ПОТРОШЕНЕ
РЕЧИ
.
Имаћемо
постеља
пун
мирис
лак
,
диван
дубок
као
гроб
,
и
цвеће
чудан
на
етажер
процвао
за
ми
под
небо
леп
.
Бодлер
.
@card@
.
Грађани
Слануше
и
Пашановца
згледати
се
од
чудо
кад
два
мајстор
почети
да
разваљивати
ограда
на
Толов
зидина
.
година
јесам
прошли
,
хиљадама
деца
родити
се
,
одрастао
,
оженити
се
и
умрети
,
а
ники
она
не
додирнути
,
не
помислити
да
на
она
шта
озидати
.
зидати
она
јесам
неки
Толе
,
одмах
пошто
јесам
Турчин
истерати
из
Града
,
чији
развалина
стајати
још
на
један
одвисан
стена
поред
варош
.
Толе
јесам
хтети
сазидати
нешто
дотле
невиђен
,
нешто
што
јесам
требати
одговарати
велик
нада
тај
доба
кад
се
мислити
»
од
мора
па
сав
до
карпатски
гора
«
.
изабрати
јесам
крајњи
тачка
Пашановца
,
један
брдашце
,
који
јесам
готово
у
средина
варош
,
а
опет
јесам
цео
надвишавати
.
новац
јесам
потрошити
док
јесам
брдо
сасећи
.
после
он
јесам
подзидати
леп
камени
тесаник
,
поплочати
двориште
,
подигнути
бунар
на
шмрк
,
сазидати
диван
степеница
као
у
двор
;
ископати
подрум
чак
под
улица
,
ударити
темељ
широк
као
град
,
оградити
тај
дотле
невиђен
гвозден
ограда
са
копље
,
па
кад
јесам
хтети
на
темељ
да
подигнути
кућа
,
нестати
он
новац
.
и
Толе
застати
.
Грађани
јесам
збијати
шал
,
смејати
се
,
и
тај
јесам
једино
добро
што
се
отуд
видети
.
тај
савршен
темељ
без
кућа
стајати
неплодан
,
зарасти
у
коров
,
од
кнез
-Михајловог
време
па
до
наш
дан
.
ники
више
не
водити
рачун
о
она
.
само
,
увече
,
жена
и
'
деца
клонити
се
од
овај
место
као
од
проклетство
.
бити
јесам
понедељак
,
кад
се
у
овај
место
имати
мало
посао
,
тај
јесам
се
ту
искупљати
механџија
,
трговчић
,
покоји
занатлија
,
и
распитивати
се
какав
јесам
тај
чудо
.
два
мајстор
јесам
радити
вредно
,
онако
како
се
тај
моћи
кад
јесам
зидар
у
исти
мах
дунђерин
,
калдрмџија
,
ћерамиџија
и
молер
.
погодити
јесам
посати
ђутуре
,
па
она
јесам
бити
до
докон
разговор
,
него
јесам
чистити
коров
,
мерити
затегнут
канап
,
тестерити
греда
и
закуцавати
даска
.
на
питање
шта
радити
они
бити
набусито
одговарати
:
»
ај
’
,
гледати
свој
посао
!
«
—
или
уопште
јесам
ништа
говорити
.
тек
доцније
неко
приметити
један
младић
,
који
јесам
стајати
мирно
,
јесам
питати
ништа
,
додавати
мајстор
час
кеса
с
ексер
,
час
који
алат
,
а
јесам
бити
из
место
.
овај
млад
човек
носити
јесам
на
себе
плав
одело
,
шешир
кицошки
,
кравата
од
кинески
свила
,
чији
крај
јесам
планински
ветар
забацивати
преко
раме
.
имати
јесам
дуг
кос
.
капут
јесам
закопчавати
на
последњи
дугме
.
лице
он
јесам
бити
одвише
нежно
,
рука
мали
,
бео
,
а
очи
замишљен
и
мутан
.
кад
бити
нешто
рећи
мајстор
,
глас
он
јесам
бити
сигуран
,
и
лице
бити
он
облити
неки
чудан
руменило
,
готово
плаво
.
да
он
јесам
посматрати
какав
лекар
,
помислити
бити
да
јесам
овај
млад
човек
наклонити
тежак
болест
.
Међутим
,
у
група
радознао
маловарошанин
који
јесам
мерити
странац
јесам
бити
доктор
.
тај
јесам
бити
људи
који
се
не
бринути
за
наклоност
,
за
будући
патња
,
већ
обичан
свет
који
живити
за
данас
,
који
се
старати
за
прек
потреба
и
водити
рачун
само
о
тај
како
се
зарађивати
хлеб
.
и
они
јесам
погађати
шта
хтети
овај
младић
тај
дућан
:
један
јесам
тврдити
да
јесам
комендијаш
,
други
посластичар
,
а
трећи
фотограф
.
овај
последњи
се
јесам
преварити
.
тај
јесам
бити
нов
фотограф
за
град
Ужице
и
околина
,
Младен
Бркић
.
појава
фотограф
у
тај
варош
,
где
јесам
овај
занат
припадати
још
царство
чудо
,
бити
јесам
догађај
за
сав
.
Грађани
јесам
се
препирати
да
ли
хтети
се
тај
посао
рентирати
,
школа
се
спремати
да
се
по
разред
фотографисати
,
варошки
интелигенција
се
сећати
о
мрачан
комора
и
расправљати
теорија
светлост
,
жена
јесам
загледати
витак
стас
овај
нежан
странац
,
а
девојка
јесам
уздисати
за
кравата
од
кинески
свила
.
ники
у
варош
више
јесам
бити
интересантан
од
нов
фотограф
,
па
се
један
време
само
о
он
говорити
,
мада
он
се
добро
ни
име
јесам
знати
.
неки
шаљивчина
назвати
он
»
наш
дворски
фотограф
«
.
и
реч
дворски
он
остати
,
јер
јесам
Младен
бити
доиста
дворски
и
народни
,
чувен
и
једини
,
први
фотограф
ужички
уопште
откако
јесам
камен
ударити
у
овај
забачен
место
поред
Ђетиња
.
доцније
јесам
он
заборавити
његов
крштен
име
.
Шта
више
,
неки
јесам
мислити
да
он
јесам
дворски
презиме
,
те
он
јесам
сматрати
за
Србин
него
за
Пољак
,
Чех
,
за
Шваба
једном
реч
.
као
што
јесам
тај
обичај
у
овај
паланка
,
где
један
фијакер
чинити
догађај
,
а
долазак
један
странац
цео
епоха
,
сав
се
жена
заљубити
у
он
.
у
лепо
скројен
одело
,
са
шешир
немарно
забачен
,
витак
и
умиљат
,
Младен
Бркић
јесам
пролазити
улица
леп
као
млад
пас
.
—
она
,
како
јесам
феш
!
—
шапнути
бити
кона
кона
кад
бити
угледати
дворски
.
—
неки
он
бог
поживети
мајка
кад
он
јесам
онако
лијеп
родити
!
—
додати
бити
неки
трећи
на
сав
глас
да
она
јесам
и
сам
млад
човек
моћи
чути
.
али
,
Младен
јесам
остајати
хладан
.
гледати
јесам
свој
посао
,
који
јесам
имати
пун
рука
.
сем
тај
,
видети
јесам
брзо
да
не
моћи
много
рачунати
на
овај
речит
срдачност
.
кад
јесам
морати
да
се
обратити
неко
за
овај
или
онај
помоћ
,
да
он
се
наћи
момак
или
позајмити
чекић
,
овај
маловарошанин
јесам
слегати
раме
,
ошљарити
,
купити
се
око
он
,
давати
непотребан
савет
и
разилазити
бити
се
чим
бити
се
њихов
ситан
радозналост
заситити
.
Што
јесам
још
горе
бити
,
красти
јесам
он
на
мера
,
потуривати
рђав
ствар
и
наплаћивати
двапут
више
него
други
.
он
тај
јесам
хтети
приметити
ники
,
јер
јесам
бити
учтив
,
од
онај
велик
учтивост
који
ићи
на
сопствен
штета
;
бити
јесам
лепо
са
сваки
,
улазити
јесам
у
њихов
друштво
,
избегавати
да
се
мешати
у
њихов
зађевица
и
локалан
амбиција
.
ники
јесам
моћи
ни
сањати
да
јесам
овај
млад
човек
,
тако
споља
задовољан
,
већ
први
дан
изгубити
воља
на
њихов
паланка
,
за
који
казати
да
јесам
и
бог
заборављати
.
Бркић
јесам
хтети
викнути
:
»
збогом
,
писати
ти
!
«
сав
тај
нов
лице
,
тако
ружан
у
свој
простота
,
тако
простити
у
свој
плитак
непоштење
,
али
јесам
тада
млад
човек
понављати
оно
што
јесам
рећи
сам
себе
кад
јесам
полазити
из
Београд
:
—
ја
морати
тамо
бити
.
рећи
јесам
ја
да
тамо
бити
!
—
и
онда
јесам
остајати
,
облетати
око
свој
мајстор
,
помагати
она
,
показивати
она
,
и
једва
она
убедити
да
на
дућан
намалати
:
фотографија
,
а
не
:
вотогравија
.
у
тај
дан
наћи
он
се
на
рука
Машан
Црногорац
,
један
од
онај
људи
који
живити
без
велик
брига
,
помало
социјалишу
,
остајати
вечито
млад
,
дочекивати
и
испраћати
гимназиски
генерација
,
хтети
да
потрчати
за
свако
,
волити
добар
шал
,
живити
и
умирати
сиромах
.
Машан
јесам
држати
дућан
такође
ту
,
на
Слануши
,
правити
пар
ципела
у
месец
дан
какав
ђак
за
јевтин
пар
,
наглављивати
чизма
жандарм
,
иначе
крпити
радник
,
сиротиња
.
кад
бити
зарадити
толико
колико
јесам
мислити
да
јесам
довољно
за
мајка
и
он
,
за
»
Радничке
новина
«
,
покоји
агитациони
спис
или
прилог
,
бацати
бити
се
стаклић
за
сељак
,
викати
:
»
испасти
ти
новац
,
рођак
«
,
задиркивати
се
са
други
еснаф
,
или
бити
метнути
столица
на
праг
,
и
окупити
око
себе
ђак
из
стар
разред
,
шетати
с
она
,
започињати
крупан
разговор
и
помагати
она
да
испасти
озбиљан
у
њихов
седамнаести
година
.
тај
Машан
,
и
још
један
ђак
,
неки
Живко
Богатинчевић
,
који
јесам
упркос
свој
презиме
бити
такође
сиромах
и
социјалиста
,
иначе
опаљен
лице
,
развијен
кост
,
оштар
поглед
,
син
један
ковач
испод
Града
,
помоћи
Бркић
да
се
смести
,
наћи
соб
,
уредити
дућан
,
те
најзад
изићи
плаката
по
варош
да
јесам
отворити
фотографски
радња
који
»
стајати
на
услуга
п
.
п
.
грађанство
са
свој
израда
слика
у
сав
формат
,
као
:
визит
,
кабинет
,
и
по
нов
метода
.
«
@card@
.
лето
јесам
освајати
.
сунце
јесам
пећи
по
улица
.
развијен
дрвеће
јесам
бледети
на
његов
сјај
и
опуштати
грање
.
као
црква
,
Ужице
јесам
бити
ћутљив
и
тужан
.
тек
ако
нешто
оживити
око
подне
кад
се
пуст
канцеларија
и
школа
.
особито
липа
закрчити
тада
један
занимљив
свет
:
тај
јесам
ученица
из
Радничке
школа
.
млад
,
већ
девојка
,
у
јак
паланачки
боја
,
онај
јесам
излазити
из
школа
:
најпре
млад
,
готово
деца
,
без
намештање
у
хаљина
,
без
тражен
фризура
,
па
онда
мало
стар
,
са
још
кратак
сукња
и
витица
низ
леђа
,
али
већ
сјајан
ока
,
пун
груда
,
заводљив
кос
,
и
тек
онда
стар
,
једар
планински
девојка
,
без
мидер
,
те
она
јесам
снага
слободан
под
црн
кецеља
који
више
показивати
него
што
скривати
,
развијен
раме
,
оштар
ход
,
црн
веђа
,
руменило
у
лице
и
дискретан
осмех
.
последњи
јесам
излазити
два
девојка
,
нешто
другачи
од
осталих
:
без
јак
бој
,
с
крагна
око
врата
,
с
маншета
на
рука
,
са
блуза
на
дугме
који
имитирати
капут
,
без
много
рад
у
рука
и
са
покоји
књига
који
се
по
корица
распознавати
да
јесам
уџбеник
.
онај
се
јесам
мешати
међу
други
;
па
и
кад
бити
она
неки
другарица
нешто
запитати
,
одговарати
бити
кратко
и
изостати
бити
још
два
корак
.
један
од
она
два
:
вижљав
,
са
сенка
неки
неодређен
досада
у
очи
,
Даница
,
бити
јесам
ћерка
један
од
богат
ужички
грађанин
,
познат
ракиског
трговац
на
доњи
чаршија
,
Веселина
Јевђовић
.
она
јесам
бити
леп
,
јер
јесам
бити
и
сувише
здрав
.
али
јесам
она
лепо
стајати
тај
израз
досада
као
контраст
цео
њен
тело
.
други
девојка
,
Цаја
,
бити
јесам
чиновнички
дете
,
од
онај
ужички
чиновник
који
јесам
моћи
претурити
преко
глава
један
година
служба
у
овај
паланачки
пустош
,
па
после
остати
,
одрећи
се
далек
амбиција
,
привикнути
се
локалан
навика
,
научити
јужни
дијалект
,
оженити
се
и
ородити
у
варош
,
те
себе
не
разликовати
од
мештанин
,
а
ни
овај
од
она
.
оба
девојка
јесам
учити
заједно
гимназија
,
па
у
четврти
разред
,
кад
се
забранити
да
девојка
учити
даље
са
мушкарац
,
родитељ
она
јесам
хтети
слати
у
Београд
на
продужење
гимназија
,
него
она
уписати
у
Радничку
школа
.
у
тај
школа
јесам
друштво
бити
променити
:
девојка
са
основни
школа
,
с
народни
појам
,
где
јесам
хоризонт
узак
,
па
се
мислити
да
јесам
и
сам
господ
бог
Ужичанин
.
два
гимназисткиња
јесам
се
осећати
као
изгнати
.
Нарочито
Даница
,
који
јесам
поред
свој
здравље
волети
сан
,
прича
,
књига
,
један
широк
живот
него
што
се
моћи
наћи
ту
,
међу
прост
маловарошки
девојка
,
готово
сељанка
.
од
тај
тренутак
она
се
здружити
са
Цаја
још
више
,
те
се
јесам
раздвајати
ван
кућа
.
онај
јесам
ићи
полако
и
говорити
тихо
.
—
Живко
ја
казати
,
—
рећи
Цаја
,
—
да
јесам
дворски
врло
учен
човек
,
читати
много
,
свршити
јесам
гимназија
,
бити
јесам
на
филозофија
...
—
Па
што
јесам
доћи
за
фотограф
?
—
прекинути
јесам
радознало
Даница
.
—
Вели
,
научити
јесам
фотографија
сам
.
Још
он
јесам
рећи
једном
приликом
да
хтети
продужити
школа
моћи
бити
...
а
моћи
бити
да
не
.
—
откуд
баш
овамо
да
доћи
.
—
не
знати
.
Можда
што
код
ми
немати
фотограф
.
—
А
где
јесам
он
родитељ
?
—
запиткивати
јесам
Даница
и
даље
,
не
крити
да
се
интересовати
за
дворски
.
—
умрети
јесам
он
.
—
и
отац
и
мајка
?
—
изненадити
се
девојка
,
готово
у
неверица
.
—
Живко
ја
рећи
да
дворски
уопште
не
волити
да
говорити
о
себе
,
али
јесам
једном
рећи
да
отац
јесам
запамтити
,
а
мајка
јесам
изгубити
скоро
...
пре
година
дан
.
онај
бити
стигнути
на
Стар
пијаца
,
где
се
сустицати
сав
главне
улица
овај
провинциског
место
.
девојка
спазити
Живка
и
Младена
како
силазити
са
Слануше
.
Живко
јесам
оба
девојка
бити
друг
из
гимназија
.
са
Цаја
јесам
бити
још
комшија
,
кућа
до
кућа
,
тај
се
познавати
још
ближе
.
млад
девојка
јесам
волети
његов
критика
данашњи
друштво
,
разлагање
о
будућност
,
и
свет
занос
који
бити
запламтети
у
очи
овај
планинац
,
врло
одушевљен
,
недодирнут
разочарење
од
неуспех
,
разлика
између
хтети
и
моћи
.
гимназист
поздрав
дубоко
свој
другарица
,
са
онај
помпа
који
се
чинити
само
у
година
кад
се
поздрав
тек
почињати
да
разумевати
,
кад
се
у
скидање
шеширати
метати
сав
наклоност
,
жеља
,
осећање
и
нада
.
Младен
се
такође
јавити
...
нешто
немарно
,
као
по
дужност
,
јер
јесам
познавати
Живков
познаница
,
али
његов
поглед
ипак
прелетити
преко
она
обадва
.
Даница
се
учинити
да
се
овај
поглед
задржати
на
она
нешто
више
,
те
поцрвенити
до
слепоочница
.
она
јесам
већ
слушати
за
дворски
и
познати
он
пре
него
што
она
он
јесам
ико
показати
.
овај
нежан
цвет
београдски
голет
допадати
она
се
чудно
.
он
она
јесам
доносити
мирис
из
мутан
хоризонт
који
јесам
она
себе
претстављати
за
свет
далек
од
место
у
који
се
родити
,
одрасти
и
ниједан
он
дан
не
оставити
.
забрана
да
посећивати
гимназија
огорчити
она
јесам
на
њен
варош
и
још
више
она
развити
склоност
за
сањање
о
свет
који
живити
у
срећан
крај
,
где
имати
железница
,
лађа
,
где
се
ићи
у
позориште
,
на
концерт
и
где
се
срећа
непознат
лице
.
у
очев
кућа
јесам
налазити
утеха
:
старински
кућа
са
укорењен
навика
,
примитиван
живот
и
презрив
осмех
на
сав
што
јесам
ван
она
;
отац
себичан
,
мрачан
расположење
,
одан
ракија
,
готово
тиранин
;
мајка
утучен
очев
самовоља
,
измучен
многи
рађање
и
задовољан
ако
се
моћи
да
накинђурити
о
какав
веће
празник
.
нов
фотограф
јесам
бити
тај
дан
свршити
први
поруџбина
.
други
на
његов
место
осетити
бити
се
већ
задовољан
,
срећан
,
али
се
он
подавати
неки
грозничав
меланхолија
,
који
се
осећати
кад
се
човек
наћи
у
нов
место
где
још
ништа
од
себе
не
видити
.
и
млад
човек
осетити
готово
захвалност
према
овај
госпођица
који
јесам
бити
можда
први
девојка
који
јесам
он
скинути
шешир
откако
јесам
доћи
у
Ужице
.
Нарочито
он
се
Даница
свидети
,
те
он
упитати
Богатинчевић
ко
јесам
тај
девојка
.
овај
велик
дете
,
одгурнут
далеко
од
Београд
,
Даница
јесам
пасти
у
очи
прво
по
њен
панама
,
који
јесам
лепо
доликовати
њен
мушкобањаст
ношња
,
готово
реткост
за
варош
.
тек
доцније
јесам
приметити
свежина
овај
брдски
цура
,
одрастао
у
мирис
вења
,
у
кућа
где
се
пећи
по
неколик
хлеб
на
дан
и
дочекивати
дубок
старост
.
кос
јесам
имати
сув
као
од
метал
,
обрва
изразити
,
чела
високо
,
уста
влажан
као
располовљен
воћка
.
образ
јесам
она
горети
као
потпаљен
,
врат
она
јесам
излазити
из
отворен
летњи
блуза
го
,
мек
и
округао
као
у
птица
.
А
под
блуза
дрхтати
цео
један
свет
здравље
,
нестрпљење
и
носталгија
да
не
прецветати
у
овај
пустиња
,
румен
и
невесео
као
планински
јоргован
.
Живко
јесам
продужавати
расправљати
неко
друштвено
питање
,
употребљавати
за
он
готов
закон
из
природан
наука
,
док
јесам
Младен
изазивати
у
себе
портрет
брдски
девојка
који
се
изненадно
појавити
пред
он
и
више
он
јесам
силазити
с
ум
.
—
не
...
не
!
Шта
ја
овај
чинити
!
—
говорити
јесам
он
у
себе
.
—
ја
јесам
сав
тај
забранити
.
.
.
као
п
дуван
,
као
кафана
,
школа
,
живот
у
престоница
.
Зашто
јесам
онда
долазити
у
Ужице
?
он
се
напрезати
да
се
отрести
од
овај
слика
као
од
какав
привиђење
.
али
,
јесам
успевати
.
изненадно
усред
неки
посао
,
без
икакав
нарочит
повод
,
залепршати
бити
он
се
у
мисао
један
прамен
овај
металан
кос
,
и
млад
човек
бити
се
стресати
.
—
Шта
јесам
овај
ја
?
—
питати
се
тада
.
—
јесам
ли
ја
доћи
овде
да
се
заљубљивати
у
паланачки
девојка
...
и
нашто
онда
овај
занат
,
сав
мука
око
овај
радња
?
Бркић
јесам
бити
човек
који
имати
енергија
,
нарочито
онај
српски
плаховит
енергија
,
често
пута
јак
као
гром
,
али
који
трајати
само
извесно
време
и
без
неки
особит
система
.
Савлађивао
јесам
овај
пријатан
осећање
који
он
јесам
ровити
по
душа
,
угушивати
брижљиво
да
не
букнути
као
пожар
,
који
јесам
предосећати
у
свој
двадесети
година
,
и
тако
лишити
сваки
нежност
.
па
ипак
он
јесам
бити
пријатно
да
срести
Даница
,
особито
кад
бити
бити
у
друштво
са
Живка
,
те
она
јесам
моћи
да
поздрав
.
Скидајући
сав
шешир
пред
овај
девојка
,
рођеном
за
живот
,
он
се
чинити
да
се
приближивати
тај
узбудљив
свет
сакривен
под
гладак
материја
блуза
,
да
се
увлачити
у
забрањен
регион
један
срећан
живот
и
да
дисати
много
лакше
свој
груди
тако
плитак
,
остављен
у
наслеђе
од
отац
који
јесам
познати
и
мајка
који
јесам
рано
умрети
.
@card@
.
преко
пут
Даничин
кућа
бити
јесам
један
радња
,
један
од
онај
маловарошки
дућан
који
се
звати
просто
трговина
и
где
се
моћи
купити
све
:
кила
со
и
разнети
вуница
,
десет
пар
бонбона
и
сламни
шешир
.
стар
калфа
,
Спасоје
,
родом
из
оближњи
село
,
држати
јесам
цео
радња
у
свој
рука
,
јер
јесам
он
умести
најбоље
тапшати
сељак
по
раме
и
клети
се
с
он
у
сав
светац
у
календар
,
ударити
тег
у
теразије
тако
да
испасти
крив
мера
,
а
муштерија
да
помислити
да
он
јесам
измерити
више
,
правити
комплимент
варошки
девојка
и
потурити
она
избледео
штоф
под
име
модеран
бој
;
а
кад
немати
посао
,
ники
јесам
умести
лепше
изићи
пред
дућан
,
метнути
десни
рука
на
леђа
и
шетати
задовољно
,
поносито
као
паун
.
од
сав
девојка
,
Спасоје
се
трудити
највише
око
газда
-
Веселинов
Даница
.
он
јесам
бити
смести
и
тврдоглав
горштак
,
Ужичанин
,
који
не
знати
за
препрека
кад
једанпут
наумити
што
хтети
.
Даница
јесам
бити
из
један
од
први
трговачки
кућа
.
она
он
јесам
требати
да
крунисати
његов
трговачки
каријера
:
допунити
он
капитал
,
увести
он
у
фамилија
газда
-Веселинову
и
посветити
он
за
варошанин
.
стога
јесам
остављати
ништа
што
он
јесам
моћи
стећи
њен
милост
:
јављати
она
први
о
новитет
који
јесам
стигнути
у
радња
,
попуштати
она
на
мера
,
нудити
она
роб
испод
цена
,
клањати
се
дубоко
,
осмех
он
допирати
до
уш
,
и
сав
се
претварати
у
шећер
.
али
се
Даница
јесам
обазирати
на
овај
услужност
.
Чак
она
јесам
бити
досадан
овај
јучерашњи
сељак
,
који
јесам
додуше
умести
да
копирати
манир
,
али
она
јесам
знати
мера
,
па
он
јесам
долазити
у
дућан
ретко
,
можда
само
кад
не
бити
моћи
купити
на
други
место
тај
што
бити
хтети
.
Спасоје
се
већ
бити
досадити
служити
туђ
газда
.
сем
тај
,
бити
јесам
опасно
чекати
:
Даница
се
бити
развити
већ
у
девојка
;
први
чиновничић
моћи
он
јесам
»
изврнут
чанак
«
.
стога
намислити
да
овај
година
свршити
ствар
.
јесам
смести
да
радити
преко
газда
-
Веселина
;
плашити
се
од
он
још
откад
он
јесам
видети
први
пут
као
шегрт
:
натмурен
поглед
,
подбуо
очи
,
избријан
брада
и
тежак
ход
као
медвед
.
стога
Спасоје
изабрати
модеран
пут
,
преко
девојка
.
—
тај
,
и
ја
јесам
модеран
човек
!
—
помислити
јесам
Спасоје
,
—
а
не
ко
тај
туде
џиброња
што
живити
још
по
турски
.
доиста
,
млад
калфа
носити
јесам
немачки
одело
,
имати
сат
и
ланац
,
бити
члан
Трговачке
омладина
,
дружити
се
са
ђак
,
и
понеки
чиновник
говорити
ти
.
по
сав
друштво
личити
јесам
донекле
на
Машан
Црногорац
,
али
јесам
Машан
остајати
и
даље
радник
,
док
се
Спасоје
трудити
да
бити
нешто
више
,
да
изићи
из
себе
,
стећи
други
понашање
,
да
не
говорити
јужним
дијалект
,
једном
реч
да
постати
онај
што
се
у
народ
звати
»
господин
«
.
лето
јесам
већ
пролазити
,
а
он
јесам
остајати
још
стално
на
један
исти
место
.
—
напред
,
рђа
!
—
пребацивати
јесам
Спасоје
сам
себе
.
сад
он
се
указивати
један
згодан
прилика
,
кад
јесам
моћи
прићи
ближе
девојка
:
теферич
на
Усековање
.
тај
јесам
бити
један
дан
о
који
се
дуго
говорити
унапред
,
који
се
очекивати
готово
као
Божић
и
Ускрс
,
а
који
киша
обично
покварити
тако
да
о
тај
постојати
један
локалан
пословица
.
тај
свет
Јована
дан
јесам
бити
изузетно
леп
.
народ
се
састајати
у
Ада
.
тај
јесам
један
врста
острво
у
Ђетиња
,
засађен
врба
,
дуд
и
покоји
липа
.
у
средина
острво
се
подигнути
један
механа
,
као
што
јесам
сав
наш
друмски
механа
,
»
по
план
«
,
са
широк
настрешница
,
на
стуб
,
калдрма
пред
врата
и
један
ладњаком
.
сељак
јесам
се
држати
ту
,
пред
кафана
,
док
јесам
грађанин
играти
одвојено
,
иза
кафана
,
у
башта
.
бити
јесам
много
свет
.
свако
се
обући
што
јесам
моћи
боље
.
Чаругџиски
момак
јесам
метнути
нов
фермен
,
дивно
украшен
гајтан
,
девојка
јесам
разапињати
свој
разнобојан
сунцобран
,
жена
извртати
глава
да
она
се
видити
тепелук
или
нов
превез
.
Циганин
јесам
свирати
као
без
дух
.
фармацајт
из
нов
апотека
,
у
плитак
ципела
и
рука
у
џеп
,
шетати
се
скептички
.
суплент
из
гимназија
кришом
јесам
обилазити
око
женскиња
.
полицаја
јесам
држати
батина
»
на
готов
’
с
’
«
,
да
интервенисати
на
први
немир
.
кмет
јесам
гладити
брада
.
али
јесам
победа
носити
калфа
Спасоје
,
који
јесам
бити
свуда
и
на
сваки
место
.
он
јесам
на
себе
имати
доста
леп
хаљина
од
штоф
у
зелен
боја
,
који
јесам
тада
бити
у
мода
.
Још
јесам
моћи
бити
»
шик
«
да
јесам
имати
очајно
црвен
пантљика
око
шешир
и
врат
кратак
као
у
вепар
.
те
тако
здепаст
,
притворан
мали
очи
,
са
осмех
сопствен
величина
,
развучен
до
иза
врата
,
личити
јесам
у
свој
»
костим
«
на
сеоски
певац
.
Спасоје
јесам
водити
кола
,
бити
кец
,
развађати
посвађен
,
умиривати
узнемирен
,
викати
на
Циганин
,
ласкати
полицаја
,
а
кад
год
јесам
доспевати
,
облетати
јесам
око
Даница
,
хтети
да
јесам
»
част
«
колач
,
»
занимати
«
она
јесам
,
стално
се
извињавати
,
погрешно
изговарати
страна
реч
који
јесам
изобиловати
,
правити
пошалица
на
рачун
занатлија
,
и
смејати
се
сам
себе
.
Даница
он
јесам
данас
трпети
.
Чак
он
јесам
затражити
чаша
вод
.
Спасоје
она
јесам
,
сав
срећан
,
донети
са
хладан
извор
,
чак
преко
река
,
и
тако
брзо
да
јесам
по
чаша
још
цурити
замагљен
капљица
.
у
урођен
женски
особина
да
крити
свој
осећање
,
Даница
јесам
употребљавати
овај
момак
да
моћи
,
неопажен
,
слободно
погледати
дворски
,
који
јесам
усред
овај
разнолик
друштво
од
ђак
,
интелигентан
радник
и
млад
чиновник
,
стајати
јесам
и
тужан
.
звук
ћемане
,
куцање
чаша
,
дечји
дрека
,
пуцање
из
пиштољ
и
сав
овај
народни
весеље
утицати
јесам
на
млад
Београђанин
чудно
,
као
на
изгнаник
.
ко
знати
на
шта
јесам
мислити
овај
велик
дете
дуг
београдски
улица
,
тако
осамити
у
пун
провинција
,
кад
он
ни
присуство
девојка
који
јесам
симпатисати
јесам
растеривати
црн
облак
мисао
?
да
ли
јесам
мислити
на
Београд
,
на
његов
ускомешан
живот
пун
супротност
.
.
.
или
на
отац
ко
јесам
познати
,
на
мајка
који
јесам
умрети
врло
млад
,
на
овај
девојка
који
јесам
стајати
пред
он
са
снага
пун
као
брдо
...
или
на
овај
светковина
,
на
идући
година
,
на
шта
хтети
после
бити
...
да
ли
хтети
тај
он
још
некад
видети
—
или
на
сав
тај
укупно
?
острво
јесам
дрхтати
од
позан
зеленило
отава
.
по
он
јесам
сунце
разливати
свој
топлу
светлост
,
као
да
јесам
хтети
да
уверити
свет
да
још
јесам
крај
свет
.
Живко
повући
дворски
за
рукав
:
—
ајдемо
у
кола
.
сав
се
хватати
.
Циганин
јесам
свирати
»
кокоњеште
«
.
кола
јесам
водити
Спасоје
.
како
јесам
кола
бити
тек
почети
,
бити
јесам
се
ухватити
само
мушкарац
.
лес
млад
људи
кретати
се
правилно
,
живо
и
лепо
,
нога
за
нога
,
рам
за
раме
,
час
налево
,
час
надесно
.
дворски
осетити
такође
жеља
да
се
изједначити
са
овај
весео
планински
момак
;
поправити
свој
кравата
од
кинески
свила
и
поскочити
за
Живка
.
кад
он
видити
у
кола
,
Даница
задрхтати
.
без
премишљање
шта
хтети
бити
даље
,
она
оставити
рука
свој
другарица
и
ухватити
се
до
фотограф
.
кола
се
кретати
врло
жив
.
Оближња
липа
јесам
мирисати
.
Бркић
јесам
осећати
у
свој
рука
топлу
шака
девојчина
,
и
очи
он
се
замагљавати
.
неко
викнути
:
—
браво
,
дворски
,
из'ем
тај
машна
!
Циганин
јесам
махати
рука
и
нога
,
кола
јесам
одмицати
у
дубина
башта
...
под
врба
,
у
неки
влажан
трава
,
и
млад
човек
не
чути
кад
музика
престати
.
кад
се
освестити
,
он
видити
како
свет
трчати
онај
место
где
јесам
кола
почети
;
марама
се
лепршати
око
врат
,
чист
ваздух
треперити
,
а
он
стајати
далеко
од
сав
тај
свет
,
држати
непрестано
Даница
за
рука
.
они
остати
један
тренутак
тако
један
до
други
.
сунце
јесам
сијати
иза
њихов
леђа
и
пред
она
простирати
два
њихов
сенка
,
који
јесам
дрхтати
и
додиривати
се
.
и
сав
тако
,
не
пуштати
рука
из
рука
,
они
јесам
шапутати
један
други
бесмислен
реч
:
»
како
јесам
?
«
...
»
како
се
проводити
?
«
цео
њихов
историја
:
овај
бескористан
,
изгубљен
реч
у
неранџаст
светлост
предвечерје
!
свако
од
она
двоје
бити
јесам
један
за
други
сирот
мали
интересантност
.
Младен
јесам
бити
девојка
наставак
прекинут
сан
из
гимназија
,
благ
дах
из
неки
непознат
,
готово
чаробан
живот
који
се
расцветавати
даље
од
Сарић
осоја
...
тамо
откуда
јесам
водити
пут
из
Србија
,
из
Београд
;
он
она
јесам
бити
као
неки
доказ
да
хтети
се
једном
отрести
очев
кућа
где
јесам
отац
смести
да
радити
све
:
да
грдити
жена
,
тући
деца
и
момак
,
док
остати
чељад
живити
тупо
,
само
за
он
и
бесправно
као
робље
.
Даница
јесам
опет
бити
млад
човек
онај
живот
који
јесам
он
стално
забрањивати
:
бујан
живот
по
инстинкт
,
живот
здравље
.
забрањивати
јесам
он
игра
с
деца
,
излазак
по
залазак
сунце
,
другарски
весеље
,
дуван
,
па
,
најзад
,
забранити
он
и
живљење
у
Београд
.
његов
живот
јесам
бити
досадан
списак
горњи
капут
,
шал
око
врата
,
вунен
чарапа
,
разних
теј
и
страх
од
назеб
.
друго
за
он
јесам
ништа
постојати
,
нити
он
се
догађати
.
па
и
ако
бити
он
се
штогод
догодити
,
он
бити
тај
једва
запажати
.
у
нејасан
маса
свет
,
Даница
приметити
Спасојев
глава
,
с
пакосним
очи
и
развучен
осмех
до
уш
.
она
леднути
нешто
непријатно
.
—
хајдемо
,
господин
-
Бркић
,
—
рећи
он
она
,
готово
поверљиво
,
и
полако
извући
рука
.
—
Тражиће
ја
.
Бркић
јесам
приметити
Спасоје
.
он
јесам
видети
само
нејасан
контура
народ
и
неки
бекрија
...
бећарити
који
у
Ужице
имати
много
.
овај
људи
проводити
јесам
се
за
себе
,
повалити
по
трава
,
са
један
велик
чутура
,
и
певати
тихо
,
разнежити
,
онај
старински
песма
где
сто
срце
плакати
у
прост
стих
:
трунути
,
вена
,
мој
зелен
јаглуче
,
трунути
рука
који
јесам
он
вести
.
овај
носталгичан
песма
враћати
јесам
човек
одјек
Даничин
реч
:
»
хајдемо
,
господин
-
Бркић
!
«
.
и
он
осетити
један
дубок
поверљивост
у
тај
неколик
реч
,
реч
прост
,
безначајан
,
а
благ
као
неки
мирис
.
он
осетити
да
се
тада
нешто
важно
догодити
у
његов
живот
...
нешто
што
се
дотле
никад
јесам
догађати
.
—
Али
,
ја
не
смети
тако
...
ја
јесам
тај
забранити
,
—
проћи
један
хладан
мисао
кроз
глава
младићев
.
Шта
јесам
мисао
поред
срце
?
девојка
који
јесам
ићи
поред
он
бити
јесам
леп
,
близак
,
свој
,
заносан
као
искушење
.
обузет
овај
супротност
,
Бркић
јесам
корачати
у
народ
,
у
свет
,
несигуран
,
без
вера
,
као
морнар
који
бродити
непознат
обала
.
@card@
.
одмах
после
тај
свет
Јована
прочути
се
у
варош
да
јесам
дворски
туберкулозан
,
јектичав
,
како
се
тај
тамо
казати
.
тај
крилат
реч
он
одузети
варошки
наклоност
онако
брзо
како
она
јесам
стећи
.
онај
исти
грађанин
који
јесам
се
наметати
да
бити
у
његов
друштво
сад
јесам
избегавати
његов
сто
;
онај
девојка
који
јесам
разбијати
прозор
кад
јесам
он
пролазити
улица
сад
јесам
он
гледати
испод
ока
,
испитивачки
,
помало
сажаљиво
,
а
жена
који
јесам
гласно
молити
бог
да
он
поживети
кад
јесам
тако
леп
шаптати
јесам
значајно
кад
он
видити
.
само
још
Машан
Црногорац
и
Живко
Богатинчевић
остајати
јесам
верно
уз
сирот
младић
и
трудити
се
да
оборити
овај
новост
.
у
први
мах
дворски
не
приметити
промена
који
јесам
настати
у
варош
.
али
,
тај
јесам
дуго
трајати
:
паланчанин
нити
јесам
сувише
дубок
нити
деликатан
да
тај
моћи
сакрити
од
онај
ко
се
тицати
.
А
и
јесам
дворски
,
као
и
сав
људи
дотакнути
овај
болест
,
имати
јесам
развијен
чути
опажање
,
тај
чест
савет
,
сталан
избегавање
,
дошаптавање
око
он
,
не
проћи
он
незапажен
.
—
Шта
јесам
овај
људи
,
Машан
?
—
упитати
он
Црногорац
један
дан
.
—
Што
се
свет
склањати
од
ја
,
Живко
,
као
да
јесам
окужити
?
—
упитати
он
други
пут
гимназиста
.
кад
ни
од
један
не
добити
прецизан
одговор
,
он
бити
сав
јасно
.
—
Варош
знати
да
јесам
болестан
...
да
јесам
доћи
овде
да
се
лечити
,
—
проћи
кратак
мисао
кроз
глава
несрећан
младић
.
само
,
ко
тај
сазнати
,
ко
тај
донети
у
овај
варош
тако
далек
од
Београд
?
он
се
никад
јесам
накашљати
;
ни
пред
ко
се
јесам
пожалити
,
јесам
рећи
од
шта
јесам
он
умрети
родитељ
.
свој
зло
јесам
крити
дубоко
у
себе
.
јер
јесам
у
Бркић
бити
два
човек
:
један
који
се
показивати
свет
,
лак
,
приступачан
,
са
кравата
од
кинески
свила
,
готово
баналан
,
а
други
—
непознат
,
сакрити
у
дубина
дух
,
егоист
,
мрзовољан
,
који
не
знати
ни
за
шта
друго
до
за
тај
болест
и
борба
за
голи
живот
,
неумољив
,
диваљ
,
без
скрупула
,
и
савестан
до
педантерија
да
тај
болест
сакрити
и
спречити
.
и
до
Даница
јесам
допрети
овај
глас
.
али
,
она
јесам
веровати
.
.
.
она
јесам
хтети
веровати
.
она
јесам
бити
јасан
један
ствар
:
калфа
Спасоје
бити
она
јесам
спазити
онако
близак
једно
други
;
погодити
јесам
да
он
јесам
дворски
противник
,
те
он
наћи
...
измислити
овај
мана
кад
други
јесам
моћи
.
средство
јесам
бити
страшно
и
погађати
права
у
циљ
.
у
потреба
чисто
женски
да
утешити
човек
који
она
јесам
близак
,
Даница
се
решити
да
видити
Младена
,
ма
по
цена
да
бити
компромитовати
.
тај
се
десити
један
обичан
,
врло
прозаичан
дан
,
кад
јесам
на
празан
варошки
пијаца
дремати
два
три
планински
коњић
под
бремен
дрво
.
Бркић
јесам
копирати
слика
двојица
жандарм
,
»
у
цео
«
,
с
укочен
очи
и
десни
рука
закачен
за
копоран
.
кад
Даница
,
у
друштво
с
Цаја
,
ући
у
»
фотографија
«
,
млад
човек
се
изненадити
као
да
се
овај
барака
осветлити
неки
натприродан
светлост
.
Даница
јесам
бирати
формат
,
решавати
се
око
поза
,
јесам
говорити
много
,
понашати
се
искрено
,
као
пријатељица
и
неприметан
мерило
ока
где
се
налазити
.
»
фотографија
«
јесам
бити
један
шатра
од
нерендисан
даска
са
прозор
на
кров
.
Намештај
јесам
бити
скроман
:
два
трн
платно
који
јесам
претстављати
неки
стуб
у
башта
...
у
ходник
,
шта
ли
!
и
један
округао
сточић
на
један
нога
,
апарат
покрити
црн
чоја
,
неколико
столица
и
два
три
рам
са
несигуран
фотографија
,
у
који
се
један
аматер
трудити
да
постати
занатлија
.
—
не
виђати
се
,
госпођица
?
—
усудити
се
дворски
,
завлачити
глава
под
црн
чоја
апарат
.
—
ви
ређе
пролазити
наш
сокак
,
—
нехотице
се
охрабрити
Даница
.
и
кад
се
свршити
са
фотографисање
,
они
јесам
већ
бити
пријатељ
.
доцније
,
кад
год
бити
улучити
прилика
,
Даница
бити
говорити
како
се
фотографисати
,
и
да
јесам
лаж
да
јесам
дворски
болестан
.
—
Али
,
она
болестан
бој
?
...
—
примећивати
јесам
она
.
—
болестан
бој
...
болест
!
ко
јесам
болестан
?
—
пресецати
бити
Даница
накратко
.
—
овде
,
у
наш
варош
,
здрав
човек
моћи
да
умрети
од
досада
и
монотонија
.
@card@
.
млад
човек
јесам
отсад
виђати
чешће
овај
девојка
,
пред
кућа
,
на
прозор
или
кад
излазити
из
школа
.
али
он
тај
јесам
бити
доста
.
потреба
да
поћи
исти
пут
куда
и
сав
други
,
жеља
да
осетити
дотле
неокушан
осећање
женски
симпатија
пећи
он
јесам
и
шаптати
он
да
тражити
састанак
с
Даница
...
не
чест
,
него
једанпут
два
у
недеља
,
да
она
казати
који
реч
као
у
Ада
...
као
кад
она
јесам
фотографисати
.
овај
јесам
бити
тешко
,
готово
немогуће
.
девојка
јесам
излазити
ретко
из
кућа
,
још
ређе
излазити
у
један
очајан
улица
,
испуњен
неугледан
дућан
и
једноспратан
кућа
,
који
млад
свет
у
јадан
Ужице
звати
глуп
име
»
корзо
«
!
незадовољан
тако
,
лутати
јесам
један
дан
са
Живка
кроз
градски
мали
,
који
он
јесам
изузетно
занимати
више
од
други
крај
ужички
.
тај
јесам
бити
стар
Ужице
,
заостати
из
турски
,
а
можда
и
ранијег
доба
,
где
на
улица
мало
што
имати
сем
зид
од
ћерпич
,
а
унутра
јесам
кућа
и
кућерак
,
са
широк
стреја
и
низак
прозор
,
сазидан
од
пруће
и
блато
,
а
око
она
врт
и
авлија
с
хладовина
од
винов
лоз
,
какав
воћка
,
цвеће
.
мало
се
видити
разлика
међу
богат
и
сиромашан
кућа
.
тек
пред
неки
велик
имање
уздизати
се
топола
,
да
обележити
нешто
велик
,
господствен
.
Идући
тако
кроз
овај
крај
где
се
град
стапати
са
село
,
они
избити
пред
Цајин
кућа
,
нешто
веће
од
осталих
,
али
исто
тако
обојен
боја
од
црвен
земља
,
покривен
шашовац
,
са
бусен
чуваркућа
на
слеме
и
натруо
доксат
,
увијен
у
лоз
чардаклија
,
који
никад
не
сазревати
због
рана
слан
у
овај
брдо
.
поред
бунар
,
у
неки
плав
цвеће
који
јесам
умирати
у
сувоћа
септембарски
сунце
,
стајати
јесам
Цаја
и
Даница
.
—
Шта
радити
?
—
упитати
она
Живко
и
застати
.
разговор
се
започети
о
време
,
о
тај
јесењи
дан
који
јесам
свој
светлост
опомињати
на
пролеће
,
а
бити
невесео
као
погреб
,
о
тај
права
цвеће
без
зеленило
...
о
она
сам
.
девојка
она
се
придружити
.
—
До
на
ћошак
!
—
рећи
Цаја
.
и
они
поћи
сав
четворо
,
онако
без
нарочит
намера
,
једном
узак
улица
,
између
један
зид
и
један
плот
...
даље
,
ван
варош
,
који
јесам
уосталом
ту
бити
крај
.
Цаја
и
Живко
започети
разговор
о
неки
друштвен
питање
.
млад
девојка
,
чиновнички
дете
,
који
јесам
имати
нешто
више
слобода
него
трговачки
кћер
,
волети
јесам
политика
,
али
јесам
бити
социјалист
.
она
јесам
зазирати
од
тај
реч
,
још
бунтовнички
у
наш
паланка
,
и
опирати
се
песимистички
оптимизам
свој
школски
друга
.
сем
тај
,
страх
она
јесам
бити
да
он
и
сувише
далеко
не
отићи
тај
несигуран
стаза
,
јер
јесам
се
волети
и
они
...
овако
као
Младен
и
Даница
,
ако
јесам
тај
љубав
где
се
никад
не
погледати
око
у
ока
,
где
се
рука
не
стегнути
,
него
се
трошити
реч
,
реч
простити
,
али
сладак
,
реч
скупити
,
без
спомен
о
срце
,
али
пун
дрхтање
,
реч
нем
,
створити
од
уздах
и
пољубац
.
пут
јесам
остављати
варошки
кућа
и
једном
гол
кос
водити
у
разваљен
ужички
град
.
Цаја
и
Живко
,
занети
у
свој
теорија
,
продужити
још
даље
:
иза
град
,
у
клисура
,
где
се
Ђетиња
једва
пробијати
,
у
пустиња
,
где
се
пут
једва
назирати
,
у
диваљ
,
ништа
недодирнут
брдо
,
који
јесам
оживљавати
инсект
,
чудан
флора
од
руј
и
кржљав
јасен
и
ситан
отрован
змија
са
рошчић
на
глава
.
Даница
и
Младен
задржати
се
на
Града
.
тај
јесам
гол
,
једноставан
џиновски
стена
,
који
се
одвајати
од
осталог
масив
усред
клисура
и
готово
јесам
затварати
.
она
доминирати
цео
варош
и
видити
се
одасвуда
.
изгледати
да
јесам
још
Римљанин
оценити
важност
овај
место
и
ударити
први
темељ
кастел
.
доцније
јесам
ту
становати
средњовекован
властела
.
ту
јесам
ослепити
Никола
Алтомановић
.
Турчин
јесам
поклањати
нарочит
пажња
Ужице
,
јер
она
јесам
требати
због
Босна
,
и
необично
јесам
ценити
овај
тврђава
.
Кара-Ђорђе
он
јесам
јуначки
освојити
,
напасти
он
са
сав
четири
страна
,
о
шта
имати
један
леп
локалан
песма
који
почињати
стих
:
санак
снити
Кучукова
када
,
Чудан
санак
,
а
у
чудан
данак
.
под
кнез
Михајло
град
јесам
предати
поново
Србин
.
по
уговор
,
Турчин
јесам
он
рушити
.
Кажу
да
јесам
лагум
пуцати
недељама
док
јесам
разрушити
овај
зидина
,
начинити
од
сам
камен
,
који
јесам
срасти
са
стена
тако
да
се
не
знати
где
се
стена
завршавати
,
а
где
камен
почињати
.
Турчин
јесам
плакати
рушити
овај
зид
,
али
јесам
оставити
ни
један
једини
непоштеђен
.
тако
сад
стајати
тамо
рушевина
:
голи
,
окрњен
,
проваљен
,
подривен
зид
,
утопити
у
опасно
шипражје
,
пун
подозрив
шушањ
,
бео
као
осушен
кости
,
још
страшан
и
тако
сурвати
,
и
ћутљив
под
свој
мршав
трава
.
ко
се
не
боја
змијати
и
смести
да
начинити
неколико
корак
по
један
нагнут
стаза
,
не
широк
од
стопала
,
а
изнад
амбис
који
ту
чинити
корито
Ђетиња
,
откриће
унутра
диван
ходник
од
тесан
камен
који
он
водити
у
врх
град
,
на
округао
,
широк
кула
,
пун
заостао
перуника
и
јоргован
,
који
ту
расти
на
сув
песак
што
се
начинити
од
разбијен
камење
и
малтер
.
у
средина
град
јесам
два
пећина
:
видан
,
један
врста
тунел
у
масиван
стена
,
који
спајати
источни
страна
град
са
западни
,
и
други
:
Мрачна
,
широк
пећина
са
врло
узак
улаз
,
да
се
човек
једва
увући
,
без
излазак
и
са
остатак
неки
бунар
,
последњи
прибежиште
одбрана
.
ко
јесам
још
слободан
и
умести
да
се
вера
од
зид
до
зид
,
с
камен
на
камен
,
пуштати
један
џбун
да
се
дохватити
за
други
,
доспети
у
најбоље
очуван
градски
ходник
,
и
ту
,
ако
се
не
сломити
,
јер
јесам
ходник
стрмен
,
а
пун
љигав
песак
од
сав
тај
развалина
,
сићи
хтети
на
помол
Тавнице
.
тај
јесам
један
велик
бунар
,
у
који
бити
моћи
стати
један
мања
црква
.
зид
јесам
као
од
ходник
,
сав
четвртаст
камен
;
само
јесам
још
ширити
,
још
тврд
.
даље
се
не
моћи
.
Још
једва
ако
се
човек
нагнути
да
загледати
у
дубина
,
у
дно
:
тај
јесам
гомилати
неједнак
камење
доспео
са
разних
страна
,
неки
греда
,
гробна
тишина
и
талас
Ђетиња
,
који
се
пенушити
,
лизати
зид
и
роморити
тајанствено
,
као
да
хтети
да
казати
да
се
не
требати
поверавати
овај
варљив
мир
.
млад
човек
волети
јесам
овај
зидина
,
као
и
сав
развалина
.
он
се
посадити
са
девојка
на
један
плоча
у
дубок
хлад
који
јесам
правити
врх
од
градски
стена
.
један
јато
тица
прнути
бити
са
трн
на
трн
.
он
јесам
бити
као
опити
предео
који
се
уздизати
око
он
.
—
видети
јесам
још
варош
,
—
рећи
он
Даница
,
—
али
морати
признати
да
ниједан
немати
овај
драж
...
овај
диваљ
романтика
као
што
јесам
ужички
.
и
онда
пун
супротност
:
само
корак
,
и
ја
видити
питом
воћњак
,
башта
пун
цвеће
.
сав
тај
на
ја
утицати
чудно
...
изазивати
ја
мисао
о
прошлост
,
развијати
сан
о
будућност
,
бити
ја
романтичан
жеља
у
садашњост
.
ја
се
осећати
разнежити
,
готов
на
смех
без
узрок
и
на
тај
плач
као
увређен
дете
.
бујица
реч
наваљивати
јесам
на
Младенов
уста
.
млад
девојка
он
јесам
слушати
.
.
.
Слушала
јесам
овај
реч
као
музика
који
она
јесам
отварати
нов
свет
у
средина
свет
који
јесам
стално
око
она
,
а
који
дотле
јесам
примећивати
.
десно
испод
она
простирати
се
цео
варош
,
са
бео
калдрмисан
улица
,
црвен
кров
и
пуст
пијаца
.
поред
варош
јесам
тећи
Ђетиња
,
вијугати
око
зид
,
провлачити
се
испод
мост
,
додиривати
опуштен
грана
од
врба
и
разбијати
се
о
воденички
брана
.
испред
она
се
уздизати
ћелав
Стражара
,
чији
диваљ
зеленило
парати
јесам
један
камени
мајдан
као
какав
рана
,
и
иза
она
зеленити
се
питом
пора
,
прошаран
ливада
,
гај
,
усамљен
кућа
и
пут
у
сав
правац
.
А
лево
од
она
,
куд
јесам
отићи
Живко
и
Цаја
,
ћутала
јесам
клисура
у
свој
пустињски
величанственост
;
тек
што
бити
хладан
планински
поветарац
затрести
за
тренутак
њен
рашће
,
тај
бити
све
стењати
у
она
наједанпут
оживети
,
лишће
дрхтати
,
гранчица
се
превијати
,
зеленило
се
пресијавати
и
клисура
бити
зашумити
гунђати
и
мрзовољно
.
Младен
,
који
јесам
фотографски
занат
бити
развити
осећање
за
природа
,
одушевљавати
се
све
више
,
хвалити
старински
зидина
,
откривати
јоргован
и
перуника
,
заостао
из
доба
кад
јесам
град
бити
у
живот
,
дивити
се
једном
идиличан
место
на
Ђетиња
,
успоређивати
шум
у
клисура
са
голотиња
Стражаре
,
васкрсавати
чета
борац
око
овај
гудура
,
кад
наједанпут
замукнути
.
—
Што
ћутети
?
—
упитати
он
девојка
после
кратак
почивка
.
Младен
не
одговорити
одмах
.
бити
се
сетити
свој
болест
.
најзад
рећи
:
—
ја
ви
овај
говорити
,
а
ко
знати
кад
хтети
ви
више
видети
.
Даница
разумеде
само
прав
смисао
овај
реч
,
тај
се
извињавати
:
—
ја
не
смети
често
да
излазити
.
мој
отац
јесам
старински
човек
,
врли
прек
;
иначе
...
—
Иначе
?
—
усудити
се
Бркић
да
поновити
.
—
Иначе
,
ја
не
волити
наш
кућа
.
она
ја
мучити
као
тамница
...
ја
се
тако
лепо
осећати
овде
.
—
Па
онда
,
изићи
...
изићи
чешће
.
—
не
.
.
.
не
,
тај
јесам
могуће
.
Младен
погледати
у
девојка
.
Даница
јесам
бити
у
пепељав
одело
,
који
она
јесам
врло
лепо
стојати
.
она
јесам
одисати
од
здравље
и
младост
.
један
прамен
кос
играти
она
јесам
по
чела
и
правити
она
јесам
заносан
.
па
ипак
,
она
јесам
бити
срећан
.
пред
овај
слика
невесео
лепота
,
Младен
се
осетити
победити
.
—
видити
,
Даница
,
—
ословити
јесам
он
топло
као
сестра
,
а
глас
он
задрхтати
као
пред
плач
,
—
хвала
ви
што
ви
мој
друштво
јесам
досадно
.
да
ви
знати
како
јесам
тек
ја
пријатан
овај
разговор
...
овај
реч
!
...
јер
јесам
један
странац
врло
тешко
у
овај
варош
...
допустити
бар
да
ви
писати
...
—
не
,
за
име
бог
,
у
наш
кућа
долазити
само
трговачки
писма
.
—
Али
,
ја
хтети
наћи
начин
...
и
писати
ви
,
не
љубаван
писма
,
већ
овај
што
говорити
...
оно
што
осетити
кад
јесам
далеко
од
ви
,
оно
што
најзад
морати
да
казати
неко
.
не
одбите
ја
тај
.
ја
јесам
страшно
јесам
овде
,
у
Ужице
.
Даница
не
одговорити
ништа
него
се
дигнути
.
они
поћи
за
Цаја
и
Живка
.
близу
један
велик
стена
млад
девојка
се
сагнути
,
откинути
један
позан
жут
цвет
и
предати
он
Младена
.
један
слепити
миш
пролет
.
први
сумрак
јесам
падати
.
@card@
.
дворски
јесам
дуго
премишљати
на
који
начин
да
писати
Даница
.
у
први
мах
мислити
јесам
да
тај
учинити
преко
Цаја
.
али
она
,
иако
слободан
,
бити
јесам
паланачки
девојка
,
који
не
смести
да
се
често
састајати
са
варошки
младић
.
после
јесам
мислити
да
писма
предаја
Живка
,
а
овај
Цаја
,
јер
јесам
они
бити
комшија
,
друг
од
детињство
.
ипак
,
јесам
смести
.
незгодно
он
јесам
бити
да
мешати
двоје
стран
у
овај
ствар
,
чисто
његов
и
Даничин
.
Већ
јесам
падати
први
снег
.
Ужице
јесам
изгледати
као
мртво
под
свој
бео
покров
.
настајати
јесам
невесео
дан
кад
зима
одвојити
овај
варош
од
цео
свет
,
брдо
оголити
,
пољана
опустити
,
и
само
ветар
путовати
по
залеђен
пут
.
и
оно
мало
послати
што
јесам
имати
у
радња
Младен
јесам
изгубити
.
у
атеље
јесам
бити
хладно
.
Кошава
јесам
пробијати
хартија
улепљен
између
даска
.
кафана
јесам
зврјати
празнити
.
сав
се
повлачити
у
свој
кућа
као
у
дан
који
описивати
један
ужички
песма
:
Киш
ићи
и
помало
сн'јега
,
Тешко
онај
ко
конак
немати
!
Још
само
код
Машан
Црногорац
налазити
јесам
млад
странац
нешто
уточиште
,
нешто
забава
у
његов
сиров
пошалица
и
крај
топле
обућарски
пећ
.
грозница
он
мучити
.
с
груди
јесам
ићи
како
требати
.
Мршавео
јесам
.
поред
тај
,
обузимати
он
дубок
меланхолија
за
Београд
који
јесам
оставити
,
за
улица
у
који
јесам
живети
,
за
живот
који
јесам
водити
.
као
црн
облак
,
на
он
јесам
нападати
мисао
неодређен
,
али
тежак
као
брдо
који
јесам
граничити
варошки
хоризонат
.
—
ја
она
морати
писати
.
.
.
морати
она
писати
,
—
понављати
јесам
у
себе
.
—
Али
како
?
на
који
начин
?
—
долазити
јесам
питање
место
одговор
.
кад
већ
не
бити
моћи
даље
издржати
,
он
бити
се
кренути
липа
,
где
се
налазити
Радничка
школа
.
тај
јесам
бити
масиван
стар
зграда
на
један
спрат
,
без
украс
као
какав
касарна
.
крај
последњи
прозор
седети
јесам
Даница
за
свој
шиваћи
машина
и
радити
.
она
бити
он
увек
спазити
и
с
осмех
примити
његов
поздрав
.
па
чак
ни
овај
невин
поздрављање
јесам
смело
бити
често
.
јер
јесам
паланка
увек
будан
;
она
увек
пазити
бодро
да
се
момак
не
приближити
девојка
и
да
се
не
погазити
освештан
азијатски
морал
,
који
полазити
од
неморалност
и
имати
максима
да
»
коњ
и
жена
требати
држати
за
улар
«
.
и
млад
човек
јесам
обарати
глава
,
предавати
се
судбина
.
један
дан
ословити
он
неко
интимно
:
—
Шта
радити
?
тај
јесам
бити
луд
Дика
,
дечко
од
десетак
година
,
прекомеран
велик
глава
,
отворен
меснат
уста
и
слинав
нос
.
Дечко
се
привити
уз
он
,
умиљавати
се
као
млад
живинче
,
и
показати
он
неки
слика
који
јесам
копирати
из
зоологија
.
—
овај
јесам
курјак
,
—
рећи
он
он
,
па
показати
на
један
слика
,
примитивно
скициран
црвен
и
плав
писаљка
.
затим
,
опљунути
прст
и
окренути
лист
,
па
рећи
:
—
А
овај
јесам
зец
...
видити
како
бјежати
преко
ограда
.
имати
још
...
сав
животиња
из
менажерија
:
лав
,
змијски
цар
и
мајмун
...
дати
ја
марјаш
да
купити
црвен
и
плав
плајваз
.
Младен
јесам
познавати
овај
Дик
.
неки
он
јесам
похвалити
да
леп
црта
,
и
тај
он
јесам
дати
права
на
просјачење
...
црта
тако
животиња
и
тражити
нешто
за
гума
,
цртаћи
хартија
,
писаљка
.
фотограф
пасти
на
ум
један
мисао
,
дати
дечко
пет
пар
и
рећи
он
:
—
Дођи
сутра
у
»
фотографија
«
да
ти
нешто
казати
,
па
хтети
добити
још
више
.
—
А
’
хтети
ли
да
ја
показати
твој
слика
?
ја
сад
цртати
џандар
.
—
Хоћу
...
само
доћи
.
моћи
да
ја
преварити
.
луд
Дика
се
показати
као
врло
вешт
писмоноша
.
сав
јесам
он
познавати
,
те
ники
јесам
падати
у
очи
кад
јесам
прилазити
Даница
,
показивати
она
свој
менажерија
и
уз
слон
додавати
она
љубаван
писма
.
љубаван
писма
!
да
ли
се
тако
моћи
назвати
тај
писма
у
који
се
метати
цео
срце
,
а
девојка
се
говорити
ви
и
избегавати
сваки
реч
који
опомињати
на
љубав
?
Између
двоје
млад
настати
дуг
кореспонденција
,
где
се
табак
испуњавати
,
време
не
жалити
,
реч
се
трошити
,
и
незаинтересован
посматралац
се
питати
о
шта
се
толико
моћи
писати
!
Даница
јесам
писати
о
празнина
свој
девојачки
дан
,
о
утисак
књига
који
јесам
прочитати
,
о
ситан
догађај
у
школа
,
сан
у
будућност
,
а
највише
о
бол
у
очински
кућа
,
који
она
јесам
притискивати
као
тамница
.
Младен
јесам
опет
описивати
очајан
досада
туберкулозан
човек
који
умирити
одавно
,
мало
помало
,
и
који
осећати
како
расти
јачина
његов
жеља
уколико
се
смањивати
његов
животан
снага
.
у
тај
она
јесам
проћи
цео
зима
.
састати
јесам
се
тек
кад
јесам
снег
почети
копнити
и
први
бехар
белети
се
по
варошки
воћњак
.
тај
јесам
бити
на
покладе
,
кад
се
по
Ужице
прав
љуљашка
.
стар
и
млад
излазити
да
се
љуљати
,
јер
»
се
тај
ваљати
«
.
на
Петрушић
имање
у
пора
јесам
чути
љуљашка
одвајкада
,
и
свет
тај
имати
највише
.
она
јесам
начинити
од
сам
влачег
,
на
висок
грана
један
огроман
крушка
такиша
на
врх
брдо
,
те
свако
не
смести
да
сести
на
она
.
брдо
се
црнети
од
народ
.
љуљати
се
по
ред
.
Снажни
занатлискимомци
замахивати
јесам
љуљашка
.
Међа
она
јесам
бити
и
калфа
Спасоје
,
у
свој
зелен
»
костим
«
,
нешто
мање
важан
него
у
Ада
,
увек
на
први
место
,
готов
да
одржавати
ред
и
заповедати
.
кад
доћи
ред
на
Даница
,
она
се
нерешено
окренути
око
себе
.
доле
,
испод
она
,
белети
се
Ужице
,
са
свој
прав
улица
и
прекопан
башта
.
—
она
,
не
смети
!
—
викнути
она
.
Спасоје
она
притрчати
и
хтети
јесам
осоколити
.
али
,
девојка
тек
тада
вриснути
:
—
не
,
не
,
не
.
Младен
јесам
нехотице
погађати
одавно
куда
циљати
Спасојев
услужност
,
па
хтети
сад
да
он
натрљати
нос
.
—
седити
само
!
—
рећи
он
Даница
.
—
ја
хтети
ви
љуљати
...
не
бојити
се
ништа
.
млад
девојка
награда
фотограф
један
осмех
и
удобно
се
наместити
на
седиште
,
начињен
од
увезан
крпа
.
—
тај
батал
’
те
,
дворски
.
ви
јесам
слаб
!
—
усудити
се
Спасоје
.
—
остати
’
те
ја
на
мир
!
—
викнути
он
оштро
млад
човек
и
зањихати
свој
драгана
.
Љуљашка
јесам
бити
врло
тежак
.
Даница
,
тако
исто
,
јесам
бити
лак
.
на
први
замах
влачег
само
зашкрипати
,
други
пут
љуљашка
отићи
мало
увис
.
Трећи
пут
дворски
не
пустити
љуљашка
,
спустити
се
с
она
низбрдо
,
па
с
она
после
устрчати
,
а
кад
бити
на
врх
плато
,
он
напрегнути
сав
снага
,
цимнути
влачег
,
клечати
на
земља
и
пустити
љуљашка
из
рука
.
—
ах
!
—
крикнути
девојка
.
али
јесам
око
она
већ
струјати
слободан
зрак
,
и
она
летети
високо
,
изнад
цео
варош
.
ваздух
јесам
бити
осетљив
,
давати
јесам
отпор
и
враћати
јесам
у
наручје
Младенов
.
замајни
сила
јесам
бити
толики
да
,
при
повратак
,
девојка
хтети
да
пролетити
изнад
испружен
рука
младићев
.
Бркић
поскочити
,
ухватити
се
за
крпа
од
седиште
и
заједно
са
љуљашка
полетити
узбрдо
.
Шешир
он
јесам
бити
спао
.
нога
се
бити
раскречити
.
Машна
од
кинески
свила
пребацивати
раме
.
кад
се
љуљашка
вратити
према
стабло
,
он
се
отпустити
.
девојка
полетити
још
даље
,
још
више
.
Варош
се
изгубити
испред
њен
очи
.
она
угледати
читав
један
венац
планински
и
још
нешто
даље
...
неки
загасити
врхунац
што
се
,
у
далек
позадина
,
спајати
са
беличаст
облак
.
—
Чудни
звук
чути
јесам
се
око
ја
,
—
рећи
Даница
млад
човек
,
силазити
са
љуљашка
сав
зајапурити
и
захваљујући
он
топло
.
—
изгледати
ја
као
да
јесам
путовати
дуго
кроз
неки
страна
земља
,
пун
изненађење
.
имати
у
ваздух
нешта
ванземаљски
,
нешта
што
опијати
...
што
јесам
сладак
него
шећер
.
—
Даница
,
кад
хтети
се
опет
видети
,
—
рећи
младић
место
одговор
.
—
имати
много
да
ви
казати
.
зима
јесам
бити
дуг
као
заточење
.
—
у
недеља
хтети
доћи
код
Цаја
,
па
проћи
са
Живка
.
Младен
се
бити
заруменити
од
умор
и
узбуђење
.
један
девојка
шапнути
други
до
она
:
—
јесам
ли
он
видети
како
јесам
јак
...
као
земља
!
ко
тај
казати
да
јесам
јектичав
?
на
један
стена
,
који
јесам
избијати
усред
ливада
,
седети
јесам
калфа
Спасоје
у
свој
зелен
одело
и
очајан
розе-машни
.
он
јесам
тупо
посматрати
час
дворски
час
млад
девојка
пред
он
,
и
мислити
на
освета
.
—
сад
ја
хтети
ни
она
проћи
без
ажија
!
—
готово
гласно
рећи
,
и
стегнути
песница
,
али
у
џеп
,
како
јесам
тај
научити
још
док
јесам
бити
шегрт
.
@card@
.
тај
недеља
трговчић
јесам
изнети
клупа
и
сандук
пред
свој
дућан
на
тротоар
главне
улица
.
разговарати
јесам
у
група
,
довикивати
се
преко
улица
и
оговарати
пролазник
.
калфа
Спасоје
јесам
стајати
јесам
пред
дућан
.
Очекивао
јесам
свој
друштво
,
саставити
од
онај
ђак
који
лепо
певати
,
не
учити
добро
и
волити
да
се
напити
на
туђ
рачун
.
Већ
избити
три
сат
на
крошњав
звоник
варошки
црква
,
а
ники
се
не
појавити
.
у
зло
доба
избити
из
један
кафана
Лацко
телеграфиста
,
дописник
београдски
лист
и
помало
песник
.
са
полуцилиндер
на
леви
уво
,
истурен
груда
,
у
тесан
црн
капут
закопчан
на
последњи
дугме
,
плав
бакенбарди
,
црвен
каранфил
у
рупица
од
капут
,
без
стомак
,
са
иберцигер
у
леви
рука
и
танак
штап
у
десни
,
он
прићи
Спасоје
звиждукати
,
и
развући
лежерно
:
—
Се-ер-вус
!
—
где
јесам
друштво
?
—
Питаш
за
друштво
?
—
поновити
Лацко
растројено
.
—
ја
,
брата
,
но
за
ко
!
—
Отишли
јесам
у
Биоска
,
у
научни
екскурзија
,
да
разгледати
развалина
манастир
рујан
,
—
одговорити
Лацко
званично
.
—
Неће
бити
!
—
опонирати
Спасоје
.
—
пријести
да
ићи
због
бања
.
сила
јесам
тај
од
бања
у
Биосци
.
какав
Абација
,
какав
бакрач
!
Излечи
ти
реуматизам
к'о
.
.
.
—
манастир
рујан
јесам
славан
у
наш
историја
,
—
продужити
телеграфиста
без
обзир
на
примедба
Спасојев
.
—
ту
јесам
бити
први
ужички
штампарија
.
Већ
писати
ја
о
тај
.
А
где
мислити
?
последњи
фраза
се
односити
на
кафана
где
хтети
отићи
да
мезетити
печење
са
пањ
,
пити
вино
и
пухати
специјалитет
,
сав
у
здравље
чекмеџе
газда
код
који
јесам
Спасоје
служити
.
—
Па
,
ја
мислити
,
у
турица
,
код
Вељко
?
—
немати
ништа
против
,
—
одвратити
Лацко
повољно
и
погладити
свој
бакенбарди
.
—
Само
.
.
.
имати
један
ствар
?
—
Која
?
—
смерно
упитати
калфа
Спасоје
,
који
јесам
импоновати
овај
пробран
говор
паланачки
телеграфиста
,
новинар
и
помало
песник
.
—-
ствар
јесам
прост
:
хтети
ли
бити
печење
?
—
и
Лацко
пљуцнути
.
—
јавити
ја
јесам
Вељко
по
ђете
да
клати
јаловица
.
Каже
:
нешто
екстра-вајн
.
одвојити
јесам
за
ја
бубрежњак
.
—
То
јесам
паметно
...
врло
паметно
.
не
губити
време
.
—
’
ајд
’
ти
напред
,
па
ја
чекати
у
Међају
.
—
ама
,
заобилазно
јесам
.
Мораћемо
ударити
на
град
.
—
не
марити
.
имати
више
’
лада
.
—
А
и
газда
да
не
приметити
што
,
—
допунити
телеграфист
значајно
.
за
тај
време
седети
јесам
Даница
и
Младен
на
Града
,
на
онај
исти
место
где
јесам
седети
прошли
јесен
.
Пролеће
јесам
расипати
свој
топлота
,
у
који
се
диваљ
брдо
расцветавати
.
Чудне
бој
цвеће
дрхтати
јесам
по
песак
од
разбијен
зид
:
нежан
плав
бој
попин
капица
мешати
се
са
интензиван
жутило
неки
отрован
цвет
,
блед
трава
јесам
крити
под
себе
модар
љубичица
,
трње
се
покривати
белило
свој
бехар
,
леска
се
китити
црн
реса
,
а
овде
онде
расцветавати
се
перуника
у
букет
.
сав
тај
јесам
увијати
неки
дирљив
благост
,
романтичан
тишина
планински
ваздух
.
—
.
.
.
тај
начинити
пустош
у
мој
душа
,
—
јадати
се
дворски
свој
пријатељица
,
здрав
као
тај
ваздух
,
јак
као
темељити
зидина
који
јесам
се
више
она
кострешити
.
—
многи
и
многи
дан
премишљати
јесам
:
како
хтети
да
живити
,
како
да
разумети
свет
који
ја
окруживати
.
понекад
бити
предузети
понешто
нов
,
радио
марљиво
,
али
већ
други
дан
пасти
бити
у
очајање
и
мрсити
свој
кос
.
Даница
он
јесам
разумевати
добро
,
али
јесам
осећати
да
патити
,
те
уздахнути
,
као
да
јесам
хтети
олакшати
патња
свој
пријатељ
.
—
на
ја
наваљивати
талас
мисао
који
ја
заносити
,
љуљати
ја
и
ваљати
;
ја
се
преносити
у
један
свет
где
хиљадити
слика
ићи
један
за
други
без
прекид
.
Младен
јесам
бити
,
поред
болест
,
наследити
од
свој
родитељ
сав
нервозност
свој
отац
и
сав
нежност
свој
мајка
,
који
јесам
наличити
као
слика
.
бити
се
толико
пренети
у
свој
исповест
да
се
и
јесам
осећати
разнежити
дубоко
до
срце
,
близу
плач
.
—
у
тај
тренутак
ваш
писма
јесам
ја
спасавати
.
ја
јесам
ништа
у
сав
живот
осетити
сладак
од
дрхтавица
који
бити
ја
обузети
кад
јесам
отварати
ваш
љубичаст
врло
узак
коферте
.
Чина
ја
се
да
јесам
моћи
погинути
за
свако
од
она
.
изнад
њихов
глава
зашумити
један
јоргован
,
сав
у
цвет
.
—
тај
писма
јесам
бити
мој
једини
повереник
.
Што
јесам
моћи
писати
ви
,
ја
јесам
шаптати
ваш
рукопис
.
мој
сан
јесам
се
огледати
у
контура
ваш
слово
.
она
јесам
ја
опомињати
на
плачан
мелодија
,
где
јесам
проналазити
одломак
свој
осећање
прикрити
,
разбијен
,
смрвљен
.
не
једанпут
,
ја
јесам
из
она
изазивати
цео
ваш
срце
,
и
ваш
патња
упоређивати
са
мој
.
и
ја
јесам
се
успављивати
,
уљушкати
сав
овај
,
као
талас
један
језеро
у
неки
срећан
земља
и
под
небо
благ
од
наш
.
испод
она
се
видети
варош
и
парац
један
улица
.
на
телеграфски
жица
одмарати
се
неколико
ластавица
.
наједанпут
Даница
задрхтати
.
—
ја
јесам
пропасти
!
—
промуцати
она
.
уз
пут
који
јесам
водити
ка
Града
пети
се
Спасоје
са
Лацко
.
девојка
јесам
имати
разлог
зашто
се
бојати
.
паланка
не
допуштати
овај
састанак
,
а
још
мање
на
овај
место
,
скривен
,
пун
трава
,
заводљив
џбуње
и
зелен
бусење
као
готов
постеља
.
паланка
имати
сав
морал
,
свој
филозофија
,
и
не
веровати
девојка
колико
ни
младић
.
она
хтети
да
знати
за
осећање
виша
од
инстинкт
.
—
склонити
се
...
овамо
,
за
јоргован
,
у
град
,
ја
познавати
пут
,
—
убрзано
она
рећи
Младен
.
али
јесам
бити
доцкан
.
пакосно
око
Спасојев
већ
се
смешити
,
а
Лацко
,
у
поза
паланачки
кербер
,
који
јесам
срести
нешто
неочекивано
и
питати
се
да
ли
јесам
тај
могуће
,
бити
јесам
смешан
.
—
добар
дан
!
—
развући
Спасоје
понизно
и
пакосно
.
девојка
он
погледати
права
,
зацрвенити
се
,
и
не
одговорити
ништа
.
Спасоје
збунити
овај
упорност
,
тај
продужити
пут
,
сагнут
глава
.
тек
се
окренути
,
да
видити
шта
радити
онај
двоје
кад
он
Лацко
приметити
:
—
ти
добити
корпа
!
—
Добић
она
још
велик
!
—
одговорити
калфа
јетко
.
мало
даље
,
они
наићи
на
Живка
и
Цаја
.
овај
двоје
седети
јесам
на
један
стена
и
читати
песма
против
тиранија
.
двоје
млад
се
и
не
обазрети
на
неочекиван
пролазник
.
—
Видиш
брука
!
—
приметити
Спасоје
.
—
Па
ни
да
се
застидити
!
—
o
,
tempora
,
o
,
mores
!
—
уздахнути
Лацко
.
Младен
хтети
да
се
дигнути
и
прићи
Цаја
и
Живка
.
али
,
Даница
он
не
допустити
.
она
јесам
имати
тврд
ужички
глава
,
који
знати
да
пркосити
,
ти
рећи
да
остати
ту
док
Спасоје
не
замакнути
за
брдо
.
—
Хоћу
да
он
показати
да
он
се
не
бојити
.
и
наслонити
на
један
камен
,
покрити
влажан
маховина
,
она
јесам
гледати
упорно
за
трговачки
калфа
,
намрштен
поглед
,
чела
изазивачки
и
уста
напућен
као
да
јесам
хтети
рећи
:
—
Покушај
само
!
ја
ти
се
не
бојити
...
ни
ти
,
ни
твој
Лацко
,
ни
цео
овај
варош
,
где
ја
јесам
тешко
као
у
гроб
.
ја
ви
све
презирати
.
иза
она
се
моделисати
стена
,
висок
као
црква
.
над
глава
она
се
надносити
јоргован
пун
нежан
цвеће
.
око
она
се
издизати
масиван
планина
,
чији
шум
се
заодевати
први
зеленило
.
Ђетиња
се
пенушати
око
стење
,
и
у
романтичан
водопад
падати
у
вир
.
А
даље
,
од
Стражаре
па
сав
до
мали
Крушчица
,
бити
јесам
празан
простор
ужички
котлина
,
оивичити
овде
онде
последњи
снег
.
али
,
Младен
јесам
видети
ништа
друго
до
она
,
Даница
,
наслоњен
на
парац
стена
који
се
чинити
да
дрхтати
на
пролетњи
сунце
.
и
он
јесам
моћи
одвојити
очи
од
овај
слика
,
који
јесам
цео
ужички
пејсаж
урамљивати
,
као
да
јесам
знати
да
јесам
видити
можда
за
последњи
пут
тако
близак
он
и
само
његов
.
@card@
.
странка
који
бити
ми
судити
по
наш
дневни
лист
добити
бити
о
ми
мишљење
још
горе
него
што
он
већ
имати
.
допис
који
јесам
објавити
о
састанак
Младена
и
Даница
на
ужички
Града
бити
јесам
пун
груб
шал
,
недостојан
подметање
и
свиреп
лаж
.
ко
год
јесам
познавати
сирот
девојка
,
јесам
моћи
веровати
о
раскопчан
блуза
усред
бео
дан
,
у
шетња
у
Мрачну
пећина
,
у
труње
по
кос
.
па
ипак
,
све
што
јесам
знати
читати
и
срицати
по
овај
паланка
где
врлина
угушивати
ситничарство
интерес
,
сопствен
беда
развијати
злурадост
,
навика
сужавати
страх
шта
хтети
рећи
свет
и
где
јесам
страст
редак
,
—
тражити
јесам
новина
у
који
јесам
изићи
тај
допис
.
и
онда
се
говорити
са
околишење
,
слегати
раме
,
осмехивати
скептички
.
—
Знаш
ли
,
јадан
,
да
ти
Даница
хтети
више
у
школа
.
управа
она
забранити
!
—
јавити
,
одмах
после
тај
,
Машан
Црногорац
свој
пријатељ
.
доиста
,
исти
дан
кад
се
појавити
допис
састати
јесам
се
чланица
управа
Радничке
школа
на
савет
.
тај
јесам
бити
онај
жена
за
који
се
казати
да
јесам
»
из
први
кућа
«
,
а
који
жива
као
дрво
не
мењати
се
.
оне
расти
права
,
не
скретати
никад
с
прав
пут
,
уживати
у
онај
што
знати
,
додавати
сваки
година
још
понешто
свој
знање
,
не
моћи
да
замислити
да
бити
овај
свет
моћи
постојати
без
она
и
волити
само
лицемерство
.
девојка
јесам
признати
да
јесам
тај
дан
бити
заједно
са
дворски
на
Града
.
тај
јесам
бити
довољно
:
поштен
девојка
не
смести
одлазити
са
младић
на
такав
место
.
Шта
она
се
тицати
шта
јесам
бити
даље
:
тај
се
не
да
опростити
,
и
Даница
јесам
бити
више
место
међу
добар
деца
.
—
ама
,
јесам
ли
тај
жена
лудити
?
—
побунити
се
млад
човек
на
овај
нов
неправда
који
он
се
чинити
.
—
ја
јесам
додирнути
тај
госпођица
колико
ни
све
други
краљевско-
српски
девојка
!
заман
се
млад
човек
бунити
.
на
он
јесам
нападати
рђав
мисао
као
рђав
време
.
—
јесам
истина
да
ти
јесам
она
бити
равнодушан
као
и
сваки
други
,
—
говорити
он
јесам
један
унутарњи
глас
.
—
и
она
патити
због
ја
,
—
мислити
јесам
други
пут
.
хтети
она
јесам
помоћ
,
тај
мали
паланчанка
који
се
наћи
око
он
,
засладити
он
свој
присуство
,
писмо
и
разговор
његов
самовање
у
овај
изгнанство
.
он
јесам
хтети
да
показати
цео
свет
да
између
он
и
она
јесам
бити
ништа
до
реч
,
благ
,
пробран
,
безопасан
реч
.
он
јесам
налазити
ништа
рђаво
у
њен
поступак
.
Шта
више
,
она
он
јесам
изгледати
тако
леп
у
свој
жудња
за
живот
широк
него
што
јесам
видик
у
корито
Ђетиња
.
али
,
како
да
тај
показати
?
на
који
начин
да
тај
учинити
?
ко
хтети
он
у
варош
веровати
?
у
тај
мисао
,
он
јесам
шетати
,
седати
и
осећати
се
уморан
као
да
јесам
покретати
цео
свет
.
—
Мор
се
нешто
урадит
’
,
чоче
!
—
рећи
он
и
Машан
један
дан
.
сем
тај
,
ни
Дворска
јесам
бити
лако
.
ко
он
видити
,
запиткивати
он
безобзиран
,
задиркивати
цинички
,
приговарати
безбожан
.
Дође
он
да
прекинути
све
и
оставити
Ужице
.
у
тренутак
да
тај
учинити
,
он
осетити
како
јесам
везати
за
он
веза
много
јак
него
што
јесам
мислити
.
упркос
сав
,
Ужице
јесам
бити
његов
варош
изабрати
,
у
он
јесам
пренети
све
,
он
јесам
веровати
у
Ужице
и
волети
он
.
он
јесам
волети
његов
улица
пун
тишина
,
његов
брдо
где
јесам
призор
стално
променљив
.
на
сваки
корак
оставити
јесам
нешто
од
себе
сам
.
у
овај
варош
јесам
започети
живот
озбиљан
човек
,
у
који
јесам
учествовати
сав
дрхтај
свој
биће
.
један
дан
седети
јесам
тако
неодлучан
са
Машан
на
праг
»
фотографија
«
.
са
један
изгубљен
облак
јесам
падати
ситан
киша
.
она
јесам
освежавати
ваздух
,
залевати
коров
око
дућан
,
куцкати
по
Толов
зидина
,
прскати
калдрма
.
—
А
ну
,
јадан
,
што
не
запросити
ђевушу
,
—
рећи
он
Машан
изненада
.
—
свет
ја
Василија
,
дати
ти
јесам
Веселин
.
дворски
он
погледати
зачудити
,
па
се
онда
осмехнути
.
тај
осмех
јесам
бити
једва
приметан
,
а
жалостан
као
покров
на
мртвац
.
—
Видиш
ли
,
Машан
,
овај
зидина
.
сав
јесам
код
она
лепо
почети
...
сав
јесам
спремити
што
требати
за
кућа
:
брдо
подзидати
,
авлија
поплочати
,
темељити
ударен
,
али
кућа
немати
.
ја
јесам
ти
као
тај
зидина
.
ја
имати
двадесет
година
,
знати
сав
занат
,
у
радња
имати
све
што
ја
требати
...
темељити
јесам
ту
,
сав
спремити
за
живот
,
али
ја
немати
живот
.
и
хтети
он
бити
,
ја
тај
веровати
,
ја
тај
знати
.
мој
отац
јесам
умрети
тек
што
јесам
се
родити
.
мој
детињство
јесам
један
дуг
историја
теј
,
црвен
водица
,
апотекарски
мирис
.
мајка
јесам
бдила
нада
ја
,
и
дан
и
ноћ
,
па
јесам
после
умрети
од
исти
болест
као
и
отац
.
ја
јесам
труо
.
ја
моћи
можда
још
неки
време
овако
...
али
,
ја
не
моћи
...
не
смети
упропастити
неки
други
...
и
хтети
да
се
мој
зло
завршити
са
ја
.
дворски
јесам
говорити
брзо
.
по
лице
он
јесам
бити
избити
неки
плаветан
руменило
,
а
по
блед
чела
хватати
се
један
кап
зној
.
@card@
.
Догађај
са
дворски
и
Даница
бити
се
можда
заборавити
да
он
неки
тајанствен
рука
јесам
стално
обнављати
.
сваки
дан
јесам
доносити
један
нов
детаљ
.
допис
се
развијати
,
уметати
се
причање
очевидац
,
исплетати
се
читав
роман
.
Чак
варошки
шегрт
почети
да
певати
један
песма
о
тај
.
млад
човек
јесам
патити
дубоко
.
он
бити
изгубити
сваки
спокојство
који
он
јесам
дотле
одржавати
у
живот
.
небо
јесам
тежити
над
он
као
пред
бура
.
и
он
јесам
осећати
као
да
хтети
доћи
још
нешто
,
неизбежан
и
фаталан
,
и
да
хтети
он
разрушити
,
уништити
све
што
јесам
имати
и
што
јесам
називати
свој
.
Још
теже
он
јесам
бити
што
ништа
јесам
знати
о
Даница
.
она
се
нигде
јесам
појављивати
.
њен
кућа
,
с
прозор
на
шалона
,
стајати
јесам
неприступачан
и
ћутљив
.
дворски
јесам
чак
смести
туда
ни
проћи
:
прво
,
што
он
не
бити
радо
видети
у
тај
улица
,
а
друго
,
што
бити
потсећати
комшилук
на
свој
историја
са
Даница
.
кад
ништа
друго
јесам
моћи
,
он
јесам
излазити
на
један
оближњи
брдо
и
посматрати
тај
кућа
.
она
јесам
бити
старински
тип
ужички
кућа
.
образовати
јесам
потпун
квадрат
.
кров
она
јесам
бити
у
вид
звезда
.
уврх
кров
налазити
се
плехан
вртешка
,
који
јесам
свој
рука
показивати
куда
ветар
дува
.
са
улица
,
на
први
спрат
видети
се
само
неки
мазгала
,
јер
јесам
цео
спрат
бити
један
огроман
подрум
.
прозор
од
други
спрат
бити
јесам
наравно
велик
,
али
под
сам
кров
,
тако
да
она
јесам
широк
стреја
заклањати
до
половина
.
у
авлија
се
видети
око
кућа
велик
диванана
обојити
у
српски
тробојка
.
од
кућа
,
па
све
до
идући
суседски
зграда
,
бити
јесам
масиван
зид
од
ћерпич
.
на
зид
јесам
бити
само
један
капија
,
на
који
гвозден
алка
у
лавовски
чељуст
вршити
овде
још
улога
електрични
звонце
.
овај
тип
кућа
,
на
који
ја
данас
мало
обраћати
пажња
,
заслуживати
велик
изучавање
.
у
она
јесам
укус
наш
стар
;
у
она
њихов
начин
живљење
,
друштвеност
,
јаван
укус
и
мишљење
о
варош
и
о
варошки
живот
.
али
,
овај
јесам
у
овај
тренутак
интересовати
млад
човек
.
он
јесам
посматрати
тај
кућа
и
мислити
на
један
девојка
који
јесам
ту
затворити
и
трпити
исти
мука
као
и
он
.
—
не
,
ја
она
морати
помоћ
,
ма
по
цена
живот
.
Част
јесам
преча
од
живот
.
и
он
се
решити
да
запросити
девојка
.
тај
јесам
бити
једини
пут
да
показати
свако
да
јесам
његов
пријатељица
поштен
девојка
,
а
он
да
јесам
један
баналан
заводник
.
Спремише
се
,
он
и
Машан
,
и
отићи
кућа
газда
Веселина
.
бити
јесам
тај
после
подне
.
ники
не
изићи
пред
она
.
авлија
јесам
зврјати
празан
.
из
подрум
јесам
ударати
задах
на
плесан
и
пиће
.
у
двориште
видети
још
један
зграда
,
снизак
и
дугачак
,
ваљда
за
млад
.
даље
,
преко
буњиште
,
видети
се
башта
са
леја
лук
,
притка
за
боранија
,
зелен
стаза
по
средина
,
домаћи
цвеће
и
с
један
лањски
хладњак
.
тек
кад
се
успети
уз
басамаке
и
отворити
прост
старински
врата
на
један
мрачан
претсобље
,
истрчати
пред
она
један
жена
још
млад
,
али
поружњати
пре
време
,
као
многи
наш
жена
у
провинција
.
тај
јесам
бити
Даничин
мајка
.
—
газдарица
,
поздрав
ја
газда
-
Веселина
,
—
рећи
она
одрешит
Црногорац
,
—
и
кажуј
он
,
грдан
не
бити
,
да
јесам
доћи
до
он
да
се
разговорити
ка
’
исти
пријатељ
.
Жена
она
збуњено
увести
у
»
сала
«
,
један
овећу
одаја
,
у
који
јесам
бити
један
кревет
,
покрити
срџада
и
окружити
исти
такав
јастук
,
два
клупа
до
зид
,
застрети
вунен
ћилим
,
остарео
орман
од
ораховина
,
жут
огледало
и
»
живопис
«
Веселина
и
његов
домаћица
из
њихов
млад
година
.
кад
се
Веселин
појавити
,
човек
од
свој
педесет
година
,
с
велик
залистак
,
крупан
обрва
,
меснат
нос
,
намрштен
поглед
и
зловољан
,
Машан
шапнути
за
себе
:
—
Помоз
’
,
Божа
,
радан
Србин
!
затим
се
дигнути
,
руковати
се
с
Веселина
,
па
не
дати
он
време
ни
да
она
погледати
,
започети
:
—
ја
,
лијепити
тај
сала
,
домаћин
,
а
и
јесам
у
прав
кућић
.
Љевше
ти
јесам
немати
на
Цетиње
.
А
ко
ти
,
чоче
,
израда
онај
слика
,
да
бог
да
он
се
позлатити
.
—
Чортановић
.
—
ја
,
чуја
јесам
за
он
.
предавати
’
јесам
у
гимназија
.
тај
ти
јесам
бити
мајстор
од
мајстор
.
с
Шумадија
осветља
’
јесам
образ
,
—
хвалити
Машан
и
почети
да
ређати
историја
уметност
у
Ужице
,
који
јесам
састављати
разни
учитељ
цртање
и
варошки
молер
.
кад
доћи
на
данашњи
доба
,
он
лупити
дворски
по
раме
и
рећи
:
—
А
овај
ти
јесам
ђетић
од
ђетић
.
раван
он
немати
до
Млетак
.
тај
ти
јесам
кућа
од
Косово
.
Дван'ест
он
момак
на
тезга
смрдети
.
двор
јесам
он
насред
Биоград
...
одмах
до
краљев
:
врата
у
врата
,
пенџер
у
пенџер
,
а
пазити
се
ка
’
исти
рођака
.
но
чути
ја
,
газда
-
Веселина
,
да
ја
привјенчати
овај
ђетић
са
твој
ђевушом
.
Машан
заћутати
.
настати
тежак
тишина
.
газда
Веселин
јесам
трљати
нос
као
да
јесам
мислити
шта
хтети
рећи
.
најзад
дигнути
глава
,
поглед
оба
гост
,
па
онда
пружити
прст
десно
од
он
,
камо
јесам
бити
врата
,
и
рећи
тихо
:
—
напоље
.
Реч
се
једва
чути
.
али
,
сав
она
јесам
понављати
:
накомрштен
обрва
газдин
,
његов
плав
нос
врло
раширен
,
блистав
залистак
на
чела
,
и
прст
који
јесам
показивати
врата
.
Машан
и
дворски
се
обрести
на
дно
степеница
не
знати
ни
сам
како
.
ту
она
јесам
чекати
један
прилика
који
јесам
дрхтати
и
прибијати
се
у
мрак
.
она
пружити
оба
рука
:
десни
Дворска
,
а
леви
Машан
,
и
промуцати
:
—
хвала
...
хвала
ви
велик
.
у
тај
загрмети
са
горњи
спрат
рапав
Веселинов
глас
:
—
ја
,
ја
...
још
тај
само
!
зар
јесам
ја
одрапити
мој
ђеца
за
којекакав
свјетски
протува
!
дворски
заустити
да
нешто
казати
Даница
.
али
он
Машан
повући
за
рукав
,
и
они
се
већ
наћи
на
сокак
.
кад
она
запахнути
улични
врућина
,
Машан
извући
један
црвен
марама
из
недра
,
отра
чела
и
рећи
испрекидано
:
—
е
,
мој
дворски
.
пропасти
ти
ка
’
Јанка
на
Косово
.
не
кажуј
ники
овај
наш
брука
.
Смијаће
ми
се
цијел
Ужице
.
дворски
јесам
дисати
дубоко
.
Осећао
јесам
да
он
се
неки
терет
свалити
са
дух
:
он
јесам
учинити
све
што
јесам
моћи
.
даље
јесам
бити
у
његов
власт
.
Даница
он
јесам
рећи
хвала
.
друго
он
се
јесам
тицати
...
јесам
марити
шта
хтети
рећи
свет
.
али
јесам
он
бити
блед
као
крпа
.
јер
он
један
ствар
изићи
пред
очи
,
јасан
као
дан
:
са
Даница
јесам
све
свршен
,
она
више
за
он
не
постојати
на
свет
,
он
ништа
више
не
остајати
од
она
.
он
јесам
сад
осећати
нов
,
физички
бол
.
Нешто
он
јесам
стезати
у
груди
.
он
се
накашљати
.
кад
скинути
марама
са
уста
,
она
јесам
бити
сав
црвен
.
—
Машан
,
—
рећи
он
полако
,
—
хвала
ти
на
овај
услуга
...
она
јесам
бити
пријатан
,
ја
знати
,
и
можда
мој
брат
не
бити
ја
јесам
учинити
.
хвала
ти
и
на
ранијим
услуга
,
али
учинити
ја
још
један
...
водити
ја
кућа
.
са
ја
јесам
свршен
.
Црногорац
он
погледати
изненађено
:
Младен
јесам
клецати
.
он
он
хтети
охрабрити
.
—
А
ну
,
чоче
,
не
дати
се
ђаво
.
Водићу
ти
до
накрај
свијет
.
свет
ја
Василија
,
јесам
тај
ништа
.
само
јесам
се
заморија
.
ајмо
овђе
,
код
наш
побратим
...
имати
ти
он
пиће
свакојак
какав
ти
он
нејма
у
Латина
.
—
не
...
не
,
Машан
.
водити
ја
кућа
.
нога
ја
издавати
.
свест
мркнути
.
ја
не
моћи
даље
.
Дрвеће
по
улица
опуштати
грана
.
два
човек
,
држати
се
испод
рука
,
одмицати
јесам
полагано
.
један
псето
,
који
се
бити
извалити
у
прашина
,
подигнути
глава
и
погледати
она
сажаљиво
,
као
да
она
јесам
питати
моћи
ли
она
шта
помоћи
.
паланка
јесам
замирати
под
први
врућина
.
@card@
.
јесам
проћи
ни
десетак
дан
од
овај
чудан
просидба
,
а
дворски
пасти
у
постеља
.
болест
који
јесам
потајно
рити
по
он
појавити
се
наједанпут
и
начинити
пустош
.
у
један
велик
,
сив
соба
,
који
јесам
ударати
на
лекарија
и
неизветрен
ваздух
,
лежати
јесам
несрећан
младић
на
један
кревет
.
његов
газдарица
се
трудити
,
али
на
сав
начин
.
око
он
јесам
бити
очајање
и
несрећа
.
лице
упао
,
жут
,
мртвачки
,
обрасти
у
густ
брада
,
који
јесам
још
појачавати
самртан
бледило
.
Очи
,
светао
као
жеравица
,
гледати
некако
нејасно
,
неодређено
.
А
глас
као
да
долазити
већ
из
гроб
,
потмуо
и
очајан
.
док
јесам
он
тако
лежати
,
напољу
јесам
тећи
живот
,
ништа
незаустављен
.
он
се
ретко
ко
сећати
и
обилазити
.
тек
ако
с
време
на
време
обићи
он
Машан
Црногорац
или
Живко
.
они
он
донети
новост
из
свет
,
који
јесам
већ
за
он
бити
затворити
.
—
Јуче
неки
претука
’
калфа
-
Спасоје
,
—
јавити
се
један
дан
Машан
.
—
Нашли
он
код
табан
без
свијест
.
на
глава
он
бити
џак
.
заударати
’
јесам
ка
’
исти
стрвина
,
те
тај
он
у
ријека
,
па
онда
у
шпитаљ
.
Капетанин
ја
испитува
.
.
.
ама
,
бож'а
ја
вјера
,
јесам
ја
.
не
бити
’
поган
рука
.
Младен
он
јесам
слушати
равнодушно
.
он
јесам
нестајати
.
.
.
људски
ситничарство
јесам
се
више
лепити
за
он
.
и
он
се
питати
:
—
Нашто
тај
?
Зашто
да
он
тући
?
—
А
тај
хтети
ти
бити
Веселинов
момак
.
Курјак
ти
јесам
тај
;
он
ники
дужан
не
остајати
,
аратос
он
бити
.
други
пут
он
Живко
рећи
да
јесам
видети
Даница
.
—
бити
јесам
јуче
код
Цаја
,
—-
рећи
он
он
.
—
Бил
јесам
и
Даница
.
остати
јесам
до
сам
мрак
.
Даница
јесам
непрестано
говорити
о
ти
.
она
веровати
да
хтети
ти
оздравити
,
и
ја
јесам
,
разумети
се
,
тај
исто
говорити
.
једанпут
он
јесам
посетити
и
Цаја
.
донети
он
јесам
сладак
од
јагода
и
једва
се
уздржати
од
плач
.
она
јесам
хтети
да
он
нешто
казати
,
али
јесам
знати
на
који
начин
.
најзад
рећи
:
—
поздравити
ви
Даница
...
она
јесам
хтети
да
доћи
са
ја
,
али
јесам
моћи
...
јесам
никако
смести
.
Вис
нигде
не
излазити
.
Младен
јесам
бити
обући
некакав
грудњак
,
и
моћи
се
видети
како
он
се
груда
слабо
дизати
и
спуштати
.
—
А
што
не
излазити
?
—
упитати
Младен
,
тек
да
нешто
казати
.
—
да
,
хтети
јесам
ви
тај
рећи
.
она
јесам
врло
несрећан
.
она
ви
молити
за
опроштење
...
за
сав
што
јесам
морати
да
поднети
због
она
.
—
не
,
ја
јесам
ништа
трпети
због
она
,
—
одговорити
млад
човек
каваљерски
.
—
ако
јесам
ту
ко
крив
,
тај
јесам
само
ја
...
и
ники
више
.
—
она
јесам
крив
,
—
поновити
девојка
,
—
она
се
удавати
за
један
трговац
из
Чачак
.
Тешка
реч
јесам
пасти
,
и
Цаја
обор
очи
,
не
смејати
да
видити
какав
јесам
утисак
учинити
.
дворски
не
одговорити
ништа
.
он
јесам
волети
овај
девојка
да
јесам
узети
за
жена
,
али
ипак
...
новост
јесам
бити
страшан
,
и
он
заустити
да
казати
:
—
Што
јесам
причекати
док
не
умрети
.
али
се
савладати
и
рећи
:
—
не
кривити
јесам
...
она
јесам
имати
права
.
овај
реченица
се
једва
чути
и
наличити
јесам
готово
на
уздах
.
у
соба
настати
тишина
.
с
време
на
време
,
млад
човек
јесам
кашљати
и
избацивати
велик
количина
жут
шлајм
у
један
марама
.
Цаја
он
поправити
јастук
,
да
он
глава
не
бити
ниско
,
и
пустити
он
да
се
искашљати
.
—
Хоћете
ли
да
узети
штогод
,
—
рећи
он
она
,
готово
кроз
плач
.
—
какав
лек
?
—
ја
јесам
она
доста
узимати
,
али
ништа
не
помагати
...
дати
ја
мало
од
ваш
сладак
.
девојка
отворити
тегла
,
наћи
један
кашчицу
,
донети
чаша
свеже
водити
и
принети
он
.
болесник
испити
чаша
до
дно
.
—
дати
ја
још
мало
.
овај
слатко
ја
опомињати
на
мој
мајка
.
она
он
јесам
увек
имати
и
говорити
јесам
да
јесам
лековит
...
хвала
,
Цаја
.
Младен
,
који
се
бити
мало
подигнути
из
постеља
,
опет
легати
.
у
соба
настати
још
несносан
тишина
.
—
Па
шта
радити
иначе
?
—
опет
хтети
девојка
,
тек
да
се
не
ћутети
.
—
Сит
јесам
свега
.
сав
ја
се
досадити
...
и
једва
чекати
да
се
и
са
ја
једанпут
свршити
,
—
закрештати
једва
чујан
глас
болесников
.
млад
девојка
се
стрести
.
она
осетити
у
овај
реченица
трагедија
цео
један
живот
.
даље
јесам
моћи
остати
,
те
се
дигнути
.
—
ако
ви
устребати
штогод
,
—
рећи
он
она
при
полазак
,
—
јавити
ја
преко
газдарица
.
мој
мајка
ви
јесам
поздравити
и
рећи
ја
да
ви
тај
казати
.
—
хвала
,
Цаја
.
ја
не
требати
ништа
.
поздравити
мајка
и
казати
она
да
јесам
тај
врло
лепо
од
она
.
поздравити
и
Даница
.
неки
она
себе
не
пребацивати
ништа
.
она
јесам
бити
врло
добар
према
ја
...
и
ма
шта
бити
са
ја
,
ја
хтети
остати
њен
добар
пријатељ
.
газда
Веселин
се
журити
са
свадба
.
он
јесам
бити
прек
,
пијаница
,
суров
,
али
јесам
он
волети
свој
дете
и
хтети
он
начинити
срећан
.
удавати
јесам
Даница
ван
Ужице
и
испуњавати
један
њен
сан
.
само
се
бојати
да
момак
не
сазнати
шта
изопачити
од
онај
њен
историја
са
дворски
,
тај
јесам
непрестано
журити
око
спрема
,
скраћивати
све
што
се
моћи
и
стално
се
дописивати
са
нов
пријатељ
.
свадба
јесам
бити
на
сам
Госпојина
,
како
се
у
Ужице
звати
Велика
Госпођа
.
дан
јесам
бити
врло
леп
,
од
онај
дан
пред
крај
лет
кад
мирисати
отава
,
кад
јесам
ужички
брдо
пун
роса
и
у
ваздух
се
осећати
неки
недопеван
песма
,
жалосна
као
живот
.
Младен
јесам
лежати
у
свој
соба
јесам
.
Држао
јесам
неки
књига
пред
себе
,
док
јесам
он
мислити
лутати
далеко
ван
соб
.
један
снажан
сноп
подневски
светлост
улазити
јесам
у
соб
.
овај
светлост
он
јесам
опомињати
на
нешто
.
он
се
сећати
са
сласт
први
познанство
са
Даница
...
пре
година
дан
...
у
Ада
...
у
исти
овај
неранџаст
светлост
пред
крај
лет
.
она
јесам
бити
у
грао
хаљина
од
штоф
са
један
тесан
капутић
.
кола
јесам
бити
престати
.
Држали
јесам
се
за
рука
...
шаптати
један
други
бесмислен
реч
,
и
бити
срећан
.
ах
,
овај
реч
који
јесам
значити
ништа
,
а
који
јесам
садржавати
цео
сфера
њихов
срце
.
ниједан
од
она
јесам
остати
.
са
дно
улица
прекид
Младена
неки
вика
.
као
опоменути
неодређен
слутња
да
хтети
видети
Даница
,
он
се
извући
из
постеља
,
с
мука
обући
један
стар
иберцигер
и
,
придржавати
се
кревет
,
успети
да
прићи
прозор
.
тај
јесам
бити
сват
.
један
здрав
момак
,
снажан
као
бик
,
јашити
јесам
напред
и
носити
развијен
барјак
.
за
он
јесам
касати
још
неколико
коњаник
,
весео
,
зајапурен
образ
,
пијан
.
за
она
се
отегнути
низ
фијакер
.
млад
човек
задрхтати
.
у
први
кола
јесам
седети
Даница
.
Обучена
у
бео
,
са
неранџаст
цвеће
око
глава
,
она
јесам
бити
леп
него
икад
.
девер
,
с
лента
на
груди
и
велик
букет
цвеће
,
»
занимати
«
она
јесам
,
описивати
она
Чачак
,
парк
поред
Морава
,
црква
с
велик
кубе
.
она
он
јесам
слушати
,
али
он
јесам
разумевати
.
она
јесам
видети
да
се
примицати
Младенов
кућа
и
бледети
јесам
,
сличан
цвеће
око
њен
глава
.
—
ах
!
—
крикнути
она
,
и
наслонити
се
на
девер
,
сав
уздрхтати
.
на
прозор
један
низак
кућа
стајати
јесам
један
мртвачки
глава
...
и
смешити
се
на
она
,
честитати
она
свој
сув
уста
и
пунити
нем
суза
свој
шупаљ
очи
.
Даница
се
повратити
.
она
се
поклонити
дубоко
тај
глава
,
осмехнути
захвално
,
њен
очи
напунити
се
такође
суза
,
и
она
махнути
рука
у
знак
:
збогом
,
али
јесам
поред
она
већ
пролазити
други
кућа
,
старински
ужички
зграда
без
украс
.
—
сиромах
младић
!
—
рећи
девер
,
очекивати
објашњење
.
кад
Даница
не
одговорити
ништа
,
он
продужити
:
—
немати
ништа
од
он
.
тај
јесам
ваљда
неки
ваш
рођак
?
—
да
!
—
промуцати
Даница
,
и
притиснути
марама
на
очи
.
кад
проћи
њен
кола
,
дворски
се
спустити
на
један
столица
.
његов
глава
клонути
,
а
крв
,
у
црвен
конац
,
потећи
из
уста
.
он
јесам
пустити
да
ићи
:
тај
он
јесам
олакшати
тежак
грч
који
он
јесам
стегнути
усред
прси
.
ники
јесам
бити
поред
он
.
само
онај
сноп
неранџаст
светлост
продирати
јесам
кроз
прозор
и
опомињати
он
на
реч
сладак
и
потрошити
,
чији
невесео
спомен
јесам
благо
бунити
његов
успаван
чуло
,
док
он
јесам
шкрипати
кола
опор
враћати
у
живот
.
