вишенатраг
,
него
се
трудио
само
боље
и
боље
.
И
тако
он
сврши
Часловац
као
најбољи
ђак
.
Дође
и
Псалтир
,
али
се
те
године
он
избаци
и
место
њега
дође
Читанка
.
О
,
колико
је
она
лакша
била
за
читање
!
За
Радишу
,
који
је
већ
читао
све
песмарице
,
она
је
била
права
забава
.
И
они
други
предмети
нису
му
били
тежи
него
прошле
године
,
јер
се
и
сад
учило
онако
исто
из
књиге
,
напамет
,
као
и
лане
,
а
у
писању
се
већ
прочуо
као
најбољи
„
краснописац
“
.
И
сви
су
Радишу
и
овде
држали
за
најбољега
ђака
;
само
он
сам
себе
није
држао
за
најбољега
,
јер
то
никако
није
волео
.
Али
више
никад
није
смео
да
оде
у
школу
а
да
не
научи
лекцију
и
да
пропис
напише
горе
него
прошли
пут
.
Једанпут
дође
учитељ
у
школу
и
донесе
неку
књигу
па
рече
:
„
Ову
је
књигу
пратио
тај
и
тај
,
да
се
да
„
најбољем
ђаку
“
.
Коме
да
дамо
?
Сви
превикаше
:
Радиши
!
И
учитељ
изазва
Радишу
да
му
је
да
.
Радиша
изиђе
,
али
је
једва
прими
.
Застидело
га
,
што
су
га
тако
издвојили
од
других
и
назвали
„
најбољим
“
ђаком
.
Зато
ни
ту
књигу
после
није
много
волео
,
нити
се
хвалио
њоме
;
и
давао
је
на
читање
ко
му
је
год
потражио
.
Овако
је
свршио
и
четврти
разред
.
И
у
овом
разреду
сви
су
га
сматрали
за
најбољег
ђака
.
Само
се
њему
чинило
,
да
он
није
најбољи
;
да
има
ђака
који
од
њега
боље
пишу
,
други
боље
певају
,
трећи
боље
знају
„
свештену
историју
“
,
четврти
се
боље
владају
и
тако
даље
.
Али
су
га
баш
зато
другови
и
волели
,
што
се
није
поносио
ни
од
њих
одвајао
.
И
у
игри
је
био
први
.
Да
скочи
,
да
потрчи
и
стигне
најпре
,
да
лопту
баци
и
ухвати
је
и
њоме
погоди
,
у
томе
је
био
први
.
Волео
је
много
и
да
се
пење
по
дрвећу
и
да
се
слободи
на
води
,
и
то
му
је
рекао
бих
,
била
мана
;
али
је
свуда
срећно
прошао
,
те
нити
је
кад
ружно
пао
,
нити
се
осакатио
,
ни
удавио
.
6
.
На
раскрсници
Кад
је
свршио
четврти
разред
,
Радиша
се
вратио
у
село
,
где
су
га
већ
поштовали
као
сасвим
писмена
младића
.
Сад
су
му
доносили
књиге
,
позиве
од
капетана
и
разна
писма
и
тапије
и
облигације
да
им
чита
,
а
кмет
га
узме
и
у
судницу
да
им
пише
и
чита
законе
и
капетанске
заповести
.
И
за
мало
ово
није
решило
судбу
Радишину
:
да
буде
писар
општински
и
остане
у
своме
селу
.
Ласкало
му
је
,
што
је
све
био
с
првим
људима
,
и
што
је
он
једини
био
писмен
.
И
Радовану
ово
није
било
неправо
.
И
он
се
поносио
што
му
је
дете
изучило
књигу
и
дошло
као
једино
писмено
у
селу
,
да
помогне
селу
и
кмету
.
Јер
су
сви
говорили
:
„
ово
наше
дете
“
и
„
хвала
Богу
,
те
и
од
нас
неко
изучи
књигу
!
А
ми
,
ајвани
,
слепи
код
очију
!
“
.
.
Тако
то
потраја
до
јесени
.
А
око
Крстова-дне
оде
Радован
послом
у
чаршију
и
тамо
се
види
с
газдом
Радишиним
попом
,
капетаном
и
учитељем
;
и
сви
навале
на
њега
да
Радишу
да
на
веће
науке
.
Сви
су
му
говорили
,
да
му
је
дете
добро
,
да
добро
учи
и
да
је
штета
да
остане
на
селу
.
Радован
се
бранио
:
„
танкога
смо
стања
,
па
не
можемо
издржат
!
“
.
Али
су
му
сви
говорили
,
да
за
то
не
брине
,
јер
је
дете
ваљатно
,
па
ће
се
и
само
издржавати
.
Дође
Радован
кући
и
каза
ово
Велики
.
Она
саслуша
пажљиво
па
му
сасвим
одлучно
одговори
:
„
Право
ти
и
кажу
људи
.
А
што
дете
да
се
омеће
?
Што
да
не
иде
по
своме
путу
?
А
што
ће
ти
овде
?
Да
иде
с
кметом
по
селу
,
да
купе
порез
и
продају
сиротињи
бакраче
,
па
да
ти
остане
опет
оно
што
је
и
био
,
оно
што
си
и
ти
!
Него
нек
иде
за
срећом
својом
,
па
докле
стигне
.
А
за
издржавање
како
можемо
...
.
“
„
Ама
знам
ја
то
,
рече
Радован
,
но
зар
је
ласно
пустит
’
дете
само
у
тако
далек
свет
,
а
у
свету
има
свашта
,
па
нам
неко
може
навест
’
дете
на
како
рђавсто
,
па
да
будемо
почкодни
целога
века
!
“
—
„
Оно
није
ласно
,
рече
Велика
,
али
кад
ти
толики
паметни
људи
веле
,
да
га
даш
,
дај
га
.
А
Рада
је
паметан
и
неће
се
дат
’
да
га
когод
наведе
на
зло
.
Но
ти
слободно
узми
дете
и
води
куд
ти
веле
људи
“
...
Најпосле
се
договоре
,
да
упитају
и
Радишу
.
У
вече
за
вечером
отац
му
исприча
све
,
шта
се
с
ким
разговарао
у
чаршији
па
и
о
томе
,
да
га
да
на
више
науке
.
Радиша
се
наједанпут
сети
свих
оних
пријатности
,
што
их
је
имао
учећи
,
па
и
ове
почасти
,
што
му
се
указује
као
писменоме
,
па
помисли
:
а
како
је
тек
на
вишим
наукама
,
колико
се
ту
научи
и
колико
човек
после
вреди
,
па
рече
оцу
:
„
Тата
,
ја
хоћу
да
идем
,
ако
хоћеш
да
ме
даш
.
“
И
Велики
сад
би
лакше
,
па
рече
:
„
Је
л
’
ти
ја
велим
,
да
он
хоће
;
само
се
ти
премишљаш
.
“
А
Радован
одговори
:
„
Ама
Радо
,
сине
,
знаш
,
да
то
није
ласно
:
идеш
у
туђ
свет
,
па
ће
требати
више
и
за
издржавање
,
а
ми
смо
једва
издржали
и
ово
овде
.
Ти
знаш
наше
стање
и
колико
можемо
да
ти
праћамо
;
а
то
ће
ти
бит
’
мало
.
Па
после
,
свет
је
свет
:
има
свакојаких
људи
;
да
те
ко
не
превари
и
не
наведе
на
какво
рђавсто
па
да
будемо
почкодни
целога
века
и
ми
и
ти
...
.
Ето
зато
тата
брине
,
како
ће
да
те
одвоји
и
прати
у
туђину
,
тако
далеко
.
“
Радиша
пажљиво
саслуша
сваку
ову
реч
па
одмах
одговори
оцу
сасвим
одлучно
:
„
Тата
,
ништа
ти
не
брини
за
то
.
У
свету
нико
није
умро
од
глади
код
својих
руку
,
а
ја
се
не
бојим
,
да
ме
ко
наведе
на
зло
.
Само
да
учим
још
!
“
...
Велика
опет
упаде
:
„
Вељу
ја
теби
,
да
дете
воли
да
учи
,
и
да
се
ти
не
бринеш
ништа
,
него
да
послушаш
људе
.
“
И
тако
одлуче
,
да
се
већ
сутра
дан
спреме
а
прекосутра
да
пођу
.
ИИ
У
ГИМНАЗИЈИ
1
.
Одлазак
и
упис
Тако
су
и
учинили
.
Трећега
дана
били
су
у
чаршији
код
учитеља
.
Учитељ
једва
дочека
и
напише
Радовану
писмо
и
упути
га
на
некога
познаника
свога
у
окружном
граду
,
где
је
гимназија
,
и
препоручи
Радишу
што
је
год
могао
више
.
Дадоше
му
и
други
,
који
су
имали
тамо
кога
познатога
,
и
тако
они
пођу
с
онаком
истом
опремом
као
и
пре
четири
године
,
кад
га
је
водио
у
основну
школу
.
Пут
је
трајао
два
дана
,
и
кад
је
отац
јахао
,
Радиша
је
ишао
пешице
,
а
кад
је
Радиша
јахао
,
отац
је
ишао
пешице
.
Али
је
Радиша
јахао
само
онда
,
кад
је
хтео
да
мало
одмори
ноге
.
Долазак
у
велики
град
изненадио
је
не
само
Радишу
него
и
оца
његовога
.
Никад
у
животу
они
нису
видели
толико
кућа
и
толико
људи
на
једном
месту
као
овде
.
Па
ту
је
„
началник
“
,
старешина
над
капетанима
и
целим
округом
;
па
„
мајор
“
,
старешина
над
војском
;
па
ту
суд
,
па
она
велика
школа
,
у
коју
Радиша
иде
и
која
се
зове
гимназија
...
Одма
потражише
гимназију
,
и
одоше
директору
.
Он
беше
стар
и
строг
човек
па
рече
преко
наочара
:
„
Доцкан
је
!
“
Али
кад
разгледа
Радишину
,
сведоџбу
,
он
додаде
:
„
Али
,
кад
је
овако
добар
ђак
,
примићу
га
.
“
И
уписа
га
.
Радовану
би
мило
не
само
што
директор
уписа
Радишу
него
и
што
се
чак
овде
зна
за
његово
дете
,
да
је
добро
.
А
и
Радиши
су
ласкале
оне
речи
директорове
:
„
кад
је
дете
овако
добро
“
,
па
помисли
у
себи
:
хвала
,
што
си
ме
примио
,
а
,
Боже
дај
здравље
:
мислим
,
да
се
нећу
постидети
ни
овде
!
...
Онда
оду
да
траже
,
где
ће
Радиша
да
седи
;
и
,
према
писму
учитељеву
,
Радиша
ступи
у
једну
велику
кућу
као
ђак
који
послужује
.
И
од
то
доба
Радиша
је
радио
све
кућевне
послове
па
чак
и
оне
које
раде
на
селу
само
жене
и
девојке
;
и
њему
то
ништа
није
било
тешко
,
само
ако
је
стизао
да
научи
лекцију
.
2
.
Учење
у
гимназији
И
у
гимназији
се
тада
само
задавало
„
одавде-довде
“
и
учило
на
памет
.
А
ретко
је
само
који
млађи
професор
причао
оно
што
су
ђаци
имали
да
науче
.
И
природне
науке
су
учили
из
књиге
,
без
огледа
,
без
модела
и
слика
,
и
без
упознавања
животиња
,
биљака
и
минерала
у
околини
.
А
неке
предмете
нису
ни
имали
штампане
,
него
су
их
професори
„
диктирали
“
,
а
ђаци
писали
па
после
учили
напамет
као
и
из
штампане
књиге
.
Али
је
све
ово
Радиши
било
лако
и
колико
толико
познато
из
основне
школе
или
још
из
села
.
Но
сад
дође
Немачки
,
и
Латински
,
па
после
и
Француски
.
Ваљало
је
сад
добро
запети
,
а
Радиша
није
имао
времена
.
Газда
је
волео
да
њега
послуша
,
јер
је
био
најбржи
и
најпоузданији
,
газдарица
је
волела
њу
да
слуша
,
јер
је
радио
најбоље
,
а
деца
су
волела
,
да
с
њима
буде
,
јер
су
га
волела
.
И
Радиша
је
хтео
свима
да
угоди
,
али
онда
не
преостане
времена
за
њега
самога
,
за
учење
,
за
науку
његову
.
Устајати
је
морао
у
пет
а
лети
и
у
четири
часа
,
а
послови
су
у
вече
трајали
до
десет
,
једанаест
па
и
дванаест
.
Кад
ће
онда
да
учи
?
А
ваља
научити
најмање
пет
лекција
:
три
за
пре
и
две
за
после
подне
.
Било
је
ноћи
,
када
га
је
дремеж
толико
савлађивао
,
да
је
подметао
усправљену
писаљку
под
чело
,
те
ако
задрема
,
да
се
убоде
и
пробуди
.
А
чешће
је
устајао
и
учио
стојећи
,
јер
му
се
чинило
,
да
ће
му
се
тако
мање
дремати
.
Покаткад
би
стао
до
зида
окренут
њему
,
те
ако
задрема
да
удари
главом
о
зид
.
Једанпут
је
учећи
за
столом
заспао
,
и
кад
се
пробудио
,
гас
у
чкиљавој
лампици
био
је
догорео
и
она
се
угасила
,
а
он
се
укочио
од
зиме
.
Ни
куће
своје
није
био
жељан
више
него
сна
.
И
колико
је
пута
дубоко
уздахнуо
:
ох
,
Боже
,
да
ми
се
само
слатко
наспавати
!
...
3
.
У
„
пансионату
“
Радиша
је
зато
већ
и
у
школи
почео
да
дрема
,
особито
зими
.
Дању
не
стане
од
послова
,
и
то
већином
по
пољу
и
по
зими
;
а
у
вече
по
кући
и
највише
у
кујни
и
с
децом
,
докле
сви
не
полегају
,
па
тек
онда
пере
судове
,
чисти
ципеле
и
спрема
дрва
,
воде
и
све
што
треба
за
ујутру
па
онда
учи
.
Радећи
тако
,
он
се
толико
заморавао
,
да
му
је
школа
била
као
одмор
,
и
зато
би
задремао
,
чим
би
штогод
било
у
школи
монотоно
.
А
све
је
ово
почело
да
утиче
и
на
учење
Радишино
.
Он
је
опазио
,
да
не
учи
сваку
лекцију
како
ваља
,
и
да
већ
и
наставници
нису
најзадовољнији
његовим
одговорима
.
Имао
је
и
благодејање
,
па
се
побојао
,
да
га
не
изгуби
.
Зато
се
договори
с
неким
бољим
друговима
,
да
оставе
послуживање
,
па
да
узму
стан
за
себе
и
да
живе
како
могу
—
опет
ће
боље
учити
и
напредовати
у
школи
него
овако
,
па
ма
шта
јели
.
И
,
што
рекоше
то
и
учинише
.
Њих
тројица
нађоше
једну
собу
за
двадесет
гроша
месечно
,
па
сваки
ухвати
по
једно
ћоше
и
намести
своје
ствари
.
Сваки
је
имао
свој
ковчежић
за
књиге
и
ситне
ствари
,
а
покривач
су
дизали
у
јутру
,
истресали
на
пољу
,
па
онда
скалупили
и
остављали
на
ковчежић
.
Од
благодејања
су
имали
за
хлеб
и
кирију
,
а
друго
како
буде
.
Могло
се
још
купити
по
мало
соли
и
лука
,
а
друго
није
ни
морало
да
буде
.
А
кад
јавише
својим
кућама
,
да
су
напустили
послуживање
и
да
се
сада
сами
хране
,
од
њиних
кућа
похиташе
те
им
донеше
по
мало
пасуља
,
кромпира
,
сира
,
кајмака
,
сланине
и
пастрме
,
а
уз
то
и
по
коју
пару
,
те
су
сад
имали
чим
и
да
се
омрсе
.
А
највећа
им
је
част
била
,
кад
су
Недељом
и
празником
позајмили
лонац
од
газдарице
и
скували
мало
пасуља
или
кромпира
са
сланином
или
пастрмом
.
И
све
би
они
то
разгодили
тако
,
да
им
траје
докле
им
друго
не
донесу
.
А
поред
тога
било
је
и
по
мало
зараде
.
Један
је
од
њих
градио
лепе
шестаре
и
продавао
их
ђацима
по
два
гроша
;
други
је
лепо
писао
,
те
имућнијим
друговима
преписивао
прибелешке
по
шесет
пара
табак
;
а
Радиша
је
правио
и
потписивао
лепе
печате
од
уме
,
како
је
год
ко
желео
,
и
узимао
према
величини
њиној
по
два
,
три
и
четири
гроша
за
један
.
Поред
овога
њега
позва
пређашњи
газда
,
у
којега
је
он
послуживао
,
да
му
учи
децу
,
и
зато
му
је
плаћао
по
двадесет
и
четири
гроша
на
месец
.
Поред
овога
и
благодејање
се
у
старијим
разредима
повећавало
од
4
на
6
,
од
6
на
8
и
од
8
на
12
„
цванцика
“
пореских
,
а
они
су
сва
тројица
били
благодејанци
.
Имали
су
дакле
не
само
за
храну
и
стан
него
и
за
прање
,
обућу
,
школске
потребе
па
и
воће
,
које
је
онда
било
по
десет
и
двадесет
пара
ока
.
А
одело
су
носили
своје
,
сељачко
;
само
су
купили
по
једну
памуклију
.
Не
прође
много
,
а
Радишу
препоручи
његов
пређашњи
газда
и
једноме
пријатељу
своме
,
да
му
учи
децу
,
те
је
тако
сад
имао
две
„
кондиције
“
и
могао
је
да
живи
и
да
се
издржава
сам
без
икакве
помоћи
од
куће
.
4
.
Опет
на
раскрсници
Тако
Радиша
сврши
други
,
трећи
и
четврти
разред
гимназије
.
Тада
се
у
нашој
земљи
отвори
Учитељска
Школа
.
За
управитеља
те
школе
би
постављен
један
човек
,
који
је
необично
импоновао
и
са
дубине
научне
,
и
са
великога
родољубља
,
и
са
големе
преданости
тој
школи
и
напретку
њеном
,
и
са
ретке
вештине
и
способности
,
да
у
другога
развије
плам
за
науком
и
загреје
га
за
оно
,
што
је
добро
.
И
професори
беху
као
бирани
,
а
уређење
интернатско
,
те
да
се
на
ученике
могло
више
утицати
,
и
да
су
они
сами
имали
више
времена
за
учење
.
И
чињаше
се
,
да
ће
ова
школа
претећи
и
саму
Велику
Школу
.
Радиша
и
многи
његови
другови
одлуче
се
,
да
иду
у
ту
школу
.
О
распусту
школском
Радиша
је
једнога
дана
седео
с
оцем
и
мајком
за
ручком
,
и
отпочео
је
овакав
разговор
:
„
Тата
,
шта
ја
сад
да
радим
?
Ја
сад
могу
да
идем
у
Богословију
,
па
да
будем
поп
;
могу
да
идем
у
Академију
,
па
да
будем
официр
;
могу
да
идем
у
неку
Земљоделску
Школу
,
па
да
се
вратим
у
село
,
да
радим
земљу
;
могу
у
једну
нову
школу
,
што
се
сад
отвара
,
где
ће
да
се
спремају
за
учитеље
они
,
што
ће
после
да
уче
децу
;
а
могу
да
продужим
гимназију
,
па
после
да
идем
на
још
веће
школе
у
Београд
.
Ја
знам
да
би
ти
највише
волео
,
да
изучим
за
попа
па
да
дођем
овамо
,
али
ја
то
не
бих
волео
.
А
брале
би
волео
опет
,
да
будем
официр
,
али
ја
ни
то
не
бих
волео
да
будем
.
А
да
идем
у
Земљоделску
Школу
,
па
да
се
после
вратим
овамо
,
то
би
било
добро
,
али
ми
немамо
земље
доста
за
то
,
и
то
сам
могао
и
без
те
школе
.
Да
продужим
гимназију
па
да
идем
на
више
науке
,
то
бих
волео
,
али
ко
зна
како
ће
ми
тамо
после
бити
с
издржавањем
:
нећу
имати
кондиција
а
може
бити
ни
благодејања
,
па
како
ћу
онда
да
се
издржавам
?
А
сад
се
отвара
та
нова
школа
,
у
којој
ће
да
се
уче
младићи
за
учитеље
,
и
у
њој
је
све
државно
,
да
не
бринемо
ништа
.
И
ту
бих
ја
могао
да
учим
до
миле
воље
.
А
веле
,
да
се
у
њој
више
и
боље
научи
но
и
у
оној
великој
и
највећој
школи
у
Београду
.
Сад
шта
ми
ти
велиш
,
куда
да
идем
?
“
Сви
за
совром
саслушаше
ово
с
пажњом
па
се
мало
и
забринуше
,
шта
да
одговоре
,
па
и
заћуташе
,
докле
Радован
не
прекиде
ћутање
и
поче
овако
:
„
Богме
дете
,
ја
ти
не
умем
ништа
казати
!
Сам
Бог
нек
те
научи
,
како
ћеш
и
куда
ћеш
!
Ја
сам
истина
старији
од
тебе
,
али
ти
си
више
био
с
ученим
и
паметним
људима
и
учио
си
толике
науке
,
па
како
год
знаш
и
како
те
Бог
учи
!
Ти
боље
знаш
!
“
А
Велика
онда
додате
:
„
Радо
,
дете
,
само
се
прекрсти
и
реци
:
Боже
помози
!
Па
куд
год
пођеш
,
биће
добро
,
ако
да
Бог
здравља
!
Ми
ти
ништа
не
умемо
казати
!
А
,
хвала
њему
,
кад
те
је
до
сад
чувао
и
помагао
ти
—
биће
и
од
сад
добро
,
ако
Бог
да
!
“
.
.
Ово
оволико
поверење
родитељско
пробудило
је
у
Радише
некакав
понос
и
самопоуздање
,
али
опет
рече
:
„
Ја
се
у
Бога
уздам
,
да
ће
најбоље
бити
,
да
одем
у
ту
нову
школу
за
учитеље
!
“
„
Иди
,
сине
,
само
ако
те
срце
вуче
за
то
!
“
рече
Радован
.
„
Па
од
учитеља
може
,
ваљада
,
и
поп
да
излегне
,
ако
баш
волиш
“
,
рече
Велика
гледајући
у
Радована
.
„
Е
,
сад
учитељ
,
поп
,
то
ти
је
свеједно
:
што
дете
воли
,
то
нек
буде
!
...
“
И
тако
се
сврши
овај
домаћи
савет
о
томе
:
куда
ће
Радиша
сад
,
по
свршетку
четвртог
разреда
гимназије
.
ИИИ
У
УЧИТЕЉСКОЈ
ШКОЛИ
1
.
Шта
је
Радиша
научио
у
овој
школи
И
доиста
,
после
распуста
школскога
Радиша
се
пријави
у
Учитељску
Школу
и
буде
примљен
међу
првима
.
Ова
је
школа
преобразила
Радишу
.
Он
је
тек
овде
видео
,
шта
је
наука
.
Видео
је
,
да
то
није
учење
самих
речи
,
него
учење
онога
,
што
је
у
нама
и
око
нас
близу
и
далеко
.
Видео
је
,
да
су
речи
слушкиње
да
кажу
оно
што
знамо
,
а
то
знање
да
ми
течемо
не
речима
него
проучавањем
онога
што
оне
значе
,
а
то
су
или
какви
видљиви
предмети
,
велики
и
мали
око
нас
,
или
какве
појаве
у
њима
или
на
њима
.
Тамо
дакле
ваља
ићи
,
у
спољни
свет
,
у
природу
,
и
познати
све
што
живи
на
Земљи
,
све
што
расте
на
њој
и
све
што
има
на
кори
и
у
средини
њеној
.
Даље
ићи
на
Сунце
,
Месец
и
звезде
,
и
сазнати
откуда
је
то
,
како
стоји
,
зашто
залази
и
излази
,
зашто
се
Сунце
помрачује
и
Месец
„
једе
“
,
и
шта
је
иза
њих
тамо
.
Шта
је
облак
и
откуда
киша
,
снег
,
муња
,
гром
.
Завирити
и
у
тајне
човекова
тела
и
видети
,
како
је
оно
склопљено
и
како
живи
,
и
у
тајне
душине
и
видети
,
како
она
живи
и
ради
...
А
највише
га
је
занимала
Физика
и
Кемија
.
Прва
му
је
износила
царство
појава
у
природи
,
које
су
за
многе
тајна
,
па
су
и
њему
биле
до
сад
непознате
.
А
друга
му
је
износила
чудан
преображај
материје
,
о
каквоме
ни
појма
није
имао
.
О
,
како
се
само
запрепастио
,
кад
је
видео
,
да
се
вода
растворила
на
два
гаса
који
горе
,
и
да
се
од
та
два
гаса
опет
направи
вода
!
И
кад
је
видео
,
да
је
све
што
је
на
Земљи
и
на
небу
састављено
из
шездесет
и
неколико
елемената
,
и
да
су
по
томе
и
људи
,
и
животиње
,
и
биљке
од
једне
исте
материје
—
од
оне
од
које
је
и
земља
и
вода
и
ваздух
!
И
колико
је
његову
сељачку
душицу
занимало
,
кад
је
чуо
,
да
свака
земља
мора
имати
извесних
састојака
у
себи
па
да
добро
роди
;
а
ако
нема
ма
једног
од
њих
,
да
неће
добро
да
роди
,
и
да
хумусу
или
црници
не
помаже
додавати
ђубрета
,
него
да
њој
ваља
дати
оно
,
што
она
нема
.
И
он
једва
дочека
распуст
,
да
оде
кући
и
да
ово
каже
брату
своме
.
Јер
су
имали
једну
њиву
с
црном
земљом
као
угљен
,
која
је
слабо
родила
и
којој
није
помагало
никакво
ђубре
.
А
из
Антропологије
виде
,
да
су
и
у
човека
исти
органи
и
оне
исте
радње
као
и
у
осталих
животиња
.
А
знање
нам
долази
споља
,
преко
чула
,
па
се
то
памти
и
прерађује
у
души
,
која
је
у
мозгу
и
без
њега
не
може
.
И
животиње
осећају
и
знају
,
само
мање
.
И
човек
је
постао
од
дивљих
људи
,
а
ови
од
још
дивљијих
,
и
од
животиња
,
а
све
су
животиње
као
и
биљке
постале
у
дугом
развитку
,
онако
како
се
мењала
кућа
њихова
,
Земља
и
њена
површина
,
у
своме
предугом
развијању
,
које
се
огледа
и
у
кори
њеној
.
Јер
кад
се
човек
у
њу
зарије
,
он
наилази
на
право
гробље
толиких
пређашњих
и
биљака
и
животиња
,
којих
данас
нема
,
а
некад
су
покривале
земну
површину
.
А
у
почетку
,
кад
је
земља
била
врела
и
усијана
,
и
сва
вода
у
ваздуху
,
а
не
на
њој
,
биљака
и
животиња
није
ни
било
.
А
Земља
се
одвојила
од
Сунца
!
Дакле
и
ми
смо
са
Сунца
!
А
Месец
се
одвојио
од
Земље
.
И
на
њему
је
дакле
све
оно
што
и
на
Земљи
;
а
има
ли
и
људи
на
њему
,
и
какви
су
они
,
ако
их
има
,
то
не
знамо
.
А
звезде
су
друга
Сунца
,
а
иза
њих
друга
и
тако
даље
до
у
бескрајност
.
И
,
нема
краја
!
Нема
га
ни
на
једну
страну
!
И
Земља
плива
у
ваздуху
и
окреће
се
око
себе
и
око
мајке
своје
,
око
Сунца
!
И
то
је
окретање
најтачније
и
најправилније
!
И
Сунце
и
данас
загрева
чедо
своје
,
Земљу
,
и
одржава
цео
живот
на
њој
.
И
онога
часа
кад
би
се
оно
угасило
,
нестало
би
и
живота
на
њој
и
настала
би
општа
смрт
!
...
Све
је
у
природи
природно
и
иде
по
природним
силама
и
по
природним
законима
;
а
нема
аветиња
,
вила
,
вештица
,
вампира
,
вукодлака
,
караконџула
и
злих
духова
.
И
у
гробље
је
слободно
ићи
као
и
у
шуму
,
у
воћњак
,
у
поље
и
у
башту
и
ноћу
и
дању
.
Само
се
бој
:
вука
и
хајдука
!
...
.
О
,
колики
је
преокрет
ово
учинило
у
души
Радишиној
и
колико
је
сад
слободније
дисао
!
Нема
аветиња
,
нема
чуда
;
све
је
природно
и
иде
по
природним
законима
,
који
се
могу
изучити
.
Зато
природне
науке
и
јесу
једине
науке
.
И
душевне
су
појаве
природне
појаве
,
и
говор
је
саставни
део
природе
човекове
.
И
осећања
су
морална
и
религиска
исто
онако
природна
као
и
естетична
.
Све
је
природно
,
само
ваља
проучавати
природу
,
познати
је
и
употребити
силе
њене
.
Према
овоме
,
ништа
не
вреди
учити
саме
речи
—
оне
су
празне
љуске
без
језгре
;
него
ваља
ићи
у
језгру
,
у
оно
,
што
речи
хоће
да
кашу
,
и
то
проучавати
.
Речи
су
празна
котарица
па
ма
како
она
шарена
била
.
Него
ваља
ићи
на
ствари
,
на
оно
што
речи
казују
.
Зато
и
данашње
учење
ништа
не
ваља
.
У
глави
је
нашој
пуно
речи
,
а
мало
правога
знања
.
Зато
су
нам
и
мисли
слабе
,
плитке
и
непоуздане
.
Зато
школа
онакарађује
.
Зато
је
природна
памет
бистрија
и
јача
.
Зато
се
и
ваља
вратити
природи
.
Учити
природу
,
из
природе
и
на
природан
начин
,
посматрајући
њу
и
све
што
је
у
њој
.
И
ићи
природним
путем
:
од
ближега
даљему
,
од
лакшега
тежему
,
од
простога
сложеноме
.
Напоље
с
неприродношћу
и
онакарађеношћу
,
напоље
с
бубањем
речи
напамет
или
механизмом
,
напоље
с
дресуром
која
не
развија
тело
и
душу
поступно
и
правилно
него
насилно
и
накарадно
!
Што
дух
не
разуме
,
то
је
као
и
храна
,
коју
тело
не
свари
—
никакве
вајде
од
ње
,
само
је
трошила
снагу
нашу
узалуд
.
А
отуда
је
мало
воље
за
науком
,
а
много
више
мржње
и
одвратности
према
њој
.
Отуда
и
терора
,
силе
и
оне
суровости
у
васпитању
,
које
данас
не
васпитава
и
не
упитомљава
него
подивљава
...
Избацимо
све
ово
и
вратимо
развијање
детиње
на
прави
природни
пут
,
и
наша
ће
наука
бити
мила
деци
исто
онако
као
гладноме
храна
,
а
они
,
који
им
је
дају
,
биће
као
мајка
,
која
их
доји
...
.
Ето
то
је
Радиша
научио
у
овој
школи
.
Она
је
њега
просто
преобразила
.
2
.
Жеља
за
вишим
образовањем
Ето
тема
за
младу
душу
Радишину
,
о
којима
је
могао
да
мисли
и
дању
и
ноћу
,
и
кад
је
сам
и
кад
је
у
друштву
.
И
он
се
никад
није
покајао
што
је
дошао
у
ову
школу
.
А
обезбрижен
у
њој
за
„
насушни
хлеб
“
,
он
је
у
дубини
душе
своје
и
захваљивао
овој
земљи
,
која
га
је
довела
у
овако
повољне
прилике
,
да
оволико
научи
и
да
и
даље
о
томе
може
да
мисли
.
А
помисао
да
ће
на
томе
радити
и
целога
живота
:
да
ће
и
сам
још
и
даље
учити
,
да
ће
радити
и
на
овој
поправци
учења
по
школама
па
преко
тога
и
на
стварању
нових
људи
,
нових
и
бољих
генерација
,
а
преко
тога
и
на
општем
напретку
,
уливала
је
у
његову
младачку
душу
нову
снагу
и
још
већу
истрајност
у
послу
.
Не
треба
да
вам
причам
с
каквим
је
успехом
свршио
Радиша
ову
школу
,
јер
није
главно
с
каквим
је
оценама
свршио
,
него
с
каквим
је
мислима
и
каквим
одушевљењем
изишао
из
ове
школе
.
Мисли
ето
напред
,
а
одушевљење
Радишино
читаоци
ће
видети
најбоље
из
самога
рада
његовога
даље
.
По
свршетку
учитељске
школе
Радиша
зажели
,
да
отидне
на
страну
.
Он
је
и
слушао
и
читао
,
да
су
други
народи
у
Европи
измакли
од
нас
у
свему
за
пуних
пет
векова
,
и
да
у
њих
има
још
и
много
више
науке
.
Зато
зажели
не
само
више
да
научи
,
него
и
да
види
како
живе
ти
народи
,
који
су
измакли
од
нас
тако
много
.
Јер
му
се
чинило
,
да
без
овога
последњега
не
може
знати
,
чему
има
да
тежи
у
своме
раду
,
а
без
онога
првога
неће
моћи
с
успехом
на
томе
да
поради
.
Зато
навали
,
да
иде
на
страну
.
У
Министарству
Просвете
били
су
тада
људи
,
који
су
могли
да
појме
Радишу
и
да
одобре
његове
намере
.
Зато
му
не
само
одобре
да
иде
,
него
му
даду
и
потребну
помоћ
.
ИВ
УЧЕЊЕ
НА
СТРАНИ
1
.
Шта
је
Радиша
видео
тамо
Бављење
Радишино
на
страни
учинило
је
други
преокрет
у
души
његовој
.
Он
је
видео
,
да
су
у
тога
напреднијега
света
отишле
далеко
,
далеко
,
не
само
поједине
науке
,
чије
он
само
почетке
знађаше
,
него
да
је
тамо
и
цео
живот
људски
,
и
лични
,
и
породични
,
и
друштвени
,
и
државни
,
отишао
куд
и
камо
даље
но
што
је
у
нас
.
Прво
,
у
њих
је
сваки
човек
писмен
и
књига
му
је
најобичније
занимање
и
најбољи
учитељ
;
а
не
као
у
нас
да
су
ретки
писмени
,
па
и
они
да
мало
читају
.
Друго
,
у
њих
сваки
учи
оно
,
што
ће
после
радити
у
животу
,
и
за
свако
и
најобичније
занимање
,
а
камо
ли
за
занате
,
има
школа
;
а
не
као
у
нас
,
да
школа
има
само
за
чиновнике
.
Треће
,
у
њих
се
много
више
пази
на
здравље
појединаца
:
на
храну
,
одело
,
угодбе
у
стану
и
у
свему
,
те
да
вам
се
чини
,
да
је
тај
свет
рођен
да
живи
,
а
не
да
се
мучи
као
ми
.
Четврто
,
тај
свет
више
и
зарађује
и
штеди
него
наш
,
и
зато
и
има
више
за
све
па
и
за
провод
,
а
није
овака
сиротиња
као
у
нас
.
Пето
,
тај
се
свет
много
више
користио
наукама
и
вештинама
,
те
су
му
за
сваки
рад
алати
савршенији
,
и
у
раду
је
много
више
употребио
природне
силе
,
којима
је
заменио
своју
и
животињску
снагу
;
а
не
издире
својом
снагом
и
не
ради
овако
примитивним
алатима
као
ми
.
Шесто
,
тај
је
народ
много
питомији
од
нас
,
те
се
људи
више
воле
,
слажу
,
споразумевају
и
раде
заједнички
и
на
својим
приватним
и
општим
стварима
;
а
не
мрзе
се
и
не
кољу
крвнички
као
ми
,
те
да
ни
у
кући
свуда
нема
слоге
,
а
камо
ли
у
општини
и
у
држави
.
Седмо
,
отуда
је
у
њих
безбројно
много
разних
друштава
,
уједињења
,
заједница
,
задруга
,
и
оне
им
све
напредују
,
јачају
и
разгранавају
своје
послове
;
а
не
чекају
све
од
државе
као
у
нас
и
оне
им
не
пропадају
као
у
нас
.
Осмо
,
у
њих
се
одаје
више
поштовања
и
ономе
што
је
опште
,
државно
,
и
зато
се
много
више
вољно
врше
и
слушају
и
сви
закони
и
уредбе
државне
и
општинске
,
и
не
врше
се
само
с
тога
,
што
се
мора
и
да
се
избегне
казна
,
него
с
тога
,
што
је
такав
ред
.
Зато
се
и
не
бију
као
у
нас
,
него
у
крајњем
случајУ
иду
на
суд
и
тамо
траже
правду
.
Девето
,
у
њих
ни
по
новинама
нема
толико
свађе
и
мржње
и
личне
и
партиске
,
као
у
нас
,
него
у
њима
све
више
достављају
поједине
новости
и
доносе
оно
,
што
је
корисно
и
поучно
за
свакога
.
Десето
,
у
њих
је
и
шала
и
забава
у
многоме
другојача
.
Шалећи
се
и
забављајући
себе
они
не
руже
и
не
исмевају
па
по
томе
и
не
вређају
никога
,
те
да
га
изазивају
против
себе
,
него
траже
оно
што
је
у
опште
смешно
;
а
забавно
им
мора
бити
и
поучно
.
Тако
су
у
тога
образованога
или
просвећенога
света
прво
људи
израђени
више
него
у
нас
:
телом
развијени
и
здрави
;
знањем
богатији
,
а
,
писменошћу
оспособљени
,
кадри
су
да
сазнају
све
више
;
по
срцу
оплемењени
и
понашања
углађена
и
привлачна
;
за
послове
своје
потпуно
спремни
,
сваки
вам
представља
не
само
потпуно
развијену
личност
него
у
исто
време
и
изврсну
јединицу
за
поједина
друштва
и
за
оно
највеће
друштво
,
што
се
зове
држава
.
Не
,
него
овако
развијена
личност
је
погодна
и
као
човек
за
ону
највећу
заједницу
људску
,
што
се
зове
човечанство
.
2
.
Како
поступају
према
деци
Кад
су
тако
људи
израђени
,
они
после
израђују
оно
друго
.
Они
се
прво
старају
,
да
се
и
њихова
деца
израђују
правилно
.
О
,
шта
је
лепога
и
паметнога
у
њих
видео
само
у
домаћем
васпитању
!
Више
љубави
,
више
чистоте
,
више
пажње
и
чувања
не
само
при
купању
,
повијању
,
држању
и
храњењу
него
и
при
проходању
,
кретању
и
самој
игри
.
Чистота
је
основа
здрављу
,
а
љубав
свему
.
Деца
расту
сасвим
слободна
,
а
љубав
их
чува
само
од
онога
што
им
шкоди
.
Шкоди
им
незнање
,
зато
их
обавештавају
;
шкоди
им
и
љутња
,
зато
их
не
драже
и
не
љуте
;
шкоди
им
и
седење
,
зато
им
дају
забаве
и
кретања
;
шкоди
им
и
зима
,
зато
их
чувају
од
зиме
.
А
како
вешто
после
ово
кретање
у
игри
претворе
у
кретање
у
раду
,
у
рад
,
који
је
за
децу
!
.
.
Храна
је
проста
и
свежа
и
увек
умерена
,
а
одело
широко
,
јевтино
и
што
се
пере
,
те
да
се
деца
у
њему
могу
слободно
кретати
.
И
у
првом
учењу
у
школи
преоблађују
практичност
и
промишљеност
.
Пре
свега
све
је
учињено
да
се
здравље
у
деце
одржава
и
снажи
.
Ту
су
најпре
добре
зграде
школске
,
простране
учионице
,
видне
и
суве
,
са
доста
ваздуха
и
примерном
чистотом
,
а
на
првом
месту
с
малим
бројем
ђака
,
те
да
брзо
не
кваре
ваздух
и
да
се
с
малим
бројем
одржава
бољи
ред
и
води
већа
брига
о
сваком
детету
појединце
.
За
тим
долази
учење
,
и
то
прво
о
владању
дечјем
,
и
све
онако
,
како
ће
деца
најлакше
примити
.
Онда
тек
долази
право
учење
и
то
прво
онога
,
што
је
најближе
,
најопштије
и
најосновније
;
и
опет
онако
,
како
ће
деца
најлакше
разумети
.
Напамет
само
лепше
песме
и
лепше
изреке
у
стиховима
,
па
и
то
оно
,
што
је
забавно
и
што
деца
могу
розумети
.
Основна
је
настава
просто
проширено
домаће
васпитање
.
Даље
се
оно
грана
у
безброј
разних
школа
за
мушке
,
за
женске
,
за
разна
занимања
у
животу
,
за
разне
науке
на
универзитету
.
И
свуда
озбиљна
брига
о
здрављу
ученичком
,
о
владању
њихову
и
о
ономе
за
шта
је
која
школа
.
И
свуда
навикавање
на
заједнички
живот
,
на
друштво
и
рад
у
друштву
.
С
овим
не
престану
ни
по
свршетку
свих
школа
,
него
и
после
сваки
припада
неком
друштву
а
неки
и
многим
друштвима
,
и
раде
заједнички
на
пословима
,
на
којима
један
сам
не
би
могао
ништа
да
уради
.
У
тим
друштвима
не
само
што
се
више
уради
,
него
се
сваки
навикава
на
попуштање
,
споразум
и
слогу
и
на
рад
у
општу
корист
,
а
не
само
у
своју
личну
.
Зато
у
њих
веома
и
напредују
опште
ствари
и
општа
корист
.
3
.
Израђевине
Овако
израђени
људи
и
кућом
и
школом
израђују
онда
боље
и
све
друго
,
све
што
ум
људски
и
рука
људска
израђује
.
Куће
,
велике
грађевине
:
школе
,
цркве
,
позоришта
,
музеји
и
разне
друге
државне
и
приватне
зграде
су
и
много
веће
и
много
лепше
него
у
нас
.
У
тога
света
прво
куће
нису
овако
раздалеко
као
у
нас
,
да
изгледа
,
да
је
једна
од
друге
бежала
,
него
све
једна
до
друге
као
и
у
вароши
,
да
и
по
томе
видите
,
да
овај
свет
воли
заједницу
и
дружбу
,
а
не
воли
осаму
.
Свако
село
има
свога
хлебара
,
а
не
меси
се
хлеб
у
свакој
кући
за
себе
;
свога
столара
,
а
не
гради
свака
кућа
што
јој
треба
од
дрвета
како
му
драго
и
како
уме
;
свога
ковача
,
а
не
носи
сваку
алатљику
па
оправку
чак
у
варош
;
свога
обућара
,
а
не
опуте
се
опанци
у
свакој
кући
од
неучињене
коже
;
свога
кројача
,
а
не
кроји
одело
сваки
себи
па
да
му
стоји
као
туђе
;
свога
чобанина
,
који
чува
сву
стоку
сеоску
,
а
не
иде
из
сваке
по
једно
дете
,
те
да
сва
деца
не
могу
да
иду
у
школу
;
своје
пољопривредне
машине
:
за
орање
,
дрљање
,
сејање
,
окопавање
,
жетву
,
вршај
,
вејање
и
тако
даље
,
и
за
све
ово
људе
,
који
њима
рукују
и
свачију
њиву
поору
,
свачију
њиву
засеју
,
свачију
њиву
окопају
пожњу
,
па
жито
овршу
и
предаду
му
готово
;
и
тако
се
све
свршава
увек
брзо
и
на
време
.
А
људи
су
поштеђени
и
раде
друге
послове
.
Жене
гледају
кућу
и
децу
и
раде
домаће
послове
.
А
сви
имају
кад
и
да
читају
.
Овако
село
,
па
ма
било
и
најмање
,
има
и
своју
цркву
,
своју
школу
,
пошту
и
телеграф
па
и
своје
новине
,
које
доносе
само
новости
из
места
,
објаве
и
разне
поучне
и
забавне
ствари
.
Ни
трага
од
партија
,
од
мржње
и
од
грдње
;
то
би
сви
сматрали
за
ниско
и
неваспитано
и
у
говору
а
камо
ли
наштампано
у
књигама
и
новинама
.
Зато
нема
свађе
.
Само
слога
и
споразум
,
на
најлепши
,
најуљуднији
начин
.
И
кад
завирите
у
кућу
њихову
,
видите
грдну
разлику
.
Сама
кућа
није
као
наша
.
Прво
су
у
реду
на
улици
,
која
је
калдрмисана
,
и
у
дворишту
калдрмисаном
.
Друго
,
прозори
свуда
са
стаклом
.
Треће
,
врата
свуда
столарска
,
да
се
лепо
затварају
,
и
с
бравом
,
а
не
с
кључаницом
.
Четврто
,
горе
свуда
окречен
плафон
,
а
не
чађав
таван
,
а
доле
под
од
дасака
,
које
су
не
само
чисте
и
опране
него
и
застрвене
,
те
да
се
иде
по
застирачу
,
који
се
истреса
,
а
не
по
њима
.
Пето
,
у
свакој
има
кревета
као
и
у
варошима
,
и
у
њима
је
све
чисто
и
опрано
,
углачано
и
намештено
као
у
варошима
.
И
сав
намештај
и
све
угодбе
варошкога
живота
има
и
свака
сеоска
кућа
па
ма
како
она
била
мала
.
Око
куће
нема
корова
ни
ђубрета
,
него
је
место
корова
поврће
и
цвеће
,
а
ђубре
се
чува
на
особитом
месту
за
њиве
,
јер
веле
,
да
је
оно
благо
кад
је
на
правом
месту
.
И
воће
,
и
зелен
,
и
цвеће
—
све
је
најбоље
врсте
и
марљиво
гледано
и
неговано
.
А
стока
и
живина
је
одвојена
од
људи
,
и
стока
има
своје
добре
кошаре
а
живина
своје
најугодније
живинарнике
.
И
овде
боље
живи
стока
него
у
нас
неки
људи
.
И
друмови
су
изврсни
:
насути
,
набијени
,
уравњени
,
да
се
по
њима
и
по
киши
и
по
снегу
иде
као
по
тепсији
;
и
прави
као
стрела
,
те
да
се
кривудајући
не
губи
у
времену
,
и
засађени
воћем
с
обе
стране
,
те
да
се
иде
по
хладу
и
за
воће
узме
лепа
пара
.
И
реке
су
управљене
и
обале
њихове
уздигнуте
,
те
да
се
не
изливају
и
не
чине
штету
,
кад
већа
киша
падне
и
кад
се
снегови
топе
.
И
све
ти
казује
већу
бригу
,
већу
промишљеност
,
већу
умешност
,
већу
вредноћу
и
већу
мудрост
од
наше
;
све
ти
казује
,
да
је
у
њих
целокупан
живот
отишао
даље
у
напредак
.
А
о
ономе
,
што
се
по
појединим
и
многобројним
фабрикама
израђује
,
и
да
не
говоримо
.
Тога
је
у
њих
доста
не
само
за
њих
,
него
они
од
тога
шиљу
и
нама
.
Зато
је
у
њих
све
јевтиније
и
боље
него
у
нас
,
и
сви
живе
боље
и
угодније
од
нас
.
А
како
га
је
изненадило
,
кад
је
видео
,
да
у
њих
и
по
селима
има
шеталишта
,
у
којима
не
само
болни
траже
окрепљења
и
здрави
освежења
,
него
и
матере
с
малом
децом
у
хладу
и
чистоме
зраку
проводе
по
читаве
сате
,
радећи
какав
ручни
рад
или
читајући
какву
корисну
књигу
;
а
у
нас
их
нема
ни
по
свима
окружним
градовима
.
У
њих
чак
ни
шума
не
расте
онаква
,
каква
се
сама
посадила
,
него
је
и
она
гледана
и
негована
као
воћке
.
Они
су
посадили
оно
дрво
,
које
им
највише
треба
па
га
не
секу
младо
и
на
грабац
,
него
чекају
док
порасте
велико
и
онда
се
сече
редом
.
Зато
им
и
шума
изгледа
лепша
и
од
наших
негледаних
или
мало
гледаних
воћњака
.
Па
колико
се
тај
свет
зарио
и
у
земљу
,
те
и
из
ње
вади
разна
блага
!
Прво
благо
камен
,
од
којега
су
зидане
и
мање
куће
а
камо
ли
велике
грађевине
;
и
њега
нигде
не
употребљавају
одмах
онаки
какав
се
ископа
,
него
се
теше
и
глади
;
и
благо
ономе
крају
,
где
га
се
нађе
доста
лепога
и
тврдога
!
Друго
је
благо
лепа
земља
за
посуђе
или
за
цигле
и
цреп
,
и
где
се
она
нађе
,
ту
се
отвара
читава
индустрија
за
сву
околину
па
често
и
за
извоз
.
Треће
је
благо
камени
угаљ
,
који
се
свуда
по
машинским
радњама
употребљава
и
добро
плаћа
.
А
четврто
су
разне
руде
:
гвожђе
,
бакар
,
олово
,
сребро
и
злато
.
А
ако
се
где
наиђе
и
на
какву
киселу
,
сумпорну
и
у
опште
минералну
воду
,
онда
се
одмах
од
ње
учини
не
само
огромна
употреба
у
месту
,
него
се
прочује
и
по
околини
и
на
страни
,
те
невољници
из
белога
света
потрче
тамо
тражећи
помоћи
,
или
им
се
она
у
разним
судовима
шиље
на
ноге
.
Овде
благо
и
учитељу
,
и
кмету
,
и
попу
!
Учитељу
зато
,
што
има
добру
:
здраву
,
ситу
,
одевену
,
чисту
,
мирну
и
уљуђену
децу
;
кмету
зато
,
што
нема
парница
и
кривица
,
него
све
време
посвећује
привредним
пословима
општинским
;
попу
зато
,
што
су
сви
побожни
,
а
нису
сујеверни
...
.
4
.
Забавишта
и
радионице
у
школи
Тако
Радиша
није
погрешно
што
је
отишао
на
страну
.
Он
је
тамо
имао
шта
да
види
и
да
научи
.
А
слушање
наука
на
вишим
школама
и
читање
разних
одабраних
књига
само
га
је
утврдило
у
томе
,
да
је
тај
свет
доиста
измакао
далеко
од
нас
,
и
да
смо
ми
у
свему
изостали
много
,
много
.
Што
се
више
приближивало
време
повратка
Радишина
у
Отаџбину
,
то
је
он
све
марљивији
био
у
посматрању
онога
савршенијега
живота
на
страни
и
сваке
ситнице
у
њему
.
Интересовале
су
га
све
више
и
тако
зване
мале
школе
или
забавишта
и
рад
у
њима
,
и
чудио
се
,
како
тај
свет
забавом
припрема
за
збиљу
и
у
игри
ствара
наклоности
к
раду
.
Интересовало
га
је
,
како
се
на
телесно
кретање
и
здравље
,
на
певање
,
цртање
и
лепо
писање
и
лепо
понашање
много
више
пази
него
на
тако
зване
„
науке
“
или
научне
предмете
.
Интересовало
га
је
,
како
у
њих
деца
по
сеоским
школама
,
и
ако
неће
бити
земљорадници
,
као
у
нас
,
помажу
и
раде
по
градини
школској
колико
које
хоће
и
може
,
те
им
је
она
увек
чиста
,
уређена
и
урађена
,
особито
оно
одељење
где
је
цвеће
.
А
највише
га
је
заинтересовало
,
кад
је
нашао
у
једној
школи
потпуну
школску
радионицу
,
где
деца
раде
разне
ручне
радове
,
и
то
тако
правилно
,
да
их
ни
наши
мајстори
не
би
лепше
израђивали
.
Једни
израђују
од
дебље
хартије
троугле
,
четвороугле
,
многоугле
,
коцке
и
разне
друге
призме
,
пирамиде
и
купе
па
све
до
најлепших
кутија
са
заклопцем
и
до
коричења
књига
;
и
то
све
тачно
,
по
мери
и
по
нацрту
.
Други
уплећу
прутиће
и
витке
на
најразличније
начине
па
после
плету
разне
котарице
с
дршком
и
без
дршке
,
и
опет
тачно
,
по
нацрту
и
по
калупу
.
А
трећи
огледају
или
боље
рећи
вежбају
своју
снагу
,
и
своје
очи
и
руке
,
на
дрвету
,
на
тезги
са
стругом
,
тестером
и
сврдлићима
.
Па
и
ово
,
опет
,
по
тачном
нацрту
и
без
лутања
и
кварења
.
Овде
се
Радиша
и
нехотице
сети
оне
наше
:
„
Мајстор
Пена
,
од
три
клена
два
вретена
,
па
и
она
оба
крива
.
“
И
другојаче
не
може
ни
бити
у
наших
мајстора
,
докле
и
они
не
сазнају
за
меру
и
не
почну
радити
правилно
,
по
нацрту
.
Али
јао
нама
:
они
не
умеју
ни
да
се
потпишу
а
камо
ли
да
цртају
!
...
.
Радиша
је
чешће
долазио
и
посматрао
сваку
ситницу
у
овој
величанственој
припреми
будућности
.
Та
све
је
ово
он
већ
огледао
и
радио
као
чобанче
код
оваца
и
зими
код
куће
,
али
није
знао
за
меру
и
нацрт
и
није
имао
овако
савршен
алат
.
А
сад
види
,
како
је
у
тога
напреднијега
света
и
то
усавршено
.
Онда
је
рекао
у
себи
:
е
,
па
онда
није
чудо
,
што
су
у
њих
овако
сви
послови
напреднији
,
кад
им
се
овакав
темељ
полаже
још
и
у
овим
малим
школама
и
у
основној
школи
!
...
5
.
Радиша
гради
план
свога
рада
Једне
ноћи
,
кад
је
хтео
да
се
врати
у
Отаџбину
,
Радиша
је
овако
премишљао
у
себи
.
Ја
сам
у
овоме
свету
доста
видео
и
доста
научио
.
Сад
долази
време
,
да
се
вратим
у
своју
Отаџбину
и
да
тамо
порадим
,
да
се
и
мој
народ
попне
на
ову
висину
.
Али
да
ли
ће
моћи
он
да
коракне
пет
стотина
година
напред
?
!
Организми
се
не
развијају
тако
брзо
.
Брзина
развитка
њихова
није
у
нашој
вољи
него
дубоко
у
самој
природи
њиховој
.
А
ово
је
још
,
што
вели
највећи
социолог
данашњи
Херберт
Спенсер
,
организам
од
организама
;
и
што
је
он
већи
у
простору
,
то
више
времена
треба
да
се
изврше
извесне
појаве
и
мене
у
њему
.
А
он
нам
је
још
растурен
и
неуједињен
.
Он
је
невезан
добрим
друмовима
и
гвозденим
путовима
.
У
њега
су
још
веома
ретке
благотворне
установе
пошта
и
телеграф
.
У
њега
су
и
куће
раздалеко
,
те
су
породице
и
општине
неподобне
за
већу
дружбу
и
заједничке
послове
.
У
њега
је
скоро
све
неписмено
,
те
да
би
се
могло
на
њега
брже
и
више
утицати
књигом
,
овом
насушном
потребом
сваке
живе
душе
у
овога
срећнога
и
напреднога
света
.
Благо
и
просветницима
овде
,
благо
и
државницима
!
Свима
је
њима
овде
лакше
утицати
на
масу
народну
него
нама
тамо
.
А
ми
ваља
још
свој
напредак
да
убрзамо
!
А
како
ћемо
га
убрзати
,
кад
неможемо
ићи
ни
овом
брзином
,
којом
овај
свет
живи
и
иде
?
Куда
ћемо
онда
,
и
шта
да
се
ради
?
Ако
останемо
толико
назадни
,
пропадаћемо
и
—
пропашћемо
;
а
напред
не
можемо
оном
брзином
,
којом
би
само
желели
и
којом
би
требало
да
идемо
.
Па
шта
онда
да
радимо
?
Да
ли
да
скрстимо
руке
,
па
да
ћутимо
и
гледамо
,
и
да
кажемо
:
не
може
се
?
...
Не
;
јунаштво
није
у
томе
.
То
би
била
малаксалост
и
немоћ
.
А
ми
ваља
да
будемо
пуни
младачке
снаге
и
да
радимо
;
да
радимо
што
год
више
и
боље
можемо
.
Радом
ћемо
живети
,
ако
и
не
богато
а
оно
часно
.
Народ
наш
није
нерадан
.
Напротив
,
он
много
ради
и
запиње
;
али
не
уме
да
ради
.
Зато
му
је
оно
што
уради
несавршено
.
Њему
само
треба
више
разумевања
и
више
умешности
.
Та
,
он
и
сам
то
види
,
кад
је
рекао
:
„
Ум
царује
,
а
снага
кладе
ваља
...
“
Зато
да
га
просвећујемо
и
учимо
раду
,
бољем
и
савршенијем
.
А
онај
народ
,
који
има
толико
филозофије
у
својим
умотворима
,
није
глуп
.
Он
ће
лако
разумевати
и
примати
све
оно
,
што
види
да
је
добро
.
Само
ваља
да
види
.
Он
не
верује
речима
;
он
не
прима
све
.
Али
оно
што
види
својим
очима
,
примиће
.
Ваља
само
да
види
...
Радити
на
томе
да
види
...
У
том
је
Радиша
и
заспао
.
А
кад
се
ујутру
пробудио
,
био
је
весео
,
као
да
је
синоћ
решио
најтеже
питање
.
А
помисао
,
да
се
враћа
у
своју
Отаџбину
,
у
свој
народ
,
својим
рекама
и
брдима
,
својим
милим
и
драгима
:
и
родитељима
,
и
родбини
,
и
пријатељима
,
и
познаницима
,
и
друговима
,
још
је
више
повећавала
ову
радост
његову
.
Па
,
при
свем
том
опет
,
кад
је
пошао
,
осетио
је
неку
тугу
у
дубини
душе
своје
и
мислио
је
у
себи
овако
:
Збогом
уређена
земљо
!
Збогом
срећни
и
напредни
народе
!
Ја
сам
у
вас
много
научио
!
Идем
сад
у
свој
непросвећени
завичај
;
идем
у
свој
добри
и
простодушни
народ
,
да
узмем
на
се
улогу
Светога
Саве
и
да
га
учим
свему
овоме
што
сам
у
вас
видео
.
Хвала
вам
и
збогом
!
...
ГЛАВА
ДРУГА
ПОСТАВЉЕЊЕ
И
ОДЛАЗАК
НА
ДУЖНОСТ
1
.
Молба
за
службу
Кад
се
Радиша
вратио
у
Отаџбину
,
поднео
ју
Министарству
Просвете
оваку
молбу
:
/
„
Господину
министру
просвете
и
црквених
послова
Пошто
сам
се
вратио
са
стране
,
где
сам
био
ради
продужења
наука
и
проширења
своје
спреме
,
то
учтиво
молим
господина
министра
,
да
ме
изволи
поставити
за
учитеља
ма
где
у
нашој
Отаџбини
.
6
/
10—18
.
.
Понизан
Радиша
Здравковић
“
После
два
дана
Радиши
је
саопштено
у
Министарству
,
да
је
постављен
за
учитеља
ВИИИ
класе
у
селу
Загорици
и
да
одмах
може
да
пође
.
Радиша
добије
„
објаву
“
па
покупује
што
му
је
најпотребније
за
село
и
пође
.
2
.
Село
Загорица
и
његова
школа
Село
Загорица
је
у
једноме
од
најврлетнијих
и
најзабаченијих
крајева
наше
Отаџбине
.
У
њему
дотле
није
било
школе
,
и
људи
су
прости
,
али
вредни
и
поштени
.
Па
чујући
,
да
и
мања
села
по
равнијим
крајевима
имају
школе
,
а
они
немају
,
него
им
деца
остају
слепа
код
очију
,
те
им
се
смеју
и
на
суду
и
у
војсци
,
они
пожеле
,
да
се
школа
отвори
и
у
њином
селу
.
Једанпут
о
заветини
сеоској
они
то
помену
попу
,
а
он
им
каже
,
да
то
може
и
да
буде
и
како
.
„
Избите
вели
,
у
судници
онај
зид
,
што
дели
собу
за
преноћиште
од
собе
за
„
заседање
“
,
па
таван
подуприте
диреком
и
у
чаршији
наручите
код
кога
столара
5—6
„
скамлија
“
и
једну
таблу
,
па
јавите
министарству
да
имате
зграду
,
те
да
вам
постави
учитеља
.
“
У
почетку
свима
се
ово
учини
као
шала
.
Али
кад
поп
са
свом
збиљом
потврди
,
да
тако
може
да
буде
,
они
почеше
дубље
улазити
у
ствар
и
поведоше
разговор
о
томе
,
ко
ће
да
им
изврши
ову
преправку
,
где
ће
судницу
и
како
ће
да
дођу
до
пара
за
клупе
и
таблу
.
И
брзо
доконају
:
да
судница
буде
за
неко
време
у
апсани
;
да
преправку
изврши
најбољи
мајстор
у
селу
Милета
Илиџић
,
а
за
клупе
и
таблу
колико
буде
да
даду
сви
ревенски
.
Попа
им
благослови
ову
намеру
и
стави
им
се
на
расположење
,
да
им
напише
молбу
министарству
за
учитеља
,
кад
буду
готови
.
Постидни
иза
других
села
а
жељни
науке
за
своју
децу
,
Загоричани
се
даду
на
посао
и
кроз
кратко
време
они
јаве
попу
,
да
је
све
готово
.
И
попа
се
чисто
изненадио
овако
брзој
преправци
и
спреми
па
им
поручи
,
да
ће
прве
Недеље
доћи
у
село
,
да
види
и
да
им
напише
молбу
за
учитеља
.
И
што
је
рекао
,
то
је
и
учинио
.
Кад
је
дошао
,
изненадио
се
још
више
,
јер
је
не
само
била
лепо
извршена
преправка
,
него
је
кмет
донео
из
чаршије
један
товар
креча
,
те
је
лепо
окречили
и
споља
и
изнутра
;
а
поред
клупа
и
табле
кмет
купио
и
један
мали
сто
и
столицу
за
учитеља
и
икону
Св
.
Саве
,
јер
му
казали
у
чаршији
,
да
школи
и
то
треба
.
И
без
икаква
премишљања
попа
им
напише
оваку
молбу
:
„
Господину
министру
просвете
и
црквених
послова
Пошто
смо
од
суднице
направили
школу
и
набавили
клупе
,
сто
,
столицу
и
икону
Св
.
Саве
,
то
покорно
молимо
господина
министра
,
да
нам
изволи
поставити
учитеља
,
те
да
нам
деца
и
даље
не
остају
слепа
код
очију
.
Понизни
:
(
Сад
долазе
имена
кметова
и
одборника
,
сва
с
крстом
,
јер
су
сви
неписмени
и
попа
их
потписао
)
.
Одмах
сутра
дан
кмет
узјаше
коња
и
однесе
је
сам
најпре
капетану
,
те
је
овај
виде
и
нешто
написа
на
њој
,
па
је
испрати
министру
.
Ово
је
било
још
о
Преображењу
,
и
све
до
повратка
Радишина
из
иностранства
министар
није
био
поставио
никога
,
јер
није
имао
кога
.
Вредни
Загоричани
почеше
већ
и
да
губе
наду
,
а
околна
села
и
да
им
се
подсмевају
,
а
неки
и
да
их
жале
„
Где
је
од
суднице
била
школа
!
...
“
„
Видела
жаба
.
.
,
“
„
Сироти
загоричани
,
толико
потрошили
па
ништа
!
“
...
.
И
усред
тога
исмевања
и
жаљења
о
Св
.
Томи
дође
преко
капетана
глас
,
да
је
постављен
учитељ
за
школу
загоричку
и
да
ће
одмах
доћи
.
Злурадост
ућута
а
радости
добрих
загоричана
не
беше
краја
.
И
од
то
доба
ишчекивали
су
свакога
дана
,
кад
ће
им
се
с
оне
стране
,
која
води
од
Београда
,
појавити
необичан
путник
.
3
.
У
среској
канцеларији
Радиша
се
кренуо
на
пут
чим
је
покуповао
све
што
му
се
чинило
најпотребније
за
село
.
Пут
га
је
и
онако
водио
поред
среске
канцеларије
,
под
којом
је
село
Загорица
,
и
он
сврати
њој
,
да
се
представи
капетану
и
упита
за
своје
„
место
опредељења
.
“
Капетан
га
прими
лепо
,
а
кад
чу
,
да
је
био
и
на
вишим
наукама
на
страни
,
он
се
мало
више
уозбиљи
и
рече
:
„
Господине
учитељу
(
а
до
сад
је
ретко
кад
употребљавао
код
учитеља
ову
реч
„
господине
“
,
него
просто
„
учо
“
или
„
учитељу
“
)
,
Ви
сте
много
учили
и
видели
у
туђем
свету
(
јер
капетан
беше
свршио
само
Часловац
и
Псалтир
)
,
и
биће
Вам
необично
кад
одете
у
ону
дивљину
;
али
људи
су
добри
,
и
од
њих
Вам
неће
бити
рђаво
.
Од
њих
још
ниједан
није
био
на
робији
,
нити
је
ко
лежао
апс
овде
код
нас
из
тога
села
.
А
каква
ће
им
бити
деца
и
школа
,
то
ћете
Ви
видети
...
“
Још
они
не
беху
ни
свршили
разговор
,
а
у
канцеларију
капетанову
уђе
један
висок
,
личан
,
просед
и
веома
симпатичан
човек
и
,
подижући
десну
руку
десном
образу
,
као
да
би
хтео
по
војнички
да
салутира
,
рече
:
„
Помози
Бог
,
господине
!
“
А
кад
му
капетан
прими
Бога
и
запита
га
одакле
је
,
он
рече
:
„
А
да
ја
господине
из
,
Загорице
.
Дошао
сам
овде
неким
послом
,
па
чу
у
чаршији
да
је
дошао
учитељ
за
нашу
школу
и
дођох
да
видим
је
л
’
истина
и
да
га
водим
!
“
Кад
капетан
виде
и
ову
збиљу
и
радост
на
лицу
овога
човека
,
он
га
запита
и
за
име
па
рече
овако
:
„
Е
па
добро
,
брат
Миладине
,
да
си
поштен
:
ја
мишљах
да
пратим
пандура
с
господином
,
али
кад
си
ти
дошао
и
имаш
коња
,
онда
можеш
и
ти
понети
господинове
ствари
и
одвести
господина
.
“
„
Можемо
,
господине
;
нас
смо
двојица
;
обојица
с
коњима
,
па
ћемо
на
једнога
ствари
,
а
на
другога
нек
узјаше
господин
и
до
села
се
неће
скидати
нигде
!
“
одговори
Миладин
.
Радиша
додаде
,
да
има
повише
ствари
и
рече
,
да
неће
моћи
све
на
једнога
коња
.
А
Миладин
му
одговори
;
„
Ништа
се
ти
не
брини
,
господине
;
то
је
наша
брига
;
имамо
ми
и
трећега
коња
.
Само
кад
си
нам
дошао
!
Све
ће
ти
се
село
обрадовати
као
озебао
сунцу
“
...
.
4
.
Пут
у
Загорицу
И
пођоше
у
село
.
С
учитељем
и
Миладином
ишао
је
још
један
младић
,
чија
су
била
она
два
коња
,
и
обадва
су
добро
натоварили
,
а
они
су
ишли
пешке
.
Само
је
Радиша
јахао
.
Успут
је
Радиша
само
запиткивао
за
које
шта
:
за
поједина
села
,
за
брда
и
реке
како
се
зову
и
шта
народ
прича
о
њима
,
а
пустио
је
Миладина
и
овога
младића
,
да
они
воде
прву
реч
.
Миладин
у
главноме
рече
ово
:
„
Добро
си
нам
дошао
,
господине
!
Наше
те
село
једва
чека
.
Нисмо
имали
до
сад
школу
,
па
смо
остали
прости
ка
стока
,
те
смо
били
мимо
свет
и
почкодни
и
код
власти
и
пред
другим
селима
.
Па
рекосмо
,
да
барем
деца
наша
не
остану
слепа
код
очију
,
те
се
договорисмо
да
направимо
мало
школе
.
Преправили
смо
од
суднице
,
али
,
здравље
Боже
,
па
ћемо
саградити
и
нову
.
Село
је
добро
;
људи
су
сложни
и
једва
су
чекали
да
се
и
у
нашем
селу
отвори
школа
,
те
да
и
наша
деца
уче
књигу
.
Јер
је
данас
,
господине
,
све
теже
онима
,
