабудов
над
језеро
какав
.
задуго
се
ништа
друго
ни
чути
јесам
осим
чудан
зврјање
тај
,
који
јесам
необично
сличити
непрекидан
зујање
читав
један
рој
муха
,
негдје
прикривен
.
тек
након
читав
сахат
у
соб
уљез
хоџа
.
вући
јесам
за
себе
,
грдити
и
проклињати
,
деран
један
мој
година
,
који
се
силовито
трзати
,
викати
и
врискати
непрестано
,
покушавати
да
отац
угристи
за
рука
и
да
бјежати
некуда
.
Дошавши
насред
соб
хоџа
он
одгурнути
и
дерати
посрнути
,
пасти
управо
покрај
Хајкунин
шилта
и
глава
удар
о
бедра
Хајкунин
.
за
чудо
,
ни
хоџиница
ни
Хајкуна
не
помакнути
се
нити
погледати
.
одмах
се
моћи
познати
да
јесам
тај
бити
један
обичан
догађај
у
њихов
кућа
и
да
се
ники
због
тај
не
морати
ни
бунити
нити
изненађивати
.
па
ипак
хоџа
се
окренути
ја
,
да
ја
сав
тај
,
макар
и
укратко
,
протумачити
:
—
ето
,
тај
ја
јесам
Хасан
,
једини
син
,
—
рећи
—
и
ако
и
ти
бити
као
и
он
,
обојица
хтети
свршити
на
вјешала
...
мало
он
јесам
што
ја
чинити
штета
по
кућа
и
авлија
,
него
,
бивати
,
отићи
и
у
махала
,
на
сокак
,
па
тамо
начинити
шанац
и
камење
рашћерао
сав
махаљанин
...
—
Па
кад
ја
хтети
да
слушати
—
упад
Хасан
сурово
и
гурнути
глава
у
Хајкунин
витао
који
се
умало
не
преврнути
.
—
кад
јесам
непокоран
!
.
.
—
А
што
хтети
тај
ђевојка
,
несретан
синути
?
—
откресати
хоџа
и
гурнути
он
нога
у
слабина
.
—
Што
хтети
ти
оне
?
.
.
—
Па
се
опет
окренути
ја
и
почети
тумачити
.
—
мало
он
јесам
што
јесам
зулум
починити
,
него
ухватити
два
ђевојчица
из
комшилук
,
метнути
она
на
крило
,
па
...
па
...
па
...
и
хоџа
затрести
глава
,
стидети
се
зар
да
сав
договор
.
—
Па
тај
и
Осман
Салих-агин
радити
—
опет
дочекати
Хасан
упоран
,
изврнути
се
на
леђа
и
одизати
један
нога
у
висина
.
—
и
он
радити
...
—
Осман
јесам
велик
момак
,
а
ти
...
ти
јесам
као
и
дијета
—
отсјећи
хоџа
кратак
,
па
се
измакнути
мало
и
чучнути
у
крај
.
—
ти
тај
не
смијеш
...
Хасан
се
лагано
подигнути
и
приступити
собни
врата
.
—
Смијем
—
викнути
пркосно
,
изазивати
.
—
Смијем
ја
!
.
.
—
не
смијеш
!
.
.
—
Смијем
...
и
хтети
!
.
.
па
се
брзо
окренути
и
истрчати
из
соб
.
—
ето
—
избацити
хоџа
и
показати
за
он
.
—
ето
!
.
.
казати
јесам
:
свршити
на
вјешала
...
тврдоглав
јесам
...
и
одједном
чучити
прихватити
за
чибук
и
напунити
лула
.
запалити
.
—
А
моћи
бити
и
кршан
чојек
—
додати
тише
.
—
не
покоравати
се
свако
,
мисао
свој
глава
...
А
тај
ваљати
...
—
А
тај
ваљати
!
—
потврдити
и
Хајкуна
и
подигнути
глава
.
XИИ
рано
,
пријести
свијех
укућанин
,
будити
се
хоџа
и
излазити
у
авлија
.
онако
голем
,
стасит
,
кршан
,
увијек
лахко
обући
,
стати
бити
,
исправити
се
украј
невелик
чатрња
у
дно
авлија
,
голем
,
привезан
за
дугачак
коноп
канта
захитити
вод
и
почети
се
умивати
.
ту
покрај
чатрња
,
на
висок
,
допојасан
трава
отклањати
бити
и
дова
.
у
кућа
,
у
соба
,
у
џамија
никад
јесам
хтјети
клањати
ни
молити
се
,
јер
—
како
јесам
говорити
—
зид
они
,
мрк
кров
и
гиздав
кубе
сметати
он
,
заклањати
,
да
видити
Алах
у
сав
његов
сила
и
слава
,
сметати
да
видити
небо
и
сунце
,
и
модар
планина
,
башта
са
бехар
и
зеленило
њихов
,
да
слушати
шум
Миљацка
,
пјевање
тица
,
шапат
трава
и
цвијеће
.
—
Ко
хтети
да
видити
Алах
,
неки
излазити
између
зид
—
говорити
јесам
увијек
.
—
он
јесам
јесам
себе
подигнути
џамија
у
који
да
се
молити
...
и
морати
признати
,
још
никад
у
живот
јесам
видити
човјек
да
се
молити
усрдан
.
Клечећи
на
трава
,
утонути
у
она
,
и
раширити
рука
према
небо
,
готово
ништа
говорити
јесам
,
ништа
желити
,
ништа
исказати
.
само
он
се
преко
лице
,
који
јесам
бити
ведар
и
свијетао
као
прољетњи
јутро
,
разлијевати
мек
,
благ
осмијех
,
рашчешљан
брада
повијати
он
се
преко
прси
као
прамен
дим
,
а
топао
,
широк
поглед
блудити
јесам
некуд
далеко
,
далеко
,
преко
сусједних
кров
са
накривљен
димњак
и
руковијет
кумрин
грожђе
на
шљеме
,
и
као
да
јесам
обухватати
себе
сав
пространство
онај
,
сав
„
џамија
Божју
“
...
и
одмах
након
молитва
прихватити
бити
за
рад
.
загрнути
бити
широк
рукав
кошуљина
до
изнад
лакат
,
пребацити
тежак
мотика
преко
раме
и
необувен
,
босоног
,
полазити
у
башта
међу
поврће
,
и
тамо
копати
,
тријебити
,
пребирати
.
туп
,
потмуо
звекет
мотика
,
у
одмјерен
размак
,
одјекивати
јесам
кроз
читав
махала
и
ударати
,
разбијати
се
о
комшиски
пенџер
.
многи
комшија
и
љутити
се
,
псовати
што
она
будити
иза
сан
и
готово
на
сила
нагонити
да
се
и
сам
дизати
и
прихватати
за
рад
.
А
што
се
они
више
љутити
,
хоџа
јесам
постајати
сав
ваљан
и
све
брже
и
јаче
ударати
мотика
.
на
псовка
и
примједба
разнети
јесам
одговарати
много
,
нити
се
обзирати
на
она
;
ако
бити
случајно
и
избацити
који
ријеч
,
избацити
бити
с
подсмијех
,
подругљиво
,
пецкати
.
зато
он
и
мрзити
многи
и
туђити
се
од
он
.
ја
се
барем
чинити
да
не
само
у
махала
,
него
у
читав
шехер
хоџа
јесам
имати
прав
пријатељ
.
и
он
као
да
он
ни
тражити
јесам
.
ни
за
ко
трчати
јесам
,
ни
за
ко
пристајати
;
чак
и
кад
он
јесам
неко
требати
,
јесам
он
знати
ласкати
ни
улагивати
се
.
Још
и
сада
се
о
он
приповиједати
прича
како
се
чудновато
препоручивати
ага
и
бег
око
царев
џамија
,
који
бити
додијати
стар
хоџа
—
поткрадати
она
џамија
,
—
па
хтјети
да
наћи
и
изабрати
нов
.
лијепо
послати
људи
сахија
по
он
и
поручити
:
како
бити
жељети
да
она
он
бити
у
џамија
и
да
она
он
учити
дјеца
.
дубок
јесам
књига
,
——
рећи
—
проучити
и
знати
сав
јазија
и
закон
у
прст
,
па
бити
хтјети
да
она
тај
и
дјеца
научити
.
и
доћи
јесам
међу
она
и
засјести
пред
џамија
.
око
он
,
по
снизак
мали
софа
поредати
се
угледан
стар
људи
,
ихтијар
сам
,
са
дуг
сијед
брада
и
голем
турбан
око
глава
,
прекрстили
нога
,
запалити
чибук
и
кроз
сумаглица
од
дим
духански
гледати
он
као
чудо
какав
.
—
ви
бити
хтјети
да
бити
ваш
хоџа
и
да
ви
учити
ђеца
?
—
мирно
она
запитати
он
и
погледати
она
редом
.
—
То
ли
хтети
?
.
.
—
сав
хтети
—
одговорити
он
једногласно
,
без
размишљање
.
—
млад
јесам
,
добар
јесам
,
бегенисати
ти
...
—
ама
мој
наука
јесам
као
досадашњи
—
опет
хтети
он
јаче
,
грицкати
брада
.
—
ја
не
знати
хтети
ли
ви
се
свиђати
.
—
ја
и
тражити
нов
хоџа
,
са
поштен
наука
—
брзо
одговорити
неки
,
старати
се
да
пред
паметан
човјек
и
они
изгледати
што
паметан
.
—
нов
и
дубок
ми
наука
требати
...
—
е
лијепо
—
рећи
хоџа
и
попридигнути
се
.
—
ја
хтети
баш
учити
како
ја
знати
...
па
подухват
џуба
и
,
пребацити
јесам
преко
рука
,
исправити
се
:
—
досад
јесам
ви
вазда
,
од
ђетињство
,
говорити
:
добар
јесам
,
честит
јесам
,
паметан
јесам
,
миран
јесам
,
слушати
отац
и
мати
,
не
убијати
,
не
пљачкати
и
...
ники
од
ви
ни
добар
,
ни
паметан
,
ни
поштен
немати
,
—
креснути
.
—
ви
јесам
,
бивати
,
један
народ
и
ники
од
ви
немати
ни
јак
,
ни
стар
;
свак
требати
да
слушати
што
ви
рећи
,
што
народ
рећи
...
А
што
јесам
,
бивати
,
Алах
наредити
,
тај
јесам
почети
пропадати
,
те
ви
све
иђе
наопако
,
тај
...
тај
,
опет
,
ви
јесам
крив
,
народ
јесам
крив
,
него
јесам
крив
судбина
,
и
свак
други
,
и
читав
свијет
јесам
крив
...
—
хм
...
А
како
хтети
ти
говорити
?
—
прекинути
он
један
деда
из
прикрајак
и
чудно
се
накашљати
.
—
какав
јесам
твој
школа
?
.
.
—
ја
хтети
говорити
—
одговорити
хоџа
поносито
—
да
од
ви
,
од
ми
свијех
,
ники
ни
грд
,
ни
поганија
,
ни
нераднији
,
ни
махнит
немати
и
да
свако
зло
који
ми
снаћи
избијати
из
ми
и
ни
откуда
више
.
нем
зло
који
само
никнути
;
заметак
он
јесам
баш
у
онај
који
кук
да
он
јесам
зло
.
какав
ја
јесам
тај
несретан
народ
који
се
јесам
с
мука
дигнути
,
с
мука
се
мицати
,
и
вазда
чекати
да
он
други
помоћи
,
да
он
заложити
залогај
или
да
он
из
небо
пећи
голубов
полет
у
уста
!
.
.
какав
ја
јесам
,
бивати
,
народ
који
јаукати
за
добар
,
за
слава
некакав
,
за
слобода
,
а
јесам
пјан
,
дремован
,
дембеласт
,
легати
насред
пут
и
препријечити
она
улазак
у
кућа
!
.
.
и
још
имати
образ
да
викати
како
јесам
гладан
и
како
он
нестати
!
.
.
и
ники
не
смије
да
рећи
истина
,
да
он
све
казати
,
откресати
!
.
.
ага
,
трговац
,
бег
,
хоџа
,
сав
кук
и
помагати
,
кук
са
фукара
заједно
,
а
узгред
она
отимати
и
онај
што
имати
,
пазаривати
с
она
!
.
.
сав
јесам
ви
,
сав
јесам
,
хајдук
,
пљачкаш
,
разбојник
.
и
ако
ми
се
ђеца
не
опаметити
,
и
они
хтети
бити
исти
,
а
ако
бити
оваки
,
неки
она
свијех
ђаво
носити
!
.
.
Чудна
граја
и
гунгула
настати
након
говор
хоџин
.
сав
старац
,
ихтијар
,
као
момак
какав
,
брзо
се
подигнути
са
свој
мјесто
,
сврнути
лула
са
чибук
и
потрчати
према
он
.
и
постула
,
камење
,
духан-кесе
,
грана
некакав
осушити
се
на
он
,
оборити
он
турбан
с
глава
и
раскидати
џуба
на
плећа
.
—
Душманин
јесам
тај
и
динсуз
—
викати
јесам
помамно
пријетити
и
трчати
за
он
.
—
муртат
и
одметник
!
.
.
—
Међер
јесам
стар
хоџа
опет
добар
—
дочекати
неко
одострага
и
указати
на
стар
хоџа
,
који
јесам
,
смирити
покуњити
,
сједио
на
тле
,
покрај
врата
џамиски
и
токорсе
читати
нешто
.
—
ако
јесам
и
красти
,
опет
јесам
ружити
овако
и
...
и
барем
јесам
пријатељ
народски
...
онаки
ми
требати
!
.
.
он
јесам
и
послушати
.
отада
се
хоџа
никада
више
јављати
јесам
у
какав
скуп
људи
,
на
здоговор
какав
.
нити
он
звати
,
нити
јесам
одлазити
.
знати
јесам
само
за
свој
кућа
и
свој
посао
.
ако
јесам
све
посвршавати
,
ићи
јесам
у
челињак
и
тамо
се
забављати
.
Чучнувши
поред
кошница
завиривати
јесам
у
она
,
метати
шећер
и
полугласан
тепати
,
док
јесам
он
око
глава
облијетати
чела
,
спуштати
он
се
на
капа
,
на
брада
,
на
раме
и
непрестан
једноличан
зујање
као
да
јесам
одговарати
,
отпијевати
на
тепање
његов
.
одмарати
се
само
увече
.
сјести
на
трава
,
прекрсти
нога
,
запалити
чибук
и
одмарати
се
.
—
Хајд
да
читати
—
рећи
покаткада
и
подвикнути
на
Хасан
да
донети
књига
.
—
да
ви
причати
шта
имати
у
књига
.
и
читати
ми
јесам
,
причати
,
тумачити
по
сахат
,
по
два
.
и
ники
,
чинити
ја
се
,
јесам
знати
онако
причати
и
онако
тумачити
.
кад
ја
неко
похвалити
да
лијепо
причати
,
увијек
се
сјетити
хоџа
и
увијек
уздахнути
:
—
ех
,
да
јесам
он
чути
!
.
.
ех
,
да
јесам
он
чути
!
XИИИ
како
јесам
обично
исти
пред
вече
морати
узимати
књига
у
рука
и
учити
,
и
ја
и
Хасан
бити
јесам
потпуно
слободан
и
моћи
јесам
радити
шта
год
јесам
хтјети
.
Хасан
јесам
бити
плах
,
силовит
,
необуздан
дјечко
,
који
као
да
ни
одати
шта
зазирати
јесам
и
ники
се
бојати
,
чак
ни
отац
.
ја
јесам
се
чудо
чудити
како
се
он
често
упорно
бранити
,
опирати
и
као
пркосити
отац
,
а
да
се
хоџа
на
тај
никада
жесток
наљутити
јесам
,
никада
се
јаче
распалити
.
макар
што
јесам
каткада
сасвим
озбиљно
прорицати
е
хтети
„
свршити
на
вјешала
“
и
називати
он
„
угурсуз
“
и
„
несретник
“
,
макар
што
он
јесам
понекад
и
гурнути
,
ударити
,
—
као
онда
кад
јесам
она
исти
доћи
у
кућа
,
—
ипак
никада
као
да
ни
покушати
јесам
да
он
потпуно
укротити
,
стегнути
и
покорити
.
Шта
више
,
често
се
од
срце
и
весело
насмијати
баш
онда
кад
бити
он
причати
за
разнети
Хасанов
испад
,
—
који
бити
сваки
други
отац
жесток
казнити
,
—
и
поносито
,
задовољно
узвикнути
јесам
:
„
аферим
!
тај
јесам
бабин
дијета
!
.
.
таки
хтети
ваљати
!
.
“
По
сав
се
,
дакле
,
моћи
познат
да
јесам
управо
он
јесам
подгајати
Хасан
тако
:
васпитавати
он
да
се
од
дјетињство
научити
борити
,
опирати
,
пробијати
кроз
живот
,
гурати
свако
с
пут
,
не
уступати
ники
и
не
покоравати
се
никада
.
наравно
,
комшија
јесам
он
и
због
тај
грдити
.
сав
јесам
отворено
говорити
како
он
у
сав
дом
„
гојити
разбојник
“
,
који
хтети
,
чим
потпуно
оснажити
,
„
чаршија
затварати
“
и
од
ко
хтети
стрепити
половина
шехер
.
зато
јесам
сваки
и
затварати
врата
чим
бити
Хасан
издаље
угледати
,
а
свој
дјеца
забрањиво
да
он
ни
погледати
не
смију
,
камо
ли
да
се
с
он
састати
и
проговорити
.
али
Хасан
,
као
и
отац
он
,
ни
тражити
јесам
ники
од
она
,
ни
пристајати
за
она
.
највољети
јесам
бити
сам
.
ако
он
јесам
понекад
случајно
и
затребати
какав
друг
,
звати
јесам
ја
.
Извуче
однекуда
голем
и
тежак
нож
са
сломљен
дршка
и
окрхан
канија
,
стар
,
зарђао
пушак
некакав
и
три
улупљен
фишеклија
,
окитити
се
и
наоружати
потпуно
,
па
обојица
кренути
и
упутити
се
кроз
махала
и
сокак
„
у
лов
,
у
планина
“
.
ловити
,
наравно
,
јесам
ништа
.
само
се
верати
по
Требевић
,
пуцати
,
шенлучити
и
попијевати
,
плашити
унаоколо
тица
који
јесам
излијетати
из
шипражје
и
с
весео
цвркут
извијати
се
изнад
ми
и
пливати
у
сунце
,
у
свјетлост
.
и
нигдје
да
застати
,
да
се
одморити
мало
.
Хасан
као
да
се
никако
јесам
ни
моћи
уморити
;
што
јесам
више
ићи
,
као
да
јесам
постајати
сав
тај
лак
,
брз
и
окретан
.
на
ја
се
готово
ни
освртати
јесам
.
само
кад
бити
видити
да
јесам
и
сувише
заостати
,
задихати
се
,
да
поклецивати
од
глад
и
умор
,
погледати
бити
ја
попријеко
,
подругљиво
узвити
нос
и
одлучно
,
заповједнички
подвикнути
:
—
напријед
!
за
чудо
,
тај
поклич
његов
као
да
ја
јесам
давати
нов
снага
,
као
да
бити
ја
намах
осоколити
.
одмах
бити
почети
и
живље
корачати
и
прикаскивати
за
он
,
кочоперити
се
,
јуначити
и
на
сила
се
смијући
,
шалити
.
тек
када
бити
,
након
дуг
лутање
,
он
јесам
предложити
да
се
вратити
кућа
и
окренути
низа
страна
,
усуђивати
јесам
се
да
он
споменути
и
о
глад
и
о
умор
.
и
увијек
јесам
се
покајати
ради
тај
.
—
пхи
,
какав
јесам
ја
тај
момак
!
—
добацивати
јесам
презриво
,
окретати
ја
леђа
,
а
,
ни
јесам
не
знати
рашта
,
тај
узгредан
прекор
бити
ја
јесам
увијек
тежити
него
да
ја
ударити
,
ошамарити
,
истући
.
па
,
не
проговорити
више
ријеч
,
још
брже
кренути
бити
напријед
,
—
готово
потрчати
,
—
и
дочепати
се
сокак
,
снажно
почети
лупати
алка
на
туђ
врата
,
почети
подврискивати
и
камење
ударати
у
низак
,
мали
демирли-пенџере
,
зазивати
по
име
укућанин
и
избацивати
неслан
шал
о
домаћин
.
неколик
дјевојчица
који
јесам
сретати
путем
изненада
јесам
заустављати
,
обгрлити
она
и
привити
на
прса
и
док
јесам
се
оне
отимати
,
ударати
он
и
грепсти
по
лице
вриштати
и
подцикујући
,
штипати
јесам
сваки
за
образ
и
љубити
по
неколик
пут
.
и
као
побједник
какав
,
накривити
фес
над
ока
,
а
пребацити
оба
рука
преко
пушак
који
он
лежати
на
раме
,
поносито
јесам
ићи
даље
.
Дошавши
кућа
обојица
јесам
трчати
у
соб
,
тражити
хоџиница
и
,
расипати
набран
трава
и
цвијеће
по
ћилим
,
искати
ручак
.
Хоџиница
,
који
јесам
непрестано
бити
у
посао
и
непрестано
радити
нешто
,
не
питати
ми
,
не
гледати
чак
и
не
говорити
ништа
,
вадити
јесам
из
сандук
један
и
хљеб
и
сир
и
пршута
и
,
премјеравати
све
да
длан
,
дијелити
ми
,
давати
.
Хајкуна
јесам
,
кашње
,
додавати
још
и
сух
смоква
,
и
орах
,
и
љешник
.
она
јесам
,
некако
,
увијек
бити
љубазан
према
ми
,
нарочито
према
Хасан
,
и
често
као
да
јесам
од
себе
,
од
свој
уста
штедити
,
само
да
ми
што
више
и
што
лијеп
понуда
изнијети
моћи
.
Хасан
она
јесам
дужан
остајати
.
ако
јесам
требати
да
отићи
у
чаршија
,
да
она
што
наћи
,
донети
,
купити
,
ићи
јесам
одмах
,
не
мргодити
се
и
не
гунђати
никад
.
тамо
она
носити
и
некакав
поклон
што
она
слати
ко
знати
ко
,
и
у
замјена
доносити
читав
кит
цвијеће
,
кутија
,
огледало
.
он
она
јесам
кашње
пратити
и
по
ноћ
кад
јесам
излазити
од
кућа
,
и
остајати
с
она
негдје
чак
до
поноћ
.
ни
хоџа
ни
хоџиница
јесам
знати
да
икако
излазити
из
кућа
ни
куда
излазити
,
нити
она
ко
о
тај
причати
.
па
ни
ја
не
бити
знати
нити
бити
моћи
сазнати
,
да
један
ноћ
,
—
када
се
чинити
да
јесам
сав
поспати
и
када
јесам
случајно
изићи
на
авлија
—
не
угледати
она
обојити
заједно
,
баш
код
чатрња
.
ни
јесам
не
знати
како
јесам
се
онда
моћи
уздржати
да
не
вриснути
и
не
јаукнути
од
страх
.
готово
уза
сам
чатрња
,
уз
ивица
она
,
исправити
се
Хајкуна
,
али
не
она
бујан
,
једар
и
плах
Хајкуна
који
јесам
навикнути
гледати
како
се
непрестано
играти
с
вретено
и
наднети
над
ђерђеф
низак
пјесма
за
пјесма
,
него
омален
,
ситан
дјевојче
у
мушки
одијело
,
са
свилен
траболоз
око
глава
,
са
златан
копаран
на
прса
и
широк
,
тежак
појас
,
о
који
јесам
висити
шарен
дуванкеса
,
спуштати
се
низ
бедра
и
куцкати
јесам
по
везен
чакшире
,
чији
јесам
тур
падати
готово
до
тло
.
огрнути
јесам
бити
лак
,
црвен
кабаница
,
испод
који
јесам
провиривати
чибук
с
лула
и
мрк
цијев
дугачак
шишана
...
недалеко
од
она
стајати
јесам
Хасан
са
пребачен
рука
преко
пушак
који
он
лежати
на
раме
и
са
познат
свој
нож
,
чији
преломљен
држак
чудно
он
стршити
иза
појас
.
Опазивши
ја
и
они
као
да
се
уплашити
и
узвикнути
.
Хајкуна
чак
и
устукнути
мало
и
сакрити
он
се
за
леђа
.
А
он
нагло
прихватити
за
пушак
и
исправити
се
.
—
стајати
!
Упознавши
ја
боље
,
као
да
се
застидити
и
збунити
.
—
Што
јесам
виђети
,
неки
јесам
виђети
,
ама
о
овај
не
причати
ником
—
рећи
брзо
,
старати
се
да
се
прибрати
и
уозбиљити
,
—
Испричаш
ли
ико
,
овај
хтети
ти
судити
!
.
.
и
поносито
показати
на
нож
.
отада
никад
више
јесам
смјети
јесам
на
авлија
изићи
,
али
јесам
из
радозналост
често
провиривати
кроз
пенџер
и
гледати
она
како
одлазити
.
јесам
се
усуђивати
ни
да
она
напоменути
о
тај
а
камо
ли
још
и
да
причати
који
и
да
она
одати
.
ни
они
ја
ништа
спомињати
јесам
,
ни
питати
ја
.
Хасан
,
као
да
ништа
ни
бити
јесам
,
опет
ја
позивати
да
с
он
ићи
у
„
лов
“
и
врљати
са
ја
по
Требевић
,
а
Хајкуна
ми
и
даље
нудити
смоква
,
орах
,
љешник
...
XИВ
мало
помало
и
ја
се
некако
одомаћити
у
хоџин
кућа
.
готово
сасвим
почети
заборављати
на
свој
.
Додуше
и
они
ја
као
да
јесам
бити
заборавити
:
тек
каткада
,
уријетко
,
ако
бити
стигнути
какав
хабер
из
Мостар
,
од
мајка
,
и
по
који
оштар
порука
од
Зулфага
:
да
слушати
хоџа
и
да
бити
ваљан
...
Сулага
ја
се
још
најчешће
сјећати
.
два
или
три
пут
написати
ја
јесам
писма
,
приложити
уза
свако
по
неколик
грош
џепашлук
,
а
неколико
пута
слати
ја
и
слаткиш
и
други
понуда
,
који
јесам
увијек
дијелити
са
Хасан
.
Хасан
јесам
ради
тај
и
јесам
заволити
Сулага
и
одушевљено
он
хвалити
,
макар
што
он
никад
очи
видити
јесам
...
хвалити
он
чак
и
пред
Хајкуна
и
пред
хоџиница
.
Међа
ми
се
управо
највише
говорити
о
Сулага
и
сав
он
спомињати
.
и
,
ни
јесам
не
знати
рашта
,
али
након
сваки
разговор
о
он
ја
јесам
бити
некако
весео
.
Лакше
ја
бити
на
душа
и
сладак
јесам
спавати
.
у
зима
,
када
јесам
ноћ
постајати
дуже
,
и
разговарати
јесам
више
.
док
јесам
напољу
цичати
,
вриштати
и
фијукати
вјетар
снијег
засипати
широк
велик
пенџер
и
замрзнут
стакласт
грање
диваљ
лов
између
демир
,
ја
јесам
мирно
сједити
у
соба
и
слушати
како
пуцкарати
,
тутњити
и
хуктати
ватра
,
чији
јесам
пламен
кроз
отворен
врата
зализивати
уз
мали
,
гладак
,
зелен
лончић
на
пећ
,
а
одсијев
он
заигравати
и
клизити
по
шара
дебео
ћилим
,
ускакати
покаткад
чак
до
Хајкунин
димије
и
треперити
на
она
.
у
врх
соб
,
на
свој
шилта
,
—
који
јесам
у
зима
обично
превлачити
нов
чоха
,
—
сједио
јесам
хоџа
,
натмурити
и
замислити
,
држати
у
један
рука
чибук
а
у
други
књига
са
излињао
корица
и
разасут
лист
који
одавно
почети
испадати
.
недалеко
од
он
,
на
ћенар
један
,
гурити
се
и
хоџиница
,
премјерати
без
и
шити
кошуља
,
не
дизати
глава
и
не
освртати
се
никуд
.
само
понекад
,
кад
бити
смрдљив
лојаница
почети
да
плавити
и
да
шкиљити
,
узимати
јесам
мумаказе
,
усекњивати
свијећа
и
опет
настављати
посати
живље
и
хитар
него
пријести
,
желити
зар
да
накнадити
онај
време
што
он
мало
пријести
изгубити
.
Хајкуна
,
покрај
она
,
сјецкати
јесам
на
мали
дашчица
дуван
за
отац
и
нешто
шапутати
,
Хасан
јесам
оштрити
нож
и
поправљати
пушак
,
а
ја
,
наслонити
се
на
он
,
припремати
фишек
и
набијати
она
,
засипати
се
покаткад
сух
трешња
што
јесам
она
од
Хајкуна
добити
.
неки
вријеме
сав
јесам
сједити
тако
не
мицати
се
и
не
говорити
.
и
тад
се
само
чути
како
хоџа
,
који
готово
никад
јесам
дисати
на
уста
,
шиштати
кроз
нос
,
како
хуктати
и
буктети
ватра
у
пећ
,
иза
који
у
стар
мусандер
клопарати
и
чепркати
миш
некакав
,
док
напољу
фијукати
и
цијукати
вјетар
засипати
снијег
у
пенџер
и
у
стакласт
замрзнут
грање
диваљ
лоз
што
се
пропињати
уз
демир
.
тек
кад
бити
који
од
ми
од
досада
почети
зијевати
и
протезати
се
,
хоџа
као
да
бити
се
пренути
мало
,
тргнути
се
,
па
,
одгурнути
књига
с
крило
и
кашљуцнути
у
шака
,
почети
причати
.
—
Ишли
—
казати
—
цар
и
велик
везир
преобући
по
народ
,
па
узгред
натрапати
на
некакав
сељак
,
који
јесам
покрај
свој
њива
под
дрво
један
лежати
и
пландовати
,
док
јесам
он
сав
комшија
унаоколо
радити
и
уређивати
земља
за
садња
духан
.
„
Шта
радити
,
тежак
?
.
.
“
—
запитати
цар
,
примицати
он
се
.
он
ни
ријеч
.
„
Шта
радити
?
.
.
“
„
Видиш
“
одговорити
сељак
лијено
и
преврнути
се
на
други
страна
.
цар
он
гурнути
у
ребро
и
опет
запитати
.
„
А
како
живити
?
“
опет
он
—
ни
ријеч
.
„
како
живити
?
.
.
“
„
никако
“
одговорити
сељак
љутит
.
„
Прошли
јесам
срести
земани
кад
се
лијепо
живјети
“
...
цар
дозвати
пратилац
,
који
јесам
преобући
као
и
он
узастопце
пристајати
за
он
,
ти
наредити
да
сељак
свезати
и
да
он
отцијепити
двадесет
и
пет
штап
по
табан
.
„
Што
шибати
човјек
,
честит
цар
?
“
запитати
велик
везир
чудити
се
.
„
Шта
јесам
скривити
,
ако
јесам
споменути
стар
земан
?
“
...
цар
се
наљутити
,
распасти
.
„
Опака
људи
“
,
викнути
,
„
који
се
излежавати
,
не
радити
и
не
мислити
,
највише
и
кукати
за
стар
земан
и
јаукати
за
он
.
А
тај
сметати
људи
који
хтети
напријед
,
који
јуначки
газа
и
пробијати
пут
...
свак
лагати
ко
казати
да
јесам
сретан
земан
—
бити
...
Лаже
!
.
.
срести
земан
иђе
и
ко
не
вјеровати
у
тај
,
не
требати
ни
да
живити
,
ни
ђеца
да
рађати
,
јер
шта
хтети
живот
кад
се
ни
за
себе
ни
за
она
немати
шта
добар
надати
?
“
Па
опет
приступити
сељак
и
јесам
свој
рука
отцијепити
он
још
пет
штап
по
табан
...
и
хоџа
бити
са
занос
почети
описивати
будући
живот
,
будући
људи
,
будући
народ
.
—
Неће
тај
,
болан
,
—
викати
јесам
одушевљено
,
—
као
стока
у
чопор
газити
по
блато
и
прашина
и
ћорав
трчати
за
звонар
,
него
хтети
свак
тражити
висина
и
ићи
према
она
свој
пут
,
мислити
свој
глава
и
опирати
се
на
свој
снага
...
и
на
тај
пут
ники
се
покорити
хтети
,
нити
се
уклонити
,
нити
преклонити
.
.
ники
!
Говорећи
,
он
јесам
пазити
ни
слушати
ли
он
,
ни
разумјети
ли
он
прича
.
не
!
.
.
готово
јесам
ни
гледати
у
ми
,
него
он
поглед
вазда
управити
бити
према
онај
низ
нов
,
калајисан
сахан
,
поредан
на
раф
изнад
мусандер
,
а
широк
,
риђ
брада
,
препун
духански
дим
,
као
да
јесам
и
сам
горјети
и
као
да
се
сав
више
ширити
по
јак
,
космат
прса
његов
...
Хоџиница
јесам
неколико
пута
мирно
одбацивати
кошуља
и
продријемати
мало
,
а
да
јесам
ни
прекорити
јесам
,
ни
подругнути
се
...
тек
пошто
бити
се
уморити
и
почети
готово
шиштати
,
престајати
јесам
с
причање
,
опет
одизати
чибук
и
,
пружати
Хајкуна
да
он
напунити
лула
и
припасти
,
лагано
,
достојанствено
излазити
из
соб
,
ићи
да
спавати
.
Хоџиница
,
опирати
се
рука
о
кољено
,
одмах
се
дизати
за
он
,
не
гледати
ми
и
ништа
не
говорити
.
тада
јесам
остајати
сам
:
ја
,
Хасан
и
Хајкуна
.
и
одмах
бити
се
заиграти
.
сав
троје
живо
прихватити
за
пушак
и
нож
и
почети
,
токорсе
,
нишанити
,
вјежбати
се
,
борити
.
Хасан
,
иако
млад
од
Хајкуна
,
бити
јесам
добар
мегданџија
међу
ми
и
обојити
ми
редовно
јесам
побјеђивати
.
једанпут
јесам
чак
и
ошинути
Хајкуна
нож
по
рука
и
крв
она
отворити
.
и
кад
она
застати
и
некако
зачудити
поглед
у
рана
,
он
се
сав
стрести
,
бржебоље
отскочити
у
страна
и
измахнути
нож
.
—
не
бојити
се
,
Хајкуна
!
.
.
Осветићу
ти
—
рећи
.
па
јесам
себе
ударити
у
бедра
,
а
крв
шикнути
и
попрскати
и
ћилим
и
ћенар
.
—
она
!
—
цикнути
Хајкуна
,
па
заборавити
на
свој
рана
,
притрчати
он
и
ухватити
он
за
рука
.
—
Шта
ти
бити
?
.
.
—
Ништа
,
ништа
—
отсјећи
Хасан
,
стискати
зуб
.
—
ситно
јесам
тај
...
и
тјешити
једно
друго
,
почети
заустављати
крв
,
пратити
и
превезивати
рана
.
ако
се
јесам
играти
и
вјежбати
,
онда
јесам
сав
троје
ићи
у
„
ашиковање
“
.
Хајкуна
више
јесам
ни
сакривати
ништа
од
ја
,
нити
јесам
више
зазирати
да
изаћи
преда
ја
у
мушки
одијело
.
лагано
,
кришом
,
опрезно
,
носити
мали
жмирав
фењер
у
рука
,
спуштати
јесам
се
низ
стрм
,
кривудав
сокак
,
завиривати
свуда
и
свуда
тражити
кућа
дјевојачки
.
Хајкуна
ићи
пред
ми
,
ја
за
она
.
под
нога
шкрипати
ми
и
хрштати
замрзнути
снијег
,
са
полегнут
низак
стреха
,
окићен
дугачак
мразан
шипка
,
капати
ми
вод
за
врат
и
милити
низ
леђа
,
изненада
понеки
груда
долијетати
бити
и
разбијати
ми
се
о
раме
,
а
ја
јесам
једнако
ићи
,
једнако
завиривати
и
тражити
.
и
чим
бити
се
,
иза
полуотворен
канат
какав
,
стидљиво
и
поплашити
промолити
понеки
глава
дјевојачки
,
заустављати
јесам
се
одмах
,
застајати
.
Хајкуна
јесам
не
оклијевати
брзо
и
весело
приступати
канат
и
чудно
уоблити
глас
упуштати
се
у
разговор
,
док
јесам
ми
двојица
остајати
мало
подаље
,
у
страна
,
као
стража
неки
и
,
—
преметати
се
с
нога
на
нога
и
из
сав
снага
дувати
у
прозебао
рука
да
она
загријати
,
—
слушати
како
у
даљина
негдје
,
у
други
сокак
,
циликати
тамбура
,
звечати
дахире
и
пиштати
зурла
,
а
измијешати
момачки
и
дјевојачки
глас
као
да
цичати
,
вриштати
,
звонити
и
пјесма
се
пробијати
кроз
оштар
,
студен
ноћ
,
па
као
да
се
и
она
мрзнути
у
мрак
,
изнад
глава
наш
...
Хајкуна
се
дуго
разговарати
,
дуго
се
шалити
са
дјевојка
.
понеки
момак
,
у
група
,
са
тамбура
под
пазухо
и
с
фењер
о
пушка
,
по
два
пут
пролазити
јесам
поред
ми
,
ићи
,
враћати
се
,
силно
трајати
и
гурати
један
у
други
,
а
она
јесам
једнако
стајати
и
једнако
разговарати
...
Враћајући
се
кућа
,
с
пун
њедра
цвијеће
и
слаткиш
,
сав
јесам
бити
весео
,
сав
задовољан
.
Хајкуна
највише
.
Грлећи
и
ја
и
Хасан
попијевати
јесам
,
поигравати
,
скакутати
,
натурити
фес
на
чела
и
сав
се
више
играти
свој
чибук
.
XВ
један
дан
настати
у
хоџин
кућа
чудан
промјена
неки
.
ни
хоџа
,
ни
хоџиница
,
ни
Хасан
,
ни
Хајкуна
јесам
радити
готово
ништа
;
само
јесам
ићи
из
соб
у
соб
,
укривати
се
од
ја
и
нешто
се
договарати
,
шапутати
.
и
сав
ја
гледати
некако
меко
,
питомо
,
сажаљевати
.
ако
бити
проћи
поред
ја
,
свако
јесам
застајати
мало
да
ја
погладити
по
глава
,
да
помиловати
;
ако
бити
што
проговорити
,
говорити
јесам
благо
,
тихо
,
њежан
,
као
са
болесник
какав
ко
ники
не
смије
наљутити
,
ники
увриједити
.
за
ручак
нудити
ја
добар
залогај
и
натјеривати
да
више
јести
;
Хајкуна
готово
ни
ручати
јесам
хтјети
,
само
да
ја
више
остати
,
да
мој
чинија
бити
пун
.
по
тај
јесам
одмах
и
познати
да
се
морати
негдје
нешто
десити
,
нешто
необичан
,
крупан
,
голем
.
А
пошто
јесам
баш
према
ја
бити
толико
пажљив
и
ја
толико
мазити
,
познати
јесам
и
тај
да
сав
што
се
десити
јесам
се
моћи
десити
ники
други
,
него
само
ја
или
неко
од
мој
.
зато
поред
сав
њихов
љубазност
почети
ја
обузимати
неки
чудан
сјета
,
туг
неки
.
у
неколик
пут
бити
ја
доћи
да
се
сакрити
куда
,
да
побјегнем
од
свити
и
гласно
заплакати
.
Напошљетку
,
не
моћи
се
више
савлађивати
,
одбацити
комад
хљеб
који
ја
лежати
у
крило
,
и
измакнути
се
иза
софра
.
—
јести
!
.
.
Што
не
јести
?
.
.
—
проговорити
хоџа
,
па
и
јесам
отрти
брада
махрама
и
измакнути
се
.
—
јести
,
болан
!
.
.
—
не
моћи
—
промуцати
снуждити
.
—
не
јести
ја
се
...
.
—
не
јести
ти
се
?
...
Рашта
?
.
.
—
тако
...
—
Јадниче
!
.
.
и
хоџа
се
ухватити
за
брада
и
почети
јесам
увијати
око
рука
.
—
јесам
ли
ишта
чути
о
дом
:
—
запитати
затим
шапатом
и
погледати
ја
пажљив
.
—
јесам
ли
ти
што
причати
?
.
.
—
Ништа
!
.
.
—
Јадниче
!
.
.
па
узити
некакав
књига
и
почети
јесам
прелиставати
.
—
А
ја
јесам
чути
,
—
рећи
још
тише
да
се
једва
чути
—
е
ти
се
мати
преудати
...
—
ах
!
.
.
Цикнувши
узвалити
се
на
Хајкунин
крило
и
бризнути
у
плач
.
они
заћутати
.
Пустише
да
се
исплакати
.
Хајкуна
,
миловати
ја
и
притезати
себе
и
сам
проплакати
;
у
превијање
и
трзање
онај
осјетити
јесам
како
ја
њезин
суза
оквасити
кос
.
—
преудати
се
за
Зулфага
—
наставити
хоџа
мирно
,
пошто
јесам
се
поново
придигнути
и
убрисати
суза
.
—
замамити
јесам
,
казати
,
и
поћи
за
он
...
—
Тешко
ти
!
—
уздахнути
Хајкуна
и
обгрлити
ја
чвршће
.
—
Знаћеш
шта
јесам
мука
...
Хоџа
одигнути
књига
изнад
глава
и
исправити
се
.
—
Знаће
шта
јесам
мука
...
ама
моћи
знати
и
шта
јесам
радост
!
—
узвикнути
заносно
.
—
без
прав
мука
немати
ни
прав
радост
!
.
.
сад
хтети
видјети
јесам
ли
мушки
и
јесам
ли
соко
!
.
.
Неће
више
бити
ни
један
залогај
џабе
;
требати
се
сад
борити
,
рвати
,
требати
он
освојити
...
А
сладак
јесам
залогај
који
се
освојити
!
.
.
Чим
јесам
остати
јесам
у
соба
,
опет
јесам
проплакати
.
Жао
ја
бити
мајка
.
Чинило
ја
се
као
да
јесам
Зулфага
премамити
,
отети
,
уграбити
,
да
јесам
негдје
у
даљина
убити
,
удавити
,
уништити
.
и
читав
слика
стварати
ја
се
пред
очи
.
као
да
гледати
мајка
:
како
блијед
,
увехао
,
полуонесвијешћен
,
са
расплетен
кос
,
разбачен
рука
и
са
неколико
капа
крв
на
образ
,
дрпав
,
дроњав
,
готово
гол
легати
на
земља
,
а
он
,
бијесан
и
раздражен
,
са
закрвављен
очи
и
пјена
на
усна
,
газити
по
она
,
газити
и
играти
,
скакати
и
ударати
,
гњечити
као
тијесто
,
желити
да
јесам
сатрти
,
самлети
,
измрвити
.
Хајкуна
и
Хасан
,
који
,
преобући
,
опет
доћи
у
соб
,
затећи
јесам
ја
уплакан
.
обојити
се
склептати
око
ја
,
опколити
ја
.
—
Шта
слинити
,
женскоња
?
.
.
Шта
јесам
?
.
.
—
запитати
Хасан
презриво
и
почети
ја
гуркати
нога
.
—
јесам
ли
тај
мушки
?
.
.
тај
?
.
.
—
устати
—
рећи
и
Хајкуна
меко
,
па
се
сагнути
и
узити
ја
за
рука
.
—
устати
и
хајде
с
ми
...
ево
јесам
доћи
по
ти
...
хајде
...
—
не
моћи
...
—
не
моћи
...
Жали
што
он
се
удати
мајка
,
па
хтети
да
он
подојити
—
опет
се
почети
ругати
Хасан
,
окретати
се
према
Хајкуна
,
—
пхи
!
.
.
Хајкуна
он
и
не
погледати
.
—
ако
јесам
тај
дертли
и
ја
јесам
—
откресати
и
силом
ја
почети
дизати
.
—
ни
ја
јесам
лакше
...
и
ја
...
и
ја
јесам
отети
,
уграбити
и
срце
и
душа
...
хајде
...
—
куда
?
—
Виђећеш
!
.
.
Чудо
хтети
виђети
вечерас
!
.
.
па
ја
пружити
хоџин
пушак
и
ударити
ја
по
раме
.
—
Буда
ја
јунак
!
—
рећи
.
—
ни
од
шта
се
моћи
препадати
...
А
дерт
?
неки
он
ђаво
носити
!
.
.
—
напријед
!
—
узвикнути
и
Хасан
који
јесам
опазити
како
оклијевати
и
затезати
.
—
Хајд
!
.
.
—
ама
...
—
напријед
!
Чим
прихватити
за
нож
,
видити
јесам
да
се
не
шалити
.
и
,
ни
јесам
не
знати
како
,
у
онај
час
заборавити
и
на
мајка
и
на
Зулфага
.
бесвјестан
скочити
и
кренути
за
Хајкуна
.
Пођосмо
.
али
овај
ноћ
јесам
,
по
обичај
,
застајати
пред
свачији
врата
,
нити
онако
тражити
дјевојка
,
макар
што
јесам
,
као
и
пријести
,
прекривен
танак
чаршаф
,
непрестано
извиривати
иза
канат
и
сам
се
наметати
,
махати
ми
везен
јаглук
и
лак
,
шарен
шамија
.
Хајкуна
јесам
хтјети
ни
погледати
на
она
,
ни
осмјехнути
она
се
.
Журно
,
хитно
корачати
јесам
,
газити
даље
,
носити
лак
шишана
преко
раме
и
под
пазухо
дугачак
хоџин
чибук
,
с
који
јесам
бити
сврнут
лула
и
велик
ћилибарски
такум
који
се
хоџа
толико
поносити
.
—
јесам
ли
посустати
?
—
запитати
бити
уријетко
,
покаткада
,
који
од
ми
двојица
,
не
успоравати
ходати
и
не
освртати
се
.
—
јесам
.
—
аферим
!
.
.
кад
се
спустити
готово
до
Миљацка
чији
се
потмуо
шум
разлијевати
кроз
ноћ
сав
јаче
и
јаче
ти
се
чинити
као
да
негдје
у
даљина
хујити
вјетар
и
миловати
лишће
какав
непролазан
шум
,
Хајкуна
почети
застајкивати
,
пазити
,
ослухивати
.
и
држати
се
стар
,
напукао
зид
,
—
ићи
поребарке
поред
она
,
—
лагано
се
почети
прикрадати
,
примицати
кућа
један
,
чији
гиздав
ћошак
,
са
раскошно
ишаран
пенџер
,
наднети
над
голем
на
ћемер
озидан
врата
,
осјенчавати
сав
искривљен
узак
и
тијесан
сокак
и
заклањати
себе
читав
низ
омањи
скроман
кућа
,
погурен
и
шћућурен
један
уз
други
,
при
дно
сокак
.
—
Ника
немати
—
прошаптати
узбуђено
,
па
застати
мало
и
спустити
пушак
на
земља
чучнути
испод
зид
.
ја
и
Хасан
посједати
на
земља
.
—
ники
немати
—
поновити
и
опет
и
преметнути
чибук
преко
крило
.
—
А
ја
хтети
чекати
док
доћи
—
отповрнути
Хасан
прекрстивши
нога
.
—
не
хитити
ми
се
...
Хајкуна
се
почети
освртати
.
—
бојити
се
да
ми
не
опазити
—
прошаптати
.
—
Па
шта
јесам
?
.
.
неки
опазити
...
—
не
...
не
смију
ми
сад
виђети
...
не
...
корак
нечији
изненада
одјекнути
кроз
ноћ
и
одоздо
,
између
кућица
онај
,
као
да
се
почети
примицати
,
прикрадати
неко
.
Момче
некакав
,
високо
,
танковијаст
,
са
тежак
траболоз
око
глава
,
са
читав
сноп
нож
за
појас
,
са
позлаћен
тока
на
прса
који
јесам
необично
одсијевати
и
прелијевати
се
према
свјетлост
фењер
што
он
носити
у
рука
,
помолити
се
отуда
,
изаћи
безбрижно
звиждукати
и
полугласан
пјевуцкати
.
Дошавши
до
испод
ћошак
успорити
ход
,
застати
пред
ћемерли-вратима
,
лагано
,
као
размишљати
,
одигнути
нога
на
праг
и
тихо
закуцати
алка
...
Причека
мало
...
ники
се
не
одазвати
.
након
други
куцај
освијетлити
се
један
пенџер
на
ћошак
и
нечији
глава
као
да
провирити
напоље
.
наскоро
иза
тај
и
канат
се
на
врата
нагло
отворити
и
један
крај
димије
нечији
,
нешто
сличан
прамен
магла
,
почети
се
повијати
,
лепршати
иза
он
.
—
Аман
!
—
застењати
Хајкуна
и
стегнути
Хасан
за
рука
.
—
Ена
!
.
.
Момче
се
примакнути
канат
и
ухватити
се
за
алка
почети
се
љуљати
и
говорити
нешто
.
проговорити
затим
и
ситан
женски
глас
,
зазвонити
као
сантур
,
и
јасан
,
обијесан
смијех
разлити
се
кроз
читав
сокак
и
као
да
се
прелити
и
преко
кућа
,
преко
зид
,
чак
у
комшилук
...
Момче
испустити
алка
,
узвикнути
нешто
и
пљеснути
длан
о
длан
.
па
брзо
пружити
рука
до
иза
канат
као
да
бити
да
ухватити
,
да
затрети
ко
.
.
—
Аман
!
.
.
Хајкуна
живо
скочити
,
исправити
се
.
опрезно
,
као
мачак
кад
се
прикрадати
,
приступити
врата
,
раскорачити
се
изазивачки
и
,
не
вриснути
нити
подвикнути
,
из
сав
снага
почети
чибук
ударати
,
млатити
по
момче
онај
.
Поче
ударати
и
по
глава
,
по
леђа
,
по
ребро
,
по
раме
.
Дјевојче
оно
,
преплашити
,
цикнути
и
устукнути
мало
,
сакрити
се
за
канат
,
док
момак
,
изненађен
ударац
,
као
да
потпуно
изгубити
глава
,
па
нити
покушати
да
се
бранити
,
нити
да
бјежати
.
само
одигнути
рука
у
висина
да
тако
отклонити
ударац
од
глава
и
покушавати
да
се
осврнути
.
али
јесам
Хајкуна
ударати
непрестано
,
брзо
и
живо
ударати
,
да
он
се
јесам
дати
ни
осврнути
.
Напошљетку
момак
као
да
се
прибрати
мало
,
освијестити
се
,
па
нагло
отскочити
,
размахнути
рука
и
прихватити
за
нож
.
брзо
се
и
окренути
и
као
да
хтјети
јуришати
на
противник
.
и
—
намах
застати
.
Упознавши
Хајкуна
стрести
се
,
задрхтати
,
и
лагано
почети
узмицати
,
уступати
,
старати
се
само
да
она
уграбити
чибук
и
да
она
он
отети
.
—
зар
тако
,
курвић
?
.
.
зар
тако
,
момак
?
—
тек
сада
проговорити
Хајкуна
и
испрсити
се
према
он
,
спремати
се
да
још
жесток
навала
.
—
Мислиш
ли
се
играти
ђевојка
као
јабука
,
па
један
бацати
а
други
узимати
...
тај
ли
хтети
?
.
.
—
моћи
,
—
отегнути
он
молити
и
опет
се
измакнути
.
—
оставити
,
Хајкуна
!
.
.
—
јесам
ли
ти
тај
поштење
,
болан
?
.
.
јесам
ли
тај
јунаштво
?
.
.
—
оставити
...
Шала
јесам
...
Хајкуна
он
опет
приступити
,
узвикнути
нешто
и
замахнути
чибук
који
ударити
о
зид
и
пребити
се
на
два
половина
.
Момче
,
користити
се
тај
,
нагло
она
прилетети
и
зграбити
јесам
за
рука
.
—
оставити
...
Шала
јесам
...
—
рећи
опет
,
кушати
да
јесам
привући
себе
и
мало
подаље
одвући
од
врата
.
—
моћи
...
—
А
јесам
ли
шал
бити
кад
јесам
ја
долазити
!
—
запитати
Хајкуна
отимати
се
и
ударати
он
лакат
.
—
јесам
ли
шал
бити
што
јесам
говорити
и
што
јесам
обећавати
?
—
престати
!
.
.
доста
јесам
!
.
.
—
јесам
доста
,
рђа
лажив
...
—
ја
јесам
лаг'о
—
рећи
момак
и
обор
глава
.
Хајкуна
се
отети
,
извити
се
и
брзо
прихватити
за
шишана
,
који
јесам
лежати
на
земља
.
—
лагати
јесам
,
лопов
и
разбојник
,
јер
...
јер
јесам
послати
заборавити
на
ја
и
престати
ја
долазити
,
—
рећи
распаљен
.
—
Другијем
јесам
прећи
и
други
тражити
...
—
ја
...
—
Шути
!
.
.
не
лаж
опет
!
.
.
—
пресјећи
Хајкуна
оштро
и
одигнути
шишана
.
—
за
толики
вакат
нит
’
јесам
ја
долазити
,
нит
јесам
имати
какав
хабер
од
ти
...
заборавити
и
ја
,
и
заклетва
,
па
јесам
мислити
да
хтети
и
ја
заборавити
...
мислити
јесам
да
ја
сав
понос
јефтин
давати
,
копиљан
!
—
Хајкуна
...
јесам
сам
...
—
опет
хтети
момчити
мекше
,
испод
ока
погледати
на
канат
и
на
дјевојче
оно
,
који
као
окаменити
стати
,
па
само
бленути
у
она
...
—
Хајкуна
!
.
.
—
нек
свак
доћи
и
нек
свак
слушати
—
креснути
Хајкуна
одлучно
,
па
и
сам
поглед
на
канат
и
опљунути
према
он
.
—
јесам
ја
бити
стати
до
свијет
ни
онда
,
кад
јесам
кроз
четири
мјесец
ићи
од
врата
до
врата
...
ево
,
у
овај
одијело
...
и
тражити
ти
,
ловити
...
питати
и
распитивати
:
ко
долазити
и
који
јесам
ђевојка
прећи
?
.
.
Ашиковала
јесам
са
ђевојка
да
ја
казати
и
...
казати
јесам
ја
...
и
ево
...
уфатити
јесам
ти
,
копиљан
,
стигнути
ти
...
сад
више
хтети
лагати
...
па
се
измакнути
и
опет
подигнути
шишана
,
наперити
јесам
.
—
казивати
:
држати
ли
још
ријеч
да
јесам
ти
драг
?
.
.
говорити
!
.
.
—
Хајкуна
!
—
зборити
,
држати
ли
ријеч
?
Момче
се
ударити
по
нож
и
као
да
опет
хтјети
да
он
извући
,
да
се
бранити
...
—
говорити
!
—
викнути
Хајкуна
јаче
и
спустити
прст
на
обарач
.
Момче
почети
муцати
нешто
,
гунђати
.
у
исти
час
и
ја
и
Хасан
одигнути
пушак
и
примакнути
се
.
—
зборити
:
држати
ли
ријеч
?
.
.
—
Држим
.
—
прошаптати
момак
да
се
једва
чути
и
некако
поплашен
,
блесаст
,
почети
ми
гледати
све
троје
.
—
Шта
хтети
са
ја
?
.
.
Хајкуна
отпочинути
.
Држећи
запет
пушак
стајати
јесам
према
он
усправљен
,
горд
и
поносит
,
презриво
се
осмјехивати
и
необично
уживати
у
његов
забуна
,
мука
.
—
казати
јесам
и
да
хтети
ја
испросити
—
наставити
након
дуг
почивка
,
некако
пакосно
,
као
дражити
он
.
—
казати
јесам
да
хтети
свадба
бити
.
—
Хајкуна
!
.
.
молити
бог
што
јесам
женски
...
А
доста
јесам
...
—
Хоће
ли
бити
свадба
?
...
Момче
,
прибрати
се
потпуно
,
брзо
измахнути
рука
,
снажно
раздерати
злато
везен
антерија
на
прса
и
примакнути
се
:
—
е
удрити
,
ђевојка
,
—
викнути
помамно
,
—
и
напити
се
крв
,
ако
јесам
жедан
,
колико
хтети
...
ти
знати
да
на
тај
дигнут
рука
хтети
,
па
себе
се
осилити
,
побјеснити
јесам
...
сад
удрити
ти
!
.
.
не
бити
мушки
,
ако
ти
се
уклонити
!
.
.
—
Хахахаха
!
—
засмијати
се
Хајкуна
усиљено
,
спуштати
шишана
и
окретати
се
ми
.
—
јесам
ли
он
чути
?
...
Хахахаха
!
.
.
јесам
ли
он
чути
?
.
.
па
приступити
врата
и
пружити
рука
дјевојче
,
који
као
да
се
још
ни
сад
јесам
моћи
прибрати
ни
освијестити
...
—
Ена
тај
момак
,
—
рећи
пригушено
—
па
он
држати
...
јесам
он
ја
оставити
,
него
ево
,
на
твој
очи
,
казати
ја
да
јесам
он
драг
,
и
ја
јесам
оставити
он
!
.
.
ево
ти
он
!
.
.
—
пхи
!
—
узвикнути
дјевојче
,
умотавати
се
у
чаршаф
,
па
се
нагло
измакнути
и
затворити
врата
.
Хајкуна
пребацити
пушак
преко
раме
и
позвати
ми
да
поћи
за
она
.
XВИ
иако
јесам
наш
ноћни
шетња
сакривати
од
хоџа
,
иако
ники
ни
споменути
јесам
о
она
,
ипак
сав
опазити
како
јесам
у
пошљедњи
доба
постати
некако
обазрив
,
пажљив
и
како
чешће
обилазити
врата
и
притврђивати
она
.
сваки
вече
,
након
јација
,
одлазити
бити
она
,
наметати
рез
и
подупирати
она
још
дирек
,
сандук
,
камење
.
и
на
демир
пенџерски
пазити
јесам
.
по
неколико
пута
опипавати
она
и
кушати
моћи
ли
се
преломити
.
Чак
и
по
ноћ
,
пошто
бити
се
сав
разићи
по
соба
,
силазити
јесам
на
авлија
,
с
пушак
у
рука
,
обилазити
сав
буџак
,
привиривати
свуда
.
и
ја
сав
мислити
да
ми
јесам
неко
одати
,
потказати
хоџа
.
Хасан
јесам
сумњати
у
ја
и
почети
ја
пријетити
;
ја
јесам
опет
сумњати
у
он
.
и
ко
знати
,
моћи
бит
’
бити
се
међу
ми
изродити
и
голем
свађа
,
да
јесам
хоџа
један
јутро
не
почети
да
ми
све
објашњавати
захтијевати
и
од
ми
да
боље
чувати
кућа
и
да
никуд
не
мицати
и
не
излазити
без
оружје
.
—
кад
роб
подигнути
глава
и
вриснути
за
слобода
,
ники
од
он
силан
јесам
—
рећи
мирити
,
поправљати
пушак
и
огледати
јесам
.
—
А
у
ми
се
почети
будити
роб
и
биће
брука
и
много
јадати
с
она
...
—
какав
роб
?
—
уплести
се
Хасан
и
сједе
поред
он
,
уз
кољено
он
.
—
зар
она
имати
?
.
.
Хоџа
се
причинити
као
да
он
јесам
чути
.
—
ето
,
причати
се
,
—
наставити
лакше
—
да
се
сад
сиротиња
сељачки
,
који
јесам
оголити
,
дигнути
у
хајдук
...
Гор
и
планина
препун
јесам
чета
њиховијех
...
ударати
,
нападати
,
бити
,
пасти
,
крвити
се
...
људи
,
за
који
ники
јесам
имати
срце
ни
милост
,
немати
срце
ни
милост
ни
према
ко
...
крв
људски
пјена
се
сад
на
сваки
камен
,
мјесто
роса
разлијевати
се
по
трава
...
Чудни
земани
настајати
и
чудан
се
несрећа
спремати
.
—
Па
зар
хтети
ми
и
на
кућа
ударати
?
—
запитати
Хасан
живо
и
нехотице
погледати
кроз
пенџер
.
—
зар
и
овђе
?
.
.
—
Наши
јесам
она
ударати
и
на
живот
,
и
на
образ
,
и
на
имуће
,
па
рашта
да
они
поштедити
наш
кућа
?
—
отегнути
хоџа
забринут
.
—
Наши
јесам
бити
домаћин
,
господар
у
земља
,
па
она
мало
бити
госпоство
,
него
још
ударити
и
у
силеџиство
над
она
...
А
силеџиски
владавина
добра
не
доносити
,
јер
подгајати
осветник
...
и
ето
...
створити
она
јесам
...
дигнути
јесам
се
...
—
Па
дочекати
она
,
—
креснути
Хасан
поносито
и
ударити
се
у
прса
.
—
да
видити
ко
хтети
побиједити
!
.
.
Хоџа
презриво
одмахнути
рука
.
—
Алах
знати
чији
хтети
побједа
бити
,
—
рећи
—
а
ја
се
чинити
да
јесам
уз
онај
ко
се
дигнути
против
зулум
и
неправда
...
јесам
ли
данас
,
сјутра
хтети
бити
уз
он
...
млад
јесам
ти
још
,
па
не
знати
...
А
,
ето
,
хајдук
напредовати
...
Чет
њихов
спустити
јесам
се
ономадне
у
сарајевски
Поље
...
ко
моћи
рећи
да
се
хтети
спустити
и
усред
Сарајево
?
.
.
ко
?
.
.
—
врата
требати
још
боље
затворити
—
додати
хоџиница
тихо
,
одбацити
кошуља
с
крило
.
—
канат
јесам
слаб
...
остарити
...
—
нек
јесам
хвала
Алах
кад
ти
проговорити
,
а
макар
врата
и
ђаво
однијети
!
—
дочекати
хоџа
и
осмјехнути
се
.
—
не
бојити
се
!
.
.
Чуваћу
она
ја
!
—
избацити
Хасан
оштро
,
са
пун
самопоуздање
.
—
Ноћиваћу
код
она
одсада
...
ако
јесам
и
хајдук
,
људи
јесам
...
јесам
змајев
...
по
чаршија
се
тај
дан
ни
о
шта
говорити
јесам
,
колико
о
хајдук
.
свак
јесам
о
она
говорити
,
свак
распитивати
за
она
.
и
сав
некако
тихо
,
прикривено
,
са
страх
неки
,
као
да
хајдук
већ
и
по
чаршија
ходати
и
светити
се
сваки
ко
гласније
о
она
ружан
ријеч
проговорити
,
ко
она
по
зао
помен
.
Комшије
јесам
,
пажљиво
се
освртати
на
сав
страна
и
често
застајкивати
,
прелазити
један
у
други
на
дућан
,
сакривати
се
за
роб
и
чучнути
један
према
други
сашаптавати
се
,
договарати
.
непрестано
јесам
питати
један
други
за
нов
глас
,
хабер
,
питати
јесам
ли
бити
какав
нов
напад
хајдучки
и
јесам
ли
когод
и
опет
погинути
,
заглавити
,
настрадати
.
ако
јесам
негдје
хајдук
дочекати
ко
,
о
тај
се
причати
читав
прича
.
многи
као
да
јесам
ништа
друго
ни
радити
,
него
ићи
од
махала
до
махала
,
па
причати
и
препричавати
.
неки
јесам
опет
,
у
жеља
да
што
нов
изнети
,
измишљати
прав
бајка
о
хајдук
.
говорити
јесам
како
имати
чета
и
у
сам
Сарајево
,
како
јесам
сакрити
по
хан
,
по
гробље
,
по
црква
и
само
чекати
згода
када
хтети
ударити
и
читав
шехер
попалити
с
један
крај
на
други
.
и
такав
се
прича
много
вјеровати
.
имати
време
кад
и
паметан
људи
вјеровати
у
луд
прича
.
зато
јесам
куповати
оружје
и
онај
који
он
никад
имати
јесам
и
припремати
се
за
обрана
.
трговац
јесам
продавати
роб
под
оружје
,
оружан
занатлија
радити
о
занат
,
оружан
кахвеџија
пећи
кахва
.
све
као
да
јесам
бити
у
чудан
грозница
неки
,
сав
се
комешати
,
врео
.
сав
се
и
прибијати
један
уз
други
,
приљубљивати
се
,
токорсе
да
се
осоколити
,
а
све
стрепити
,
плашити
се
.
за
неколико
дан
Хасан
јесам
непрестано
одлазити
у
чаршија
и
непрестано
распитивати
о
сав
.
одлазити
јесам
рано
,
готово
у
зор
,
и
враћати
се
тек
око
подне
.
Дошавши
кућа
одмах
бити
почети
оштрити
нож
и
пунити
фишек
.
и
распричати
бити
се
тада
,
необично
се
распричати
.
о
хајдук
,
о
јунаштво
њихов
говорити
јесам
по
два
сахат
,
причати
и
о
живот
њихов
,
о
царевање
у
гора
са
занос
,
са
одушевљење
.
—
помислити
,
болан
,
све
од
она
стрепити
!
—
говорити
јесам
,
сијевати
очи
и
руменити
.
—
сав
дрхтати
пред
она
...
и
ники
она
ништа
не
смије
...
Жива
како
хтети
,
радити
шта
хтети
,
убијати
ко
хтети
!
.
.
не
знати
она
се
за
кућа
,
не
знати
за
кућиште
;
кућа
она
све
горе
и
планина
,
а
коначиште
сваки
мјесто
ђе
се
затећи
...
љепота
један
!
и
што
јесам
чешће
одлазити
у
чаршија
,
што
више
распитивати
о
хајдук
,
бити
јесам
све
луд
,
све
чудан
.
јесам
хтјети
више
ни
спавати
у
кућа
,
у
соба
свој
,
него
одлазити
у
башта
и
спавати
под
смоква
,
на
трава
.
ни
ручавати
јесам
хтјети
за
софра
,
с
осталом
чељађу
,
него
носити
у
торба
,
о
раме
,
овећи
комад
хљеб
и
неколик
главица
лук
,
па
ручавати
негдје
осамити
,
сакрити
од
сваки
.
—
какав
јесам
,
још
хтети
чији
кућа
запалити
—
говорити
јесам
хоџа
забринут
,
гледати
за
он
.
—
Хоће
,
вјера
ја
.
—
он
нешто
чудно
смишљати
—
додавати
јесам
Хајкуна
,
који
јесам
пазити
на
он
и
пратити
он
.
—
Биће
кијамет
с
он
!
.
.
и
погодити
јесам
.
јесам
проћи
ни
пун
двадесет
дан
откако
се
почети
припремати
,
кад
један
ноћ
изненада
уљести
у
мој
соб
и
раскорачити
се
више
душек
силом
ја
подигнути
.
—
хајдемо
—
рећи
одсјечно
,
бацати
ја
пред
нога
некакав
нож
,
два
пушчетина
и
торба
.
—
Дижи
се
!
—
куда
?
—
запитати
он
у
чудо
,
трљати
очи
и
протезати
се
.
—
Ђе
?
.
.
—
Хајд
...
у
хајдук
...
изговорити
јесам
тако
мирно
као
да
звати
на
ручак
.
ја
занијемити
.
само
он
зијевати
погледати
онако
мрк
,
одлучан
,
наоружан
и
опремљен
,
а
нити
моћи
да
се
прибрати
,
нити
да
проговорити
.
погледати
и
—
опет
лећи
,
окренути
се
на
други
бок
да
поново
заспати
.
—
Дижи
се
!
—
викнути
он
осоран
и
гурнути
ја
пушак
.
—
требати
ја
друг
,
а
хтети
други
тражити
кад
јесам
ти
овђе
...
хајде
!
.
.
—
Међа
влашки
хајдук
?
—
јок
...
Нећемо
с
она
...
ја
хтети
сам
...
сам
да
царовати
у
гора
...
—
Нећу
—
окосити
се
љутит
,
спремати
се
да
он
ударити
јастук
.
—
Нећу
ја
!
.
.
Хасан
се
распасти
.
—
кад
бити
ја
отац
забрањивати
полазак
,
ја
бити
он
запалити
кућа
,
—
рећи
—
а
кад
бити
ти
хтјети
остати
овђе
,
заклати
бити
тај
к'о
јање
.
и
опет
ја
ударити
кундак
.
—
Дижи
се
!
—
оставити
ја
!
—
Дижи
се
!
.
.
па
ја
ухватити
за
рука
,
издигнути
и
,
силом
ја
упртити
пушак
и
торба
,
нагло
повући
за
себе
.
XВИИ
осванути
јесам
у
шума
,
у
планина
.
задихан
,
заморен
,
готово
изнемоћи
од
дуг
ход
и
несаница
,
лагано
јесам
се
вући
кроз
грмље
и
шипражје
,
отхукивати
непрестано
и
мрко
погледати
један
на
други
,
готов
сваки
час
да
се
засути
грдња
,
пријекор
,
псовка
...
Хасан
се
још
и
држати
некако
и
,
кад
јесам
себе
на
сила
соколити
,
усиљавати
се
да
брже
кренути
,
поскочити
,
док
јесам
ја
почети
посртати
и
тетурати
као
пијаница
,
с
мука
се
опирати
на
пушак
,
који
јесам
једва
држати
у
рука
,
и
редовно
застајати
на
сваки
десети
корак
.
Напошљетку
,
кад
ја
већ
додијати
толико
узалудно
тумарање
,
љутит
одбацити
пушак
у
страна
,
скљокати
се
под
један
буква
,
у
трава
,
и
,
наслонити
се
леђима
о
тврд
,
дебео
стабло
,
почети
јечати
као
болесник
какав
.
Хасан
,
осврнути
се
,
у
први
мах
као
да
се
наљутити
и
измахнути
рука
дати
ја
знак
да
се
дизати
;
затим
погледати
боље
,
брзо
ја
приступити
,
спустити
се
на
трава
и
ухватити
ја
за
рука
мукло
запитати
:
—
Шта
ти
јесам
?
—
Видиш
...
не
моћи
даље
,
—
одговорити
промукло
,
испрекидано
,
дахтати
.
—
не
моћи
...
—
уморити
се
,
а
?
—
изнемоћи
јесам
...
он
сједе
,
прекрсти
нога
,
извадити
духанкеса
и
замотати
цигар
запалити
.
—
Ништа
јесам
тај
—
рећи
развлачити
.
—
Проћи
хтети
...
—
ама
ја
хтети
даље
...
не
моћи
—
дочекати
раздражити
,
бацати
и
остати
оружје
и
раскопчавати
антерија
на
прса
ради
лак
дисање
.
—
ни
корак
даље
...
—
Чим
се
одморити
,
ти
хтети
поћи
—
отсјећи
он
упорно
,
покупити
оружје
и
спустити
он
поред
себе
.
—
опет
хтети
путовати
.
затим
збацити
обућа
с
нога
и
поглед
у
прст
,
—
она
!
—
рећи
зачуђен
,
чешкати
се
по
глава
.
—
Баш
се
раскрвавити
...
Бржебоље
се
изути
и
ја
и
одбацити
обути
.
и
престрашено
узвикнути
опазити
како
ја
сав
прст
набрекнути
,
расцвасти
се
,
испуцати
,
а
скорен
крв
,
црнити
се
између
она
,
слијепити
она
и
готово
изравнити
један
с
други
.
и
тек
тада
осјетити
чудноват
бол
у
читав
тијело
.
сав
гуштеров
,
нарочито
у
бедра
и
лист
,
почети
ја
играти
,
трзати
се
некако
,
грчити
,
и
при
сваки
њихов
трзати
као
да
ја
неко
боцкати
безбројан
иглица
,
трње
.
тада
,
више
од
страх
гледати
крв
него
од
бол
,
малаксати
потпуно
.
у
глава
као
да
ја
почети
зујати
,
звонити
,
тутњити
,
пред
очи
почети
да
се
мрачити
,
да
се
колутати
нешто
,
игра
.
Немоћан
и
да
сједим
више
,
преврнути
се
на
трава
и
жалосно
јекнути
склопити
очи
,
очекивати
кад
хтети
издахнути
.
у
тај
јесам
и
заспати
...
—
устати
!
.
.
устати
!
.
.
—
чути
,
у
неки
доба
,
како
ја
звати
Хасан
,
псовати
и
звекетати
ја
оружје
око
глава
.
—
разбудити
се
!
.
.
—
Шта
?
—
запитати
он
буновно
,
промукло
,
не
отварати
очи
.
—
куда
?
—
Хајд
...
доста
јесам
лежати
...
и
из
тиквица
сасути
мало
водити
на
длан
,
пошкропити
се
по
лице
.
—
Хајд
!
.
.
Зијевајући
и
протезати
се
једва
се
подигнути
и
сјести
у
трава
.
сваки
жглоб
,
сваки
драм
месо
бољети
ја
.
бити
ја
јесам
као
да
ја
неки
читав
дан
ударати
са
врећа
препун
пијесак
,
те
ја
сав
ребро
и
сав
кости
поломити
.
и
ништа
не
бити
волити
тада
,
него
опет
преврнути
се
и
опет
заспати
...
али
зар
јесам
смјети
и
помислити
да
тај
покушати
?
.
.
Хасан
,
наоружати
и
опремити
,
стајати
јесам
изнад
ја
,
мргодан
као
џелат
и
по
изглед
он
одмах
јесам
моћи
познат
да
бити
ја
бити
узалудно
сваки
опирање
и
затезање
.
не
проговорити
више
ријеч
,
опет
ломити
се
,
зијевати
и
придржавати
се
за
стабло
буквин
,
устати
и
прихватити
за
оружје
.
кренути
опет
.
ни
пута
,
ни
стаза
не
знати
ниједан
.
онако
,
насумце
,
лутати
јесам
обојица
и
ићи
напријед
,
само
напријед
.
Испочетка
јесам
се
једва
опирати
на
нога
,
шантуцати
јесам
,
тетурати
;
кашње
,
пошто
се
загријати
мало
,
ићи
јесам
лакше
и
бол
у
жглобовима
као
да
јесам
почети
јењавати
.
али
,
за
чудо
,
неки
необичан
страх
почети
ја
све
више
и
више
обузимати
,
освајати
ја
.
страх
од
шум
,
од
зеленило
,
од
дрвеће
онај
који
ми
се
склопити
изнад
глава
и
заклонити
ми
небо
и
сунце
Божје
,
и
који
свој
мрк
,
дугачак
грана
,
као
да
ми
непрестано
грабити
,
ловити
,
хватати
за
хаљина
,
запињати
и
задржавати
ми
.
страх
ја
и
од
онај
мукао
,
туп
,
непрестан
шуштање
,
цичање
,
звиждање
некакав
,
што
толико
сличити
цвиљење
,
уздисање
,
јаук
нечији
,
и
као
да
злокоб
,
пријетити
,
претсказивати
нешто
.
страх
ја
од
Хасан
који
не
пазити
на
ја
корачати
напријед
,
а
цијев
пушчани
високо
он
стршити
изнад
глава
.
страх
ја
,
готово
,
и
од
сам
себе
,
од
корак
свој
,
који
мукло
одјекивати
те
ја
се
непрестано
причињавати
као
да
неко
пристајати
за
ја
,
као
да
ја
узастопце
пратити
.
о
сав
тај
јесам
смјети
ништа
ни
споменути
Хасан
.
знати
јесам
да
бити
одмах
почети
ругати
се
и
грдити
.
А
ипак
...
ипак
чинити
ја
се
и
смјети
бити
се
опкладити
,
да
се
и
он
,
—
макар
колико
се
јуначити
и
претварати
,
—
плашити
исто
као
и
ја
,
да
јесам
и
он
мучно
бити
као
и
ја
.
тај
се
већ
моћи
познат
и
по
држање
његов
.
непрестано
се
освртати
и
на
десни
и
на
лијеви
страна
,
ослухивати
и
,
токорсе
,
као
тражити
,
загледати
нешто
.
затим
јесам
почети
и
попијевати
и
—
одмах
јесам
познати
да
он
пјевање
јесам
ићи
од
срце
,
да
јесам
усиљено
.
тај
јесам
само
хтјети
макар
и
унеколико
да
одагнати
страх
а
уједно
и
да
се
преда
ја
похвалити
како
јесам
малаксати
,
клонути
,
како
јесам
још
оран
и
расположен
.
ипак
читав
пјесма
јесам
до
крај
допјевати
.
изненада
јесам
прекинути
,
застати
,
скинути
пушак
с
раме
и
напунити
јесам
опасти
.
вриснути
пушак
и
пуцањ
одјекнути
кроз
читав
планина
,
а
неколик
листа
бук
,
погођен
куршум
,
залепршати
и
пасти
он
по
плећа
.
он
напунити
поново
и
поново
опасти
...
затим
извадити
нож
,
огледати
он
и
он
почети
размахивати
око
себе
:
почети
засијецати
у
стабло
,
сјећи
грана
,
лишће
,
трава
.
и
смијешати
ја
постати
.
имати
час
када
,
макар
душа
притискивати
тежак
терет
,
ускипети
нешто
у
ти
што
ти
нагонити
на
смијех
и
,
—
отимати
се
не
отимати
,
—
не
моћи
он
одољети
.
и
покрај
сав
мука
свој
,
ја
праснути
у
смијех
,
у
силан
,
гласан
смијех
,
који
трести
и
зацењивати
.
застати
на
мјесто
и
почети
се
превијати
од
смијех
.
—
Шта
јесам
?
.
.
Што
се
кесити
?
—
окосити
се
он
опор
,
једва
дочекати
што
он
се
пружити
прилика
да
проговорити
,
посвађати
се
,
извикати
.
—
јесам
ли
ја
међед
јали
пехливан
па
да
ја
се
смијеш
?
.
.
Шта
ти
јесам
?
—
брекнути
бјешње
,
гледати
како
се
превијати
и
сав
се
силан
и
силан
трести
.
—
јесам
ли
махнит
?
.
.
Шта
јесам
?
.
.
и
из
сав
снага
бацити
према
ја
нож
који
,
фијукати
,
пролетити
ја
готово
поред
уш
и
оштар
врх
зарити
се
у
трава
.
страх
од
нож
одмах
ја
растријезнити
,
натјерати
ја
да
се
прибрати
.
и
сав
крв
као
да
ја
изненада
јурнути
у
образ
и
страшан
бијес
обузети
ја
.
—
Теба
се
смијем
,
—
дочекати
оштро
,
стискати
шака
и
пријетити
,
—
ти
,
будала
,
јер
јесам
ја
повести
ни
јесам
не
знати
куда
и
јер
не
знати
шта
радити
ни
ја
ни
ти
...
ти
,
зевзечити
!
.
.
—
охо
!
.
.
—
отегнути
он
,
изненадити
мој
суровост
,
па
један
нога
опружити
напријед
и
погледати
ја
изазивачки
.
—
таки
ли
јесам
?
.
.
—
Зевзече
!
—
Издајниче
!
——
отегнути
Хасан
плазити
ја
језик
.
—
Хоћеш
да
ја
оставити
,
изневјерити
,
па
јесам
хотимично
започети
свађа
.
—
и
оставити
,
чим
јесам
така
—
планути
ја
жесток
,
пљувати
и
на
он
и
на
нож
његов
.
—
за
ситница
,
па
нож
бацати
према
ја
!
мамлаз
!
.
.
ако
мислити
да
се
бојити
твој
оружје
,
стати
да
се
огледати
,
да
дијелити
мегдан
,
а
не
тако
...
мучки
...
Хасан
бацити
оружје
,
бацити
капа
и
торба
.
—
аферим
!
.
.
аферим
,
кад
јесам
така
!
—
узвикнути
весело
,
па
притрчати
и
обгрлити
ја
.
—
аферим
!
.
.
јесам
ни
знати
да
имати
тако
срце
и
...
и
да
се
тако
знати
бранити
...
Тапшући
ја
по
раме
наставити
ватрен
:
—
То
...
тај
ваљати
!
.
.
сад
барем
знати
да
имати
други
за
невоља
!
.
.
окренути
се
и
поћи
,
а
ја
као
слијепац
за
он
.
поново
кренути
напријед
,
само
напријед
.
XВИИИ
Заноћили
јесам
покрај
чобан
,
планинштар
,
пред
стар
,
низак
колиба
њихов
,
који
се
,
трошан
и
окрхан
,
згурити
у
мали
,
нераван
удолина
један
,
подупрети
одати
сав
страна
дебео
соха
и
тојага
,
тај
јесам
издаље
изгледати
као
старати
,
немоћан
просјакиња
какав
,
у
чађав
,
дроњав
и
подеран
одијело
,
са
безброј
штака
под
пазухо
и
безброј
штап
у
рука
.
кад
јесам
,
након
дуг
лутање
,
опазити
ватра
,
како
пред
колиба
пламтити
,
заигравати
и
лизати
готово
до
под
сам
труо
и
искривљен
стреха
,
бити
ми
јесам
као
да
јесам
пронаћи
нов
свијет
неки
,
дворити
вилински
,
о
који
ми
се
у
дјетињство
тако
много
причати
.
обојица
јесам
готово
вриснути
од
радост
и
,
упирати
прст
тамо
према
ватра
а
не
говорити
ништа
,
гледати
јесам
један
у
други
,
задивљено
,
узбуђено
,
и
весело
,
као
што
се
гледати
добар
стар
пријатељ
када
се
након
дуг
растанак
изненада
наћи
и
састати
.
тек
након
дуже
почивка
први
се
Хасан
смирити
мало
и
полугласно
запитати
:
—
Ко
ли
јесам
тамо
?
.
.
и
тај
отегнути
,
тихо
питање
намах
ја
растријезнити
и
сав
ја
радост
помутити
.
—
Ко
ли
јесам
тамо
?
—
запитати
и
јесам
себе
,
пажљив
гледати
према
ватра
и
старати
се
да
кроз
плавичаст
сумрак
распознати
сјенка
онај
што
јесам
се
гурити
око
ватра
,
мицати
се
,
угибати
,
кретати
.
и
опет
ја
обузети
чудан
страх
неки
и
некако
нехотице
приљубити
се
уз
Хасан
,
јаче
стезати
пушак
и
бесвјестан
се
пипати
око
пас
гдје
јесам
ја
бити
фишек
.
—
ако
јесам
хајдук
?
.
.
—
покушати
кроз
зуб
да
изговорити
и
одмах
занијемити
,
замријети
,
пажљиво
се
обзирати
јесам
ли
ја
ко
чути
или
опазити
...
и
јесам
Хасан
као
да
се
препасти
од
тај
ријеч
,
па
ја
снажно
гурнути
и
рука
ја
зачепити
уста
...
загледати
се
и
јесам
према
ватра
,
са
жеља
да
упознати
ко
...
узалуд
!
.
.
па
извадити
нож
,
опипати
он
оштрица
,
и
,
као
заклањати
се
за
ја
,
некако
поребарке
кренути
напријед
.
—
хајдемо
—
рећи
шапатом
.
—
Мичимо
се
!
.
.
—
зар
међу
хајдук
?
—
Ко
знати
?
.
.
не
знати
...
хајдемо
!
.
.
неки
вријеме
стајати
јесам
и
кошкати
се
међусобно
:
час
јесам
он
ја
гуркати
напријед
,
час
јесам
ја
гуркати
он
.
Читав
разговор
између
ми
водити
се
полако
,
шапатом
,
и
у
гуркање
старати
јесам
се
обојица
да
не
изазвати
никакав
јак
шум
:
ни
гранчица
какав
да
не
затрести
,
ни
лишће
јаче
да
не
зашуштати
.
и
непрестано
јесам
се
обзирати
и
на
десни
и
на
лијеви
страна
.
једнако
ми
се
причињавати
као
да
неко
пазити
на
ми
,
слушати
;
као
да
хајдук
тај
негдје
у
засједа
чекати
ми
одавно
и
чувати
да
она
не
умакнути
.
по
срећа
,
изненада
се
однекуда
растолегнути
ћурликање
двојница
.
застати
,
послушати
и
опет
ускликнути
од
радост
.
одиста
двојница
!
.
.
Ћурликање
јесам
долазити
баш
одонуда
,
од
ватра
,
од
колиба
оне
.
никако
,
дакле
,
јесам
моћи
бити
хајдук
,
—
ники
ми
барем
јесам
причати
да
хајдук
ћурликати
уз
двојница
,
—
него
чобан
какав
,
планинштар
,
дрвосјеча
.
—
она
!
.
.
и
ти
се
уплашити
!
—
прекорити
ја
Хасан
подругљиво
,
гледати
ја
преко
раме
.
—
Баш
јесам
јунак
!
.
.
—
Плашио
јесам
се
и
ти
!
.
.
—
Лажеш
!
—
Лажеш
ти
!
Хасан
узити
пушак
по
сриједа
и
почети
ударати
по
она
.
—
е
да
видити
,
момак
,
да
окушати
сад
ко
јесам
јунак
добар
!
—
викнути
,
кочоперити
се
.
—
Ева
ми
сад
згодити
,
ево
људи
,
па
да
ударити
и
да
плијенити
што
се
плијенити
моћи
...
ако
јесам
чекати
и
дочекати
јесам
...
хајде
!
.
.
—
Шта
?
—
припремити
пушак
!
.
.
уредити
се
за
нападај
!
—
зар
...
—-
пст
...
да
не
чути
когод
...
и
мучке
,
прикрадати
се
,
приближивати
јесам
се
ватра
.
не
знати
управо
шта
,
али
ја
нешто
силно
гонити
,
гурати
напријед
и
да
јесам
моћи
,
прелетити
бити
тамо
,
само
да
час
пријести
засјести
покрај
онај
пламен
,
да
се
одморити
под
стреха
онај
,
макар
тај
бити
стреха
и
један
колиба
,
стар
,
трошан
и
окрхан
.
и
много
јесам
се
љутити
на
Хасан
,
који
јесам
непрестано
застајати
и
непрестано
загледати
у
пушак
.
Можебити
да
бити
се
због
тај
и
поново
посвађати
с
он
,
поџавељати
се
,
да
у
неки
доба
не
зачути
разуздати
,
здрав
смијех
нечији
,
—
који
јесам
оштро
звонити
и
пресијецати
помрчина
,
—
и
снажан
,
мушки
глас
,
који
,
помијешати
,
као
да
се
надвикивати
и
надметати
међусобно
,
а
мукао
,
пригушен
одјек
као
да
она
се
одазивати
однекуд
из
даљина
,
с
мрк
,
суморан
вис
планинскијех
.
—
Хасан
!
.
.
Чујеш
ли
?
.
.
људи
јесам
оно
!
—
узвикнути
из
сав
глас
и
,
одгурнути
Хасан
с
пут
,
живо
поскочити
поред
он
.
—
Ена
она
!
.
.
—
стајати
!
.
.
спремати
се
!
.
.
зар
никад
људи
јесам
видити
,
живина
?
—
откресати
он
,
покушавати
да
ја
сустигнути
и
задржати
.
—
стајати
!
.
.
јесам
ли
готов
?
.
.
—
готов
?
.
.
на
што
?
.
.
—
на
јуриш
!
—
бивати
:
ја
једва
чекати
да
угледати
неко
,
па
одмах
и
да
се
крвити
с
он
!
.
.
—
Мораш
!
—
Нећу
!
и
,
одгурнути
он
јаче
,
потрчати
према
ватра
и
,
подрхтавати
од
узбуђење
,
узвикнути
планинштар
:
—
Добра
ви
вечати
,
људи
!
.
.
—
Добра
тај
срећа
,
Турчин
!
—
отповрнути
неколико
она
једногласно
,
подизати
глава
.
Почеше
се
комешати
,
размицати
се
да
ми
направити
мјесто
украј
ватра
чији
се
гребенаст
пламен
сав
више
и
више
извијати
и
поигравати
освјетљивати
пун
,
буцмаст
задовољан
лице
и
јак
,
забрекао
прси
њихов
.
не
узбунити
се
нити
узнемирити
ниједан
,
макар
што
јесам
бахнути
изненада
и
још
онако
оружан
.
сав
јесам
бити
некако
миран
и
равнодушан
;
гуркати
јесам
и
даље
у
ватра
и
шарати
кратак
прутић
по
пепео
,
а
ни
загледати
ми
јесам
боље
,
ни
премјерати
ми
.
одмах
се
моћи
познати
да
јесам
тај
људи
научити
да
примати
и
мало
страшан
гост
и
да
друговати
с
она
.
Хасан
због
тај
некако
постидити
спустити
пушак
поред
себе
и
сједе
међу
она
.
—
јесам
ли
из
далек
,
момак
?
—
запитати
старац
један
који
јесам
сједио
одмах
уз
ватра
и
непрестано
запретавати
земљав
и
неочишћен
кромпир
у
пепео
.
—
оклен
?
—
из
Сарајево
.
—
охо
!
.
.
тај
јесам
се
,
богме
,
и
уморити
.
—
богме
и
јесам
.
—
и
огладњети
?
—
јесам
.
старац
застати
мало
,
почешати
се
по
упао
,
мршав
прса
,
—
сав
он
се
ребро
моћи
избројати
,
—
па
се
окренути
двојица
момак
што
јесам
сједити
отрага
,
иза
леђа
он
,
и
отезати
проговорити
:
—
донети
она
,
ђеца
,
мало
млијеко
...
оба
момак
,
без
поговор
,
дигнути
се
и
чешкати
се
и
протезати
отићи
у
колиба
.
брзо
се
вратити
сашаптавати
се
и
носити
међу
себе
пун
шкипић
млијеко
и
један
поголем
хљеб
,
који
бити
,
како
ја
се
чинити
,
и
међед
моћи
умлатити
.
сав
спустити
пред
ми
.
Нећу
слагати
ако
рећи
да
никада
у
живот
јесам
тако
вечерати
,
нити
ја
се
икада
хљеб
учинити
сладак
.
и
ја
и
Хасан
као
да
јесам
се
натјецати
ко
хтети
више
појести
и
готово
јесам
отимати
залогај
један
други
.
за
неколик
минута
шкипић
јесам
бити
сасвим
празан
,
а
ниједан
мрвица
хљеб
јесам
остати
у
трава
заборављен
.
да
ми
јесам
бити
стид
од
прост
чобан
,
још
бити
искати
.
—
ех
,
брата
,
лијепо
!
—
узвикнути
задовољно
Хасан
измицати
се
.
—
слатко
.
старац
се
осмјехнути
.
—
млад
јесам
,
здравити
јесам
,
па
добро
јести
...
благо
ви
!
.
.
па
ми
пружити
духанкеса
и
отегнути
запитати
:
—
А
куд
јесам
поћи
?
Хасан
се
збунити
,
поруменити
.
—Па
...
ето
...
поћи
у
лов
...
—
Чак
амо
?
—
Кажу
да
овуда
имати
лов
.
—
А
не
бојити
се
да
хтети
и
ви
уловити
?
ја
претрнути
,
замријети
.
—
Ко
хтети
ми
уловити
?
—
Па
...
хајдук
—
отегнути
стар
и
лукав
намигнути
.
—
зар
и
овђе
?
стар
извадити
неколико
упечен
кромпир
и
почети
она
љуштити
.
—
планина
јесам
кућа
њихов
—
рећи
.
—
имати
она
свуда
.
—
А
ја
јесам
срести
ниједан
.
—
ако
јесам
она
жељан
,
моћи
она
и
овђе
срести
,
——
отповрнути
стар
,
залагати
се
кромпир
и
жвакати
.
—
кад
огладнити
,
навратити
и
амо
...
—
и
разговарати
с
ти
?
.
.
—-
разговарати
.
—
и
не
пријетити
ти
?
.
.
—
Рашта
бити
пријетити
?
.
.
Шта
она
ја
радити
?
.
.
—
запитати
стар
и
погледати
ја
свој
жутити
,
помућен
очи
који
он
испод
плитак
чворугав
чела
дубоко
утонути
у
глава
.
—
Планинштарима
ники
не
пријетити
...
хајдук
ударати
на
силеџија
,
зулумћар
...
Хасан
се
приближити
стар
да
он
боље
чути
,
сједе
поред
он
и
ослонити
он
се
лакат
о
кољено
.
—
јунак
јесам
они
...
не
жалити
гинути
...
—
рећи
.
—
А
ко
бити
жалити
да
гинути
и
да
умрети
?
.
.
—
брзо
одговорити
стар
,
истрести
из
кеса
нешто
дуван
,
напунити
крњав
лула
и
запалити
.
—
Рашта
да
се
жалити
?
.
.
сав
на
свијет
гинути
и
умирити
и
сав
се
поново
рађати
...
бог
тако
наредити
...
—
ама
умријет
’
...
растати
се
са
овај
свијет
мучно
јесам
,
—
дочекати
неко
иза
леђа
,
зијевати
.
—
никад
више
сунце
не
виђети
...
она
!
.
.
стар
зажмирити
мало
,
замислити
се
.
—
А
ко
тај
знати
?
—
запитати
отегнут
,
као
размишљати
.
——
ја
мнити
да
на
свијет
ништа
нов
немати
,
да
се
сав
стар
повраћати
у
нов
рухо
и
,
бивати
,
у
нов
облик
...
ко
знати
!
.
.
—
сад
хтети
ђеда
опет
ударити
у
стар
дипле
—
дочекати
опет
онај
одострага
и
засмијати
се
.
—
остарити
,
изнемог'о
,
па
ти
жао
умријети
,
па
сав
мислити
да
хтети
се
поново
родити
...
—
Мучи
!
.
.
Шта
ти
знати
,
кењац
један
—
окосити
се
стар
увриједити
и
попријетити
чибук
.
—
бог
сав
знати
а
ја
јок
!
.
.
ко
знати
да
и
ја
,
можебити
,
јесам
бити
на
Косово
,
а
,
можебит
’
,
и
ти
...
ко
знати
?
.
.
бити
јесам
,
да
рећи
,
травка
Божја
,
цвијет
,
и
сисати
крв
људски
...
и
ко
знати
шта
хтети
до
хиљаду
година
опет
бити
!
.
.
опет
можебити
травка
,
дрво
а
...
а
можебит
’
и
јара
,
и
говече
и
...
ко
знати
!
.
.
па
превући
рука
преко
дуг
,
ниско
опуштен
,
сијед
брк
и
снажно
гурнути
у
ватра
.
—
Рашта
да
жалити
умријет
’
?
.
.
Рашта
?
.
.
—
јесам
себе
запитати
.
—
Ко
хтети
жалити
?
.
.
—
А
хтети
хајдук
дочекивати
путник
?
—
запитати
Хасан
поново
,
уносити
он
се
у
лице
.
—
Овђе
?
.
.
—
на
друм
—
мирно
одговорити
стар
.
——
тамо
јесам
згодан
...
—
А
јесам
ли
далеко
друм
?
—
Тхе
...
требати
два-три
сахат
каскати
до
он
...
Хасан
ја
дрмнути
за
рам
и
полугласан
прошаптати
:
—
сјутра
хтети
на
друм
...
—
сјутра
хтети
бити
киша
—
опет
хтети
онај
одострага
,
протезати
се
.
—
Мен
жицати
у
раме
...
—
и
грмљавина
хтети
бити
—
додати
стар
невесео
.
—
Мен
сврбети
леђа
...
један
млад
,
безбрк
момак
,
голем
глава
и
избуљен
очи
као
да
се
вјечито
чудити
нешта
,
прућити
се
по
трава
потрбушке
,
одигнути
нога
у
вис
и
,
климати
она
,
узити
двојница
па
поново
почети
ћурликати
.
двојица
други
,
у
страна
,
извалити
се
на
леђа
,
подбацити
гуњ
под
глава
и
загрљен
загледати
се
у
звијезда
.
из
шум
,
из
дубина
,
почети
се
у
одмјерен
размак
разлијегати
туп
,
мукао
удар
сјекира
о
дрво
,
а
одозго
са
врх
планинскијех
зачути
се
стегнути
,
језив
извијање
,
лајање
,
штектање
вук
,
што
јесам
много
наличити
јаукање
и
запомагање
нечији
и
чудно
,
чудно
одзвањати
кроз
ноћ
по
читав
удолина
.
—
јесам
ли
ви
необично
,
момак
?
—
тихо
и
некако
подругљиво
запитати
стар
,
окретати
ми
се
.
—
ви
,
ваистину
,
јесам
изучити
на
овај
чудан
кајда
и
глас
...
Ништа
...
не
плашити
се
ја
ништа
—
брже
одговорити
Хасан
,
комешати
раме
и
јежити
са
од
студен
...
—
јесам
ја
необично
...
—
А
ја
се
за
хајван
плашити
—
прошаптати
стар
забринути
,
и
попридигнути
се
.
—
Вуков
чудно
завијати
а
...
не
знати
јесам
ли
момчад
на
опрез
...
требати
јесам
да
обићи
...
и
,
онако
мршав
,
висок
,
усукан
,
гегати
се
и
застајати
почесто
,
замакати
у
ноћ
,
изгубити
се
.
ја
заузети
његов
мјесто
,
умотати
се
у
ћебе
и
полијегати
по
трава
.
Ушишикани
весео
пуцкарање
ватра
и
ћурликање
двојница
убрзо
јесам
заспати
.
XИX
пријести
зор
пробудити
ја
Хасан
и
позвати
да
кренути
на
друм
,
да
нападати
.
онако
бунован
и
сметен
,
јесам
он
знати
ни
ријеч
одговорити
.
одмах
јесам
прихватити
за
оружје
и
кренути
за
он
.
нити
јесам
се
јавити
планинштар
,
ни
опростити
се
с
она
,
поздравити
.
Хасан
као
да
јесам
и
подранити
баш
због
тај
да
се
моћи
извући
неопажен
и
непримијећен
ни
од
ко
.
неки
вријеме
ићи
јесам
обојица
тихо
,
лагано
,
не
говорити
један
с
други
.
Кашње
,
кад
јесам
прилично
поодмакнути
,
Хасан
као
да
јесам
хтјети
заподјести
разговор
,
али
се
ипак
предомислити
,
па
окренути
глава
у
страна
и
полугласан
почети
попијевати
.
за
чудо
,
ја
јесам
се
осјећати
некако
чио
,
лак
него
пријести
и
корачати
јесам
брже
од
Хасан
.
и
на
душа
ја
бити
лакше
и
свјетлије
,
—
разговор
са
жив
људи
окријепити
ја
,
оснажити
мало
,
—
и
нешто
као
да
ја
непрестано
голицати
да
и
јесам
запјевати
.
и
у
обијест
онај
,
не
знати
шта
друго
да
радити
,
почети
као
помаман
подвикивати
и
хактати
,
уживати
необично
што
од
тај
одјекивати
читав
гора
и
планина
,
тај
се
причињати
као
да
десетина
она
у
један
исти
мах
са
неколик
страна
хакћу
и
подвикивати
.
неколико
поплашен
тица
прхнути
из
шибље
и
цијукати
и
лепршати
крило
извити
се
и
одлетити
дубље
,
у
шум
,
а
зец
један
,
опружити
се
колико
јесам
дуг
и
издигнути
уш
,
прескочити
ми
преко
пут
и
брзо
се
изгубити
у
густеж
,
у
шипражје
.
—
ето
баксузлук
!
—
узвикнути
ражљутити
Хасан
и
престријелити
ја
поглед
.
—
Наћерао
јесам
зец
да
искочити
и
тај
хтети
ми
несрећа
донијети
...
Сметењаче
!
.
.
—
Ко
се
од
зец
плашити
,
нек
се
не
спремати
у
хајдук
,
—
одвратити
он
подругљиво
и
за
инат
хакнути
још
три
пут
.
—
таки
ли
јесам
јунак
!
.
.
—
А
ево
да
се
кладити
да
хтети
ми
данашњи
дан
бити
несретан
—
отсјећи
он
мекше
и
уздахнути
.
—
сав
ми
наопако
иђе
.
—
А
ја
да
се
вратити
,
—
предложити
ја
мирно
,
застанути
.
—
Хоћеш
ли
?
.
.
—
Ђе
?
.
.
Кући
?
.
.
—
Па
кућа
...
Зажелио
јесам
се
кућа
...
—
А
зар
бити
моћи
од
срамота
икоји
у
очи
погледати
?
—
брзо
дочекати
Хасан
и
спустити
пушак
наслонити
се
на
она
.
—
Ева
...
права
да
рећи
...
и
ја
јесам
се
зажелити
кућа
,
ама
...
кад
доћи
тамо
,
па
кад
ја
запитати
:
„
Ђе
јесам
бити
?
.
.
“
зар
да
она
рећи
„
Ниђе
“
...
и
кад
ја
запитати
:
„
Шта
јесам
радио
?
“
зар
да
рећи
„
Ништа
“
...
А
,
токорсе
,
поћи
јесам
да
учинити
јунаштво
,
да
се
о
ја
причати
као
о
јунак
и
...
и
да
ја
сав
хвала
...
она
!
.
.
па
измахнути
рука
и
окренути
се
.
—
напријед
!
—
рећи
одлучно
.
—
немати
више
смишљање
!
.
.
никада
јесам
вјеровати
у
какав
бабински
прича
ни
гатка
разнети
,
али
,
права
да
рећи
,
чим
јесам
поново
поћи
,
мисао
о
зец
и
његов
злоношењу
почети
ја
све
више
мучити
.
и
паметан
човјек
у
неки
час
постати
некако
лаковјеран
,
злокобник
,
гатати
,
а
у
шума
онај
,
у
вјечит
полумрак
,
—
сунце
ми
тек
уријетко
,
као
ругати
се
,
обасјати
,
—
као
да
и
памет
помрчати
мало
,
подивљати
у
дивљина
,
па
ни
о
шта
више
јесам
у
стање
ни
размишљати
,
колико
о
разним
чудо
,
и
ни
у
што
толико
вјеровати
,
колико
баш
у
онај
што
јесам
мутан
,
магловито
,
тајанствено
.
Шта
хтети
бити
ако
јесам
збиља
истинит
она
напомена
да
зец
баксузлук
доносити
?
...
и
какав
хтети
тај
баксузлук
донијети
?
...
Хоће
ли
се
који
од
ми
разбољети
,
изнемоћи
на
пут
?
.
.
Хоћемо
ли
натргати
на
звијер
какав
:
на
вук
,
на
међед
?
.
.
или
,
ако
се
примакнути
друм
,
хтети
ли
ми
опколити
хајдук
,
па
заробити
,
убити
обојица
?
.
.
Шта
хтети
бити
?
.
.
Шта
моћи
бити
?
.
.
—
Баш
бити
волити
да
не
поплашити
зец
—
најпошље
почети
на
глас
размишљати
,
пристајати
за
Хасан
.
—
Баш
јесам
моћи
и
мировати
.
—
Ко
се
од
зец
плашити
,
нек
се
не
спремати
у
хајдук
—
добацити
Хасан
пакосно
,
не
освртати
се
.
—
пхи
!
.
.
—
ја
се
не
плашити
...
—
А
што
јесам
он
спомињати
кад
се
не
плашити
?
.
.
и
спуштен
глас
довршити
:
—
неки
он
носити
ђаво
!
.
.
А
волити
бити
да
јесам
остати
спавати
...
Примичући
се
друм
обојица
јесам
постајати
сав
немиран
.
знати
јесам
да
ми
немати
још
дуго
пјешачити
па
да
он
се
дочепати
,
за
ђаво
бити
он
знати
ушљед
шта
,
опет
бити
вољети
да
јесам
мало
подаље
,
да
се
какогод
одмакнути
барем
за
сахат
за
два
ходати
...
макар
што
јесам
се
упутити
тамо
и
ићи
одлучно
,
без
предомишљање
,
ипак
као
да
јесам
обојица
осјећати
да
ми
чудан
неки
опасност
очекивати
;
зато
јесам
и
жељети
да
се
тај
опасност
одгодити
,
да
доћи
мало
доцније
,
Хасан
се
два
три
пут
освртати
и
спремати
се
нешто
да
предложити
,
али
чим
јесам
заустити
одмах
јесам
и
престајати
.
ја
јесам
,
опет
,
знати
да
бити
ја
сваки
предлог
бити
узалудан
,
јер
Хасан
тада
,
као
за
инат
,
—
силити
се
да
осоколити
и
себе
и
ја
—
упорно
бити
одбити
и
још
бити
жесток
навалити
да
ићи
напријед
,
само
напријед
...
—
Ена
он
!
—
напошљетку
избацити
он
када
јесам
изаћи
готово
до
на
крај
шум
и
када
кроз
густеж
онај
опазити
како
се
испод
нешто
проријеђен
дрвље
бјеласати
узак
искривудати
као
змијати
друм
,
оивичити
са
оба
страна
густ
,
допојасан
трава
и
бујан
,
широк
бус
коприва
,
—
који
јесам
од
силан
прашина
изгледати
пепељаст
,
—
и
на
неки
мјесто
помало
поткопати
.
—
Ена
он
!
—
узвикнути
и
опет
,
па
,
погледати
ја
,
збацити
пушак
с
раме
и
сједе
у
трава
.
—
стигнути
јесам
.
—
стигнути
јесам
—
мукло
поновити
и
ја
.
—
Починућемо
.
он
прекрсти
нога
,
лакат
се
одупријети
о
кољено
,
а
глава
спустити
међу
шака
.
—
Што
јесам
се
препасти
?
—
запитати
.
—
ја
?
.
.
јесам
...
—
А
ја
се
чинити
да
јесам
.
—
ја
се
,
опет
,
чинити
да
јесам
баш
ти
,
чим
ја
питати
...
он
погледати
на
друм
и
усиљено
се
осмјехнути
.
—
е
јесам
други
,
сад
се
натраг
не
моћи
—
рећи
.
—
ту
јесам
и
требати
да
се
окушати
.
па
се
подигнути
и
почети
загледати
унаоколо
,
привиривати
свуда
.
—
мјесто
јесам
згодан
,
—
шапнути
—
трава
јесам
велик
,
шипражје
густо
...
све
као
да
јесам
удесити
за
засједа
...
ја
легнути
по
трава
,
прућити
се
.
—
ти
бити
,
зар
,
да
она
дочекати
из
засједа
?
—
тако
се
радити
—
одговорити
он
враћати
се
.
—
Дочекаћемо
свако
ко
наљегнути
,
престрашити
...
—
хм
...
Сједе
поред
ја
и
почети
чупкати
трава
:
—
окладити
бити
се
да
хтети
данас
два
глава
уграбити
...
—
моћи
се
кладити
—
прекинути
он
ја
.
он
одигнути
рука
у
вис
и
запуцкати
прст
.
—
замислити
,
болан
,
како
хтети
тај
бити
,
—
викнути
заносно
—
кад
уљести
у
Сарајево
и
пронети
глава
људски
на
нож
,
па
се
крв
циједити
и
низ
нож
и
низ
рука
.
Биће
,
бре
,
гала
један
,
кад
истрчати
дућанџија
из
свој
дућан
,
изненадити
,
када
ја
видити
онако
крвав
,
а
нож
одсијевати
према
сунце
и
изнакажен
глава
климати
се
,
наклањати
према
свако
!
.
.
негдје
у
даљина
мукло
заклепетати
звоно
.
Хасан
намах
прекинути
говор
.
ослухнути
.
клепетање
се
поновити
још
неколико
пута
и
сав
јаче
,
све
јаче
...
у
неки
доба
причинити
ми
се
као
да
долазити
изнад
ми
,
испод
небо
,
из
грање
онај
,
те
некако
и
нехотице
подигнути
глава
и
погледати
у
висина
.
—
Мор
да
ићи
неко
—
једва
се
присјетити
ја
и
почети
он
теглити
за
рукав
.
—
коњски
јесам
звоно
.
—
коњски
?
.
.
и
он
се
придигнути
и
ослухнути
опет
.
—-
Кириџија
!
—
викнути
узбуђено
,
узимати
пушак
.
—
путник
!
—
путник
?
.
.
подигнути
се
обојица
и
стати
један
према
други
.
гледати
јесам
се
нијемо
,
испитивати
.
—
Шта
сад
?
—
као
да
јесам
у
исти
мах
хтјети
запитати
један
други
,
а
сваки
се
устручавати
да
тај
први
казати
,
изговорити
.
неколико
минута
тако
јесам
се
гледати
.
—
Хајд
—
напошљетку
проговорити
он
тихо
,
пригушено
,
па
забацити
пушак
на
рам
.
—
Пођимо
.
—
куда
?
—
у
засједа
.
ја
поклецнути
нога
.
—
и
баш
да
дочекати
?
—
запитати
шиштећи
.
—
Дочекаћемо
...
па
кренути
напријед
и
спустити
се
,
клекнути
за
голем
грм
један
.
—
тај
хајда
с
други
страна
пут
,
—
рећи
заповједнички
—
и
не
пуцати
прије
ја
...
кад
ја
опалити
,
пасти
и
ти
...
и
онда
...
кад
викнути
...
јуришати
!
.
.
—
А
ако
она
бити
много
?
—
не
питати
...
Иђи
...
и
пазити
на
ја
!
.
.
јак
,
необичан
дрхтавица
почети
ја
обузимати
све
више
,
мрав
као
да
ја
почети
милити
уз
леђа
и
,
на
сав
сила
,
ослањати
се
о
пушак
,
прећи
преко
друм
,
на
други
страна
.
не
водити
рачун
о
тај
:
хтети
ли
Хасан
видјети
и
наругати
се
,
пробрати
згодан
мјесто
,
узак
,
тијесан
,
полумрачан
,
обрасти
сам
љесковина
,
који
се
при
врх
склопити
и
начинити
као
мало
куб
,
провући
се
некако
,
сав
изгребати
и
одрпати
,
кроз
шибље
и
сакрити
од
свако
,
грчевито
стискати
пушак
,
извалити
се
потрбушке
,
пасти
.
Почнем
ослухивати
.
—
Ида
,
ићи
—
као
да
ја
неко
непрестано
шаптати
на
ухо
,
чупка
за
кос
а
звоно
онај
клепетати
све
јаче
,
одјекивати
кроз
читав
планина
,
те
ја
се
покаткад
причинити
као
да
негдје
неко
чудновато
лајати
,
штектати
,
подврискивати
.
језа
ја
почети
обузимати
од
тај
необичан
клепетање
,
студен
ја
се
прелити
преко
леђа
као
да
ја
неки
хладан
вод
полијевати
,
оба
рука
као
да
ја
се
изненада
надути
,
а
мали
,
ситан
длака
на
она
нагло
почети
расти
,
кострешити
се
...
у
тај
час
опет
ја
онај
проклет
зец
пасти
на
памет
,
а
с
он
и
злокобљење
Хасанов
...
Шта
хтети
бити
ако
ми
се
десити
несрећа
?
...
ако
ми
сад
опазити
,
опколити
?
.
.
и
почети
ми
овђе
,
насред
друм
царски
,
мучити
,
гњавити
,
набијати
на
колац
?
.
.
некако
бесвјестан
повући
се
још
дубље
у
шибље
и
збацити
фес
с
глава
,
од
страх
да
најприје
он
не
опазити
...
ићи
!
.
.
—
А
шта
ли
Хасан
радити
?
.
.
како
ли
јесам
он
?
.
.
—
помислити
и
кришом
почети
провиривати
кроз
лишће
,
у
нада
да
хтети
он
видјети
,
опазити
.
и
готово
се
почети
љутити
што
ја
одгурнути
од
себе
,
отурити
и
опремити
с
овај
страна
друм
,
да
овдје
самовати
...
ни
читаво
по
сахат
јесам
проћи
откако
јесам
се
раставити
,
а
ја
се
одуљити
као
да
јесам
два
дан
.
—
Рашта
јесам
се
и
растајати
икако
?
.
.
Рашта
?
.
.
зар
не
бити
бити
лакше
и
једном
и
други
да
јесам
заједно
,
да
се
моћи
сашаптати
,
договорити
?
.
.
па
,
ако
бити
доћи
и
да
се
гинути
,
лакше
јесам
погинути
заједно
...
А
овако
...
ићи
!
.
.
Помолише
се
.
напријед
јесам
ићи
пјешице
двојица
сеиз
,
висок
,
крупан
људи
,
с
брк
који
,
како
ја
се
у
онај
страх
чинити
,
лепршати
се
и
преко
раме
.
огрнути
тежак
,
дугачак
струка
,
чији
јесам
ресити
готово
падати
по
тле
,
а
испод
разгрнут
пеш
провиривати
она
танак
пушчани
цијев
и
сијевати
сребрн
,
крив
дршка
велик
нож
.
за
она
јесам
,
на
омањи
вран
парип
,
јахати
тројица
млад
трговац
,
мостарски
трговац
,
па
окићен
,
оружан
,
обучен
као
да
јесам
у
сват
поћи
,
са
пун
чутура
,
који
она
,
објесити
о
кајиш
,
висити
о
ункаш
,
са
бисага
из
који
она
провиривати
некакав
крпа
,
са
теркија
на
који
јесам
звекетати
кахвен
ибрик
.
један
јесам
јахати
по
страна
,
накривити
глава
и
ударати
уз
тамбура
,
а
двојица
јесам
загрљен
климати
се
не
коњ
и
попијевати
...
за
трговац
се
отегнути
сеисана
:
неколик
кириџија
,
са
камџија
у
рука
,
ићи
јесам
поред
свој
коњ
,
који
јесам
бити
претоварен
храна
,
душек
,
чадор
...
кад
загледати
боље
,
познати
међу
она
Јована
,
онај
исти
Јована
,
који
јесам
некад
са
ја
продавати
роб
по
махала
и
хтјети
отворити
дућан
,
а
који
,
ето
,
сада
безбрижно
јахати
и
ударати
уз
тамбура
.
и
бити
ја
јесам
као
да
јесам
у
тај
час
угледати
сродник
неки
,
близак
сродник
који
ја
мио
бити
,
и
срце
ја
заиграти
,
застрепити
,
залупати
као
да
хтети
искочити
...
Дође
ја
да
се
дигнути
,
да
он
зовнути
по
име
и
са
раширен
рука
да
он
потрчати
у
сусрет
.
и
придигнути
се
мало
и
хтјети
се
указати
...
док
пукнути
пушак
.
Шикну
куршум
кроз
ваздух
и
као
да
ја
пролетити
изнад
глава
.
од
страх
ја
испасти
пушак
из
рука
и
сав
се
стрести
.
трговац
се
збунити
,
помести
.
Јован
одбацити
тамбура
и
нагло
прихватити
за
дизгин
,
сеиз
брже
боље
збацити
струка
,
прихватити
за
пушак
и
пасти
по
трава
,
за
бусија
.
коњ
се
усплахирити
.
Почеше
се
пропињати
,
трзати
и
узмицати
натраг
,
фркчући
,
стризати
уш
,
обарати
товар
са
себе
.
Кириџија
као
да
изгубити
глава
и
бијесно
почети
ударати
камџија
,
псовати
.
и
опет
пукнути
пушак
.
—
ха
—
раздражити
подвикнути
трговац
један
,
досјетити
се
.
—
хајдук
!
.
.
па
брзо
исукати
нож
из
канија
,
бијесно
ошинути
коњ
он
и
потјерати
права
према
мјесто
,
одакле
се
још
,
изнад
грм
,
извијати
танак
прамен
дим
.
коњ
узва
глава
,
пропети
се
и
хтјети
да
сврнути
,
да
узмакнути
.
—
ха
,
соко
!
—
подвикнути
трговац
јаче
и
опет
замахнути
.
—
ха
!
.
.
Учини
ја
се
као
да
три
бус
љесковина
уједанпут
прескочити
.
оба
Хасанов
рука
одигнути
се
у
вис
и
—
као
зец
искочити
иза
грм
.
Поче
бјежати
.
одбацити
и
фес
,
и
пушак
,
и
нож
,
па
потрчати
као
сулуд
,
не
освртати
се
.
неколик
пушак
запуцати
за
он
,
заграјати
свиколици
,
потјерати
он
.
трговац
онај
поново
ошинути
коњ
,
ударити
он
и
нож
и
бакрачлија
,
али
коњ
,
усплахирен
,
запјенушити
,
ударити
у
страна
и
почети
одбацивати
нога
,
одавирати
.
Хасан
замакати
сасвим
,
изгубити
се
.
тада
ја
доћи
као
несвјестица
неки
,
малаксалост
.
сасвим
изнемоћи
узвалити
се
и
клонути
на
трава
.
XX
Освијестивши
се
мало
,
зачудити
јесам
почети
гледати
и
разгледати
унаоколо
.
—
Ђе
јесам
овај
?
—
питати
јесам
сам
себе
,
провиривати
кроз
шибље
.
у
жеља
да
се
увјерити
јесам
ли
још
у
сан
или
јесам
збиља
будан
штипати
јесам
се
по
бедра
и
уједати
се
за
рука
.
затим
покушати
да
се
дигнути
,
да
се
исправити
.
узалудно
!
.
.
гласно
стењати
од
бол
,
—
нарочито
у
крста
и
у
раме
,
—
завалити
се
опет
,
а
у
глава
као
да
ја
се
наново
почети
мутити
и
пред
очи
наново
маглити
.
Немоћан
и
слаб
остати
неки
вријеме
тако
,
сједећи
у
трава
,
с
рука
у
крило
опуштен
,
готов
да
заплакати
и
зајаукати
не
толико
од
бол
,
колико
од
страх
,
од
осјећање
свој
немоћа
,
од
срџба
неки
на
сам
себе
.
и
доћи
ја
да
викнути
у
помоћ
,
да
зовнути
макар
ко
.
тад
се
исти
сјетити
Хасан
,
тад
опазити
да
он
немати
поред
ја
.
и
одмах
се
почети
присјећати
и
наш
засједа
и
нападај
наш
.
Читава
слика
намах
ја
се
створити
пред
очи
.
као
да
и
сад
лијепо
гледати
:
и
сеиз
,
и
трговац
,
и
онај
љутит
бркајлија
како
трчати
са
голим
нож
,
а
Хасан
бјежати
безобзиран
,
стругати
,
измицати
пред
он
.
—
Побјегао
и
оставити
ја
сам
!
—
синути
ја
кроз
глава
и
опет
ја
обузети
она
чудан
језа
.
сад
више
јесам
смјети
ни
покушати
да
викнути
и
да
се
јавити
ко
.
јесам
смјети
ни
јекнути
,
ни
застењати
,
од
страх
да
ја
ко
не
чути
,
не
опазити
.
ко
знати
да
се
јесам
онај
трговац
сакрити
гдјегод
?
.
.
ко
знати
да
и
сад
не
вребати
на
ми
,
желити
да
ухватити
,
убити
,
заклати
,
да
се
освета
?
.
.
А
оружан
јесам
и
они
,
и
јунак
јесам
,
и
...
нехотице
ја
се
отети
поглед
на
изгребан
,
окрвављен
рука
.
Бржебоље
,
као
из
ватра
,
одигнути
она
с
крило
и
почети
загледати
.
погледати
и
на
хаљина
:
исцијепан
,
искајишан
.
низ
бедра
ја
висити
дроњак
и
голо
месо
провиривати
испод
она
;
на
кољено
испуцао
чоха
,
повити
се
,
а
постава
испод
она
позеленити
од
трава
и
почети
се
разгуљивати
.
тозлуке
један
сасвим
нестати
,
изгубити
се
,
а
од
други
само
ја
се
о
гајтан
држати
два-три
комадић
.
и
појас
ја
се
разгулити
,
распасти
;
кошуља
раздрљити
;
од
фермен
ја
остати
само
половица
на
један
раме
...
—
Рашта
ли
овај
јесам
пријести
опазити
?
.
.
—
почети
се
питати
,
стидљиво
прикривати
онај
голотиња
на
себе
,
као
бојити
се
да
ко
не
видити
.
—
Шта
јесам
бити
са
ја
?
.
.
Шта
јесам
?
.
.
нехотице
наметнути
ја
се
и
нов
питање
:
„
А
да
јесам
ранити
?
“
не
зазирати
више
ни
од
шта
,
не
осјећати
готово
никакав
боловати
више
,
нагло
скочити
и
почети
јесам
себе
пипати
и
разгледати
.
опипати
глава
,
раме
,
мишица
,
бедра
,
цјеваница
...
сав
здрав
...
и
зарадовати
се
у
тај
час
и
протезати
се
извући
се
из
љесковина
и
стати
на
чистина
.
погледати
на
сав
страна
.
нигдје
ники
.
—
хвала
бог
!
—
узвикнути
одушевљено
и
одахнути
мало
спустити
се
поред
друм
и
почети
замотавати
цигар
.
право
да
казати
,
баш
ја
јесам
мило
бити
када
јесам
након
дуг
чекање
видити
да
се
Хасан
не
враћати
и
да
се
по
сав
прилика
хтети
ни
вратити
више
.
бити
ја
као
да
јесам
се
ослободити
неки
голем
терет
који
ја
давити
,
притискивати
,
мучити
.
Шта
више
,
—
желити
зар
да
јесам
себе
осоколити
и
раздражити
против
он
,
—
почети
јесам
се
као
и
љутити
и
пребацивати
он
како
ја
јесам
бити
ни
друг
ни
пријатељ
.
Чим
он
запријетити
опасност
,
оставити
ја
,
напустити
,
не
бринути
се
шта
хтети
са
ја
бити
ни
како
хтети
проћи
.
јесам
се
чак
ни
кашње
,
кад
јесам
опасност
минути
,
барем
навратити
мало
да
видити
гдје
сам
,
како
јесам
.
Читав
низ
оптужба
,
сав
тежа
за
тежа
,
набацивати
јесам
на
он
,
измишљати
она
,
само
да
јесам
пред
себе
оправдати
одлука
,
е
се
овакав
друговање
морати
прекинути
.
Додуше
овдје
,
у
прса
,
као
да
ја
гристи
нешто
,
пећи
ја
.
неко
као
да
ја
прекоравати
,
е
јесам
и
сам
бити
рђати
,
кукавица
,
готово
издајник
.
и
што
јесам
грижа
савјест
постајати
јак
,
сав
јесам
више
и
више
наваљивати
оптужба
,
сав
она
више
тражити
,
товарити
...
Напошљетку
,
кад
ја
већ
додијати
толико
размишљање
,
подигнути
се
и
исправити
.
—
куда
хтети
сад
?
.
.
растанак
са
Хасан
значити
јесам
за
ја
и
—
растанак
са
Сарајево
.
Друкчије
се
јесам
моћи
.
и
—
кренути
права
према
Мостар
.
сад
ја
већ
бити
и
обичан
.
Идући
права
друм
сретати
јесам
непрестано
кириџија
,
путник
,
татар
,
слушати
она
како
се
дозивати
,
препирати
,
инат
,
гонити
претоварен
коњ
и
при
сваки
десети
корак
натезати
чутура
и
наздрављати
један
други
.
и
чинити
ја
се
као
да
јесам
ја
сав
тај
људи
ахбаб
неки
,
давнашњи
знанац
.
са
сваки
од
она
побратити
бити
се
,
загрлити
,
пољубити
и
упустити
у
ма
какав
разговор
.
Два-три
пут
и
притрчавати
јесам
она
и
смјешећи
се
почети
она
запиткивати
о
дом
,
о
кућа
...
и
сваки
пут
ја
оставити
без
одговор
.
само
бити
ја
један
презрив
поглед
премјерити
од
глава
до
пета
,
намргодити
се
мало
и
одмахнути
рука
настављати
пут
.
јесам
ли
ја
држати
за
скитница
какав
,
за
лопов
,
бескућник
?
.
.
или
јесам
мислити
да
јесам
луд
неки
,
који
јесам
побјегао
од
кућа
,
отргнути
се
и
беспосличити
по
друм
?
.
.
ко
знати
!
по
несрећа
мој
,
презирање
ја
пратити
читав
пут
.
ники
да
проговорити
лијеп
ријеч
са
ја
;
ники
да
се
зауставити
мало
,
да
ја
саслушати
.
Чак
ја
ни
у
хан
не
хтјети
примити
,
ни
кахва
ја
испећи
.
на
сваки
,
готово
,
хиљаду
корак
издизати
се
украј
друм
по
један
хан
и
као
да
ја
мамити
,
дозивати
себе
.
његов
висок
,
чист
,
обијељен
зид
,
са
два
низа
мали
,
узак
пенџер
,
облијепљен
хартија
,
и
са
голем
врата
кроз
који
бити
моћи
товарити
сијено
пролазити
,
његов
мрк
,
мишаст
кров
са
неколик
оџак
на
тјеме
,
из
који
се
увијек
извијати
танак
,
љубичаст
дим
,
причињавати
јесам
се
уморан
путник
лијеп
и
свјетлији
од
сам
везирски
сарај
и
сваки
који
бити
приступити
осјећати
јесам
некако
као
да
се
приближивати
свој
кућа
,
дом
свој
...
по
неколико
караван
коњ
,
голих
,
растоварен
,
са
зобница
на
глава
,
збијати
се
око
он
са
неколик
страна
;
између
она
мотљати
се
,
обилазити
кириџија
викати
,
трајати
,
галамити
,
а
роб
трговачки
,
у
сандук
и
дењак
,
лежати
она
испод
нога
и
закрчивати
пут
...
сав
јесам
врити
,
кипити
,
комешати
се
.
свак
јесам
долазити
и
свак
се
веселити
,
частити
тамо
.
и
само
ја
,
једини
ја
,
морати
јесам
се
враћати
испред
сваки
хан
,
постиђен
,
покуњен
,
тужан
и
само
ја
јесам
моћи
наћи
уточиште
у
он
.
никакав
ханџија
јесам
допуштати
ни
да
се
изјадати
,
ни
да
испричати
што
.
—
немати
ти
овђе
мјесто
—
одговарати
јесам
сваки
и
не
саслушати
ја
добро
.
——
Хајд
даље
!
.
.
један
јесам
,
шта
више
,
и
измахнути
бити
да
ја
ошамарити
и
дочекати
ја
псовка
.
ни
јесам
не
знати
како
јесам
он
измакнути
и
курталисати
се
.
А
глад
почети
додијавати
,
мучити
ја
.
Испочетка
јесам
јесам
ни
осјећати
толико
;
стид
што
ја
људи
тако
одбијати
од
себе
бити
јесам
јак
од
сав
и
испочетка
све
друго
савлађивати
.
али
што
јесам
дуже
ићи
и
стид
јесам
почети
све
више
и
више
нестајати
,
губити
се
.
презирање
и
суровост
људски
висок
јесам
душман
стид
;
пред
она
се
губити
као
дим
да
свој
мјесто
уступити
дрскост
и
безобразлук
.
и
,
као
што
ја
се
пријести
чинити
да
јесам
ја
сав
људи
сродник
,
ахбаб
и
да
бити
се
са
сваки
грлити
и
љубити
,
тако
ја
се
послати
сав
причињавати
лупеж
и
разбојник
и
свако
бити
плазити
језик
,
ругати
се
,
псовати
.
Што
јесам
више
осјећати
глад
постајати
јесам
сав
бјешњи
,
љут
,
раздражен
.
у
неки
доба
готово
ништа
не
бити
волити
толико
колико
да
ја
се
подсмјехнути
когод
,
да
ја
изазвати
,
те
да
се
насред
царски
друм
ухватити
у
коштац
с
он
и
порвати
се
,
побити
,
покрвити
.
испод
појас
почети
ја
превијати
нешто
,
мучити
,
стезати
.
због
тај
ја
и
опет
малаксалост
почети
обузимати
свега
и
нога
ја
опет
почети
поклецавати
.
Два-три
пут
пипати
јесам
се
и
по
њедра
и
по
џеп
,
мислити
да
хтети
наћи
који
мрвица
што
ја
од
јуче
остати
.
узалуд
.
Свраћао
јесам
се
и
у
хендек
украј
пут
и
тражити
:
јесам
ли
кириџија
штогод
заборавити
,
макар
комадић
хљеб
,
макар
залогај
какав
.
Ништа
.
А
цријево
као
да
вријети
,
кључати
,
кркљати
у
ја
и
нешто
под
грло
заиграти
се
,
па
стегнути
,
стегнути
,
дава
...
и
уста
ја
се
спећи
,
осушити
.
Пљувачке
сасвим
понестати
,
пресахнути
ја
;
само
ја
на
испуцан
усна
застати
капљати
крв
и
почети
се
корити
.
—
Дај
!
—
шиштати
јесам
задавити
неколико
пута
према
неколицина
путник
,
угушивајући
и
понос
и
срџба
и
наклањати
се
,
угибати
попут
просјак
.
—
Дај
!
.
.
јесам
ја
ни
погледати
.
јесам
,
можебити
,
ни
чути
шта
јесам
говорити
,
—
једва
јесам
и
јесам
себе
чути
,
—
или
,
ако
јесам
и
чути
,
јесам
хтјети
застајати
ни
губити
време
због
ја
.
и
опет
јесам
остајати
на
друм
сам
,
смрвљен
,
погружен
,
са
опружен
рука
.
Безнадежно
јесам
гледати
за
она
како
измицати
и
проклињати
,
страшно
проклињати
.
Кашње
ја
доћи
да
насрнути
на
ко
,
да
убити
,
отети
.
неколико
пута
и
одлучивати
јесам
се
на
тај
и
припремати
пушак
.
али
шта
јесам
моћи
?
.
.
ниједан
путник
ни
кириџија
јесам
ићи
сам
.
сав
јесам
путовати
у
група
,
сав
се
удруживати
.
и
сав
ја
се
причињавати
голем
,
стасит
,
јак
,
а
ја
слаб
,
клонути
,
изнемоћи
.
Чим
бити
она
опазити
,
смиривати
јесам
се
одмах
и
опет
према
она
пружати
рука
и
задавити
стењати
:
—
Дај
!
.
.
једва
у
неки
доба
један
од
путник
застати
.
зауставити
коњ
,
погледати
ја
и
кратко
запитати
:
—
Шта
хтети
?
—
Дај
!
друго
јесам
моћи
изговорити
.
он
се
прекрсти
,
махати
се
у
џеп
и
,
не
гледати
,
бацити
неколико
маријаш
преда
ја
,
у
прашина
.
—
ето
.
па
обод
коњ
и
одјурити
за
друг
.
Снужден
и
жалостан
погледати
у
онај
маријаш
...
новац
!
.
.
Шта
хтети
ја
новац
кад
требати
хљеб
?
.
.
залогај
хљеб
од
дукат
,
јесам
дражити
!
.
.
гњеван
и
раздражен
,
са
стиснут
шака
и
клетва
на
уста
,
почети
газити
по
прашина
,
по
маријаш
,
кешкати
она
нога
,
разбацивати
.
и
што
јесам
више
газити
бити
ја
лакше
.
Чинило
ја
се
као
да
се
тај
час
свет
сав
људи
,
читав
свијет
,
чак
и
добротвор
онај
,
који
,
хтети
да
се
наругати
,
——
зашто
јесам
мислити
да
се
баш
хтјети
наругати
?
—
мјесто
хљеб
бацити
ја
новац
.
Кренувши
даље
опет
почети
загледати
јесам
ли
путник
,
случајно
,
изгубити
што
од
храна
...
не
наћи
ништа
скренути
с
пут
и
спустити
се
на
трава
да
отпочинути
.
и
,
—
не
знати
како
ја
доћи
тај
чудан
мисао
,
—
чупкати
око
себе
мек
,
танан
листић
,
нагло
она
почети
мељавати
међу
прст
и
трпати
у
уста
,
жвакати
.
Чудна
грчина
као
да
ја
се
разлити
по
читав
прса
,
по
нос
,
уста
,
свуда
.
Брже
боље
испљунути
све
,
избацити
.
Испљунувши
,
опет
као
да
осјетити
пљувачка
у
уста
.
—
Јес
’
,
дин
ја
!
.
.
Пљувачка
!
.
.
тај
ја
охрабрити
,
осоколити
да
поново
напунити
уста
трава
,
да
пун
и
да
гутати
,
онако
,
не
жвакати
.
стиснути
јесам
очи
и
гутати
на
сила
,
ударати
се
шака
иза
врата
,
отезати
шија
и
закашљавати
се
...
и
,
—
макар
сад
бити
и
смијешан
,
—
морати
рећи
да
јесам
се
наждерати
трава
као
магаре
какав
и
одмах
се
осјетити
некако
силан
,
јак
.
моћи
јесам
се
опет
подигнути
и
наставити
пут
.
опет
срести
неколико
људи
.
један
ићи
напријед
са
стар
,
смрдљив
дипле
,
учвршћен
на
искрпљен
и
напухан
мјешина
,
задути
у
образ
,
закрвавити
очи
и
,
сав
обливен
зној
,
дувати
из
сав
снага
.
остати
одмах
иза
он
,
ухватити
се
под
рука
,
па
попијевати
.
и
,
из
чудан
инат
неки
,
и
ја
се
прохтједе
да
запјевати
,
да
пустити
глас
.
и
,
изазивати
,
хотимично
насрнути
на
група
њихов
,
жељан
да
јесам
разбити
,
подвриснути
:
лијеп
јесам
у
Алаге
љуба
,
љепота
она
у
сав
Босна
немати
...
људи
,
мислити
зар
да
јесам
пјан
,
раставити
се
и
начинити
ја
пут
.
ники
ни
ријеч
не
рећи
,
ники
не
опсовати
.
А
тај
ја
опет
раздражити
.
ослонити
се
на
пушак
,
застати
и
,
гледати
за
она
,
почети
грдити
,
ружити
она
из
сав
,
глас
.
Почех
и
на
мегдан
зазивати
и
подвикивати
до
промуклост
...
они
се
и
не
осврнути
,
.
.
изненада
,
зар
од
викање
онолики
,
смучити
ја
се
,
стужити
.
испод
појас
снажно
ја
завртити
,
засврдлати
нешто
,
одјекнути
ја
кроз
сав
прси
и
као
да
застати
,
скаменити
се
у
гркљан
.
затим
као
да
се
нешто
затрести
,
уздрмати
у
ја
.
рука
ја
клон
и
пушак
испасти
из
она
.
и
сав
она
трава
,
сав
грчина
она
навријети
ја
на
уста
,
навалити
.
нагло
почети
повраћати
.
зној
ја
облити
по
чела
и
по
образ
,
—
док
ја
се
рука
бити
обледенити
,
—
бол
освојити
сав
јак
и
јак
и
силан
дрхтавица
,
као
у
грозница
,
овладати
ја
читав
тијело
...
—
Аааах
!
.
.
двапут
јекнути
као
рањеник
,
покушавати
да
се
отети
,
исправити
.
и
коракнути
неколико
пута
и
...
сав
почети
дрхтати
око
ја
,
све
поигравати
...
по
друм
,
око
нога
ја
,
као
да
се
испреплести
неколико
пушак
,
око
она
се
разасути
стотинама
маријаш
,
па
се
сав
тај
трести
,
све
треперити
,
дрхтати
,
отскакивати
...
Маријаши
као
да
почети
и
летити
,
облијетати
ја
око
очи
,
превртати
се
,
ковитлати
,
лепршати
,
звекетати
...
Пролијећу
,
вртети
се
,
расипати
,
расти
...
Пушке
се
почети
упињати
,
увијати
као
змија
и
запињати
ја
за
нога
,
ударати
ја
по
бутима
,
теглити
земља
...
Почех
посртати
.
XXИ
требати
ли
да
причати
како
јесам
се
пробудити
у
један
хан
,
у
Коњиц
,
гдје
јесам
ја
донијети
и
оставити
некакав
путник
,
који
се
међусобно
порезати
и
платити
ханџија
унапријед
читав
мој
трошак
за
пун
пет
дан
,
колико
јесам
,
отприлике
,
мислити
да
хтети
одлежати
?
.
.
људи
се
најчешће
дигнути
да
помоћи
онда
кад
јесам
касно
помагати
;
док
човјек
не
загрцати
,
не
освртати
се
на
он
.
по
срећа
,
њихов
помоћ
ја
јесам
ипак
у
згодан
час
доћи
и
на
велик
чудо
ханџијин
опоравити
јесам
се
већ
трећи
дан
и
у
друштво
с
некакав
сељак
поћи
у
Мостар
.
кад
јесам
закуцати
на
авлиски
врата
,
—
ђаво
бити
он
знати
рашта
,
а
суза
јесам
ја
налетити
на
очи
чим
јесам
прихватити
за
алка
,
—
и
кад
јесам
мајка
отворити
канат
,
застати
јесам
обоје
један
према
други
нијем
,
окамењен
.
ја
стати
на
праг
,
ухватити
се
за
канат
,
гледати
у
она
и
кроз
суза
се
смијешити
,
а
она
се
извити
,
издигнути
један
рука
изнад
глава
и
мјерити
ја
један
необичан
,
и
поплашен
и
радостан
поглед
.
тек
кад
се
спустити
с
праг
и
приступити
она
ближе
,
она
одигнути
и
други
рука
и
готово
вриснути
:
—
Смајил
,
што
јесам
блијед
тако
?
.
.
Шта
ти
јесам
?
.
.
па
ја
обгрлити
,
привити
ја
глава
на
прси
и
,
спустити
ја
усна
на
чела
,
прошапутати
глас
пун
стрепња
:
—
јесам
ли
здрав
?
.
.
Шта
ти
јесам
?
.
.
ја
проплакати
,
не
говорити
ништа
.
топлина
мајчин
прси
и
глас
њезин
,
мек
и
звонак
глас
,
измамити
ја
суза
.
Што
јесам
више
плакати
бивати
ја
јесам
сав
лакше
и
са
суза
као
да
јесам
се
на
мајчин
њедра
слијевати
сав
мука
и
сав
бол
што
јесам
она
имати
.
—
Шта
?
.
.
Шта
јесам
?
—
забринуто
запитати
она
и
почети
ја
миловати
по
кос
,
по
образ
.
—
Ђе
те
бол
?
.
.
Шта
?
како
тај
?
.
.
—
Ништа
ја
не
бости
сад
...
добро
јесам
—
једва
јесам
се
некако
моћи
прибрати
и
одговорити
она
.
—
Ништа
.
—
А
што
јесам
блијед
,
зелен
тако
?
.
.
—
јесам
спавати
,
мајка
...
од
несаница
јесам
.
—
А
што
јесам
тај
рука
изгребати
,
крвавити
?
—
пут
се
изгребати
...
пут
ружан
бити
...
—
А
хаљина
?
.
.
Кук
!
.
.
Смајил
!
.
.
и
,
изненадити
,
пљеснути
рука
и
почети
ломити
прст
.
—
Шта
јесам
тај
?
.
.
—
Ништа
...
Ситница
!
.
.
—
ти
...
ти
јесам
у
невоља
бити
...
у
јад
...
—
јесам
,
мајка
...
она
се
ударити
у
прса
и
почети
се
климати
.
—
хаљина
ја
казати
све
...
Кук
!
.
.
па
ја
узити
испод
пазухо
,
повући
ја
у
соб
и
гурнути
на
шилта
...
—
и
гладан
јесам
бити
,
можебити
,
и
...
—
метнути
прст
на
уста
и
застати
мало
.
—
А
и
сад
јесам
гладан
!
—
викнути
јаче
и
ударити
се
по
кољено
.
—
ја
се
запричати
,
а
ти
гладан
...
она
!
.
.
Брже
боље
отићи
и
донети
млијеко
,
сир
,
кајмак
.
сав
оставити
преда
ја
на
ћилим
,
сједе
ја
уз
кољено
и
,
непрестано
гледати
у
очи
,
спустити
ја
рука
на
рам
.
—
јести
!
.
.
—
не
бринути
се
ти
...
Узећу
...
—
јести
,
па
хтети
отићи
да
се
преобући
—
рећи
умиљавати
се
.
—
она
,
какав
јесам
!
.
.
—
какав
?
.
.
лијеп
!
—
нашалити
се
ја
,
давити
се
залогај
.
она
завртити
глава
,
уздахнути
.
—
А
да
ти
он
таки
видити
!
.
.
ех
!
.
.
први
пут
споменути
јесам
он
,
Зулфага
.
и
одмах
,
по
тај
ријеч
,
познати
јесам
да
се
бојити
нешто
,
да
се
плашити
од
он
.
—
А
баш
хтети
да
он
дочекати
овако
—
одговорити
она
брзо
,
не
размишљати
,
радознао
:
шта
бити
Зулфага
учинити
да
ја
овакав
видити
.
—
Нећу
се
преоблачити
...
—
Нећеш
?
—
отегнути
она
и
раширити
рука
.
—
ти
?
—
јок
!
.
.
она
устати
,
повирити
на
врата
и
полако
,
на
прст
,
вратити
се
.
—
Нипошто
не
говорити
тако
—
прошапутати
покуњено
.
—
Нипошто
!
требати
да
се
преобући
.
—
А
ако
хтети
?
.
.
—
ни
ја
,
мајка
за
љубав
?
Нећеш
,
зар
?
.
.
ја
лако
задрхтати
рука
и
испустити
кашика
.
покорно
,
као
дијета
какав
,
подигнути
се
и
поћи
према
она
.
—
Дај
ја
преобући
...
кад
јесам
Зулфага
стигнути
кућа
бити
јесам
већ
преобући
.
Сједио
јесам
покрај
мајка
на
шилта
и
разговарати
с
она
.
Опазивши
ја
он
застати
на
праг
,
изненадити
,
погледати
и
на
ја
и
на
мајка
некако
лукав
,
испитујући
,
па
лагано
,
тихо
,
ступити
у
соб
и
сједе
покрај
пенџер
.
—
А
што
јесам
он
звати
?
—
запитати
полугласан
,
отегнут
,
пажљиво
пратећи
сваки
покрет
мајчин
,
сваки
миг
.
—
Што
ти
јесам
тај
требати
?
.
.
—
ја
он
јесам
звати
—
мирно
одговорити
мајка
,
обмотавати
ја
рука
око
врата
.
—
јесам
ја
јесам
доћи
...
—
јесам
?
.
.
па
се
почешати
по
нос
и
као
да
размишљати
нешто
.
—
А
како
тај
хоџа
пустити
?
—
запитати
јаче
,
гледати
изнад
себе
у
пешкир
некакав
што
јесам
висити
на
зид
.
—
како
тај
?
.
.
—
ја
хоџа
јесам
ни
питати
—
одговорити
он
безбрижно
,
наслањати
се
на
мајка
.
—
Што
хтети
он
питати
?
.
.
зар
сам
дијета
?
.
.
—
охо
!
опет
се
окренути
мајка
и
подругљиво
узвити
нос
.
—
Видиш
ли
он
какав
тај
јесам
—
рећи
пакосно
.
—
Вук
длака
мијење
,
а
ћуд
никад
,
казати
јесам
стар
...
А
он
,
ето
,
ни
длака
промијенити
јесам
...
хунцут
остати
хунцут
...
—
ја
јесам
поштен
отићи
и
поштен
се
вратити
,
—
окресати
ја
немилостиво
,
стријељати
он
поглед
,
—
а
ти
лопов
оставити
и
...
и
наћи
разбојник
и
угурсуз
...
Зулфага
поносито
устати
и
,
стиснут
очи
,
раскорачити
се
насред
соб
.
—
у
мој
кућа
тај
да
ја
рећи
?
.
.
ти
?
.
.
—
запјевати
развлачити
.
—
овај
јесам
мој
кућа
,
а
ти
јесам
намет
,
уљез
један
!
—
твој
ништа
немати
...
сав
јесам
упропастити
—
отегнути
он
љутит
,
а
шијати
он
се
извити
готово
до
под
таваница
.
—
сад
јесам
овај
мој
и
само
мој
.
—
Лажеш
!
.
.
—
Моје
јесам
!
.
.
мајка
раширити
рука
и
поплашити
,
узбудити
,
стати
између
ми
.
—
Шта
ви
јесам
,
ако
бог
знати
?
—
викнути
из
сав
глас
,
готово
нарицати
.
—
ни
поздравити
се
јесам
љуцки
,
а
одмах
се
почети
инатити
...
—
Видиш
...
видити
ко
јесам
подгојити
,
—
отегнути
Зулфага
према
она
и
опет
као
да
почети
попијевати
.
—
ето
тај
срећа
и
одмјена
твој
!
.
.
—
подгојити
јесам
човјек
,
а
јесам
разбојник
—
дочекати
ја
бјешње
,
стискати
зуб
.
Зулфага
приступити
врата
,
отворити
она
и
наклонити
ја
се
са
подсмијех
...
—
Изађи
из
овај
кућа
—
рећи
полугласан
,
развлачити
усна
и
нашкиљити
на
један
око
.
—
Овђе
ти
немати
мјесто
...
—
овај
јесам
мој
бабовина
.
—
излазити
!
—
Нећу
.
—
Шта
ви
јесам
?
...
Шта
ви
јесам
?
.
.
—
очајно
запитати
мајка
,
трчати
час
он
,
час
ја
и
увијати
се
,
ломити
пред
обојица
.
—
јесам
ли
људи
,
шта
ли
јесам
?
.
.
—
Нећу
хунцут
у
кућа
...
Нећу
!
.
.
—
запјевати
Зулфага
измицати
се
.
—
не
требати
ја
хунцут
.
—
хунцут
јесам
ти
!
.
.
мајка
опет
поћи
да
нешто
проговорити
,
приступити
он
,
али
јесам
он
немилостан
зграбити
за
рукав
и
одгурнути
у
страна
.
она
посрнути
на
шилта
,
скљокати
се
.
—
не
гурати
јесам
,
нитков
!
—
викнути
ја
набусит
,
прихватити
за
пушак
који
ја
стајати
баш
украј
врата
.
—
Још
ја
такав
лопов
хтети
мајка
гурати
!
.
.
Опазивши
пушак
Зулфага
поблијед
и
поплашен
се
измакнути
,
заклонити
се
за
канат
.
затим
,
једнако
се
држати
канат
,
искочити
преко
праг
,
стати
на
авлија
и
викнути
из
сав
грло
:
—
помагати
!
.
.
помагати
!
.
.
погинути
!
.
.
мајка
се
нагло
придигнути
,
шчепати
ја
за
рука
и
брзо
изгурати
из
соб
.
—
Иђи
!
—
прошаптати
стењати
,
испрекидано
.
—
Бјежи
од
зло
...
Хајд
Сулага
...
Брже
...
Сулага
,
ко
сусрести
пред
врата
,
као
да
одмах
познати
да
се
десити
нешто
необичан
.
нити
питати
нити
говорити
што
,
узити
ја
за
рука
и
као
дијета
какав
повести
за
себе
у
кућа
.
Хатиџа
,
који
јесам
стајати
на
авлија
,
кратко
наредити
да
скувати
кахва
,
уљести
у
соб
и
сједати
на
миндерлук
указати
рука
да
сјести
и
ја
,
одмах
поред
он
.
за
неки
вријеме
обојица
јесам
сједити
тако
,
нијем
,
непомичан
.
ја
од
узбуђење
јесам
знати
шта
хтети
говорити
,
а
он
опет
јесам
хтјети
запиткивати
ништа
све
док
се
не
утишати
мало
,
док
се
не
прибрати
.
Напошљетку
,
пошто
ја
добро
разгледати
,
понудити
ја
цигар
.
—
тамо
кијамет
бити
—
рећи
.
—
јесам
ли
?
.
.
—
кијамет
.
—
Чуо
јесам
зазивање
,
помагњава
и
поћи
бити
да
видити
шта
јесам
.
Чим
јесам
ти
угледати
,
досјетити
јесам
се
.
па
помијешати
прст
у
брада
и
почети
јесам
чупкати
.
—
јесам
ни
знати
да
јесам
се
вратити
—
прошаптати
.
—
јесам
имати
време
ни
да
се
јавити
ко
—
дочекати
брзо
,
правдати
се
.
—
Данас
допасти
и
ево
одмах
кавга
...
Сулага
се
осмјехнути
.
—
То
јесам
само
почетак
кавга
—
рећи
.
—
Имаћете
јесам
још
...
Чујем
да
ти
јесам
све
уграбити
,
све
отети
...
говорити
:
како
јесам
све
потрошити
,
упропастити
ви
сам
и
...
и
још
свашта
говорити
.
—
она
!
.
.
—
А
какав
јесам
наш
кадија
...
наш
суд
...
хтети
он
учинити
ништа
...
Хатиџа
,
који
јесам
неколико
пута
долазити
до
врата
и
враћати
се
,
напошљетку
као
да
се
одважити
,
уљести
у
соб
,
прекрити
танак
,
црвен
шамија
,
који
она
половица
лице
заклањати
,
носити
у
један
рука
ибрик
са
кахва
,
а
у
други
филџан
.
и
сад
јесам
исти
моћи
опазити
колико
се
разрасти
,
колико
развити
и
прољепшати
!
.
.
бледуњав
лице
њезин
сад
јесам
испод
шамија
изгледати
румен
,
пун
;
црн
очи
почети
она
горити
,
пламтити
;
стас
постати
витак
,
обао
,
а
прси
набрекнути
,
наједрати
и
јечерма
на
она
као
да
почети
пуцати
,
попуштати
.
Погледавши
ја
осмјехнути
се
и
поруменити
још
више
.
Наточивши
кахва
и
понудити
ми
брзо
се
окренути
и
изаћи
,
управо
побјеже
из
соб
.
—
А
како
ти
јесам
бити
тамо
,
на
страна
?
—
запитати
Сулага
мирно
,
правити
се
као
да
не
гледати
ни
ја
ни
Хатиџа
.
—
лијепо
?
—
Добра
ја
бити
.
—
вазда
.
—
и
учити
јесам
?
.
.
—
и
учити
...
—
Па
што
јесам
доћи
?
Рашта
?
—
запитати
јаче
.
—
да
ти
јесам
звати
?
.
.
—
Зажелио
се
кућа
—
слагати
он
и
поруменити
до
уш
.
—
ето
...
он
набрати
обрва
,
замислити
се
.
—
не
моћи
ти
у
онај
кућа
живјети
—
рећи
.
—
ако
остати
тамо
,
он
хтети
ти
доћи
глава
,
макар
тај
и
мајка
бранити
...
он
се
сад
и
не
освртати
на
она
нити
слушати
шта
она
говорити
...
не
моћи
тамо
...
—
макар
...
ја
хтети
наћи
кућа
—
одговорити
он
одлучно
.
Сулага
ја
прекинути
:
—
Нећеш
тражити
...
ево
тај
мој
кућа
...
—
зар
овђе
да
остати
?
—
Овђе
...
и
тако
јесам
ти
мој
...
као
син
...
Хатиџа
опет
уљести
у
соб
да
узети
филџан
.
погледати
се
очи
у
очи
—
засмијати
се
обоје
...
А
тај
ја
збунити
и
не
одговорити
Сулага
ништа
,
ни
ријеч
...
XXИИ
сјутрадан
,
кад
јесам
се
пробудити
,
опет
јесам
се
састати
са
Сулага
.
казати
јесам
он
узгред
да
његов
понуда
никако
примити
не
моћи
.
Размишљао
јесам
о
она
читав
ноћ
и
,
напошљетку
,
одлучити
да
одбити
.
—
зар
ја
,
покрај
свет
свој
имуће
и
добра
,
макар
ја
он
Зулфага
и
не
дати
сада
,
да
се
пребијати
по
туђ
кућа
као
сирјак
какав
,
бескућник
и
беспосличар
?
—
питати
јесам
сам
себе
,
превртати
се
с
бок
на
бок
и
отхукивати
.
—
зар
да
ја
се
са
сав
страна
и
пријатељ
и
душман
потсмјехивати
,
како
јесам
се
,
за
рана
,
натоварити
на
врат
човјек
који
ја
обећати
дат
кћер
,
како
јесам
се
удомазетити
,
те
ја
као
слијепац
какав
храна
и
издржавати
?
.
.
и
шта
бити
се
,
тада
мислити
о
ја
?
.
.
Шта
бити
мислити
и
сам
Хатиџа
,
кад
бити
виђети
како
живити
од
доброта
њезин
отац
док
...
док
се
још
љуцки
ни
замиловати
јесам
?
.
.
Сулага
,
испочетка
,
као
да
и
јесам
усвојити
мој
разлог
и
као
да
он
се
свиђеше
.
Пошље
,
промислити
се
мало
,
опет
се
загријати
и
опет
ја
почети
наговарати
да
остати
код
он
...
—
ако
се
бојити
свијет
,
а
ти
...
ти
одмах
узети
Хатиџцу
,
макар
и
млад
бити
обојити
—
рећи
.
—
узети
она
,
узети
и
мираз
...
тај
и
други
радити
.
ја
опет
одбити
.
—
зар
ја
јесам
једнако
—
питати
јесам
он
,
гледати
он
права
у
очи
,
—
или
живити
од
твој
доброта
или
од
њезин
...
од
њезин
мираз
?
.
.
јесам
ли
исто
?
.
.
—
Вида
се
да
тај
крв
бабине
тећи
кроз
жила
—
одговорити
Сулага
тихо
,
покуњити
се
.
—
тврдити
јесам
глава
и
поносан
као
и
он
...
А
са
таки
памет
мука
хтети
имати
...
—
макар
...
Живот
без
мука
и
јесам
прав
живот
...
он
подигнути
глава
и
грицкати
брк
запитати
:
—
Па
шта
ти
мислити
?
.
.
—
радити
...
—
А
како
хтети
радити
...
празан
рука
?
—
запитати
замишљено
.
—
како
?
.
.
—
никакав
поштен
рад
не
моћи
понизити
...
А
имати
посао
који
се
моћи
и
празан
рука
почети
.
—
зар
да
бити
хамал
?
.
.
Извадивши
из
џеп
бројаница
почети
се
играти
она
.
—
не
моћи
ти
ни
зајам
понизити
,
—
рећи
—
ако
он
мислити
поштено
враћати
...
и
ако
ти
требати
зајам
...
—
ти
хтети
ја
он
дати
?
—
колико
хтети
...
—
Добра
...
Узећу
колико
ја
затребати
...
Чим
јесам
се
растати
отићи
јесам
одмах
да
тражити
дућан
,
магаза
какав
под
кирија
.
и
јесам
се
много
намучити
.
како
јесам
у
онај
доба
бити
доста
празнити
дућан
,
наћи
јесам
један
у
који
јесам
моћи
и
натрпати
роб
колико
јесам
хтјети
и
да
ја
опет
,
—
за
ардија
,
—
преостати
нешто
празан
мјесто
,
гдје
моћи
намјестити
душек
и
ноћивати
.
наравно
,
постарати
јесам
се
одмах
и
да
дућан
лијепо
очистити
и
уредити
,
те
,
кад
унети
роб
,
да
свој
чистина
одударити
,
истакнути
се
између
свити
комшиски
дућан
.
Ћепенке
јесам
чак
и
обијелити
и
ишарати
мало
,
а
испод
стреха
,
који
се
још
једва
држати
,
обијелити
јесам
читав
крњав
зид
,
да
јесам
,
готово
,
отсијевати
према
сунце
.
јесам
још
потпуно
ни
бити
довршити
послати
,
када
заптија
један
,
необично
угојен
и
здепаст
,
са
голем
нос
и
велик
плав
брчина
,
стати
преда
ја
,
поносито
зазвечати
сабља
и
набусито
проговорити
:
—
Хајд
...
звати
тај
бимбаша
...
—
Шта
јесам
?
.
.
какав
јесам
сад
белај
?
.
.
—
помислити
у
себе
и
,
право
да
рећи
,
препасти
се
.
мислити
јесам
да
се
већ
сазнати
штогод
о
мој
хајдучија
,
па
ја
сад
звати
и
хтети
да
испитивати
.
Читавим
пут
јесам
на
друго
ни
мислити
него
шта
хтети
одговарати
и
како
хтети
се
бранити
...
али
како
ли
се
зачудити
кад
мјесто
силом
измишљен
тужилац
и
свједок
код
бимбаша
затећи
Зулфага
,
мрзак
,
поган
Зулфага
,
са
дугачак
шија
његов
,
са
змијски
глава
и
голем
усна
вјечито
развучен
на
смијех
.
он
јесам
сједио
управо
поред
бимбаша
,
крај
шилта
он
,
прекрстио
нога
на
миндерлук
,
па
одбијати
дим
из
чибук
и
присркивати
кахва
.
један
заптија
,
недалеко
од
врата
,
чучнути
поред
мангал
,
у
рука
држати
овећи
ибрик
кахвен
и
чекати
да
она
приточити
,
а
одмах
поред
он
,
на
тле
засјести
други
,
метнути
некакав
хартија
на
кољено
,
па
записивати
нешто
,
непрестано
вадити
из
џеп
мали
,
узак
бурмутица
и
непрестано
потпрашивати
.
Опазивши
ја
као
да
се
збунити
мало
,
смести
се
.
Зулфага
окренути
глава
према
пенџер
и
почети
отезати
шија
као
да
гутати
сув
залогај
,
а
бимбаша
отурити
чибук
,
узвалити
се
уз
јастук
и
почети
се
накашљавати
.
—
А
бре
пезевенк
,
ти
ли
хтети
мајка
да
бити
?
—
брекнути
сурово
пошто
ја
добро
разгледати
,
старати
се
да
ја
напријед
преплашити
дрека
и
крвнички
поглед
.
—
ти
ли
,
бре
,
удар
на
кућа
и
пријетити
оружје
?
.
.
—
нити
јесам
ја
ударити
на
мајка
,
ни
на
кућа
,
ни
пријетити
оружје
—
дочекати
и
ја
осорно
,
упињати
се
да
изгледати
што
суров
и
страшан
.
—
и
рашта
да
ударати
на
свој
кућа
,
који
ја
од
баба
остати
и
на
свој
мајка
,
који
ја
родити
?
.
.
—
ето
,
честит
ефендија
,
—
упасти
Зулфага
брзо
и
дубоко
се
поклонити
.
—
ето
и
сада
говорити
о
свој
кућа
,
за
који
и
суд
царски
рећи
да
јесам
мој
...
—
отети
себе
јесам
,
нитков
,
—
окосити
се
ја
и
поћи
према
он
.
—
сав
јесам
отети
...
Зулфага
се
сакрити
за
бимбаша
и
као
плакати
рећи
:
—
ето
...
тако
и
синоћ
ударити
на
ја
...
на
мајка
.
па
се
некако
спузати
низ
миндерлук
,
готово
пасти
на
кољено
и
почети
љубити
скут
бимбаша
.
—
Аман
,
ефендија
,
—
викнути
очајно
—
живјети
ја
не
да
...
Убиће
ја
разбојник
.
——
Хајдук
,
бре
!
—
узвикнути
и
бимбаша
,
а
вратни
жила
набрекнути
он
и
крв
ударити
у
образ
.
сав
помодрити
.
—
Хоћеш
у
шехер
да
убијати
људи
,
а
?
.
.
—
ја
људи
не
убијати
—
одговорити
он
хладно
,
забацити
рука
на
леђа
и
гледати
он
изазивачки
.
—
ја
само
искати
свој
добра
,
мал
сав
,
што
ја
он
уграбити
...
—
уграбити
?
.
.
уграбити
?
—
запјевати
Зулфага
увриједити
,
па
се
дигнути
и
климати
се
поћи
према
пенџер
.
—
ја
грабити
?
.
.
Бимбаша
одбацити
филџан
који
се
откотрљати
чак
за
врата
,
куцнути
се
по
сабља
и
подвикнути
према
ја
:
—
Оковаћу
ти
,
бре
!
.
.
Мјесец
дан
у
хапс
и
оков
!
.
.
одмах
!
.
.
Зулфага
извити
шија
и
почети
жмиркати
.
—
тако
,
тако
,
ефендија
,
—
отегнути
весело
,
трљати
рука
.
—
тако
он
и
требати
!
заптија
један
уљез
,
сагнути
се
и
почети
се
сашаптавати
с
бимбаша
.
тргнути
он
у
рука
некакав
замотуљак
и
овај
он
брзо
спустити
у
џеп
.
Причини
ја
се
као
да
звецнути
дукат
.
па
се
опет
окренути
заптија
мало
,
погледати
ја
питом
и
одмахнути
глава
:
—
други
пут
бити
паметан
,
—
рећи
меко
,
готово
тепати
—
а
сад
неки
тај
јесам
просто
...
—
зар
?
—
цијукнути
Зулфага
и
разглавити
вилица
од
ухо
до
ухо
.
—
први
пут
се
праштати
,
а
други
пут
се
судити
—
откресати
бимбаша
јаче
и
рука
ја
дати
знак
да
изаћи
.
пред
врата
ја
дочекати
Сулага
,
немиран
,
усплахирен
.
тутнути
заптија
нешто
у
рука
,
узити
ја
за
рам
и
повући
за
себе
.
—
Бјежи
одовлен
—
рећи
брзо
.
—
јефтин
јесам
проћи
.
—
А
оклен
ти
?
.
.
—
Ништа
не
питати
—
прекинути
ја
и
лукав
намигнути
.
—
овај
пут
сав
јесам
бити
добро
...
дати
Божа
,
да
бити
други
пут
и
боље
.
и
не
пуштати
ја
раме
,
извести
ја
на
чаршија
.
XXИИИ
До
неколико
дан
отићи
јесам
кадија
.
бити
тај
омален
,
широк
,
трбушаст
човјек
,
велик
,
округао
глава
који
као
да
он
прионути
за
раме
,
са
голем
,
бијел
турбан
,
за
који
увијек
бити
задјенути
дебео
,
жут
конац
превезан
наочари
и
два
ситан
чачкалица
:
за
зуб
и
за
уш
.
затећи
јесам
он
гдје
легати
на
миндерлук
босоног
,
распасан
,
раздрљен
.
како
се
зар
прејести
за
ручак
,
стењати
јесам
непрестано
,
јечати
и
дахтати
,
лијено
склапати
очи
и
каткада
чудновато
мигати
голем
десни
ухо
,
усиљавати
се
тако
да
отјерати
један
муха
с
образ
,
који
јесам
непрестано
јуришати
не
он
и
додијавати
он
.
Осјетивши
да
јесам
уљећи
,
—
видјети
ја
јесам
моћи
,
јер
нити
се
окренути
према
врата
ни
помакнути
се
,
—
почети
стењати
још
јаче
и
,
као
болесник
какав
,
неки
мек
,
изнемогао
глас
избацити
:
—
ах
...
гонити
овај
муха
.
.
ах
...
Пошто
отјерати
муха
од
он
,
бацити
на
ја
један
уморан
,
тужан
поглед
,
па
склопити
очи
.
Причини
ја
се
као
да
хтети
заспати
.
—
ефендија
...
доћи
јесам
посао
до
ти
—
почети
ја
викати
,
бојити
се
да
се
озбиља
не
занети
и
не
заспати
.
—
ефендија
!
.
.
—
ах
,
не
викати
...
ах
...
не
галамити
тако
,
—
зајечати
он
испрекидано
,
хватати
се
за
прси
.
—
ах
...
јесам
глух
...
—
ама
доћи
сам
посао
...
он
не
одговорити
.
—
и
прешати
ја
јесам
...
невоља
!
опет
ништа
.
—
ефендија
!
.
.
—
ах
...
не
викати
тако
...
ах
!
.
.
—
невоља
јесам
...
морати
викати
...
—
ах
...
мука
мој
...
посао
...
ах
,
—
опет
зајечати
он
и
почети
уздисати
.
—
Дођи
...
други
пут
...
—
не
моћи
,
ефендија
,
више
долазити
—
откресати
ја
пакосно
и
доћи
ја
да
он
гурнути
у
ребро
,
да
продрмусати
мало
.
—
ја
јесам
до
чекање
...
он
као
да
опет
заспати
.
—
ефендија
!
—
ах
...
имати
ли
душа
?
.
.
—
јаукнути
он
,
растворити
уста
и
мученички
превртати
очи
.
—
ах
...
оставити
...
—
Али
молити
ти
...
—
Ена
...
тамо
...
ах
.
.
Ибрахим
ефендија
...
ах
...
питати
...
тамо
...
и
залуд
јесам
он
дозивати
и
мољакати
даље
,
залуд
јесам
чекати
.
не
хтјети
више
ни
отворити
очи
ни
проговорити
.
Ћутао
јесам
као
залити
...
и
јесам
ја
преостајати
ништа
друго
него
да
ићи
у
други
соб
,
те
да
потражити
Ибрахим-ефендију
,
помоћник
кадијин
,
и
он
да
се
притужити
.
Ибрахим
ефендија
,
витак
,
љепушкаст
младић
,
с
очи
као
од
кадифа
,
са
кратак
,
црн
,
поткресан
брада
,
необично
бијел
зуб
који
јесам
непрестано
откривати
,
чим
ја
опазити
поћи
ја
у
сусрет
,
спустити
ја
рука
на
рам
и
тихо
,
развучено
протепати
:
—
ти
долазити
због
Зулфага
,
јесам
ли
?
.
.
ја
застати
изненадити
.
морати
да
јесам
изгледати
необично
блесаст
у
тај
час
,
јер
се
он
снажно
ујести
за
танк
,
румен
усна
и
окренути
се
у
страна
,
поклопити
уста
рука
,
да
зауставити
смијех
.
—
Па
...
па
чим
јесам
ти
опазити
,
одмах
јесам
и
помислити
да
због
тај
долазити
—
наставити
затим
мирније
,
сједати
на
шилта
и
прекрстивши
нога
.
—
знати
да
се
ти
тужити
на
он
,
е
ти
јесам
криво
учинити
.
—
и
јес
’
ја
криво
учинити
—
пресјекох
он
ватрен
сједати
и
без
питање
на
миндерлук
поред
он
.
—
отети
ја
сав
мој
...
—
Вараш
се
ти
,
сладак
,
да
ти
преварити
—
рећи
меко
,
полугласан
.
——
Оно
јесам
један
добар
и
поштен
човјек
,
који
ники
зло
не
мислити
и
који
ники
не
варати
...
—
он
!
.
.
—
ми
јесам
овђе
све
испричати
поштено
и
сав
јесам
он
потврдити
—
наставити
Ибрахим
ефендија
тише
,
као
успављивати
ја
.
—
сав
ми
јесам
казати
...
—
Лупеж
!
.
.
Нешто
као
да
почети
тутњити
,
грмити
,
хрштати
близу
ми
.
обојица
,
и
нехотице
,
застати
и
почети
се
обазирати
.
Ибрахим
ефендија
ослухнути
и
осмјехнути
се
лукав
.
„
То
кадија
хркати
“
,
прошапутати
окретати
ја
се
,
па
ја
опет
почети
миловати
по
рука
.
—
јесам
ли
крив
Зулфага
—
рећи
—
што
јесам
иза
твој
добар
и
поштен
отац
остати
сав
запетљан
,
све
у
неред
?
.
.
колико
јесам
сам
готовина
потрошити
,
па
опет
јесам
готово
ништа
моћи
уредити
!
.
.
—
она
!
.
.
—
Пошље
...
послати
ти
и
мајка
ударити
у
некакав
грађевина
...
задужити
се
,
запетљати
још
више
...
Напошљетку
и
хајдук
дочекати
ви
на
пут
момак
,
Хамида
,
оробити
он
,
узети
он
сав
новац
што
она
наплатити
за
земља
некакав
...
—
То
јесам
Зулфагин
момак
!
—
прекинути
он
ја
узбудити
,
скакати
с
мјесто
.
—
јесам
наш
!
.
.
он
лагати
!
.
.
—
он
се
заклети
да
јесам
он
оробити
хајдук
,
а
кад
јесам
примити
на
душа
,
ја
он
вјеровати
—
рећи
Ибрахим
ефендија
мирно
,
поново
указивати
зуб
.
—
тако
јесам
...
ето
...
пропасти
све
...
ја
узнемирено
почети
шетати
по
соба
,
лупати
,
ударати
.
—
Шта
јесам
још
лагати
Зулфага
?
—
запитати
оштрије
—
Причај
ја
!
.
.
Ибрахим
ефендија
отпочинути
.
—
јесам
он
ништа
лагати
—
рећи
—
сав
јесам
истина
говорити
...
јесам
ли
он
крив
што
јесам
Хамида
оробити
?
.
.
јесам
...
А
чим
јесам
Хамид
оробити
,
—
у
он
јесам
бити
грдан
новац
,
—
ваш
се
грађевина
јесам
више
моћи
довршити
...
—
А
прогутати
ми
сав
готовина
и
сав
кмет
!
.
.
Ибрахим
ефендија
слегнути
раме
.
—
сведно
,
јесам
се
моћи
довршити
—
отсјећи
.
—
А
кад
више
јесам
бити
пар
да
она
довршити
,
онда
...
—
онда
јесам
прећи
Зулфага
?
—
онда
она
Зулфага
,
онако
недограђен
,
купити
од
твој
мајка
за
свој
пар
и
.
.
и
још
она
лијепо
платити
...
у
ја
почети
кипити
,
врети
.
Дође
ја
да
узети
онај
књига
с
тежак
дебео
корица
,
што
јесам
растворити
лежати
близу
он
на
миндерлук
,
и
да
он
треснути
она
по
глава
,
да
он
на
мјесто
убити
.
једва
јесам
се
савладати
да
тај
не
учинити
.
—
А
оклен
Зулфага
његов
пар
—
запитати
кроз
зуб
,
усиљавати
се
да
бити
што
миран
.
—
оклен
,
кад
јесам
наш
слуга
?
—
он
јесам
доћи
од
невоља
да
ви
служити
,
него
он
јесам
умолити
некакав
тај
тетак
—
прогунђати
Ибрахим
ефендија
у
брада
.
—
А
имати
јесам
и
пар
и
данас
она
имати
...
тај
јесам
и
Хамид
потврдити
...
—
опет
Хамид
!
.
.
—
Све'дно
...
ја
он
вјеровати
...
он
јесам
Зулфага
одавно
знати
...
опет
сјести
на
миндерлук
и
стиснути
рука
међу
кољено
,
као
ругати
се
искезити
сав
зуб
према
он
.
—
А
шта
јесам
од
тај
новац
,
што
она
мајка
дати
за
грађевина
?
—
запитати
жесток
.
—
Потрошила
.
—
све
?
—
све
...
ја
заборавити
на
себе
,
планути
.
—
Лаже
!
—
викнути
помамно
прихватати
за
нож
.
—
Лаже
он
!
—
она
јесам
сам
потврдити
да
она
јесам
потрошити
—
нагласити
ефендија
презриво
се
смјешкати
.
—
она
?
.
.
—
све
што
јесам
он
говорити
потврдити
јесам
...
све
!
.
.
поред
Хамида
она
јесам
бити
други
свједок
...
па
ја
ухватити
за
подбрадак
и
погледати
ја
у
очи
.
—
ако
јесам
поћи
да
тужити
,
узалуд
ти
јесам
—
рећи
.
—
и
не
моћи
само
он
,
него
и
рођену
мајка
тужити
...
она
јесам
крив
...
застати
јесам
као
окаменити
и
забленути
гледати
у
ефендија
,
у
кадифаст
он
очи
и
искежен
бијел
зуб
.
и
по
сав
јесам
моћи
познат
да
јесам
и
он
ортак
,
сарадник
Зулфагин
,
да
јесам
обојица
читав
ствар
мајсторски
удесити
,
како
бити
мајка
истакнути
као
главног
кривац
и
тај
ја
онемогућити
сваки
рад
против
она
.
и
,
ни
јесам
не
знати
како
,
опет
ја
рука
полетити
нож
и
нагло
он
извући
из
корица
.
—
Шта
хтети
тај
?
—
запитати
ефендија
меко
,
хватати
ја
за
рука
.
—
зар
јесам
толико
љутит
?
.
.
па
отворити
врата
,
помиловати
ја
по
рука
и
лагано
,
пажљиво
,
изгурати
ја
пред
соб
.
XXИВ
кад
јесам
испричати
Сулага
како
јесам
проћи
код
Ибрахим-ефендије
,
ни
мало
се
јесам
зачудити
.
—
Па
тај
јесам
ја
и
знати
—
рећи
мирно
,
грицкати
брада
.
—
Тома
јесам
се
и
надати
.
и
одмах
ја
предложити
да
засада
све
оставити
на
мир
и
да
ништа
не
предузимати
до
добар
,
згодан
време
.
А
јесам
ли
вјеровати
да
хтети
тај
време
у
истина
наскоро
настати
?
.
.
о
тај
нити
јесам
он
питати
,
нити
јесам
што
напоменути
.
—
пљунути
у
длан
па
радити
—
само
ја
рећи
при
полазак
и
кренути
низ
чаршија
.
—
ако
се
икад
мислити
осветити
ко
,
осветити
он
се
рад
свој
,
претећи
он
...
остати
јесам
пред
дућан
замислити
и
забринути
,
не
освртати
се
ни
на
пролазник
који
ја
поздрављати
,
ни
на
комшија
који
ја
се
јављати
и
зазивати
ја
на
какав
.
с
рука
у
џеп
ходати
јесам
по
стар
,
изрован
калдрма
,
гонити
мачак
који
се
купити
око
сиров
кожа
што
она
комшија
избацити
пред
свој
дућан
,
бацати
се
камење
на
врабац
,
који
се
окупљати
под
стреха
и
,
чешкати
се
кљунић
,
џавељати
,
цврчати
.
и
псовати
јесам
,
грдити
ни
јесам
не
знати
ко
,
на
сила
тражити
кавга
и
инат
,
желити
да
се
макар
с
ко
ухватити
у
коштац
и
да
гушити
,
давити
,
бити
све
око
себе
...
тек
пошто
јесам
ја
нога
почети
бољети
од
дуг
ходање
,
уљећи
јесам
у
дућан
,
сјести
покрај
ћепенак
,
на
сандук
један
,
и
онако
,
ради
обичај
,
почети
на
глас
хвалити
роб
и
зазивати
муштерија
.
по
срећа
,
зазивање
ја
јесам
бити
узалудно
.
неколик
муштерија
,
сељак
некакав
,
свратити
се
,
уљећи
у
дућан
,
и
држати
рука
на
леђа
почети
разгледати
роб
,
погађати
се
.
и
макар
што
јесам
,
—
непрестано
мислити
о
свој
недаћа
,
—
још
једнако
бити
узрујати
и
спремати
на
инат
,
ипак
,
у
погађање
онај
,
у
цјепкање
,
загријати
се
мало
,
распалити
се
.
Хвалећи
роб
сав
више
и
више
почети
и
шал
просипати
и
пецкати
она
...
пазарити
.
Чим
муштерија
отићи
,
сјести
јесам
на
сандук
и
почети
пребројавати
новац
.
и
,
за
чудо
,
онај
звецкање
њихов
,
циликтање
,
као
да
потпуно
растјерати
сав
мутан
мисао
и
сав
дерт
.
Разбацивши
она
по
длан
,
поредати
грош
један
поред
други
,
гледати
јесам
она
дуго
како
се
свијетао
и
одсијевати
према
сунце
,
гледати
она
,
—
макар
ја
се
и
наругати
овај
,
—
са
чудан
љубав
неки
,
готово
као
што
мајка
гледати
одојче
свој
.
јесам
шал
:
сав
јесам
тај
јесам
стећи
,
јесам
зарадити
!
.
.
јесам
!
.
.
ни
украсти
,
ни
отети
,
него
зарадити
,
лијепо
зарадити
,
свој
вјештина
и
мајсторлук
свој
!
и
доћи
ја
да
издигнути
рука
изнад
глава
,
да
викнути
и
сазвати
сав
комшија
и
пријатељ
и
да
показати
свој
зарада
,
похвалити
се
.
Дође
ја
и
да
запјевати
,
да
подвриснути
мало
.
—
ама
јесам
роб
!
.
.
ево
роб
!
.
.
—
почети
викати
лудо
,
помамно
,
зацењивати
се
,
те
се
многи
пролазнина
почети
освртати
и
гледати
ја
зачудити
.
—
Роб
!
.
.
роб
!
.
.
нов
!
.
.
отада
се
потпуно
предати
посао
и
рад
свакакав
.
ни
од
шта
се
стидити
јесам
,
ни
пред
чим
се
снебивати
.
радио
јесам
од
јутро
до
мрак
,
радио
без
одмор
,
непрестано
.
Ишао
јесам
по
село
,
по
узак
,
прашњав
,
изрован
друм
њихов
;
ноћивати
у
тијесан
,
смрдљив
колиба
,
гдје
се
,
у
један
половина
,
који
чак
јесам
ни
преградити
,
спраћати
говеда
,
а
у
други
спавати
чељад
;
сједио
крај
низак
,
крњав
огњиште
на
који
увијек
горјети
ватра
и
зализавала
готово
до
сам
натруо
,
сламнат
кров
кућњи
;
пунити
се
буха
,
испијати
кахва
који
јесам
заударати
на
чађ
,
и
погађати
се
,
цјењкати
,
куповати
стока
,
сир
,
вуна
,
кожа
,
масло
,
мед
,
воштина
.
по
десет
,
по
петнаест
товар
,
на
изгладњелим
мршав
коњ
и
по
неколик
крдо
стока
,
крупан
и
ситан
,
од
чији
рика
,
бука
и
блека
одјекивати
брдо
и
планина
,
гонити
јесам
мој
кириџија
и
мој
момак
,
и
читав
пут
пјевати
се
,
шенлучити
,
пуцати
из
пушак
.
сељак
јесам
кашње
у
ја
куповати
жито
,
брашно
,
пиринач
,
мек
роб
и
сав
новац
,
што
јесам
она
дати
,
поново
ја
враћати
.
Ишао
јесам
затим
и
међу
аскер
,
војник
,
под
сив
,
искрпљен
чадор
,
препуњен
слама
на
који
јесам
лежати
,
дружити
се
с
она
,
јести
пилав
из
стар
,
велик
казан
бакрених
,
продавати
она
некакав
ситница
и
мијењати
с
она
за
барут
,
за
фишек
,
за
брашно
.
неколико
Циганака
,
млад
,
кршан
,
окретан
,
наћи
јесам
,
тај
јесам
ја
,
у
тежак
,
голем
бошча
разносити
роб
по
махала
,
међу
жена
;
неколик
торбар
опремити
јесам
чак
до
црногорски
граница
,
нагонити
она
да
свраћати
и
по
касаба
и
продаја
касабалија
.
јесам
се
ни
облачити
,
ни
гиздати
као
други
.
са
запрегнут
бошча
,
опрашен
,
замаштен
,
прљав
,
често
јесам
више
наличити
какав
хамал
него
беговски
син
,
кољеновић
.
макар
ја
се
и
ругати
,
макар
се
и
подсмјехивати
,
ја
јесам
беговство
свој
бити
објесити
о
клин
и
готово
сасвим
заборавити
на
он
.
А
подругачица
,
шал
,
подсмијех
,
чак
и
псовка
на
мој
рачун
,
бити
јесам
премного
и
што
год
јесам
боље
радио
,
онај
се
све
више
и
више
расипати
.
уколико
човјек
више
вриједи
,
утолико
јесам
и
нападај
на
он
јак
;
ситан
нападај
осипати
се
само
на
ситан
људи
.
стар
,
угледан
,
познат
трговац
у
чаршија
,
што
јесам
по
десет
,
по
двадесет
и
по
тридесет
година
трговати
непрестано
сједећи
и
лешкарити
у
дућан
,
што
јесам
са
чибук
или
цигара
у
зуб
стењати
и
гунђати
прихватити
за
аршин
и
терезије
,
премјеравати
роб
с
кољено
,
што
никад
јесам
моћи
пазарити
а
да
жестоко
не
изгрдити
муштерија
и
не
напсовати
се
и
они
он
и
он
она
,
изненадити
јесам
се
кад
јесам
видјети
како
ја
непрестано
трчкарати
по
дућан
и
око
дућан
,
како
се
увијати
,
улагивати
,
нудити
,
цијенити
.
одмах
јесам
почети
и
да
викати
,
протествовати
.
Назваше
ја
лацман
,
Шваба
,
Чифут
,
који
иза
ручак
ни
сахат
хтети
да
отспавати
,
ни
са
комшија
да
попити
по
неколик
кахва
,
и
који
хтети
читав
ред
чаршиски
наопако
да
преврнути
и
да
сав
муштерија
покварити
.
Муштеријама
јесам
,
опет
,
казивати
како
јесам
ја
кривити
мјерити
,
како
ја
ни
ока
ни
аршин
јесам
у
ред
и
како
јесам
само
за
тај
и
ићи
„
у
свијет
“
да
се
научити
лоповлук
,
пехливанлуцима
и
мајсторија
туђински
.
дрекати
овај
као
да
ники
толико
годити
јесам
колико
Зулфага
.
сваки
јутро
пролазити
ја
он
испред
дућан
,
ићи
међу
комшија
,
састајати
се
с
она
,
сашаптавати
.
по
неколик
ибрик
кахва
наручивати
јесам
и
чашћавати
свако
;
Хамида
као
да
јесам
само
зато
и
водити
уза
се
да
наручивати
кахва
и
да
точити
.
Чак
јесам
свраћати
и
муштерија
,
који
се
враћати
из
дућан
ја
,
те
и
она
чашћавати
.
Два-три
пут
видити
јесам
како
јесам
испружити
шија
,
змијски
глава
принијети
ухо
муштеријин
,
па
нешто
шаптати
,
причати
,
говорити
.
видити
јесам
и
како
указивати
на
трговац
и
као
да
она
призивати
за
свједок
.
наравно
,
ни
јавити
он
се
јесам
,
ни
довикнути
он
што
.
Необично
задовољство
осјећати
јесам
већ
у
тај
што
јесам
видити
да
се
љутити
,
да
он
јесам
криво
што
напредовати
.
А
добар
знак
да
онај
што
радити
добро
радити
,
тај
јесам
,
ако
видити
душман
како
се
љутити
и
кидати
.
мајка
јесам
опет
плакати
непрестано
кад
јесам
она
причати
о
ја
.
Кришом
,
да
не
видити
Зулфага
,
свраћати
јесам
Циганка
што
јесам
ја
разносити
роб
,
дозивати
она
,
куповати
свега
и
што
она
требати
и
што
јесам
требати
,
и
увијек
распитивати
о
ја
.
питати
:
и
како
живити
,
и
како
радити
,
и
гдје
спавати
,
и
гдје
јести
...
и
увијек
она
молити
да
ја
поздравити
,
да
ја
понети
понуда
какав
:
пита
,
пексимит
,
уштипак
,
или
пешкеш
који
:
махрама
,
јаглук
,
кошуља
...
неколико
пута
хтјети
јесам
отићи
да
јесам
видити
и
да
проговорити
с
она
,
али
,
као
за
инат
,
никад
јесам
јесам
моћи
затећи
код
кућа
.
управо
,
—
како
јесам
ја
кашње
причати
,
—
она
јесам
вазда
бити
код
кућа
,
никуд
готово
јесам
ни
излазити
,
али
јесам
слуга
,
по
наговор
њезин
,
морати
сваки
пут
да
одговорити
е
јесам
немати
,
да
јесам
отићи
некуд
.
бојати
се
,
зар
,
сирот
,
да
јесам
не
издавати
и
не
потказати
Зулфага
,
бојати
се
нов
какав
кијамет
,
па
ја
зато
и
одбијати
.
али
опет
кад
јесам
понекада
ићи
Сулагин
кућа
и
пролазити
сокак
,
она
као
да
јесам
пазити
на
ја
,
као
да
ја
чекати
на
врата
,
за
канат
сакрити
.
ја
се
барем
,
пролазити
туда
,
увијек
причињавати
као
да
осјећати
њезин
широк
,
топао
поглед
на
себе
,
причињавати
ја
се
увијек
и
као
да
чути
шапат
неки
и
пригушено
грцање
,
јецање
.
сваки
пут
нешто
као
да
бити
ја
зауставити
,
задржати
ту
,
нешто
као
да
ја
гонити
да
потрчати
врата
,
да
гурнути
у
канат
,
отворити
он
.
—
Хоћу
ли
?
—
питати
јесам
јесам
себе
руменити
и
плашљиво
звјерати
унаоколо
.
и
опет
јесам
пролазити
даље
,
бјежати
управо
,
а
читав
сокак
иза
леђа
ја
као
да
поново
почети
јецати
,
тихо
,
пригушено
јецати
...
један
вече
дочекати
ја
пред
Сулагин
врата
.
Баш
кад
јесам
застати
на
праг
и
прихватити
за
мандал
,
да
гурнути
и
отворити
,
изненада
,
умотати
у
фереџа
,
изаћи
преда
ја
,
ухватити
ја
за
рука
и
снажно
повући
.
—
Чекај
—
прошаптати
некако
њежан
,
молећи
,
па
разгрнути
фереџа
и
погледати
ја
свој
лијепити
,
крупан
очи
.
—
Чекај
,
да
тај
мајка
видити
...
па
се
пропети
на
прст
и
пољубити
ја
у
образ
.
—
сладак
мој
!
.
.
Шећеру
мој
!
.
.
и
плашљиво
се
осврнути
опет
пребацити
фереџа
преко
глава
,
умотати
се
и
готово
каскати
отићи
према
кућа
...
XXВ
иако
јесам
у
Сулага
ићи
доста
често
,
—
по
један
и
по
два
пут
у
неђеља
,
—
ипак
се
са
Хатиџа
јесам
много
састајати
.
стид
јесам
,
зар
,
бити
да
отац
и
мати
видити
како
пристајати
за
ја
и
како
се
разговарати
,
страх
да
се
не
нашалити
с
она
,
да
јесам
не
пецнути
.
зато
се
вазда
и
уклањати
,
измицати
,
сакривати
.
само
кад
они
не
бити
бити
код
кућа
,
—
кад
бити
отићи
куда
,
—
излазити
јесам
преда
ја
,
јављати
се
,
слободан
,
ведар
и
весео
,
вјечито
се
играти
свој
мали
,
мирисав
јаглук
и
забацивати
до
на
врх
глава
крај
црвен
шамија
,
који
она
падати
по
образ
и
сакривати
половица
лице
.
и
,
наклонити
глава
прама
десни
раме
и
грицкати
мали
,
ружичаст
нокат
,
питати
ја
о
сав
,
шалити
се
.
јесам
у
ми
бити
ни
стискање
рука
,
ни
грљење
.
јесам
бити
ни
врућ
пољубац
,
ни
натегнут
уздисај
,
ни
превртање
очи
.
никад
јесам
јесам
запитати
:
јесам
ли
она
драг
;
никад
се
јесам
заклињати
,
ни
тражити
да
се
заклињати
.
сав
наш
разговор
бити
јесам
обичан
,
врло
обичан
.
ако
јесам
она
причати
о
радња
,
о
дућан
,
о
мачак
који
ја
уловити
по
четири
миш
на
дан
,
о
разрачунавање
са
Зулфага
,
слушати
ја
пажљиво
,
као
да
јесам
китити
заносан
љубаван
изјава
.
ја
јесам
,
опет
,
она
слушати
кад
ја
говорити
о
комшилук
и
комшиница
,
о
махнит
Фата
и
паметан
Злата
,
о
чевра
што
јесам
вести
чист
злато
и
о
чевра
што
јесам
препуњен
свила
,
о
димије
од
свила
дукатлија
и
о
димије
од
свила
бешлуклија
,
о
састанак
и
теферич
дјевојачки
.
Чак
и
при
растанак
причати
јесам
о
тај
,
само
о
тај
и
,
за
чудо
,
никада
ми
се
,
ни
једном
ни
други
,
тај
додијати
не
бити
.
сахат
јесам
ми
и
у
такав
разговор
бити
кратак
од
минута
.
Петка
,
кад
јесам
се
у
кућа
кухати
какав
лијеп
јела
,
слати
ја
увијек
понешто
.
око
ручак
,
испред
подне
,
јавити
бити
се
тада
обично
у
чаршија
или
хамал
какав
или
Циганка
понеки
,
носити
у
мали
,
калајисан
тасима
и
пилав
,
и
червиш
,
и
долма
,
и
јапрак
.
сав
ја
тај
остављати
на
дућан
и
одлазити
мирно
,
не
говорити
ни
ријеч
и
не
гледати
ја
чак
.
знати
јесам
добро
да
хтети
се
и
јесам
досјетити
од
ко
јесам
.
и
чим
бити
ручати
,
одмах
јесам
долазити
да
однети
празан
судити
,
опет
онако
тих
и
онако
мучаљив
.
залуд
бити
покушавати
да
она
задржати
и
увући
у
разговор
,
залуд
бити
она
митити
,
улагивати
се
.
одлазити
јесам
не
слушати
и
не
освртати
се
више
...
једанпут
ја
само
послати
и
цвијеће
.
кит
један
руж
,
шебој
и
рузмарин
обмотати
злато
и
црвен
свила
и
послати
ја
у
јаглук
,
поручити
узгред
да
она
увече
доћи
под
пенџер
,
на
разговор
.
Необично
јесам
се
зачудити
такав
порука
...
Шта
јесам
хтјети
са
цвијеће
,
шта
са
јаглук
,
свила
и
злато
онај
?
.
.
јесам
ли
жељети
да
и
ја
,
као
и
остати
момак
и
дјевојка
,
отпочети
са
такав
пешкеш
и
са
састанак
у
ноћ
,
по
мјесечина
,
кад
ружити
цват
и
јоргован
мирисати
?
јесам
ли
видјети
од
други
,
па
зажељети
да
и
сам
окушати
?
.
.
или
јесам
имати
да
ја
казати
нешто
чудан
,
нов
,
лијепо
,
нешто
што
се
не
казивати
по
дан
,
под
врео
,
топлим
сунце
,
кад
се
крв
у
жила
распасти
и
кад
се
отворено
гледати
очи
у
очи
један
други
,
него
у
полутама
,
помрчина
,
у
сјенка
стар
бршљан
обрастао
зид
,
кад
се
чудан
тишина
,
неки
разлити
унаоколо
и
кад
се
само
шапатом
смије
говорити
?
.
.
—
Шта
бити
тај
бити
што
бити
сад
имати
казати
,
а
прије
јесам
моћи
?
.
.
Шта
јесам
тај
?
.
.
Напошљетку
јесам
читав
кит
бацити
у
ћошак
један
у
дућан
,
гдје
јесам
одмах
дочекати
дебео
,
угојен
мачак
и
почети
се
играти
она
.
и
јесам
отићи
на
састанак
.
—
Што
јесам
ја
звати
?
—
питати
јесам
јесам
сјутрадан
,
кад
јесам
се
наћи
и
остати
осамљен
обојити
.
—
Рашта
?
.
.
она
се
насмијати
,
ошинути
ја
јаглук
по
лице
и
,
објешењачки
додирнути
свој
нос
у
мој
,
почети
ја
шкакљати
по
лице
свој
бујан
,
коврџав
кос
.
—
Што
јесам
ти
звати
?
—
отегнути
.
—
не
знати
?
—
не
знати
.
—
она
!
.
.
па
пљеснути
рука
и
зажмирити
мало
.
—
Бојиш
се
тај
ноћ
!
—
узвикнути
пакосно
.
—
Мрак
се
бојити
...
—
А
тај
се
бојити
дан
...
она
накривити
глава
и
почети
грицкати
нокат
.
—
А
ја
ти
чекати
на
пенџер
—
рећи
некако
тужно
,
снуждити
.
—
наслонити
се
на
демир
,
међу
цвијеће
,
и
чекати
.
—
зар
?
.
.
—
и
...
и
хтјети
само
да
ти
гледати
и
да
ти
пјевати
...
Дошло
ја
тако
...
да
запјевати
...
ама
не
сам
,
не
себе
,
него
...
као
што
бумбул
пјевати
други
...
ти
,
ето
,
баш
ти
!
.
.
Аман
,
какав
јесам
ноћ
бити
!
.
.
и
јесам
више
о
тај
хтјети
говорити
.
А
у
наредни
петак
јесам
ја
послати
ручак
.
XXВИ
мало
помало
и
хајдук
се
у
земља
сасвим
осилити
.
Чет
њихов
попунити
се
,
нарасти
,
и
са
свој
навала
учестати
необично
.
сељак
из
свити
село
,
—
који
додијати
зулум
и
намет
разни
,
—
остављати
јесам
дом
,
неки
она
и
палити
,
и
придруживати
она
се
.
у
многи
кућа
и
не
остати
готово
мушки
глава
;
остати
јесам
само
старац
и
нејак
дјеца
,
који
се
јесам
моћи
пушак
ни
заметнути
.
одмах
се
моћи
познати
да
тај
не
слутити
на
добро
и
да
хтети
се
наскоро
читав
земља
дигнути
на
устанак
.
Чак
ни
царски
војска
јесам
моћи
остати
на
мир
и
њезин
сила
као
да
се
више
ники
бојати
јесам
.
неколико
табор
,
који
јесам
пратити
тајин
у
Никшић
,
дочекати
јесам
и
разбити
;
једва
по
десетак
људи
што
живити
изнети
глава
.
глас
који
јесам
сваки
дан
стизати
бити
јесам
сав
црњо
и
што
јесам
гласник
бити
нов
бити
јесам
она
и
вијест
страшан
.
рањеник
,
—
који
јесам
доносити
у
кола
,
на
носила
,
на
коњ
,
—
изнемогао
,
сатрвен
,
јадан
,
најбоље
јесам
потврђивати
тај
глас
.
ради
тај
у
читав
шехер
настати
чудан
комешање
неки
.
ако
који
рањеник
јесам
бити
смртно
ранити
,
ако
јесам
имати
бити
при
свијест
,
сав
јесам
одмах
,
—
носити
у
мали
,
шарен
тасима
или
у
танак
,
везен
чеврма
,
понуда
—
одлазити
да
он
обићи
,
видити
,
да
питати
и
распитати
о
сав
.
ко
јесам
моћи
тамо
приступити
,
тражити
јесам
и
питати
берберин
,
који
јесам
са
запрегнут
бошча
и
засукан
рукав
непрестано
чистити
,
истирати
,
прати
бритва
,
клијешта
и
приправљати
мехлем
,
јер
јесам
сав
највише
и
замјењивати
хећим
и
готово
једини
радити
око
рањеник
.
пред
вече
,
раније
,
сав
јесам
затварати
дућан
,
праштати
се
и
грлити
с
комшија
,
као
да
се
више
никад
видјети
хтети
,
и
тужан
,
замислити
,
забринути
одлазити
кућа
.
иза
акшам
,
пред
џамија
,
састајати
се
опет
,
окупљати
у
мали
,
риједак
гомила
и
полугласан
шаптати
,
договарати
се
.
јесам
ли
моћи
да
се
договорити
,
ићи
јесам
један
други
кућа
,
на
сијело
.
и
ники
јесам
смјети
јесам
да
поћи
.
окупити
бити
се
по
двојица
,
по
четворица
или
више
она
,
потпуно
опремити
и
оружан
,
с
напуњен
пушка
,
и
,
пропустити
напријед
момак
,
који
јесам
носити
дугачак
,
мушемели
фењер
,
лагано
,
оборен
глава
ићи
за
он
,
не
стругати
постула
,
не
говорити
,
не
јављати
се
ником
.
на
сијело
јесам
бити
пажљив
,
обазрив
.
врата
јесам
обично
закључавати
и
подупирати
мертек
,
да
она
не
бити
какав
непозван
гост
изненадити
;
прозор
и
пушкарница
на
зид
зачепљали
јесам
јастук
и
крпа
,
да
се
на
поље
не
бити
чути
разговор
или
препирање
.
затим
,
уносити
се
један
други
у
лице
и
говорити
више
знак
него
ријеч
,
загледати
јесам
оружје
,
окретати
он
,
чистити
.
ако
јесам
случајно
гдјегод
на
таван
,
у
прашина
,
бити
какав
стар
пушчетина
,
нож
,
па
макар
и
косијер
,
—
и
она
јесам
извлачити
,
и
она
чистити
,
поправљати
.
узгред
јесам
пунити
и
фишек
и
гурати
она
у
фишеклија
,
који
она
бити
привезати
о
појас
;
ако
јесам
фишеклија
бити
препун
,
гурати
јесам
фишек
у
њедра
,
у
џеп
,
за
силах
,
у
голем
духанкеса
,
који
она
висити
низ
бедра
.
непрестано
као
да
се
спремати
за
бојити
,
непрестано
уређивати
и
—
непрестано
одуговлачити
,
отезати
с
полазак
.
не
смијући
,
зар
,
да
се
одмах
окресати
са
усташ
многи
јесам
отпочети
свој
јунаштво
кушати
у
чаршија
.
људи
који
јесам
ићи
кућа
а
који
она
се
јесам
свиђати
,
дочекивати
јесам
насред
пут
,
хватати
за
прса
и
шамарати
питати
имати
ли
какав
веза
са
усташ
...
трговац
,
бакал
,
занатлија
одлазити
јесам
у
дућан
и
измахивати
она
нож
изнад
глава
,
узимати
,
односити
роб
.
нападати
јесам
каткада
и
на
кућни
врата
тражити
цура
,
дозивати
она
...
Дешавало
се
,
па
јесам
и
чаршија
затварати
.
кренути
неколико
она
,
обијестан
,
љутит
,
раздражен
,
с
исукан
сабља
и
напуњен
пушка
,
застати
на
сред
чаршија
и
само
једном
подвикнути
:
—
затварати
!
и
сав
се
чаршија
затварати
одмах
,
опустјети
за
неколик
минута
,
а
преплашен
трговац
ја
дућанџија
гологлав
,
босонози
,
неуређен
,
потурити
се
грабити
јесам
тихо
кроз
сокак
и
без
обзир
трчати
,
ићи
,
бјежати
кућа
.
Чак
јесам
и
ја
натјерати
да
затворити
и
да
се
сакривати
.
Зулфага
ја
неколико
пута
пролазити
испред
дућан
весео
,
насмијан
,
задовољан
,
а
око
он
,
са
два
страна
,
ићи
двојица
момак
,
пијан
,
разуздан
,
полудивљи
,
који
јесам
попијевати
и
вриштати
играти
се
оружје
и
насред
чаршија
пуцати
,
шенлучити
.
сваки
пут
када
бити
наљегнути
погледати
бити
ја
испод
ока
,
лукав
намигнути
и
накашљати
се
.
и
тај
као
да
јесам
бити
знак
пратилац
да
постати
још
бјешњи
,
још
диваљ
и
још
разуздан
...
пред
вече
јесам
ја
доћи
обојица
.
застати
пред
дућан
,
наперити
пушак
и
климати
се
и
заплетати
језик
одмах
загаламити
:
—
затварати
!
—
Нећу
—
одговорити
она
опор
,
држати
рука
у
џеп
и
раскорачити
се
на
ћепенак
.
—
јок
...
—
затварати
!
.
.
Авдо
,
комшија
ја
,
који
јесам
нешто
размјерати
у
сав
дућан
,
бацити
и
терезије
и
ока
,
усплахирено
утрчати
и
умијешати
се
међу
ми
.
—
оставити
се
кавга
,
људи
!
—
викнути
промукло
,
а
рука
који
јесам
раширити
дрхтати
он
.
——
оставити
беспослица
!
.
.
—
неки
затварати
!
—
опет
заграјати
обојица
и
почети
псовати
.
—
неки
затварати
!
.
.
—
Нећу
!
Авдо
,
бојити
се
несрећа
,
ступити
ја
на
дућан
,
повући
ја
са
ћепенак
и
јесам
почети
затварати
.
—
Бјежи
куд
бити
—
шапнути
,
а
смести
се
па
не
знати
за
који
хтети
ћепенак
пријести
прихватити
.
—
Ида
!
—
Нећу
.
и
потегнути
мали
пушак
иза
појас
почети
се
кочоперити
,
пријетити
...
—
удрити
,
ако
смијете
!
.
.
Авдо
се
нагло
окренути
,
уграбити
ја
пушак
из
рука
и
одбацити
јесам
.
—
Бјежи
!
.
.
Видиш
да
јесам
наговорити
!
.
.
Бјежи
!
—
шапнути
опет
.
ни
јесам
не
знати
шта
ја
бити
у
тај
час
.
не
одговорити
он
ништа
,
не
рећи
ријеч
.
као
да
ја
гурнути
неко
,
брзо
,
без
размишљање
,
скочити
са
ћепенак
и
потрчати
према
оближњи
сокак
.
силан
пуцањ
одјекнути
ја
иза
леђа
и
нешто
зазвиждати
кроз
ваздух
,
изнад
глава
ја
.
нога
ја
задрхтати
,
стрести
се
,
и
неко
као
да
ја
приковати
на
мјесто
.
пуцањ
,
још
јак
и
још
силан
,
поновити
се
и
куршум
ја
мина
покрај
ухо
.
и
,
од
страх
,
од
шта
ли
,
посрнути
у
хендек
некакав
,
пасти
ничице
.
Диже
се
чудан
граја
и
неки
зазвати
у
помоћ
.
замало
,
па
се
око
ја
окупити
читав
гомила
и
Авдо
,
стењати
и
отхукивати
,
почети
да
причати
нешто
,
да
објашњавати
.
неколико
рука
,
уз
необичан
дрека
,
прихватити
ја
тада
,
одигнути
од
земља
.
неки
ја
залити
и
вод
по
лице
и
од
студен
онај
стрести
се
и
нагло
подигнути
глава
.
—
немати
крв
!
.
.
јесам
ранити
!
.
.
—
викнути
неко
загледати
.
—
здрав
јесам
...
—
здрав
—
потврдити
још
неки
.
Авдо
ја
подухватити
испод
пазухо
,
подупријети
ја
читав
тијело
свој
,
и
повести
мало
.
—
Можеш
ли
ићи
?
—
причинити
ја
се
као
да
запитати
.
—
Шта
питати
?
—
отегнути
полугласан
.
—
Можеш
ли
ићи
?
—
Чина
ја
се
да
моћи
.
—
Окушај
!
.
.
он
ја
пустити
и
измакнути
се
.
Пођох
посртати
и
поводити
се
.
нога
јесам
ја
још
једнако
дрхтати
,
а
у
бедро
ја
сијевати
и
болило
ја
.
—
Хоћеш
ли
Сулага
?
—
запитати
Авдо
меко
,
опет
пристајати
за
ја
.
—
Нећеш
?
—
Хоћу
.
—
Добра
...
Пратићу
ти
...
па
,
разгледати
унаоколо
,
опет
се
врнути
према
дућан
,
одигнути
мој
пушак
са
земља
и
,
дунути
у
грлић
,
поћи
,
држати
јесам
у
рупа
,
увијек
спреман
да
опасти
.
—
Можеш
ли
?
—
опет
запитати
пошто
јесам
прилично
одмакнути
.
—
Мог
.
—
Ника
добар
од
Алах
!
.
.
кад
јесам
се
приближити
Сулагин
врата
истрчати
ми
неко
у
фереџа
у
сусрет
и
почети
ја
дрмусати
.
—
Смајил
,
болан
!
.
.
јесам
ли
жив
?
.
.
познати
Хатиџа
.
Фереџа
на
раме
трести
она
се
и
нимало
се
не
обзирати
на
зачуђен
Авдо
збуњено
се
окретати
око
ја
и
пипати
ја
по
прса
,
по
раме
.
—
А
сад
...
рећи
...
да
јесам
погинути
...
—
прошаптати
узбуђено
.
—
не
бојити
се
...
ево
ја
...
и
поздравити
се
с
Авдагом
уљећи
за
она
у
кућа
.
XXВИИ
знанац
и
пријатељ
каткада
грд
додију
и
постати
несносан
него
љут
душман
.
сваки
дан
,
након
кијамет
онај
,
долазити
ја
у
дућан
по
неколико
она
,
засједати
по
сандук
и
по
врећа
с
кахва
,
прислонити
дуг
пушак
уз
раф
а
сабља
пребацити
преко
крило
,
и
додијавати
са
свој
питање
.
распитивати
се
и
о
нападај
и
о
Авдаги
и
причати
о
нападач
.
неки
се
правити
и
као
да
она
познати
,
иако
она
,
—
увјерити
јесам
—
јесам
познавати
.
називати
она
пијаница
,
лопов
,
разбојник
,
који
имати
више
убиство
на
душа
него
на
глава
длака
.
други
јесам
опет
тврдити
како
тај
ники
други
јесам
бити
него
усташа
,
који
се
преобући
у
турски
хаљина
и
стати
у
шехер
да
штогод
упљачкати
.
наравно
,
сав
јесам
савјетовати
да
се
притужити
бимбаша
.
сав
као
да
јесам
бити
тврдо
увјерити
да
хтети
она
он
,
онако
бистар
и
проницав
,
некако
пронаћи
и
ухватити
,
да
хтети
она
први
ући
у
траг
.
Једини
Сулага
сумњив
јесам
вртити
глава
и
одмахивати
рука
.
—
Шта
јесам
бити
бити
,
—
зборити
јесам
тихо
,
превртати
бројаница
.
—
хвала
бог
,
кад
јесам
проћи
горе
...
тај
као
да
јесам
пресијецати
сваки
далек
говор
.
—
Тхее
...
тако
јесам
—
гунђати
јесам
неки
,
незадовољан
што
она
хтети
послушати
.
—
Тааако
...
и
сав
се
одмах
дизати
и
одлазити
,
не
зборити
више
,
нити
се
поздрављати
.
један
јутро
,
пошто
се
сав
разићи
и
пошто
јесам
остати
јесам
са
Сулага
,
изненада
ја
ступити
не
дућан
човјек
некакав
.
умотати
јесам
бити
у
голем
,
црн
струка
,
чији
се
крај
вући
по
тле
;
опута
на
опанак
попуцати
он
и
влачити
се
по
земља
,
заплетати
се
за
нога
,
гајтан
на
прашњав
тозлуци
распасти
се
,
попустити
,
те
се
испод
она
провидити
и
стопа
и
закрпљен
ивица
од
чарапа
.
—
Познајеш
ли
ја
?
—
подвикнути
струка
некако
весело
,
па
заиграти
насред
дућан
и
нагло
се
раширити
преда
ја
.
—
јесам
ли
ја
заборавити
?
—
Хасан
!
.
.
готово
одгурнути
Сулага
с
пута
брзо
притрчати
Хасан
и
пољубити
се
с
он
.
—
Шта
јесам
?
.
.
како
јесам
ја
?
.
.
—
Добра
јесам
—
одговорити
он
једнако
поигравати
.
—
и
здрав
.
.
—
да
јесам
здрав
,
не
бити
ти
моћи
донијети
товар
поздрав
—
откресати
весело
.
—
А
Хајкуна
тај
читав
товар
послати
...
—
Хајкуна
?
.
.
како
опет
?
.
.
Хасан
се
окренути
у
страна
и
отпрсну
.
—
не
питати
...
обрукати
се
—
рећи
.
—
обрукати
?
.
.
—
удати
се
за
онај
...
за
онај
што
он
измлатити
...
—
она
!
.
.
Хасан
слегнути
раме
.
—
Шта
хтети
...
Женска
памет
—
рећи
сажаљевајући
.
—
кад
она
се
опет
вратити
...
и
вратити
се
убрзо
зар
због
чибукање
...
обузети
јесам
стар
севдах
и
...
покорити
он
се
...
—
тако
судити
—
прошаптати
Сулага
и
погладити
се
по
брада
.
—
воља
Божја
...
—
Жао
ја
само
што
он
још
једном
јесам
добро
измлатити
...
да
он
научити
памет
...
узети
он
око
појас
и
посадити
на
сандук
један
,
одмах
поред
Сулага
...
гледати
јесам
он
непрестано
,
смјешкати
се
,
—
ни
јесам
не
знати
рашта
,
а
опет
ја
доћи
да
се
смијем
,
—
и
...
и
све
као
да
јесам
вјеровати
да
јесам
тај
баш
он
,
Хасан
,
предати
ја
...
—
јесам
ли
изненада
кренути
на
пут
?
—
запитати
након
кратак
почивка
,
тек
колико
да
не
шутати
.
—
кад
?
.
.
—
Па
јесам
изненада
...
на
овај
пут
спремати
се
одавно
—
одговорити
безбрижно
,
отирати
лице
јаглук
.
па
подигнути
глава
и
лукав
намигнути
.
—
и
ти
знати
о
тај
—
рећи
.
——
и
кушати
јесам
заједно
...
брзо
он
ударити
по
кољено
и
викнути
из
свет
глас
:
—
на
мој
душа
,
опет
поћи
у
хајдук
!
.
.
—
Пошао
на
усташа
—
поправити
ја
он
и
потврд
глава
.
—
осилити
се
,
па
она
требати
скрхати
...
ко
год
се
осилити
,
требати
он
мало
поткресати
,
као
што
се
гранат
дрво
поткресивати
...
А
фукара
кад
се
осилити
грд
јесам
и
ћорав
...
њезин
тиранија
надмашивати
сав
други
...
А
имати
ли
дружина
?
—
запитати
Сулага
шапатом
,
играти
се
бројаница
.
—
колико
?
—
ја
јесам
чути
да
се
одавле
,
из
Мостар
,
спремати
читав
војска
,
који
хтети
гонити
усташа
—
одговорити
Хасан
мирно
и
пребацити
нога
преко
нога
.
—
тај
хтети
се
војска
придружити
и
ја
...
Сулага
поклопити
очи
десни
рука
и
пригушено
се
засмијати
.
—
тај
војска
још
хтети
кренути
—
рећи
.
—
Хеће
?
.
.
—
Па
...
и
усташа
јесам
оружан
,
—
дочекати
Сулага
пакосно
,
—
и
не
шалити
се
...
А
кад
не
бити
бити
оружан
,
наш
бити
се
одавно
дигнути
да
она
тонути
...
па
показати
на
тројицу-четворицу
младић
,
који
,
нагиздан
и
оружан
,
носити
пун
боца
ракија
у
рука
,
проћи
чаршија
.
—
Ена
она
,
—
рећи
,
—
и
оружан
и
опремљен
...
по
дан
,
по
ноћ
увијек
јесам
на
нога
...
у
берберница
и
кахва
и
не
говорити
ни
о
шта
колико
о
бој
...
А
кад
се
премного
говорити
о
један
посао
,
тај
,
бивати
,
значити
,
да
се
немати
смјелост
да
он
се
приступити
...
—
То
,
богме
,
не
ваљати
—
рећи
Хасан
снуждити
,
уједати
се
за
усна
.
—
Док
се
ја
смислити
,
усташа
хтети
ојачати
.
—
и
јуче
јесам
разбити
наш
чета
—
напоменути
Сулага
.
—
и
јуче
?
—
Ноћас
јесам
довести
рањеник
.
сад
она
почети
доводити
по
ноћ
,
да
се
свијет
не
плашити
...
—
брука
!
—
срамота
!
Хасан
одгурнути
пушак
нога
и
погледати
ја
.
—
Имаш
ли
што
да
се
јести
?
—
запитати
живо
.
—
гладан
јесам
...
—
имати
,
имати
,
брата
!
.
.
она
,
што
не
казати
одмах
?
.
.
сад
хтети
бити
—
почети
ја
шепртљати
,
збуњено
се
освртати
...
Сулага
одигнути
рука
и
дати
ја
знак
да
застати
,
да
се
смирити
.
—
Данас
хтети
у
ја
на
ручак
—
проговорити
меко
.
—
кад
не
моћи
јаран
дочекати
у
свој
кућа
,
ено
тај
мој
...
—
ја
јесам
свеједно
гдје
хтети
...
само
дати
да
се
јести
...
гладан
јесам
—
отегнути
Хасан
зијевати
и
протезати
се
устати
.
—
Па
хајде
...
хајдемо
...
Сулага
се
дигнути
и
онако
ситан
,
погурен
,
поћи
пред
ми
,
—
ја
поћи
за
он
.
Хасан
се
опет
умотати
у
струка
,
сакрити
и
глава
и
оружје
,
те
он
се
само
видјети
лабавити
,
прашњав
тозлуци
са
распанут
гајтан
и
широк
расквашен
опанак
са
испуцан
опута
.
Читавим
пут
јесам
проговорити
ријеч
:
само
јесам
мумољио
,
пјевуцати
нешто
.
—
Ева
ми
—
рећи
напошљетку
Сулага
кад
стигнути
до
кућа
,
један
рука
држати
канат
и
пуштати
ми
да
ући
у
авлија
.
—
ако
јесам
огладнити
,
сад
хтети
се
поткријепити
—
рећи
Хасан
,
пријатељски
он
куцкати
по
раме
...
изненада
,
из
соб
један
,
истрчати
Хатиџа
,
весео
,
зајапурен
,
са
неуређен
кос
који
она
се
расипати
по
чела
и
са
обнажен
рука
до
лакат
,
који
јесам
бити
засут
брашно
.
Опазивши
међу
ми
стран
,
непознат
момак
,
полугласан
цикнути
,
одигнути
рука
и
сакрити
лице
рукав
,
па
се
нагло
окренути
на
пета
и
побјеже
у
соб
.
димије
јесам
она
у
лет
необично
шуштати
и
заплетати
се
око
нога
,
црвен
шамија
лепршати
она
око
глава
,
треперити
,
а
дугачак
плетеница
шибати
јесам
по
кук
и
расплетати
се
,
расипати
...
—
Ко
јесам
тај
?
—
шапатом
запитати
Хасан
и
брзо
ја
приступити
.
—
Чија
јесам
?
.
.
—
Па
...
болан
...
тај
ја
јесам
вјереница
—
одговорити
он
поносито
.
—
Тооо
?
.
.
и
ударити
се
рука
по
кољено
.
—
за
онаки
се
љепота
и
глава
давати
!
.
.
—
сад
хтети
ручак
...
одмах
...
—
благо
проговорити
Сулага
,
који
се
бити
одвојити
од
ми
и
отићи
у
кухиња
да
видити
ханума
.
—
Брже
хтети
...
—
јад
он
знати
...
а
,
глад
ја
,
ево
,
проћи
...
—
шапнути
Хасан
растегнути
и
збацити
струка
са
себе
.
—
она
!
сретати
ли
себе
!
—
викнути
јаче
,
стискати
ја
за
мишица
.
Сулага
дохватити
велик
бакрени
ибрик
,
пребацити
пешкир
преко
раме
и
понудити
да
умити
рука
прије
ручак
,
јесам
почети
полијевати
...
XXВИИИ
Хасан
се
први
дан
настати
у
мој
дућан
,
одомаћити
се
потпуно
.
донети
сав
ствар
што
она
имати
,
—
а
јесам
она
ни
имати
много
,
——
и
размјестити
она
онако
како
се
он
свиђати
,
не
водити
рачун
о
тај
:
хтети
ли
ја
бити
на
сметња
или
хтети
...
хаљина
некакав
разбацити
по
сандук
и
по
роба
,
заклонити
ја
роб
она
,
оружје
објесити
о
раф
,
ћепенак
и
изнад
врата
ардијски
,
фишек
разбацати
по
шилта
и
по
чекмеџа
с
новац
,
те
ја
јесам
у
неки
доба
дућан
више
наличити
на
пушкарница
какав
него
ли
на
бакалница
,
трговина
...
Чак
јесам
доводити
и
некакав
Арнаут
,
дивљака
некакав
,
полуго
и
одрпан
,
и
—
не
питати
ја
,
—
сједио
с
она
,
сашаптавати
се
и
пунити
фишек
.
ако
се
који
од
муштерија
јавити
да
што
пазарити
,
нити
се
мицати
нити
баталити
свој
посао
.
Шта
више
,
као
да
он
бити
криво
што
ја
икако
и
пазаривати
код
јесам
он
ту
.
вазда
ја
премјеравати
мрк
поглед
кад
бити
случајно
,
мјерити
штогод
,
морати
се
очешати
од
он
или
он
нехотице
гурнути
.
—
пхи
,
поган
радња
!
—
говорити
јесам
неколико
пута
,
мрштити
се
и
отпљуцкивати
у
страна
.
—
трговац
!
.
.
Гуликожа
!
.
.
улагивати
!
.
.
пхи
!
.
.
по
срећа
,
његов
договарање
трајати
јесам
само
по
два
по
три
сахат
.
Жељан
да
питати
и
распитивати
о
усташ
,
—
а
тај
у
дућан
јесам
моћи
,
јер
јесам
имати
с
ко
,
—
одлазити
јесам
у
чаршија
,
у
кахва
и
берберница
и
тамо
остајати
,
задржавати
се
све
до
пред
вече
.
у
чаршија
он
сав
лијепо
примати
и
сав
он
хвалити
.
Почеле
се
,
шта
више
,
за
кратак
вријеме
читав
прича
причати
о
он
.
онако
јуначки
,
дрзак
,
насртљив
,
у
дан
кад
се
само
о
јунаштво
причати
а
прав
јунак
јесам
бити
,
изгледати
јесам
као
нов
Ђерзелез
Али
,
као
једини
човјек
који
бити
бити
у
стање
ударити
на
сав
усташа
и
покорити
она
,
поломити
,
уништити
за
неколик
дан
.
казивати
јесам
и
како
јесам
нишанџија
мимо
сав
нишанџија
на
свијет
,
како
моћи
да
убити
тица
у
лет
,
да
кроз
прстен
јабука
простријелити
,
име
свој
да
за-пише
куршум
на
зид
,
на
дрво
.
Причали
јесам
и
како
нож
сиједац
челични
демир
,
рука
ломити
та-лијере
,
дукат
,
шака
пробијати
сто
,
бурад
,
терђахе
.
кад
се
код
џамија
бацати
камен
с
раме
пребацити
јесам
сав
момак
.
при
скакање
ники
он
јесам
моћи
ни
близу
доскочити
.
и
,
што
јесам
најчудније
,
јесам
ни
скакати
као
други
момак
онако
,
на
голоме
поље
!
не
!
он
јесам
забадати
нож
у
земља
окренути
она
врх
према
небо
и
затрчати
се
прескакати
она
,
прелијетати
она
,
прелијетати
управо
.
због
тај
сав
јесам
он
и
гледати
с
дивљење
,
сав
он
вољети
.
у
његов
присуство
и
страшивица
се
осјећати
некако
јак
,
храбар
,
те
се
и
они
заклињати
по
неколик
пут
да
хтети
он
пратити
у
бојити
,
да
хтети
у
ватра
и
у
вод
за
он
.
Чак
и
дјевојка
почети
говорити
о
он
,
узносити
он
.
кад
бити
увече
пролазити
махала
нагиздан
,
обучен
,
пребацити
,
по
обичај
,
рука
преко
пушак
који
он
лежати
на
раме
,
трчати
јесам
на
пенџер
,
откривати
се
и
ударати
он
у
прса
кита
цвијеће
,
чеврма
,
наранча
.
—
Кршан
ли
јесам
!
—
Златан
ли
јесам
!
—
јунак
ли
јесам
!
—
подвикивати
јесам
гласно
,
желити
да
она
чути
и
да
се
барем
осмјехнути
на
она
.
сам
Хатиџа
,
један
вече
,
узети
ја
за
рука
и
као
шалити
се
избацити
како
ја
јесам
јаран
кршан
и
како
кршан
у
хиљада
немати
.
—
Свиђа
ти
се
?
—
запитати
намигнути
,
хватати
јесам
за
мек
,
облити
подвољак
.
—
Баш
?
.
.
—
Свиђа
...
и
баба
се
свиђати
—
одговорити
некако
заносно
.
—
ех
?
.
.
она
накривити
глава
и
почети
растезати
јаглук
у
рука
.
—
и
како
гледати
!
—
рећи
меко
,
готово
тепати
.
—
охо
!
.
.
—
и
како
ићи
,
како
зборити
!
.
.
права
мушки
!
.
.
и
,
спустити
ја
рука
на
рам
,
прошаптати
:
—
Баш
ја
јесам
драго
што
јесам
твој
јаран
!
.
.
онаки
јаран
ники
више
немати
!
.
.
XXИX
не
знати
како
се
и
Зулфага
познати
са
Хасан
и
гдје
се
познати
.
неколико
пута
јесам
она
видити
како
заједно
пролазити
чаршија
,
у
жив
разговор
,
и
,
како
јесам
изгледати
,
имати
јесам
један
други
нешто
много
да
казати
,
много
да
испричати
.
Зулфага
јесам
свакако
имати
много
више
да
причати
и
,
док
јесам
Хасан
испред
мој
дућан
пролазити
оборен
глава
,
као
постиђен
,
Зулфага
јесам
,
наклањати
он
се
према
ухо
,
непрестано
шаптати
о
нешта
,
смјешкати
се
по
обичај
,
улагивати
се
,
умиљавати
.
неки
јесам
ја
говорити
како
се
и
у
кахва
састајати
много
и
како
он
Зулфага
увијек
частити
,
позивати
,
нудити
.
кахва
се
пролијевати
—
казати
,
духан
се
просипати
,
дукат
се
бацати
као
марјаш
...
ко
год
хтети
да
пити
,
Зулфага
плаћати
...
Шта
год
Хасан
зажелити
,
Зулфага
доносити
...
Испочетка
нити
јесам
што
питати
Хасан
,
нити
он
говорити
о
тај
.
тек
када
он
јесам
,
говорити
о
свој
нов
пријатељ
,
хотимично
са
пун
похвала
споменути
и
Зулфага
,
прекинути
он
у
говор
и
запитати
подругљиво
.
—
А
познавати
ли
он
боље
?
.
.
—
познавати
—
одговорити
он
и
погледати
у
страна
.
—
Честит
човјек
!
.
.
—
Честит
?
.
.
Хасан
,
гунђати
и
мргодити
се
,
извадити
нож
и
прст
он
почети
опипавати
оштрица
.
—
на
знати
шта
јесам
сав
бити
између
ви
,
—
рећи
полугласан
—
али
он
јесам
и
благ
и
добар
човјек
...
крв
бити
испод
грло
дати
...
Чудим
се
како
се
о
он
моћи
и
мислити
рђаво
.
—
охо
!
.
.
—
ја
говорити
како
мислити
.
изненада
ја
обузети
неки
чудан
љутња
.
криво
ја
што
он
,
Хасан
,
јаран
ја
и
пријатељ
,
на
један
чудан
,
готово
изазивачки
начин
,
бранити
мој
љут
душманин
,
што
више
вјеровати
он
,
ко
јесам
јуче
познати
,
него
ја
,
с
ко
јесам
толико
друговати
.
криво
ја
и
што
окретати
глава
од
ја
,
што
ја
у
очи
не
смије
отворено
да
погледати
,
што
јесам
онако
дрзак
и
онако
необазрив
као
и
обично
.
—
Ко
непоштен
брана
и
јесам
нешто
непоштен
имати
у
себе
—
откресати
и
осорно
и
пакосно
,
као
што
најчешће
и
одговарати
човјек
који
неко
или
хтети
или
не
моћи
да
разумјети
.
—
То
јесам
мој
одговор
!
.
.
—
зар
?
—
запитати
он
мирно
,
отегнути
.
—
Ко
јесам
год
са
Зулфага
,
грд
јесам
од
он
!
.
.
Хасан
повратити
нож
у
корица
и
подигнути
се
.
—
Доста
!
—
отсјећи
кратко
,
не
узбуђивати
се
и
не
повисивати
глас
.
—
да
јесам
више
ријеч
проговорити
!
.
.
његов
хладноћа
раздражити
ја
,
распасти
још
више
.
—
један
исти
човјек
не
моћи
бити
и
мој
и
Зулфагин
пријатељ
—
дочекати
пјенушити
од
бијес
и
тапкати
у
мјесто
.
—
са
један
требати
прекинути
.
Хасан
поћутати
мало
,
замислити
се
.
па
се
лагано
окренути
и
не
говорити
ништа
почети
купити
свој
ствар
.
—
не
бојити
се
...
Нећу
ти
више
додијавати
—
рећи
полушапат
,
пошто
јесам
све
покупити
и
упрети
на
себе
.
—
збогом
!
.
.
Чим
јесам
отићи
и
измакнути
ја
испред
очи
,
зажалити
за
он
.
Почех
јесам
себе
прекоравати
што
јесам
бити
онако
напрасит
и
онако
груб
према
он
...
Зашто
?
јесам
ли
он
крив
што
он
се
Зулфага
наметнути
у
друштво
,
што
он
јесам
пратити
вазда
и
частити
?
.
.
и
јесам
ли
крив
што
јесам
о
он
мислити
као
о
поштен
човјек
?
.
.
зар
он
јесам
познавати
боље
?
.
.
и
зар
јесам
бити
и
други
,
паметан
људи
,
који
јесам
о
Зулфага
такођер
лијепо
мислити
и
који
јесам
он
свој
претварање
и
удварање
знати
задобити
за
себе
,
заварати
?
.
.
—
Ружно
јесам
учинити
...
Ружно
—
почети
јесам
себе
пребацивати
,
ходати
испред
дућан
и
непрестано
гледати
у
сокак
куд
јесам
Хасан
замакати
.
и
доћи
ја
да
потрчати
за
он
,
да
он
сустигнути
и
опет
вратити
,
улагивати
се
и
молити
да
опростити
...
ипак
се
не
помакнути
с
мјесто
.
—
Доћи
хтети
он
и
сам
—
као
да
ја
шапнути
неко
,
те
се
опет
смирити
и
прихватити
за
посао
...
кад
јесам
,
пред
вече
,
поћи
Сулага
да
он
све
опричати
,
мајка
,
узбудити
и
поплашити
,
истрчати
иза
канат
и
силом
ја
зауставити
.
—
Шта
јесам
учинити
,
за
бог
?
Шта
јесам
учинити
?
—
запитати
шапћући
,
а
све
ја
јаче
стискати
за
рука
и
трзати
она
.
—
како
јесам
моћи
оно
учинити
?
.
.
—
Шта
јесам
учинити
?
—
одговорити
она
набусит
,
покушавати
да
се
отргнути
.
—
Ништа
!
.
.
—
пустити
јесам
Хасан
...
—
она
!
.
.
и
ја
се
грохот
засмијати
...
—
моћи
...
моћи
се
смијати
—
дочекати
она
живо
и
завртити
глава
.
—
Његи
јесам
Зулфага
примити
...
и
сад
јесам
у
наш
кућа
...
—
Па
?
.
.
мајка
се
огрнути
фереџа
и
почети
се
обазирати
на
сав
страна
.
—
Зулфага
хтети
ти
се
осветити
,
—
прошаптати
пригушено
,
—
и
...
и
раставити
ти
са
Сулага
...
—
Мен
?
.
.
она
ја
бржебоље
дати
знак
да
не
викати
толико
.
—
Хасан
се
с
ти
и
свадити
,
—
шапнути
и
опет
погледати
наоколо
—
јер
...
јер
јесам
севдисати
Хатиџа
...
и
видити
јесам
како
она
ићи
на
врата
,
на
разговор
...
—
Хатиџа
?
Читав
пошљедњи
разговор
са
Хатиџа
пасти
ја
на
памет
и
—
одмах
као
да
ја
се
сасушити
грло
,
као
да
ја
неко
почети
давити
.
—
Зулфага
јесам
тај
видити
и
зато
се
здружити
с
он
—
наставити
мајка
немилостан
.
—
он
он
вазда
и
причати
,
о
она
и
вазда
јесам
хвалити
...
Ништа
даље
јесам
чути
.
отргнути
јесам
се
од
мајка
,
отети
се
,
окренути
и
тркимице
поћи
према
Сулагин
врата
.
XXX
иако
јесам
бити
него
само
неколико
корачај
до
Сулагин
кућа
,
ја
се
чинити
као
да
трчати
пун
сахат
један
.
примицати
јесам
се
врата
,
гледати
у
она
,
у
велик
широкоглав
клинац
који
јесам
ишарати
и
у
нов
калајисан
алка
који
се
блистати
и
засјењивати
очи
и
...
и
сав
ја
се
чинити
као
да
и
они
трчати
,
као
да
бјежати
,
измицати
испред
ја
.
и
,
—
макар
тај
сада
бити
и
смијешан
,
—
морати
јесам
поскочити
,
ђипнути
неколико
пута
и
нагло
прихватити
за
алка
један
,
само
да
зауставити
тај
кућа
,
који
јесам
бјежати
,
да
јесам
ухватити
,
стегнути
.
Хатиџа
,
који
јесам
,
обучен
мимо
обично
,
нагиздати
,
—
сад
јесам
се
тек
досјетити
да
се
она
у
нов
доба
сав
више
и
више
гиздати
и
китити
,
—
сједити
на
авлија
,
на
трава
и
низати
мерџан
који
бити
разасути
по
крило
,
по
нов
,
свилен
димије
,
кад
ја
опазити
некако
поплашен
устукнути
натраг
и
одигнути
рука
.
—
Шта
ти
јесам
?
...
да
јесам
болестан
?
...
——
запитати
зачуђен
,
а
низ
мерџан
,
опружити
низ
мали
пуначак
рука
готово
до
лакат
,
прелијевати
се
према
сунце
као
танак
кривудаст
млаз
крв
,
који
непрестано
цурити
,
пузати
,
гамизати
,
тећи
.
—
Шта
јесам
по
бог
?
—
боље
бити
бити
да
јесам
болестан
,
—
одговорити
она
некако
пакосно
,
осорно
,
примицати
се
са
чудан
,
луд
жеља
да
она
сав
тај
мерџан
просути
,
да
она
изгазити
,
смрвити
и
сатрти
.
—
да
јесам
болестан
,
лакше
бити
ја
бити
...
она
прегристи
конац
и
наставити
да
низак
други
половица
.
—
Шта
?
.
.
да
се
опет
јесам
што
десити
?
—
запитати
као
узгред
не
дизати
глава
.
—
ти
знати
...
—
ја
?
—
запитати
она
тихо
и
поруменити
.
руменило
њезин
још
ја
више
наљутити
.
изгледати
ја
тај
час
као
преступница
какав
,
дрзак
,
безобзиран
преступница
,
који
се
на
сав
страна
причати
о
гријех
,
а
ипак
се
правити
невјешт
и
хтети
да
он
признати
.
отргнути
она
конац
из
рука
и
бацити
он
у
страна
.
—
ти
...
ти
све
знати
—
рећи
још
пакостан
,
жесток
,
изазивачки
.
—
Знаш
а
крити
,
прикривати
...
—
ама
шта
ти
јесам
?
—
запитати
она
дурљив
и
напукнути
усна
.
——
какав
јесам
тај
данас
?
.
.
—
ја
јесам
онакав
какав
јесам
и
бити
,
—
дочекати
кезити
зуб
и
готово
режати
—
а
ти
...
а
ти
јесам
кучак
један
!
.
.
.
она
,
по
обичај
,
накрив
глава
и
,
држати
мали
прст
на
уста
,
меко
,
наиван
запитати
:
—
Шта
јесам
ти
учинити
?
.
.
—
не
знати
?
—
отегнути
подругљиво
,
накривљивати
глава
као
и
она
.
—
ти
ништа
не
знати
?
.
.
—
не
знати
...
токорсе
нехотице
стати
на
онај
мерџан
што
јесам
она
одбацити
и
почети
газити
.
Необичну
наслада
неки
осјећати
јесам
у
тај
да
она
мрвити
,
уништити
,
и
нешто
као
да
ја
почети
голицати
на
смијех
...
—
А
рашта
се
састајати
са
Хасан
?
—
запитати
након
дуг
почивка
,
гледати
она
у
лијеп
,
мало
погнут
врат
,
који
као
да
јесам
бити
бјељи
од
филдиш
.
Зачудо
,
учинити
ја
се
као
да
сада
први
пут
гледати
у
тај
врат
и
његов
бјелина
и
пуноћа
изненада
освојити
ја
,
замамити
.
обузети
ја
жеља
и
да
се
спустити
покрај
она
,
да
пољубити
,
угристи
,
уштинути
.
она
не
одговорити
.
—
Шта
јесам
?
.
.
Што
шутати
?
.
.
—
запитати
мекше
,
а
и
нехотице
се
сагињати
,
надносити
над
она
.
—
одговорити
ја
.
—
А
зар
он
јесам
ти
довести
?
—
застиђен
прошаптати
она
уздизати
обрва
.
—
зар
јесам
твој
јаран
?
.
.
—
ако
јесам
јаран
,
не
ашиковати
се
с
он
...
и
загледати
се
у
обрва
и
учинити
ја
се
да
тако
танак
,
свилен
,
високо
повити
обрва
ники
на
свијет
немати
.
—
ја
јесам
ашиковати
—
одговорити
она
мирно
и
погледати
ја
права
у
очи
...
ах
,
очи
оне
!
.
.
збунити
се
,
спетљати
,
замуцати
...
—
Само
јесам
разговарати
с
он
—
додати
затим
шапћући
.
—
Само
разговарати
?
.
.
она
устати
и
треснути
димије
.
сав
конац
попадати
по
трава
.
—
А
зар
јесам
зазор
разговарати
са
твој
јаран
?
—
заштита
лукав
.
—
он
ја
јесам
јаран
...
она
збацити
шамија
с
глава
и
коврџаст
кос
рас
она
се
по
раме
.
—
и
зато
се
наљутити
—
отегнути
некако
ђаволаст
,
дражити
ја
.
—
зато
?
.
.
узнемирити
,
смести
,
омађијати
,
опет
почети
муцати
:
—
Нећу
да
...
да
долазити
више
...
јер
...
јер
...
—
јер
?
...
и
унети
ја
се
у
лице
,
а
чуп
ја
почети
шкакљати
по
образ
.
—
јер
?
—
отегнути
изазивачки
.
—
Биће
брука
...
кавга
...
—
и
због
ја
бити
,
зар
,
моћи
бити
кијамет
?
.
.
због
ја
?
.
.
и
она
се
извити
,
искривити
,
и
ударити
у
грохотан
,
обијестан
смијех
.
—
због
ја
зар
?
.
.
због
ја
?
.
.
—
Убићу
!
.
.
Удавићу
!
.
.
—
рикнути
ја
помамно
,
зацењивати
се
,
раздражити
њезин
смијех
.
—
Убићу
свако
!
.
.
—
Хахахаха
!
.
.
зар
јесам
ти
толико
драгати
?
.
.
Хахахаха
!
.
.
тај
јесам
ни
знати
...
Хахахаха
!
.
.
и
измахивати
шамија
,
ошинути
ја
по
образ
и
почети
жмиркати
.
—
ја
јесам
мислити
да
ти
...
да
ти
...
ништа
због
ја
не
бити
учинити
...
мислити
јесам
...
она
...
Кавгаџијо
један
!
.
.
—
Ђаволе
!
.
.
сав
срџба
и
сав
љутња
као
да
намах
минути
.
Дође
ја
да
се
и
јесам
засмијати
и
да
се
увијати
,
онако
да
се
увијати
као
и
она
...
—
не
знати
колико
ја
јесам
драго
што
јесам
ја
тај
казати
——
узвикнути
наслањати
ја
се
на
рам
и
умиљавати
се
.
—
не
знати
ти
...
она
!
.
.
због
ја
,
болан
,
направити
бити
чудо
!
.
.
—
Обећај
ја
да
више
хтети
с
он
говорити
—
замолити
јесам
,
хватати
јесам
за
подвољак
.
—
рећи
ја
!
.
.
она
се
замислити
.
—
А
и
вечерас
хтети
доћи
,
—
прошаптати
.
—
и
вечерас
?
—
Синоћ
јесам
казати
да
хтети
доћи
.
—
и
ти
хтети
он
одбити
?
.
.
Гледајући
ја
некако
постидити
,
мазити
се
,
обгрлити
ја
око
врата
и
привући
себе
.
—
Нећеш
се
љутити
на
ја
,
ако
ти
нешто
казати
?
—
отегнути
.
—
Шта
?
.
.
.
—
Обећај
ја
да
се
хтети
љутити
.
—
лијепо
...
Нећу
се
љутити
...
—
Па
...
па
...
Изгледаше
као
да
се
борити
сам
са
себе
,
као
да
се
необично
мучити
да
изрећи
.
—
Па
...
тај
јесам
ја
драг
...
не
знати
ти
рећи
колико
јесам
драг
—
изговорити
брзо
,
испрекидано
,
стискати
очи
и
сав
више
приљубљивати
се
уза
ја
.
—
ономадне
...
кад
јесам
чути
да
јесам
погинути
...
вриснути
јесам
и
не
гледати
шта
хтети
свијет
рећи
,
па
ето
!
—
нагло
прекинути
и
одгурнути
ја
.
—
требати
ли
баш
рећи
колико
јесам
драг
?
.
.
—
требати
...
сав
ја
требати
...
—
узвикнути
весео
у
жеља
да
непрестано
онако
говорити
,
читав
дан
да
говорити
.
—
казивати
!
.
.
Причај
!
.
.
све
,
све
,
све
!
.
.
она
почети
грицкати
нокат
,
мучити
се
.
—
Па
...
па
...
кад
јесам
ја
драг
,
узети
ја
!
.
.
—
узвикнути
готово
плакати
.
—
Што
отезати
са
свадба
?
.
.
узети
ја
!
.
.
сјутра
,
прексјутра
,
одмах
!
.
.
—
одмах
?
.
.
—
узети
!
.
.
водити
ја
!
.
.
—
узвикнути
јаче
и
почети
чупати
шамија
,
кидати
јесам
,
комадати
.
—
ја
јесам
твој
...
Ничија
више
...
водити
ја
!
.
.
па
се
опет
привити
уза
ја
,
усиљавати
се
да
се
кроз
суза
осмјехнути
.
—
водити
ја
,
јер
...
јер
...
—
јер
?
.
.
сакрити
ја
глава
за
леђа
и
брзо
изговорити
:
—
јер
...
јер
и
он
долазити
...
и
...
ко
знати
шта
моћи
бити
...
ја
занијемити
,
скаменити
се
.
—
водити
ја
!
—
опет
убрзати
склапати
рука
,
увијати
се
,
молити
.
—
ти
јесам
мој
...
ти
...
ако
желити
добра
и
себе
и
ја
,
водити
ја
!
.
.
XXXИ
јесам
моћи
отезати
ни
размишљати
више
.
страх
да
не
изгубити
Хатиџа
,
да
ја
јесам
не
преотети
,
премамити
,
уграбити
,
надјачати
јесам
сав
остати
разлог
.
макар
што
ја
још
јесам
бити
до
женидба
,
што
јесам
пријести
ни
мислити
нити
се
љуцки
припремити
за
она
,
одлучити
јесам
да
се
одмах
вјенчати
.
ни
сват
јесам
сазивати
,
ни
шенлучити
,
ни
теферичити
.
и
кућа
јесам
у
брзина
узети
под
кирија
,
не
бирати
и
не
разгледати
јесам
.
Хатиџа
чим
она
преко
праг
прећи
,
грохот
се
засмијати
.
ни
ћилим
,
ни
серџада
,
ни
шилтица
какав
јесам
бити
у
соба
и
празнити
,
гол
,
без
намјештај
,
зијати
јесам
оне
и
црнити
се
некако
,
као
након
навала
хајдук
,
као
након
пожар
.
из
зид
она
,
из
под
,
из
таваница
силно
заударати
на
стареж
,
на
плијесан
;
око
разлупан
пенџер
испреплести
се
паучинати
и
повијати
се
попут
дим
:
по
канат
се
нахватати
прашина
с
прст
дебео
.
—
зар
ја
овако
дочекивати
?
—
запитати
Хатиџа
одбацивати
фереџа
и
освртати
се
.
—-
зар
ти
јесам
овај
кућа
за
миловање
?
она
!
.
.
па
,
смијући
се
,
ухватити
ја
за
раме
,
изгурати
пред
врата
и
затворити
канат
.
—
не
излазити
ја
сад
на
очи
—
рећи
тресући
глава
и
пријетећи
прст
.
—
сад
хтети
имати
послати
...
—
она
,
баш
јесам
луд
што
јесам
јесам
довести
,
а
ништа
купити
јесам
—
почети
прекоравати
сам
себе
,
силазити
у
чаршија
и
чешкати
се
иза
врата
.
—
Оженио
се
,
а
не
купити
ништа
!
.
.
и
срџба
неки
почети
ја
обузимати
,
чудан
,
пакосна
срџба
,
какав
обично
избијати
у
човјек
који
јесам
учинити
неки
погрешка
,
па
он
почети
прекоравати
,
смијати
он
се
ради
она
.
и
као
што
се
он
најчешће
љутити
баш
на
онај
који
он
се
смијати
,
тако
се
и
ја
почети
љутити
на
Хатиџа
.
—
Рашта
се
онако
засмијати
?
.
.
Рашта
ја
почети
пецати
?
—
питати
јесам
се
,
газити
по
оштар
шљунак
који
ја
хрштати
под
нога
и
пипати
се
по
џеп
у
који
јесам
звецкати
пар
.
——
јесам
ли
,
бивати
,
хтјети
да
показати
како
се
надати
пун
,
богат
кућа
,
па
се
преварити
?
.
.
или
јесам
хтјети
да
се
подругнути
мој
„
сиромаштво
“
и
да
казати
како
јесам
она
,
богат
агински
кћер
,
научити
на
лијеп
живовање
?
јесам
ли
хтјети
одмах
,
на
први
корак
,
истакнути
свој
богатство
и
показати
колико
јесам
ситан
према
она
?
.
.
Шта
јесам
хтјети
она
?
.
.
Шта
јесам
хтјети
?
.
.
и
сав
више
љутити
се
,
бјеснећи
управо
,
наумити
да
се
вратити
и
да
она
одмах
скресати
,
очитати
све
.
макар
бити
и
први
дан
,
доћи
ја
да
се
свадити
,
поинатити
с
она
.
поинатити
бити
се
чак
и
са
људи
који
јесам
пролазити
и
гледати
у
ја
.
Чинило
ја
се
да
се
и
они
потсмјехивати
,
ругати
се
,
изазивати
ја
.
једва
јесам
се
савладати
да
не
налетити
на
неки
и
не
почети
она
ударати
...
Погледавши
око
себе
,
на
дућан
оне
,
изненада
ја
се
отети
узвик
:
—
сад
хтети
она
показати
!
.
.
па
свратити
у
први
магаза
који
ја
се
чинити
згодан
,
застати
на
врата
и
испрсити
се
,
искривити
,
као
да
на
мегдан
изазивати
ко
.
—
дати
роб
!
.
.
Хоћу
да
пазаривати
!
.
.
трговац
стар
,
немоћан
,
погурен
човјек
,
који
јесам
сједио
крај
низак
чекмеџа
један
и
на
кољено
срачунавати
нешто
,
бржебоље
одбацити
тефтер
,
одигнути
наочаре
на
чела
и
погледати
ја
.
—
Роб
хтети
?
.
.
ево
!
,
.
и
стати
преда
ја
и
почети
показивати
.
нити
јесам
пазити
много
,
ни
размишљати
:
шта
требати
,
за
кућа
и
шта
не
требати
.
брзо
,
не
загледати
ствар
и
не
погађати
се
,
почети
јесам
узимати
:
тенџера
,
сач
,
тепсија
,
јорган
,
огледало
,
сахан
.
готово
све
што
ја
јесам
под
рука
долазити
,
сав
јесам
узимати
.
само
стајати
,
узимати
и
одбацивати
у
страна
,
а
трговац
,
зачуђен
,
искривити
се
,
подигнути
глава
,
па
ја
само
гледати
,
премјерати
ја
свега
и
трљати
рука
шапутати
нешто
,
непрестано
шапутати
.
—
да
ја
се
носити
кућа
—
откресати
набусит
,
вадити
кеса
и
бацати
новац
на
шилта
—
одмах
...
—
одмах
—
дочек
и
трговац
наклањати
се
,
па
намигнути
један
хамал
да
приступити
.
—
носити
!
.
.
пред
дућан
,
на
чаршија
,
сусрести
се
са
Сулага
.
—
требати
ли
тај
пар
?
—
запитати
полако
,
шапћући
,
старати
се
да
ники
не
чути
.
—
колико
?
—
ја
не
требати
ништа
,
—
одговорити
он
поносито
и
,
држати
да
ја
се
и
он
ругати
,
додати
пакосно
:
—
јесам
просјак
.
—
Бабин
крв
...
бабин
дијета
—
осмјехнути
се
Сулага
вртети
глава
и
,
одигнути
прст
,
ударити
ја
по
нос
.
—
А
ја
знати
да
требати
...
кад
се
кућа
кућа
,
онда
и
требати
.
—
Мог
ја
кућа
закућити
и
свој
пара
...
—
Неће
ти
бити
на
одмет
ни
Хатиџин
—
додати
он
мекше
,
једнако
се
смјешкати
.
–
она
јесам
мој
дијета
...
она
имати
...
—
Што
јесам
њезин
и
подавати
она
...
ја
хтети
њезин
...
и
,
оставити
он
осамити
,
потрчати
за
хамал
.
кад
јесам
доћи
до
врата
и
од
хамал
узети
ствар
,
бити
јесам
смислити
:
и
шта
хтети
рећи
и
како
хтети
изгрдити
Хатиџа
.
али
чим
јесам
ступити
у
авлија
и
угледати
јесам
како
,
попети
се
на
столица
један
,
са
загрнут
рукав
и
бошча
повијен
глава
,
ознојен
,
зарумењен
,
весео
,
пјевајући
чист
врата
и
пенџер
,
трљати
она
крпа
некакав
,
запети
ја
ријеч
у
грло
.
заборавити
на
сав
.
—
Шта
јесам
тај
?
—
викнути
опазити
ја
,
па
оставити
посати
,
скочити
са
столица
и
потрчати
ја
у
сусрет
.
—
Шта
јесам
?
—
Ева
...
овај
привирити
и
пљеснути
рука
...
—
То
?
.
.
А
шта
хтети
тај
?
—
Па
...
неки
кућа
јесам
празан
.
—
празан
?
.
.
опет
се
засмијати
,
закикотати
и
,
узети
ја
за
рука
,
повести
у
соб
.
застати
као
укопати
кад
прећи
преко
праг
.
велик
,
тежак
ћилим
,
—
преко
чији
грана
разлијевати
се
демир
рашчешљан
широк
зрак
сунчан
,
—
простирати
се
по
тле
,
оивичити
са
три
страна
рутастим
,
мек
серџада
и
опколити
дебео
,
калуфли-јастуцима
који
се
поносито
поред
зид
уздизати
;
на
зид
,
изнад
она
,
висити
свилен
махрама
и
злато
извезен
чеврма
и
готово
падати
по
јастук
;
испод
шиш
жутити
се
неколик
обвехле
дуња
од
који
читав
соб
мирисати
,
а
по
пенџер
,
поред
канат
,
поредати
се
лонац
са
феслиђеном
,
чији
се
ситан
грана
обавити
око
мрк
,
челични
демир
и
лако
се
пољуљују
.
—
улазити
—
рећи
Хатиџа
меко
,
као
тепати
и
лако
ја
повући
за
себе
.
—
зар
јесам
лијепо
како
јесам
намјестити
?
.
.
—
лијепо
јесам
...
.
обојити
сјести
испод
пенџер
,
на
серџада
.
Ухвативши
се
за
рука
,
приљубити
се
,
дуго
јесам
гледати
у
очи
један
други
.
сав
срџба
мој
бити
потпуно
ишчезнути
,
истопити
се
пред
поглед
њезин
,
а
,
обвијати
она
меко
,
топло
,
пуначак
,
тијело
и
ја
се
пријатан
топлина
неки
почети
разлијевати
по
прса
,
по
читав
тијело
.
и
,
тај
час
,
доћи
ја
да
заплакати
,
да
зајецати
,
загрцати
.
Спустивши
она
глава
на
прса
сав
јесам
јаче
почети
притезати
себе
,
привијати
.
—
Шта
јесам
?
.
.
Шта
ти
јесам
?
.
.
—
њежан
,
испрекидано
запитати
она
,
миловати
ја
по
глава
.
—
Смајил
!
.
.
—
не
питати
!
.
.
пустити
!
.
.
оставити
ја
овако
...
—
сад
јесам
мој
...
мој
...
мој
...
и
ја
твој
—
опет
прошаптати
,
па
отргнути
струк
феслиђена
и
почети
ја
шкакљити
по
врат
.
—
сад
ми
ники
раставити
хтети
.
и
,
као
присјетити
се
нешта
,
сагнути
се
брзо
и
шапнути
ја
на
ухо
:
—
А
он
,
казати
отићи
...
—
Ко
он
?
—
Хасан
!
—
куд
јесам
отићи
?
—
Отишао
на
усташа
.
.
мало
пријести
ја
рећи
наш
кад
јесам
доносити
ствар
.
ја
се
брзо
исправити
,
подигнути
се
.
—
Што
јесам
он
сад
споменути
?
.
.
Што
ти
јесам
пасти
на
памет
?
—
запитати
пријекорно
,
лако
јесам
одгурнути
.
—
Што
...
што
јесам
сад
спомињати
?
.
.
—
не
знати
,
—
покуњено
одговорити
она
и
отегнути
обрва
.
—
тако
...
нехотице
...
Сажалих
се
кад
јесам
угледати
такав
.
—
Рашта
јесам
јесам
прекорити
?
Рашта
јесам
бити
осоран
?
—
опет
се
почети
љутити
јесам
на
себе
.
—
зар
јесам
крив
што
он
јесам
споменути
узгред
.
.
зар
се
и
због
тај
завађати
с
она
?
.
.
да
загладити
погрешка
примакнути
она
се
опет
,
узети
јесам
око
пас
,
и
снажно
,
у
наручје
,
одигнути
са
серџада
.
Уживајући
у
њезин
цикање
и
подврискивање
,
трчати
понети
јесам
по
соба
и
,
не
бранити
она
да
ја
ударати
плетеница
,
јаглук
,
шамија
,
да
ја
штипати
,
уједати
,
чупати
за
брк
,
издигнути
јесам
у
висина
и
спустити
покрај
јастук
,
на
широк
шилта
,
мек
,
кадифаст
шилта
који
као
да
јесам
одавно
чекати
на
ми
...
XXXИИ
Видећи
да
ја
никако
не
моћи
наговорити
да
примити
мираз
,
Сулага
предати
Хатиџа
све
што
она
мислити
дати
.
одвојити
и
нешто
готовина
,
и
неколико
кућа
кмет
,
и
десетак
виноград
,
и
сав
дати
.
хтјети
не
хтјети
,
она
јесам
морати
о
сав
брига
водити
,
сам
управљати
читав
свој
имуће
.
трзати
се
,
љутити
,
плакати
,
нудити
ја
да
ја
све
узети
у
свој
рука
,
молећи
,
преклињући
.
узалуд
!
.
.
—
Учи
се
сам
,
па
хтети
боље
проћи
него
ја
јесам
мајка
проћи
—
одговарати
јесам
,
измицати
се
.
и
ништа
смјешније
јесам
бити
него
јесам
испочетка
видјети
како
разговарати
с
радник
,
кмет
и
момак
,
како
рачун
,
погађати
се
,
наређивати
.
кмет
распуст
уморити
мршав
коњ
по
авлија
,
разбацати
врећа
са
жито
и
мијех
с
масло
по
калдрма
,
засјести
на
трава
и
почети
одбијати
дим
из
кратак
,
дебео
чибук
,
а
она
стати
међу
она
румен
,
весео
,
насмијан
,
питати
она
о
земља
,
о
хајван
,
о
добро
и
одмах
мјерити
,
размјер
,
рачун
,
записивати
.
запитати
ли
који
:
шта
хтети
унапријед
радити
и
шта
засађивати
,
сијати
,
она
се
збунити
,
спетљати
се
и
као
почети
размишљати
.
—
Шта
хтети
казати
?
—
одмах
трчати
ја
и
питати
.
—
смислити
,
па
наредити
како
хтети
.
—
не
знати
...
не
умити
...
—
Учи
се
!
.
.
Окренувши
се
љутит
од
ја
ићи
Сулага
и
он
питати
.
—
Шта
хтети
радити
!
.
.
—
Рада
како
знати
—
велим
и
он
и
звекетати
бројаница
.
тада
,
чупати
шамија
,
са
очи
пун
суза
,
поново
се
враћати
кмет
.
—
радити
као
и
досада
—
казати
,
а
хтети
на
ми
ни
да
погледати
...
Кашње
се
ипак
навикнути
,
научити
.
Увече
,
пошто
бити
доћи
из
чаршија
и
сјести
покрај
она
,
изгледати
ја
увијек
радостан
,
срећан
,
задовољан
...
Чаврљала
јесам
,
причати
,
зборити
само
о
свој
посао
,
нарочито
о
приход
смијући
се
сам
себе
и
хвалити
се
чак
.
смијех
њезин
звонити
јесам
тада
кроз
полумрачан
соб
,
одјекивати
у
она
и
,
чинити
ја
се
да
се
сав
око
ја
смије
,
све
звонити
,
пјевати
и
одјекивати
.
Сулага
ми
долазити
сваки
вече
.
рано
,
одмах
по
вече
,
зазвечати
бити
алка
на
врата
и
стар
мандал
зашкрипити
бити
.
Чим
бити
Хатиџа
потрчати
да
отворити
,
указивати
се
он
,
онако
ситан
,
мален
,
мршав
,
огрнут
тежак
дебео
ћурак
,
с
дуг
јасмински
чибук
под
пазухо
и
са
шкиљав
прљав
фењер
у
рука
.
дуг
шарен
рукав
отрти
бити
лагано
сузити
што
он
она
вјетар
нагонити
на
очи
;
погладити
брк
и
прст
рашчешљати
брада
,
па
мирно
сјести
на
шилта
,
испод
пенџер
,
спустити
ћурак
поред
себе
а
чибук
преметнути
преко
крило
.
—
како
јесам
?
—
питати
он
Хатиџа
тада
,
меко
,
мазно
,
љубити
он
рука
,
—
како
мајка
?
.
.
па
,
напунити
лула
духан
,
подносити
он
ватра
да
припасти
и
подметати
пепеоница
.
затим
јесам
сједити
поред
он
,
уз
кољено
он
,
спустити
он
глава
на
прса
и
,
увијати
се
,
умиљавати
,
чупкати
он
за
брада
и
јаглук
разгонити
дим
који
се
извијати
из
лула
.
—
опет
крв
бити
!
.
.
опет
зло
!
.
.
—
шаптати
јесам
Сулага
након
дуг
почивка
,
миловати
Хатим
по
кос
и
,
из
шал
,
огртати
јесам
ћурак
.
—
Усташи
,
казати
,
дочекати
наш
у
дуга
и
све
поубијати
...
—
опет
!
.
.
.
—
не
слутити
на
добра
!
.
.
не
слутити
на
добра
!
.
.
и
како
се
у
читав
шехер
ни
о
шта
толико
говорити
јесам
колико
о
ширење
устанак
,
о
бој
,
окршај
,
јунак
разним
,
говорити
јесам
и
ја
највише
о
тај
,
готово
једино
о
тај
.
и
како
јесам
свак
,
—
бити
луд
или
паметан
,
—
налазити
за
потребно
и
да
прорицати
понешто
,
тако
јесам
и
ја
,
поводити
се
за
осталима
,
врачати
,
гатати
,
прорицати
.
гледати
јесам
у
мјесец
,
у
звијезда
,
тражити
знак
небески
;
причати
и
препричавати
и
свој
и
туђ
сан
и
тумачити
она
.
ја
,
млад
и
загријан
,
прорицати
јесам
да
хтети
наш
војска
сав
покорити
,
уништити
,
попалити
и
још
чвршће
утврдити
наш
сила
и
господство
наш
,
док
јесам
Сулага
,
напротив
,
тужно
климати
глава
и
непрестано
уздисати
.
—
кад
сила
прекипети
и
кад
прећи
у
насиље
,
онда
она
јесам
и
крај
—
тврдити
јесам
упорно
,
не
попуштати
—
Па
и
наш
сила
бити
...
бити
и
не
враћати
се
више
...
и
,
након
тај
,
поново
уздахнути
и
суза
један
заблистати
он
се
на
трепавица
.
—
не
слутити
на
добра
...
не
слутити
на
добра
...
—
јесам
ли
кршан
овако
?
—
изненада
бити
запитати
Хатиџа
,
жељан
да
он
развеселити
,
сав
се
умотавати
у
ћурак
и
од
ишаран
пешкир
правити
турбан
око
глава
.
—
јесам
ли
кршан
?
.
.
па
засмијати
се
стискати
јесам
очев
рука
,
пребацивати
јесам
себе
преко
врата
и
опет
се
привијати
уз
он
.
—
рећи
:
јесам
ли
кршан
?
—
Баш
јесам
дијета
!
—
осмјехнути
бити
се
и
он
и
пољубити
јесам
у
чела
.
—
права
дијета
!
.
.
и
звекетати
бројаница
почети
бити
причати
о
дјетињство
она
,
о
прича
,
шала
,
поступак
њезин
.
док
јесам
говорити
,
негдје
недалеко
,
у
комшилук
,
разлијегати
се
пјесма
нечији
и
припуцавати
јесам
пушак
.
и
дуго
јесам
сједити
тако
,
сам
,
одвојити
од
свако
.
тек
касно
,
испред
поноћ
,
лагано
бити
се
дигнути
он
,
огрнути
се
ћурак
и
,
узети
чибук
под
пазухо
а
фењер
у
рука
,
излазити
из
соб
,
одлазити
.
XXXИИИ
Враћајући
се
један
вече
из
дућан
,
сусрести
Хатиџа
пред
врата
.
застати
пред
праг
,
раширити
пук
и
препријечити
ја
пут
,
тресући
чуп
,
осмјехивати
се
.
—
погодити
ко
јесам
доћи
,
—
рећи
весело
,
па
накрив
глава
и
почети
жмиркати
.
—
погодити
!
—
Ко
јесам
?
.
.
—
неко
,
неко
...
Погађај
!
.
.
—
да
јесам
...
?
...
—
Мајк
!
—
узвикнути
она
и
,
потрчати
,
савити
ја
рука
око
врата
.
—
она
!
.
.
кад
јесам
уљећи
у
соб
затећи
јесам
мајка
како
узваљен
уз
јастук
сједи
на
шилта
и
пухати
.
Опазивши
ја
,
отурити
чибук
у
крај
,
придигнути
се
и
поћи
ја
у
сусрет
.
—
Нећеш
ја
,
зар
,
замјерити
што
јесам
доћи
да
тај
кућа
видити
?
—
рећи
покуњено
,
снебивати
се
и
ломити
прст
.
—
јесам
моћи
срце
одољети
да
не
доћи
,
да
...
и
,
погледати
и
ја
и
Хатиџа
,
тихо
додати
:
—
Голубов
мој
!
.
.
—
Па
хтети
она
и
ноћити
код
ми
—
брзо
дочекати
Хатиџа
,
опет
јесам
водити
шилта
и
намјештати
,
уређивати
јастук
око
она
.
—
Наша
јесам
ноћас
!
.
.
—
А
Зулфага
?
.
.
—
на
село
јесам
—
мирно
одговорити
мајка
и
опет
узити
чибук
.
—
зар
бити
ја
смјети
доћи
да
јесам
овђе
?
па
привући
Хатиџа
уза
себе
,
пољубити
јесам
и
дубоко
уздахнути
:
—
камо
срећа
да
јесам
вазда
с
ви
...
ех
!
.
.
неки
вријеме
сав
јесам
ћутали
.
мајка
јесам
гутати
дим
враћати
она
кроз
нос
и
,
како
она
очи
бити
влажан
,
неколико
она
пута
отирати
,
а
Хатиџа
јесам
,
лежати
поред
она
,
зуб
ломити
љешник
и
,
намигивати
и
као
дражити
ја
,
пробирати
језгра
и
грицкати
она
.
—
А
,
чинити
ја
се
,
сад
хтети
и
ти
добар
земан
доћи
—
рећи
,
напошљетку
,
мајка
,
прибирати
се
и
исправљати
.
—
Чина
ја
се
да
хтети
и
ти
добро
бити
...
—
ја
јесам
и
сад
добро
—
одговорити
она
весело
,
показивати
на
кућа
,
на
Хатиџа
.
—
ја
јесам
задовољан
.
—
ама
ти
се
твој
отети
и
тај
требати
вратити
,
—
дочекати
она
ватрен
и
,
као
кривац
какав
,
бојити
се
да
ја
отворено
погледати
,
окренути
глава
према
мусан-дери
.
—
отети
ти
јесам
бабовина
...
—
да
јесам
отети
,
не
бити
се
научити
радити
...
она
почети
истресати
пепео
и
,
токорсе
,
чистити
лула
и
стругати
јесам
.
—
јесам
ли
чути
да
јесам
се
свадити
?
—
запитати
отегнути
,
чистити
и
стругати
све
живље
.
—
Ко
?
.
.
—
Зулфага
и
Хамид
.
—
зар
?
.
.
Сломивши
лула
одбацити
јесам
у
крај
и
почети
пипати
око
себе
,
као
тражити
нешто
.
—
ономадне
,
у
лов
,
Зулфага
он
хтјети
убити
—
рећи
полугласан
,
као
да
сам
са
себе
разговарати
.
—
пуцати
,
казати
,
у
јаребица
,
па
погодити
Хамида
у
нога
...
он
он
све
знати
,
сав
лоповлук
,
па
он
хтјети
макнути
са
свијет
...
и
да
и
Хамид
јесам
имати
пушак
,
погинути
бити
...
—
Па
?
.
.
—
Па
се
Хамид
распалити
и
сад
све
почети
причати
—
наставити
мајка
живље
,
окренути
се
Хатиџа
.
—
долазити
јесам
и
ја
,
па
и
ја
причати
...
нити
јесам
,
казати
,
Зулфага
имати
свој
пар
кад
јесам
у
ми
доћи
,
нити
јесам
Хамида
пар
отети
хајдук
,
нити
јесам
кмет
онако
јефтин
продати
,
ни
у
грађевина
онолико
утрошити
...
све
,
све
,
сав
он
лаж
бити
!
...
ја
јесам
погледати
и
слегнути
раме
.
—
Па
тако
јесам
и
мислити
—
одговорити
мирно
.
—
Друкчије
јесам
ни
моћи
бити
...
—
сад
...
сад
узети
Хамида
себе
,
извести
он
пред
суд
и
он
хтети
ти
све
потврдити
—
откресати
она
опор
,
пакосно
,
осветнички
.
—
ето
тај
свједок
,
болан
!
.
.
Зулфага
хтети
ти
,
на
срамота
,
сав
повратити
...
у
ја
,
изненада
,
као
да
почети
копрцати
,
чепркати
нешто
.
Гледајући
јесам
онако
суров
,
љутит
и
распаљен
,
доћи
ја
да
и
јесам
постати
суров
,
да
јесам
пецнути
,
надражити
,
да
се
осветити
мало
.
—
А
тај
?
—
запитати
тихо
,
полако
,
хотимично
отезати
и
наглашавати
сваки
слово
.
—
ти
шта
хтети
?
.
.
она
се
зачудити
.
—
ја
?
.
.
—
ако
тужити
Зулфага
,
отићи
и
ти
под
суд
...
зар
јесам
и
ти
свједочити
како
јесам
он
хтјети
?
—
па
?
.
.
—
осудити
бити
и
ти
...
она
се
придигнути
,
исправити
се
и
,
онако
мршав
,
блијед
,
слаб
,
ослонити
се
леђа
о
зид
и
десни
рука
прихватити
се
за
чела
.
—
Па
зар
јесам
зарадити
да
ја
осуда
?
—
рећи
изнемогао
,
промукло
,
блесаво
ми
гледати
као
да
се
бити
иза
сан
.
—
неки
ја
убити
,
објесити
,
утук
,
неки
мучити
колико
хтети
,
сав
јесам
тај
сам
зарадити
...
и
...
ево
...
ја
и
хтети
освета
љуцки
и
волити
она
него
...
него
осветити
Алахов
...
него
оваки
живот
...
глава
она
клонути
на
рам
и
склопити
очи
.
—
ја
...
ето
свједочити
јесам
,
а
знати
јесам
да
се
твој
отимати
—
наставити
задихано
,
испрекидано
,
загушити
.
—
ја
,
црн
мајка
,
устати
на
свој
дијета
,
на
крв
свој
...
црн
мајка
гледати
како
се
мучити
,
а
мука
тај
сам
бити
крив
...
црн
мајка
помагало
душман
да
ти
гонити
,
да
гњавити
...
па
се
опет
исправити
,
раскид
јечерма
на
прса
и
указати
на
усахао
,
смјежуран
,
објешен
дојка
,
који
она
вирити
испод
растављен
пеш
од
кошуља
.
—
и
овђе
...
овђе
—
рећи
живље
,
—
оклен
јесам
ти
хранити
,
пећи
сада
,
пећи
и
гристи
и
давити
...
храна
мајчин
црн
тај
мајка
подгризати
и
светити
она
се
...
и
мајка
ти
сад
у
очи
не
смије
погледати
...
и
мајка
ти
не
смије
рећи
:
синути
...
и
не
смије
ти
приступити
мајка
,
јер
...
јер
...
јер
...
Мршаво
лице
њезин
изнаказити
се
,
искривити
.
уста
као
да
прећи
на
десни
образ
,
одмах
покрај
ухо
,
брада
као
да
се
сравнити
са
опуштен
подвољак
,
утонути
у
он
,
очи
се
помутити
,
заблијештити
.
—
осветити
ја
се
!
.
.
гонити
ја
!
.
.
—
протепати
молити
,
застати
преда
ја
са
раширен
рука
,
а
ипак
не
смијући
да
ја
приступити
и
да
ја
такнути
.
—
Лакше
хтети
ја
бити
,
ако
ја
пригњечити
...
убити
,
синути
!
.
.
Хатиџа
заплакати
,
побјеже
из
соб
.
—
Убите
ја
,
гонити
ја
из
кућа
свој
!
—
јаукнути
мајка
кушати
да
поћи
према
врата
.
–—-
како
моћи
оваки
мајка
примати
?
.
.
Бржебоље
притрчати
и
пасти
она
пред
нога
.
—
Мојо
јесам
кућа
као
и
твој
,
мајка
!
.
.
и
заплакати
обојити
,
зајецати
један
крај
други
.
XXXИВ
када
јесам
с
мајка
разговарати
о
Хамида
и
његов
свађа
са
Зулфага
,
ни
помишљати
јесам
никако
да
хтети
он
јесам
,
до
неколик
дан
,
доћи
ја
у
дућан
и
сам
ја
се
јавити
.
кад
ја
стати
на
ћепенак
,
сав
изгребан
,
мрк
,
необријан
,
у
подеран
,
иструлити
хаљина
,
—
ако
се
оно
неколико
крпетина
што
се
једва
држати
на
он
моћи
назвати
хаљина
,
—
са
завезан
ока
и
са
три
крупан
чворуга
на
глава
,
узвикнути
јесам
од
чудо
.
Погледавши
ја
,
као
да
се
и
он
застиђе
,
смести
,
па
на
сила
почети
кашљуцати
и
опљуцкивати
око
себе
.
—
поздравити
ти
Хасан
,
—
рећи
комешати
раме
и
бирати
гдје
хтети
сјести
.
—
рећи
ја
да
ти
поздравити
.
—
Хасан
?
.
.
Хамид
се
спустити
на
ћепенак
,
одигнути
нога
и
почети
причвршћивати
опута
на
распали
опанак
,
из
који
он
провиривати
каљав
,
труо
остатак
од
чарапа
и
црн
,
испуцан
прст
.
—
не
чудити
се
што
јесам
он
наћи
—
рећи
кроз
зуб
,
не
баталећи
послати
.
—
оставити
јесам
онај
хајдук
...
Зулфага
онај
...
па
отићи
јунак
,
у
чета
његов
.
—
и
бити
четник
?
.
.
—
Само
десет
дан
...
затим
,
из
мокар
крпа
некакав
,
који
јесам
заударати
на
зној
,
истрести
нешто
духан
на
длан
,
узити
он
међу
прст
и
почети
потпрашивати
...
—
А
сад
хтети
и
Хасан
доћи
—
рећи
кихати
.
—
наредити
ја
јесам
да
ти
казати
да
хтети
доћи
...
—
Оставиће
,
зар
,
чета
?
.
.
Хамид
опет
кихнути
.
—
ранити
јесам
мало
,
па
хтети
доћи
да
се
лијечити
...
и
казати
јесам
да
он
припремити
један
соб
у
кућа
...
—
ја
?
.
.
Хамид
отрти
суза
што
он
од
кихање
налетити
на
очи
и
опљунути
.
—
Неће
он
више
у
Зулфага
нипошто
—
рећи
суво
.
—
Чим
јесам
он
ја
љуцки
опричати
какав
јесам
онај
чојек
,
одмах
он
и
омрзнути
...
и
велим
:
хтети
ни
у
ко
него
у
ти
.
—
и
данас
хтети
доћи
?
—
Данас
.
тај
час
чудно
ја
заиграти
срце
.
једва
се
савладати
да
не
узвикнути
од
весеље
.
рањен
,
слаб
,
немоћан
јаран
и
опет
ники
други
не
тражити
,
ни
у
ко
хтети
него
у
ја
.
макар
се
и
свађати
,
макар
се
и
љутити
један
на
други
,
опет
не
моћи
да
заборавити
,
да
омрзнути
ни
он
на
ја
ни
ја
на
он
.
опет
јесам
близ
,
вјеран
,
искрен
!
.
.
Оставивши
Хамида
у
дућан
,
потрчати
Хатиџа
.
—
тај
кућа
управљати
,
ти
се
питати
,
па
хтети
ли
да
примити
један
гост
данас
—
запитати
узбуђено
,
затећи
јесам
у
кухиња
,
украј
огњиште
,
како
чучити
поред
ватра
и
подстицати
јесам
.
—
Хоћеш
ли
?
.
.
она
подигнути
глава
,
погледати
ја
.
пуно
,
бијел
лице
освијетљен
ватра
,
свијетлити
се
,
блистати
некако
,
очи
она
се
пламити
,
сијати
,
а
црвен
шамија
на
глава
као
да
јесам
и
сам
горјети
,
пламтјети
.
—
Госта2
?
.
.
ко
?
.
.
——
запитати
зачуђен
.
—
оклен
?
—
Хасан
!
—
Његи
?
.
.
па
несвјесно
испустити
жарач
и
у
забуна
голим
рука
хтјети
гурнути
у
ватра
.
—
Враћа
се
,
па
хтети
у
ми
...
молити
—
дочекати
ја
мекше
,
и
сам
јесам
молити
.
—
А
грехота
да
он
одбити
...
она
не
одговорити
.
Придиже
се
и
као
да
поћи
да
тражити
нешто
,
да
узети
.
затим
брзо
почети
уклањати
некакав
сахан
са
серђен
и
редати
она
по
тле
,
уз
огњиште
.
—
грехота
јесам
,
—
опет
она
се
јавити
,
пристајати
за
она
.
—
Наш
јесам
...
—
Шта
?
.
.
и
опет
ја
погледати
зачудити
.
—
грехота
да
он
одбити
.
—
моћи
...
Нипошто
моћи
у
кућа
,
—
као
досјетити
се
она
,
хватати
ја
за
рука
.
—
Нипошто
!
.
.
ја
сад
исти
сванути
пред
очи
:
зашто
јесам
збунити
,
зашто
усплахирити
тако
.
сад
се
сјетити
свега
!
и
Хасанов
први
долазак
,
и
њезин
састанак
с
он
,
и
мој
ненадан
женидба
.
на
сав
бити
заборавити
као
да
ништа
ни
бити
јесам
,
као
што
човјек
,
пробудити
се
у
ведар
,
свијетао
јутро
,
заборавити
на
ружан
сан
што
она
недавно
снивати
.
Чак
ни
Хасанов
порука
јесам
ја
моћи
потсјетити
на
тај
.
радост
што
хтети
опет
виђети
јаран
,
што
хтети
он
ранити
примити
у
свој
кућа
и
јесам
његовати
,
јак
јесам
бити
од
сав
други
и
у
први
мах
на
други
јесам
ни
помишљати
.
сам
Хатиџа
,
ето
,
нехотице
ја
напоменути
,
указати
на
сав
.
али
,
за
чудо
,
мјесто
да
се
забринути
,
наљутити
,
планути
,
постати
ја
све
смијешан
,
необично
смијешан
.
Дође
ја
да
она
се
у
лице
наругати
,
да
јесам
подражити
.
и
чудан
жеља
обузети
ја
да
се
поиграти
она
,
да
јесам
намучити
.
—
А
рашта
да
он
не
примити
?
—
запитати
као
чудити
се
и
прождирати
јесам
поглед
.
—
Рашта
?
.
.
—
моћи
...
молити
ти
...
—
А
јаран
ја
...
она
заломити
рука
,
искривити
се
.
—
ја
он
се
бојити
—
прошаптати
готово
плакати
.
—
бојити
он
се
...
—
она
!
.
.
—
ако
желити
мир
у
кућа
не
примати
он
!
—
викнути
.
десити
се
,
каткад
,
да
човјек
уживати
,
осјећати
наслада
неки
и
у
мука
свој
и
онај
ко
он
јесам
драг
...
морати
рећи
да
јесам
се
ја
,
у
истина
,
наслађивати
садашњи
мука
Хатиџин
,
светити
она
се
,
и
мјесто
да
олакшати
,
још
јесам
јесам
више
мучити
,
пецати
.
—
зар
ти
јесам
сада
мрзак
,
па
он
гонити
?
—
запитати
пакосно
.
—
А
зар
он
се
ти
не
бојити
?
—
живо
дочекати
она
,
гристи
усна
.
—
вјеровати
у
себе
,
да
јесам
грд
од
он
,
макар
што
јесам
јунак
,
—
одговорити
поносито
—
а
вјеровати
и
ти
...
Што
бити
он
се
бојати
?
.
.
она
се
ухватити
за
серђен
и
почети
трести
он
.
—
ама
ја
се
бојити
и
себе
сам
—
готово
јаукнути
.
—
бојити
се
за
себе
,
за
тај
,
за
срећа
који
јесам
ја
само
ти
донијети
,
за
слобода
оволик
...
Хоћеш
ли
,
болан
,
да
се
рвати
и
с
он
и
са
себе
?
.
.
—
рвати
се
.
Бићеш
јачати
!
.
.
—
и
да
се
играти
ватра
?
.
.
—
ако
јесам
ватра
,
баш
хтети
да
ти
окушати
у
она
,
да
видити
какав
хтети
ја
изаћи
...
ето
колико
ти
вјеровати
!
.
.
—
моћи
,
Смајил
,
—
протепати
она
меко
,
мазити
се
.
—
не
знати
ти
...
—
он
ја
здрав
пазити
у
свој
кућа
,
а
ја
он
ранити
да
гонити
...
помислити
,
бон
...
ранити
!
.
.
она
се
намах
исправити
.
—
ранити
?
.
.
Тешко
?
.
.
—
брзо
запитати
.
—
не
знати
...
—
јесам
ли
стигнути
?
.
.
јесам
ли
овђе
?
.
.
—
Данас
хтети
стигнути
...
сада
...
—
онда
...
ево
он
кућа
,
—
дочекати
она
без
размишљање
и
показати
на
соб
.
—
не
смије
он
ранити
ники
његовати
,
него
ја
.
ја
јесам
пољубити
у
чела
.
—
онда
припремити
све
и
све
уредити
—
рећи
полазити
.
—
ја
хтети
казати
Хамида
да
он
примати
.
XXXВ
Пошто
јесам
бербер
,
—
ко
одмах
дозвати
чим
јесам
Хасан
скинути
с
кола
и
унијети
у
кућа
,
—
ступити
у
соб
и
почети
припасивати
дуг
,
шарен
бошча
,
Хасан
,
блијед
,
подбухо
,
с
дебео
мјехур
испод
очи
,
али
снажан
и
присебан
,
откопчати
прљав
,
подеран
,
укочен
од
скорен
крв
антерија
,
раздрљити
јесам
мало
и
осмјехнути
се
избацити
:
—
Ништа
!
.
.
ситница
јесам
!
.
.
затим
се
окренути
ја
и
прошаптати
:
—
не
дати
Хатиџа
да
улазити
...
Препашће
се
...
Бербер
,
шаптати
нешто
у
себе
,
клекнути
покрај
душек
,
загрнути
рукав
и
,
погледати
у
широк
,
голем
рана
,
који
се
црнити
изнад
лијеви
бедра
,
зачудити
узвикнути
:
—
охо
!
...
—
Ситница
!
—
и
опет
добацити
Хасан
,
узвалити
се
на
јастук
.
—
зрно
се
мало
нашалити
.
па
одмах
стиснути
зуб
и
намрштити
се
.
бербер
немилостан
забости
прст
у
ран
и
као
да
нешто
тражити
.
—
бости
ли
?
—
запитати
полако
,
примицати
се
.
—
Тхе
...
сврбети
...
—
проциједити
он
кроз
зуб
сав
се
више
мргодити
.
—
не
тражити
куршум
!
.
.
Извађен
јесам
!
—
викнути
љутит
бербер
,
одгурнути
он
.
Бербер
,
гунђати
,
дохватити
ибрик
с
вод
,
очистити
рана
,
опрати
и
намазати
широк
,
танак
крпа
некакав
жутити
,
гњецкав
мехлем
,
што
он
уза
се
донијети
,
привити
.
—
Ништа
јесам
—
рећи
мирно
,
утезати
бедра
платно
.
—
Зарашће
брже
...
—
кроз
десет
дан
?
—
запитати
Хасан
нестрпљиво
,
врпољити
се
.
—
јесам
ли
?
.
.
—
кроз
двадесет
...
Превићемо
јесам
неколико
пута
.
Пошто
јесам
бербер
отићи
,
уљести
и
Хатиџа
у
соб
.
носити
јесам
велик
,
тежак
,
распаљен
мангал
,
на
који
између
жерава
руменити
се
трбушаст
,
крупан
кахвен
ибрик
и
бијелити
се
танак
филџан
.
Читаву
глава
бити
умотати
шамија
,
повезати
јесам
,
те
она
само
нос
испод
она
провиривати
;
погледати
никако
ни
одвајати
јесам
од
мангал
нити
од
ибрик
.
Хасан
,
опазити
јесам
,
и
јесам
се
збунити
и
почети
пипати
око
себе
,
извлачити
нешто
испод
душек
.
ни
ријеч
не
проговорити
једно
други
,
нити
се
за
здравље
упитати
...
ја
смијешан
доћи
тај
забуна
њихов
и
да
не
бити
ударити
у
гласан
смијех
,
морати
јесам
се
уједати
за
усна
.
Бојећи
се
да
се
ипак
хтети
моћи
савладати
,
узети
од
Хатиџа
кахва
и
,
сједати
и
испијати
,
јесам
отпочети
разговор
.
—
А
кад
јесам
ранити
?
—
запитати
меко
,
болећив
,
сасвим
заборављати
да
јесам
он
тај
исто
при
долазак
питати
.
—
Јуче
?
—
Прекјуче
—
кратко
одговорити
он
,
не
гледати
ја
.
—
у
бој
?
.
.
—
Па
...
бити
јесам
мало
окршај
...
ја
се
токорсе
зачудити
.
—
она
,
колико
ли
она
морати
погинути
док
јесам
ти
ранити
!
.
.
он
се
наслонити
на
јастук
и
,
окренути
се
од
Хатиџа
,
погледати
у
зид
.
—
Мислиш
ли
тај
да
јесам
усташа
жена
,
кад
тако
питати
!
—
отегнути
некако
осорно
.
—
јунак
јесам
оно
,
болан
,
а
ја
јесам
ники
и
ништа
...
једва
јесам
жив
глава
изнијети
између
она
...
и
одбацити
празан
филџан
отсјећи
:
—
моћи
ја
ни
питати
о
тај
...
о
тај
се
причати
не
моћи
...
Хатиџа
,
бацити
најприје
један
топао
,
њежан
поглед
на
ја
,
као
да
ја
питати
за
дозвола
,
приступити
он
:
—
Хоћеш
ли
још
кахва
?
—
запитати
шапатом
.
он
не
одговорити
.
Причини
се
као
да
јесам
чути
.
—
Хоћеш
ли
још
кахва
?
—
нека
—
одговорити
она
,
не
освртати
се
.
—
не
моћи
...
—
Шта
?
.
.
и
наднети
се
над
он
да
боље
чути
.
—
Шта
јесам
казати
?
.
.
—
не
моћи
.
она
јесам
непомично
стајати
и
као
да
он
хтјети
још
нешто
питати
,
а
он
,
осјећати
она
близина
,
врпољити
се
и
пипати
ран
.
тек
кад
се
измакнути
од
он
и
изићи
из
соб
,
стиснути
зуб
и
покушати
да
се
исправити
.
—
камо
срећа
да
погинути
!
—
јекнути
.
XXXВИ
за
сав
вријеме
,
испочетка
,
док
се
Хасан
лијечити
и
док
јесам
имати
бол
бити
јесам
врло
мало
у
дућан
.
макар
што
јесам
Хамид
вазда
бити
поред
он
,
макар
што
јесам
и
Хатиџа
непрестано
препоручивати
да
на
он
пазити
,
опет
јесам
увијек
слати
неко
по
ја
,
поручивати
,
звати
ја
.
и
јесам
да
јесам
ја
звати
због
крупан
какав
ствар
,
него
због
ситница
,
беспослица
разних
.
—
Шта
јесам
?
—
запитати
улазити
у
соб
,
ознојен
и
уморан
,
и
погледати
она
обојити
.
—
Што
јесам
звати
?
.
.
А
Хасан
одмах
са
душек
дочекивати
:
—
требати
ја
духан
.
—
Па
што
јесам
Хамида
послати
да
донети
?
—
јок
!
.
.
ја
хтети
из
твој
рука
...
па
,
узети
духан
из
мој
кутија
,
повући
ја
себе
:
—
моћи
ићи
...
остати
,
—
казати
.
—
не
моћи
...
имати
посао
...
—
остати
...
Слађа
ја
попушити
цигар
кад
јесам
ти
овђе
.
други
пут
,
опет
,
заустављати
ја
Хатиџа
.
—
да
се
договорити
с
ти
због
кмет
—
велим
.
—
нека
...
Договорићемо
се
сјутра
—
одговорити
она
весело
.
—
Нећу
ја
сјутра
...
Хоћу
сада
...
требати
да
она
наредити
нешто
...
—
наредити
сам
...
твој
јесам
...
—
Нећу
без
договор
.
и
обојити
ја
тако
заустављати
,
задржавати
.
бојати
се
,
зар
,
—
макар
што
јесам
Хамид
тај
бити
,
–
да
остати
близу
један
други
,
да
се
погледати
отворено
,
да
се
сам
упустити
у
разговор
...
кад
јесам
ја
бити
међу
она
лакше
бити
обојима
...
тада
јесам
већ
смјети
и
причати
и
запиткивати
и
препирати
се
.
за
чудо
,
као
да
ни
о
шта
други
јесам
имати
толико
говорити
,
колико
о
ја
.
ја
у
лице
почети
причати
о
ја
,
хвалити
ја
,
надметати
се
управо
у
похвала
.
—
никад
јесам
знати
да
јесам
оваки
—
зборити
јесам
Хасан
,
наслонити
се
на
јастук
и
као
дријемати
.
—
и
огријешити
јесам
се
пред
ти
,
и
здружити
се
твој
душманин
и
хтјети
...
ех
,
много
јесам
хтјети
!
—
узвикнути
бити
,
погледати
на
Хатиџа
.
—
А
тај
...
ево
...
опет
ја
примити
...
и
довести
...
и
...
ех
,
ех
...
па
преврнути
очи
,
стиснути
зуб
и
,
изненада
,
почети
јесам
себе
кудити
.
—
А
ја
...
ја
јесам
најгори
чојек
на
свијет
,
—
гунђати
јесам
промукло
,
поглед
тражити
Хатиџа
и
окретати
се
према
она
.
—
разбојник
јесам
,
зликовац
јесам
,
хајдук
,
зулумћар
...
у
ја
јесам
и
срце
од
камени
и
нем
милост
ни
љубост
ни
према
ко
...
не
моћи
,
пусто
,
ники
да
замиловати
...
и
жена
и
ђеца
кад
бити
имати
,
ни
она
не
бити
миловати
...
и
она
бити
зликовац
бити
...
ники
се
уза
ја
усрећити
не
бити
...
ники
!
у
ја
се
тада
опет
јављати
она
чудан
жеља
:
да
мучити
,
да
пецати
,
да
уједати
подмукло
,
испотаје
:
—
зар
се
ни
Хатиџа
не
бити
усрећити
?
—
питати
јесам
тихо
,
указивати
на
она
и
као
подсмјехивати
се
.
—
ни
она
?
.
.
Хасан
јесам
стискати
зуб
,
мрштити
се
и
мрко
ја
гледати
.
одговарати
јесам
ништа
.
—
ја
само
с
ти
моћи
—
брзо
се
уплетати
Хатиџа
,
пропињати
се
на
прст
и
наслањати
ја
глава
на
рам
.
—
Среће
свој
...
слобода
свој
...
ти
...
нипошто
дати
не
бити
!
.
.
—
у
ја
немати
ни
поштење
прав
,
ни
благодарност
—
опет
изненада
викнути
Хасан
и
заклонити
глава
јорган
да
ми
не
гледати
онако
састављен
,
приљубљен
,
срећан
.
—
ни
према
ко
немати
благодарност
...
осим
...
осим
према
ти
...
сада
...
ти
нипошто
не
бити
невјера
учинити
!
.
.
Нипошто
!
.
.
—
ти
ја
и
не
моћи
невјера
учинити
—
одговарати
јесам
мирно
,
опет
он
нудити
духан
.
—
никад
...
он
зинути
,
бленути
у
ја
.
—
не
моћи
?
.
.
Вјерујеш
ли
?
.
.
—
вјеровати
.
—
и
хтети
,
—
одлучно
велим
тада
и
исправити
се
.
-—
ники
за
љубав
не
бити
тај
невјера
учинити
...
ники
!
.
.
ево
и
крв
,
ако
требати
,
да
пролити
за
ти
...
ево
свега
...
Чак
и
кад
бити
изићи
из
соб
и
кренути
,
поћи
у
дућан
,
он
јесам
једнако
о
тај
говорити
,
једнако
ја
хвалити
и
једнако
нудити
крв
.
и
,
кад
бити
замакати
кроз
сокак
и
приближити
се
чаршија
,
увијек
ја
се
причињавати
као
да
он
непрестано
слушати
како
викати
,
како
још
хвалити
и
још
нудити
...
XXXВИИ
Хасан
што
се
више
опорављати
и
оздрављати
,
постајати
јесам
и
сав
несношљивији
,
насртљив
,
раздражљив
.
Чинило
се
као
да
јесам
и
дјелом
хтјети
показати
како
јесам
„
зликовац
,
хајдук
и
зулумћар
“
,
како
он
јесам
„
срце
од
камен
“
,
те
како
више
немати
„
милост
ни
љубост
“
ни
према
ко
.
Нарочито
према
Хатиџа
.
сваки
вече
,
кад
јесам
се
враћати
кућа
,
дочекивати
ја
на
авлија
,
имати
јесам
понешто
нов
да
причати
о
он
.
накривити
глава
према
раме
,
извити
танак
обрва
,
напукнути
усна
и
некако
дурљив
,
мазан
,
као
дијета
који
отимати
лутак
,
ослањати
се
раме
о
зид
,
казати
:
—
С
он
се
не
моћи
више
...
Чудан
јесам
постати
...
—
Шта
ти
јесам
учинити
—
запитати
весело
,
гађати
јесам
листић
искидан
,
згњечен
шебој
у
лице
,
који
она
се
обично
заустављати
на
кос
,
пеш
кошуља
,
или
падати
на
снијежне
,
обнажен
прси
,
прекрити
дуг
низам
бисер
и
дукат
,
који
јесам
ситно
,
ситно
позвецкивати
.
—
Шта
јесам
бити
?
.
.
—
Па
...
па
криво
он
што
и
сад
,
увијек
,
не
моћи
бити
у
соба
поред
он
,
што
он
и
сад
сам
не
дворити
...
—
Па
?
.
.
—
А
сад
он
не
моћи
вазда
дворити
—
велим
јаче
,
грицкати
нокат
и
играти
се
дукат
.
—
Шта
хтети
он
ја
?
.
.
он
јесам
сад
здрав
и
ено
он
Хамида
...
и
...
и
...
и
кад
он
не
дворити
,
шта
хтети
с
он
у
соба
?
.
.
Нећу
с
он
кад
немати
посао
...
имати
ја
и
други
,
свој
рад
...
—
и
тај
јесам
све
?
—
запитати
болећив
,
тужан
,
ругати
се
и
пренемагати
.
—
све
?
.
.
она
ја
испод
ока
поглед
,
узвити
нос
и
љутит
се
окренути
према
зид
.
—
Нећу
с
ти
ни
говорити
—
казати
увријеђено
,
ударати
прст
по
камење
.
—
Ругаш
ја
се
.
—
не
ругати
ти
се
,
јање
мој
...
јок
!
.
.
и
полако
,
пажљиво
завући
она
прст
под
кратак
,
затегнут
јечерма
и
почети
шкакљити
.
—
не
ругати
се
.
—
моћи
!
.
.
—
готово
вриснути
она
и
,
смијући
се
,
отскочити
у
страна
.
—
не
шкакљити
!
.
.
Чудан
јесам
и
ти
!
.
.
—
Баш
?
.
.
—
мјесто
да
ја
пожалити
,
ругати
се
.
—
А
рашта
да
ти
жалити
?
—
запитати
пјевајући
,
ругати
се
и
опет
.
—
због
Хасан
?
.
.
она
ђаволаст
прискочити
и
почети
ја
чупкати
за
брк
.
—
Па
...
па
...
па
...
—
велим
њежан
,
постиђен
и
наслонити
ја
глава
на
прси
,
—
вазда
ја
звати
...
једном
искати
:
„
Дај
чаша
водити
“
...
други
пут
:
„
Дај
пешкир
“
...
трећи
пут
:
„
Дај
кахва
“
...
Хамид
ту
,
а
ја
звати
...
и
сав
говорити
некако
жалостив
.
Каже
:
„
додијати
јесам
ви
,
па
ја
и
не
гледати
...
бјежати
од
ја
...
гонити
ја
“
...
други
пут
,
опет
,
тужити
ја
се
како
она
не
да
ни
пјевати
.
—
Изишла
ја
на
авлија
,
на
сунце
,
—
велим
—
и
гледати
небо
,
ведрина
онај
,
запјевати
из
сав
глас
...
А
он
одмах
почети
викати
...
„
Драго
ти
“
,
казати
,
„
што
хтети
брже
ићи
па
зато
пјевати
...
и
хтети
у
соба
да
пјевати
да
ти
лијепо
чути
,
него
тамо
на
авлија
...
за
инат
!
“
...
и
тако
сваки
вече
.
Час
он
криво
бити
што
трчати
,
пјевати
по
авлија
и
играти
се
,
час
се
љутити
што
са
радник
и
кмет
више
разговарати
него
с
он
.
криво
он
и
што
се
смије
онолико
,
шалити
,
залијевати
цвијеће
и
хранити
кумра
,
који
из
читав
комшилук
долијетати
,
купити
се
око
она
и
падати
она
по
глава
,
по
рука
,
по
раме
,
весело
гугутати
,
лепршати
крило
и
хладити
јесам
по
образ
.
Чак
се
љутити
и
што
он
не
одговарати
ништа
,
што
се
не
бранити
,
не
опирати
,
него
само
шутати
,
шутати
и
смјешкати
се
.
непрестано
као
да
јесам
тражити
кавга
,
инат
с
она
и
вазда
се
жестити
што
и
она
јесам
бити
кавгаџија
,
што
и
она
јесам
газити
у
инат
.
Напошљетку
,
један
вече
затећи
јесам
снужден
,
тужан
,
уплакан
.
два
кривудав
,
плавкаст
,
танак
црта
,
—
траг
суза
,
—
спуштати
она
се
низ
пуначак
руменкаст
образ
и
још
свјетлуцати
,
нос
при
врх
поцрвенити
и
доћи
некако
танак
,
а
очи
,
крупан
,
влажан
очи
њезин
,
помутити
се
мало
,
покрвавити
.
—
Шта
јесам
опет
бити
?
—
запитати
зачудити
,
чим
јесам
прећи
преко
праг
и
затворити
канат
за
себе
.
—
опет
кијамет
!
.
.
она
устукнути
мало
,
заклонити
лице
рука
и
некако
покуњити
,
постидити
,
погледати
ја
један
ока
испод
рукав
,
чији
злато
извести
грана
као
да
она
горјети
на
образ
.
—
Хоћеш
ли
се
на
ја
наљутити
?
—-
запитати
меко
,
плашљиво
,
тихо
,
а
глас
она
дрхтати
,
треперити
као
да
хтети
поново
заплакати
.
—
Хоћеш
ли
се
љутити
?
.
.
=
љутити
?
,
.
.
на
тај
?
.
.
Зашто
?
.
.
=
крив
јесам
.
—
ти
?
.
.
—
не
смијем
ти
ни
у
очи
погледати
када
причати
—
узвикнути
изненада
и
пребацити
шамија
преко
очи
.
—
стид
ја
...
стати
јесам
као
укопати
и
јесам
знати
ријеч
проговорити
.
Чудна
слутња
неки
,
необичан
,
јак
страх
нагло
ја
почети
обузимати
.
—
Шта
ли
јесам
учинити
?
.
.
у
шта
се
огријешити
?
.
.
гдје
?
.
.
—
ето
,
ето
...
почети
се
љутити
!
.
.
—
узвикнути
она
очајно
,
па
ломити
прст
,
спустити
се
испод
зид
и
удар
у
плач
.
—
ето
...
—
Хатиџа
!
Притрчим
она
и
прихватити
за
шамија
да
јесам
отргнути
,
да
јесам
отворено
погледати
у
очи
.
она
тај
опазити
,
па
бржебоље
и
рука
поклопити
очи
и
још
чвршће
притегнути
шамија
.
—
Шта
јесам
бити
?
.
.
казивати
!
.
.
—
у
твој
кућа
—
замуцати
она
ломити
се
,
а
дукат
на
прса
звекетати
,
звекетати
,
—
у
дом
...
—
Шта
?
.
.
—
увриједити
јесам
тај
гост
...
—
Хасан
?
.
.
она
збацити
шамија
,
исправити
се
и
затрести
кос
,
густ
прамен
опустити
се
,
пасти
по
чела
и
лак
она
сјенка
прелити
она
се
преко
очи
,
који
као
да
намах
постати
и
крупњети
,
и
црње
,
таман
...
—
А
он
јесам
крив
бити
,
духати
ја
,
—
викнути
ватрен
,
примицати
ја
се
—
и
...
и
ја
јесам
више
моћи
трпити
...
он
јесам
...
узети
јесам
за
рука
и
лагано
повући
у
крај
.
—
Шта
јесам
бити
?
—
запитати
мирно
.
—
Па
...
па
...
па
...
опет
извити
обрва
,
напукнути
усна
и
накрив
глава
према
раме
.
—
Па
...
—
Шта
јесам
бити
?
.
.
-
—
криво
он
бити
...
знати
...
што
ја
се
расцв'о
карамфил
,
па
лијеп
,
велик
,
црвен
,
па
гора
као
врело
крв
...
ја
он
његовати
,
залијевати
,
па
...
па
ја
драго
што
се
расцвасти
...
сагнути
јесам
се
чак
до
земља
,
принијети
он
уста
и
почети
љубити
од
драгост
...
и
Хамида
јесам
звати
,
и
хвалити
он
се
и
...
и
...
—
и
?
.
.
—
Хасан
криво
бити
што
јесам
звати
Хамида
...
„
То
“
,
казати
,
„
опет
за
инат
ја
...
због
црвљив
карамфил
он
звати
“
...
помислити
,
Смаил
!
.
.
мој
карамфил
,
велик
,
лијеп
карамфил
,
па
црвљив
!
.
.
мој
!
.
.
па
снажно
ударити
папуча
о
камен
и
пркосно
одигнути
глава
.
—
и
јесам
он
моћи
гледати
,
—
узвикнути
љутит
,
устресајући
раме
—
него
узети
пушак
и
онако
,
кроз
пенџер
,
погодити
он
,
преломити
...
Куршумом
он
преломити
!
.
.
Још
наредити
Хамида
и
да
он
он
донети
и
,
за
инат
,
гурнути
он
под
јастук
,
под
глава
,
и
згњечити
...
—
А
тај
се
зато
наљутити
?
.
.
јесам
ли
?
.
.
она
застати
,
обор
глава
...
—
Жао
ја
он
бити
,
а
јесам
се
љутити
—
рећи
полугласан
.
—
Изишла
јесам
на
авлија
и
да
се
осветити
,
почети
се
смијати
,
грохот
смијати
...
смијех
јесам
домамити
и
кумра
...
Знаш
онај
мој
кумра
,
што
ја
вазда
долијетати
...
па
ја
се
спустити
на
глава
,
на
шамија
и
почети
гугутати
...
не
знати
,
болан
,
како
јесам
слатко
бити
!
.
.
—
А
он
и
тај
криво
?
—
кад
јесам
узети
кумра
на
прси
,
—
наставити
Хатиџа
живље
,
не
дизати
глава
—
и
почети
јесам
миловати
,
тепати
она
,
он
одмах
у
соба
почети
мрмољити
нешто
,
гунђати
...
А
чим
јесам
јесам
пустити
и
она
полећела
,
он
...
опасти
из
пушак
и
...
—
и
?
.
.
Хатиџа
склопити
рука
и
,
тако
склопити
,
поднети
она
под
брада
.
сневеселити
се
.
—
јадан
кумра
повити
се
,
извити
,
залепршати
...
опустити
један
крило
и
пасти
...
кад
јесам
она
притрчати
,
бити
јесам
мртав
...
глава
она
пасти
на
оно
раширити
крило
готово
на
сам
рана
,
из
који
цурити
крв
и
натапати
топло
,
мекан
перје
...
А
један
она
око
остати
отворено
и
гледати
у
ја
,
права
у
ја
...
суза
један
скотрљати
она
се
низ
образ
,
зауставити
се
на
танак
,
румен
усна
и
заблистати
као
кап
роса
на
карамфил
.
—
мислити
јесам
,
моћи
бити
,
да
јесам
јесам
ја
убити
и
зажалити
на
ја
—
прошаптати
снужден
.
—
јадан
мој
кумра
!
.
.
затим
се
измакнути
и
погледати
ја
испод
ока
,
поплашити
.
—
А
тад
...
замуцати
трзати
низам
дукат
као
да
хтети
она
откинути
,
—
тад
јесам
се
наљутити
и
...
и
...
моћи
се
и
ти
љутити
,
духати
ти
,
—
замолити
склапати
рука
.
—
Нећеш
ли
?
.
.
—
да
видити
.
—
рећи
ја
да
се
хтети
љутити
!
—
Шта
јесам
он
рећи
?
—
рећи
...
рећи
јесам
да
јесам
угурсуз
.
па
брзо
чучнути
поред
зид
и
сакрити
лице
у
димије
.
—
То
...
тај
јесам
рећи
!
.
.
ја
се
не
моћи
савладати
.
праснути
у
смијех
.
—
Само
тај
?
.
.
она
као
да
бити
криво
што
се
смијем
,
као
да
јесам
вријеђати
.
не
смијући
сасвим
да
дигнути
глава
и
да
ја
отворено
погледати
,
провирити
мало
из
димије
и
пријекорно
запитати
:
—
А
шта
хтети
више
?
.
.
—
Па
тај
јесам
ништа
—
одговорити
кроза
смијех
,
старати
се
да
јесам
осоколити
.
—
Шала
јесам
бити
...
—
А
он
се
наљутити
—
додати
она
јаче
.
—
нека
...
и
одљутити
се
.
—
и
опет
мрмљати
,
гунђати
.
—
Гунђаће
,
па
и
престати
.
она
устати
,
узити
ја
глава
међу
рука
и
унети
ја
се
у
лице
.
—
и
ти
се
не
љутити
?
—
запитати
меко
,
миловати
.
—
не
љутити
?
.
.
—
не
љутити
се
.
—
нимало
?
—
нимало
.
—
А
ја
опет
жао
што
јесам
он
рећи
—
прошаптати
тихо
,
пригушено
.
—
ето
,
жао
ја
...
макар
и
гунђати
,
и
ружити
опет
...
опет
ја
он
жао
...
Мазећи
се
гледати
ја
у
лице
као
да
искушавати
,
испитивати
.
—
и
да
загладити
,
скухати
јесам
алва
,
—
наставити
брзо
,
не
предушивати
—
и
дати
Хамида
да
он
понудити
,
па
...
—
Па
?
.
.
—
Па
јесам
хтјети
ни
окусити
...
мрско
он
,
зар
,
бити
што
јесам
јесам
изнијети
и
...
и
што
он
,
зар
,
јесам
молити
да
опростити
...
—
моћи
јесам
и
замолити
—
дочекати
ја
пецкати
,
дражити
јесам
.
—
опростити
бити
...
—
ја
да
замолити
?
.
.
ја
?
.
.
он
?
.
.
—
планути
Хатиџа
изненада
и
опет
затрести
чуп
.
—
да
се
први
покорити
?
.
.
Нипошто
!
.
.
—
Нипошто
?
.
.
—
не
говорити
ја
о
тај
—
узвикнути
јаче
,
бранити
се
рука
.
——
Нећу
,
хтети
,
хтети
...
па
се
брже
боље
затрчати
,
ускочити
ја
уз
бедра
и
савити
рука
око
врата
.
—
Ника
добар
од
ти
!
.
.
ники
добар
!
—
узвикнути
заносно
,
љубити
ја
.
—
ти
...
ти
никад
кумра
убити
не
бити
...
јадан
мој
кумра
!
.
.
нехотице
се
осврнути
и
погледати
на
соб
у
који
јесам
сједио
Хасан
.
и
на
пенџер
,
кроз
грана
феслиђена
опазити
он
,
сам
.
стати
покрај
канат
,
исправити
се
,
један
рука
ухватити
се
за
демир
,
док
у
други
држати
пушак
,
па
ми
,
онако
загрлити
,
продирати
чудан
један
поглед
,
поглед
какав
јесам
још
само
код
болесник
у
огњуштина
виђати
...
блиједо
,
дугуљаст
лице
доћи
он
још
блед
,
мали
ситан
бор
око
очи
и
око
нос
ишарати
он
и
направити
некако
стар
,
смјежуран
,
а
мишић
на
десни
образ
мицати
он
се
,
играти
,
трзај
...
тај
час
чинити
ја
се
као
да
хтети
и
ја
,
и
она
,
и
свако
гађати
као
кумра
,
те
некако
и
нехотице
устукнути
и
повући
јесам
за
себе
.
—
Чувај
се
!
.
.
—
Шта
јесам
?
.
.
—
прошаптати
она
преплашено
приљубити
се
уза
ја
.
—
Шта
?
.
.
—
Ништа
...
не
бојити
се
!
.
.
и
хтјети
да
поћи
,
да
јесам
повести
у
соб
и
онако
с
она
заједно
да
стати
пред
Хасан
,
кад
се
он
исправити
,
поносит
и
горд
,
помолити
на
праг
,
шантати
и
опирати
се
на
пушак
,
чији
јесам
мрк
цијев
грчевито
стезати
.
—
А
баш
јесам
чекати
ти
,
да
се
вратити
из
чаршија
,
—
рећи
задављен
,
циједити
ријеч
кроз
зуб
и
старати
се
да
изгледати
што
миран
.
—
хтјети
јесам
да
се
опростити
.
—
да
се
опростити
?
—
узвикнути
изненађен
и
брзо
потрчати
да
он
подухватити
,
подупрети
,
јер
ја
се
учинити
као
да
хтети
пасти
,
посрнути
.
—
Рашта
?
.
.
—
Па
...
знати
...
доста
јесам
бити
овђе
—
прогунђати
суво
,
дати
ја
знак
рука
да
он
се
не
примицати
.
—
примити
јесам
ја
болестан
,
и
хвала
ти
на
тај
...
сад
јесам
,
ево
,
здрав
и
сад
моћи
ићи
.
—
не
дати
он
—
живо
дочекати
Хатиџа
и
почети
ја
дрмусати
за
рукав
,
теглити
.
—
јесам
он
здрав
!
.
.
не
дати
!
.
.
Хасан
стиснути
зуб
и
опет
прогунђати
нешто
.
не
хтјети
јесам
ни
погледати
.
—
здрав
јесам
ја
,
здрав
—
откресати
поносито
,
након
дуг
почивка
.
—
за
инат
свако
оздравити
јесам
.
па
,
једнако
шантуцати
и
опирати
се
о
пушак
,
приступити
ја
и
пружити
рука
.
—
збогом
!
.
.
—
не
дати
!
—
узвикнути
Хатиџа
још
јаче
и
препријечити
он
пут
.
—
куда
хтети
?
.
.
—
Иђем
...
да
више
не
доћи
.
—
Љутиш
ли
се
на
ја
?
—
запитати
она
узбуђено
и
раширити
рука
,
као
да
бити
да
клекнути
,
да
молити
за
опроштај
.
—
Љутиш
се
?
.
.
он
се
причинити
као
да
јесам
чути
.
—
Мен
сад
ништа
не
бости
—
рећи
.
—
Иђем
.
и
стиснути
ја
за
рука
,
снажно
затрести
она
и
лагано
изаћи
из
авлија
.
исти
ноћ
,
око
јација
,
убити
јесам
Зулфага
и
наредити
мајка
да
пријећи
ја
,
јер
јесам
читаво
његов
имање
опет
остати
она
.
двадесети
дан
погинути
јесам
у
дуга
.
@card@
.
