идоброчинећих
мисли
и
-
непрестано
поступање
по
овом
красном
основу
управе
земаљске
можда
је
и
основ
био
што
су
Милошу
много
шта
неправо
пребацивали
.
Може
бити
да
ће
то
и
бити
један
од
оних
главних
порока
,
који
су
срчбу
неких
сила
супрот
њега
изазвали
.
На
сваки
начин
треба
ова
потварања
одбацити
од
њега
и
ваља
предпоставити
,
да
Милош
који
је
био
духа
свободоумног
,
није
правио
завере
,
да
дело
ово
,
које
је
сам
подигао
,
уништи
.
То
су
непријатељи
његови
неправо
измислили
на
њега
.
Дај
да
наставимо
доказ
за
доказом
,
гомилајући
истину
на
истину
,
мораћемо
победити
те
жије
,
јер
и
тако
мали
људи
морају
сто
пута
имати
право
,
тек
једанпут
да
докажу
да
немају
право
.
У
позније
доба
а
за
сретних
дана
књежевине
своје
,
сећао
се
је
господар
од
Србије
;
оних
пријатних
утисака
,
и
оног
меланхоличког
и
ратоборног
уживања
маленог
пастира
.
Сећајући
се
свога
детињства
и
оног
уживања
у
народним
песмама
,
које
су
њега
задахнуле
жарким
родољубљем
тако
,
да
је
народ
свој
на
одбрану
отачбине
своје
позвао
,
ценећи
и
уважавајући
та
предања
народња
,
дао
је
он
све
старе
преповетке
и
народне
песме
,
које
су
славиле
дела
српских
јунака
покупити
и
штампати
.
Од
њих
читава
дела
створи
и
нареди
да
се
из
тих
народних
песама
почну
деца
у
школама
учити
читати
,
да
тиме
јошт
из
ране
младости
засади
у
деци
отачаствољубље
и
одважност
.
Свуда
се
и
школе
по
заповести
његовој
отворе
и
обучавање
деце
и
до
најмање
колебе
распросте
.
Милош
заповеди
,
да
се
постарају
и
за
дела
елементарна
,
сходна
за
наставу
и
обуку
деце
.
Сад
први
пут
изађе
на
свет
писменица
и
речник
српски
.
Ове
је
књиге
саставио
и
издао
чувени
књижевник
српски
„
Вук
Ст
.
Карацић
у
две
свеске
именом
«
Даница
.
»
Оне
су
садржавале
у
себи
прекрасне
песме
народне
,
које
су
на
скоро
на
немецки
језик
преведене
и
код
Немаца
са
великим
одушевлењем
примљене
.
Бечке
новине
упознале
су
ово
дело
са
песницима
свију
земаља
.
XИВ
.
Насљедни
кнез
од
Србије
.
Сад
знамо
како
је
Милош
постао
идолом
српскога
народа
,
и
зашто
је
народ
после
толико
година
једним
гласом
захтевао
,
да
се
Милош
натраг
у
земљу
поврати
.
Народ
је
волео
његову
велику
отачастољубиву
власт
,
ма
да
је
она
била
за
гдекоје
и
самовољна
;
него
измет
онај
и
смутљиво
господарство
совјета
,
и
то
совјета
оног
раздорног
,
који
је
страним
сплеткама
оборио
оца
отачаства
.
Ја
сам
имао
у
рукама
писмо
једно
од
14
.
октобра
1844
.
године
писано
,
из
једног
села
окржја
Крагујевачког
;
а
и
зато
нека
је
вечита
захвала
самовољнику
Милошу
,
да
је
јошт
у
оно
доба
простака
у
Србији
било
,
који
писати
и
мислити
знаваху
.
У
писму
том
извештава
један
сељак
свога
пријатеља
о
тадашњим
догађајима
и
завршује
овако
:
«
Ми
остали
мислимо
,
да
совјет
неможе
се
са
кнезом
мерити
.
Кнеза
није
совјет
онде
ни
поставио
где
је
,
но
ми
због
његових
великих
услуга
отачаству
указаних
и
што
је
он
за
нас
добар
био
.
И
ми
нећемо
другог
осим
Милоша
.
Ми
се
нећемо
покоравати
другоме
,
нити
ћемо
и
порез
другоме
давати
осим
једноме
Милошу
.
Он
није
црвенио
што
је
отишао
из
наше
средине
,
он
знаде
да
народ
није
нигда
противу
њега
био
,
јер
у
њему
једном
сматра
он
свога
највећег
пријатеља
.
Ово
му
је
и
највећа
кривица
била
,
коју
су
бољари
наши
употребили
да
га
оборе
.
Помоћу
страних
сплетака
испало
им
је
за
руком
,
да
нам
из
средине
наше
одузму
оца
нашег
и
да
га
у
бели
свет
пошаљу
,
но
нека
знају
;
да
јошт
није
све
свршено
.
Кара-Ђорђева
влада
нигда
укоренити
се
неће
и
као
у
воску
држите
да
ће
Милош
вољом
народа
натраг
дозват
бити
.
»
—
Ово
неколико
простих
речи
откриле
су
и
на
јавност
су
изнеле
праве
мисли
народа
и
то
оног
народа
,
за
кога
се
зна
у
Србији
да
чудну
снагу
има
.
У
једноме
основу
великих
и
пробитачних
установа
,
којима
је
Милош
браћу
своју
обрадовао
,
нису
биле
јошт
те
обвезе
,
што
их
је
он
на
себе
узео
био
.
У
исто
доба
,
кад
је
сретни
господар
од
Србије
старао
се
,
да
умни
развитат
свога
народа
унапреди
,
морао
се
он
непретано
јошт
и
о
томе
бринути
,
да
утврди
земљи
својој
материјалну
независност
и
да
ову
истргне
из
сумњивог
и
нерешеног
њеног
стања
,
у
ком
је
остављена
била
после
ослобођења
њезиног
од
Турака
.
Он
је
видио
,
да
је
далеко
јошт
до
тога
,
да
се
уговор
онај
са
Турцима
,
као
надлежан
и
потврђен
сматрати
има
,
са
кога
може
и
даљње
преговоре
одпочети
.
Зато
Милош
намери
да
код
високе
порте
изради
,
да
ова
законитост
српску
призна
,
независност
управе
њезине
осигура
,
да
опстанак
Србије
више
ни
од
ког
у
питање
стављено
бити
неможе
,
нити
да
она
у
будуће
назире
од
самовоље
јевропске
дипломације
,
ма
да
је
он
једном
већ
признао
полу
господарство
турско
.
Тешки
и
дуги
преговори
,
који
су
у
Цариграду
вођени
,
засути
су
били
ти
скоро
непреодољивим
препонама
,
провукли
су
се
од
1829—1833
.
године
.
Но
при
свем
том
оклевању
праведне
српске
ствари
,
Србија
је
ипак
од
своје
стране
савесно
и
верно
испуњавала
своје
обвезе
,
и
све
што
је
год
обећала
верно
је
испунила
.
Мир
и
ред
установила
је
и
тим
је
покорност
властима
и
донешеним
законима
прибавила
,
а
тек
кад
је
турски
велики
везир
Махмуд
о
томе
потпуно
уверен
био
,
да
је
владавина
Турска
у
Србији
за
навек
пропала
,
он
попусти
.
Махмуд
је
скроз
почнавао
век
у
коме
живи
.
Милош
је
био
једини
човек
,
који
је
могао
владати
и
обуздати
српску
револуцију
и
учинити
је
за
турску
невредимом
.
Махмуд
прими
и
узакони
ослобођење
својих
старих
робова
.
Кад
су
о
свему
договори
учињени
,
порта
прими
са
одличном
пристојношћу
захтјеве
,
које
јој
је
Србија
предложила
:
да
призна
независност
њезину
под
полу
господарством
турским
и
Милоша
да
потврди
за
насљедног
кнеза
од
Србије
,
под
тим
условом
,
да
Србија
порти
годишњи
данак
од
1
,
300
,
000
турских
пијастра
плати
,
а
дозволи
да
у
Београду
10
.
000
.
Турака
као
посада
живити
могу
,
сва
остала
пак
места
и
тврђаве
изузимајући
пет
на
брегу
Дунава
и
Саве
лежећих
,
да
препадну
србима
.
—
Но
колико
бриге
труда
и
стрпељиве
умешности
је
стало
и
требало
уставној
Србији
,
док
је
приволела
порту
,
да
изда
једном
већ
наредбу
,
да
се
уговор
овај
обнародује
и
да
у
живот
ступи
.
Зајиста
је
био
највеличанственији
и
најрадоснији
дан
за
народ
српски
,
кад
је
скоротеча
из
Цариграда
послат
,
у
Србију
Ферман
донео
,
у
ком
је
порта
признала
полунезависност
Србије
.
На
глас
ове
радосне
вести
,
народ
занешен
од
радости
ишао
је
к
ниском
обиталишту
српског
господара
,
који
је
сад
постао
насљедним
кнезом
од
Србије
.
Весело
је
подвикивао
и
њега
прерадосно
поздрављао
,
као
да
је
тим
поздравом
потврдити
хотео
,
његово
помазање
на
кнежеско
достојанство
.
Весеље
и
слављење
рашири
се
по
целој
Србији
;
но
то
весеље
и
слављење
није
власт
наређивала
,
већ
је
потекло
из
слободне
воље
самога
народа
,
који
је
прве
своје
кораке
цркви
светој
упутио
;
да
Богу
на
тој
указаној
му
неизмерној
милости
—
благодари
.
Цркве
нису
већ
више
могле
примати
у
себе
гомиле
,
које
су
надолазиле
,
да
благодаре
а
за
избављење
из
ропства
,
и
да
у
свом
благом
и
часном
заносу
,
хвалу
одаду
Христу
;
што
им
је
помогао
,
те
су
опет
повратили
своју
изгубљену
слободу
.
Радосне
и
веселе
песме
смешане
са
војеном
гласбом
,
пуцњава
топова
и
палење
малих
пушака
,
хорило
се
кроз
неколико
дана
кроз
шуме
,
горе
и
равнице
српске
.
Милош
није
хотео
да
у
одушевљеном
магновењу
,
сам
узме
инвеституру
и
право
,
које
му
није
могао
нико
други
,
доли
један
народ
дати
.
Стога
даде
он
одмах
народну
скупштину
сазвати
и
поднесе
јој
на
одобрење
Ферман
,
којим
је
порта
даровала
њему
достојанство
владара
.
Милош
тим
делом
добије
круну
од
народа
,
зато
му
је
ваљало
да
се
народу
заото
поклони
и
благодаран
покаже
,
док
међу
тим
остале
суседне
силе
нису
тако
мислиле
.
Дело
ово
,
велике
пристојности
а
уједно
и
одважности
увредило
је
и
једног
посланика
,
који
је
сљедећим
речима
изразио
своје
незадовољство
у
пуној
скупштини
:
«
Шта
зар
се
јошт
и
Милош
сме
држати
за
каквог
Боливара
?
»
—
На
ово
високомерно
питање
,
које
је
истог
вечера
сретном
господару
од
Србије
до
ува
дошло
одговорио
је
Милош
са
обичном
учтивошћу
и
гласом
више
наравним
:
«
Сиромах
посланик
—
та
тај
јошт
и
незна
,
ил
је
ваљда
јадник
заборавио
,
да
се
овде
у
Србији
и
народ
за
нешто
броји
!
»
—
И
ово
неће
последњи
пут
бити
,
да
ће
нас
Милош
са
прости
своји
одговори
до
усхићености
доводити
:
скоро
ћемо
наступити
неке
разговоре
,
у
којима
простак
српски
доскаче
одговарањем
својим
ученим
дипломатама
и
лукавством
својим
,
са
свим
помрачава
дипломатску
вештину
,
својих
супарника
.
XВ
.
Пастир
Краљ
Срби
су
једва
један
пут
већ
постали
сами
своји
господари
,
и
Милош
напредује
са
делом
цивилизације
издрживошћу
,
која
сваку
похвалу
превасходи
.
Ништа
тако
к
себи
не
привлачи
,
ништа
тако
на
побуђује
на
расматрање
,
као
сматрање
људи
и
ствари
ове
земље
,
после
толиког
робовања
,
и
кад
те
људе
и
ствари
,
које
се
пред
нашим
очима
врзу
сравнимо
са
осталим
изображеним
народима
,
онда
ћемо
видити
,
какву
хвалу
заслужује
тај
народ
пред
данашњом
Европом
,
кад
је
себе
тако
мудро
уредити
и
подићи
знао
.
Ако
испитамо
уређење
правитељствено
у
Србији
,
које
је
уведено
на
основи
по
све
слободомишљеној
и
уставној
,
па
ако
на
ум
јошт
и
то
узмемо
,
да
је
ово
правитељство
,
постављено
и
уређено
од
једног
простог
сељака
,
који
ни
писати
незна
,
то
се
зајиста
дивити
и
чудити
морамо
.
Тако
чудећи
се
,
ако
и
даље
нагнемо
сматрати
у
своме
поступку
дело
ово
велемоћно
и
одважно
,
које
је
на
то
смерало
;
да
преобрази
власти
и
подигне
благостање
народно
,
то
онда
видити
морамо
,
како
Милош
мудро
и
пажљиво
преко
хиљаду
одсека
ступа
без
да
заиђе
,
са
тврдом
намером
да
надвлада
гњиле
и
лењиве
поступке
завичаја
,
неразумну
упорност
простог
света
,
који
неће
лако
нове
наредбе
да
прима
,
придржавајући
се
свагда
свог
старог
обичаја
,
хотели
би
да
то
тако
и
даље
остане
,
као
што
је
и
код
њихових
старих
било
;
но
Милош
се
није
на
те
предрасуде
њихове
обазирао
,
он
је
своје
нове
уредбе
тако
мудро
и
опрезно
уводио
,
да
је
сам
народ
на
скоро
отворио
своје
очи
,
што
су
до
тог
доба
незнањем
затворене
биле
,
те
је
почео
поњати
грађанске
одношаје
јавног
права
свога
и
стога
је
,
видећи
се
слободним
у
својој
кући
хвалио
,
и
у
звезде
дизао
Милоша
.
—
Послушност
законима
и
такови
ред
је
у
земљи
брзо
прозведен
,
да
је
сваки
ма
где
се
по
Србији
налазио
,
са
особом
и
имањем
својим
сигуран
био
.
Материјално
стање
земље
брзо
се
у
Србији
подигне
,
а
са
овим
подиже
се
опет
и
материјално
стање
и
самог
народа
,
који
је
скоро
да
јуче
без
крова
свога
био
.
Дело
ово
унутрашње
организације
земље
,
што
ју
је
Милош
предузео
да
изврши
,
зајиста
је
огромно
било
;
то
показују
она
мудра
уређења
,
која
је
он
земљи
својој
дао
.
Он
је
с
народом
заједно
извојевао
народу
и
себи
слободу
и
ову
је
земаљским
законима
народу
осигурао
.
Слава
нека
је
зато
мудром
и
јуначном
Милошу
!
!
!
—
Он
је
био
човек
из
народа
,
који
је
само
за
народ
и
Србију
своју
живио
.
Добра
она
,
која
је
он
као
владар
народу
своме
учинио
,
кад
би
овде
исписивати
хтели
;
морали
би
читаве
књиге
написати
.
Тога
се
добра
и
данас
Србин
сећа
,
а
и
плодове
од
њега
ужива
.
Ја
у
рукама
мојима
имам
-један
званичан
спис
,
који
нас
је
у
стању
упознати
са
унутарни
дели
Србије
,
са
духом
и
радом
правитељства
српског
за
првих
дана
владе
Милошеве
,
који
је
довољан
;
да
нам
Милоша
као
народног
кнеза
пред
очи
стави
.
То
је
«
слово
»
његово
,
које
је
он
говорио
народној
скупштини
,
која
је
по
његовој
заповести
сазвата
била
:
„
да
даде
рачун
народу
,
што
је
као
намесник
народа
радио
.
»
—
Тако
се
учтиво
према
народу
Милош
показивао
.
Ретко
је
у
свету
зајиста
слово
ово
.
Зна
се
по
себи
,
а
да
и
не
кажем
,
да
ћу
ја
слово
ово
Милошево
од
речи
до
речи
верно
на
видик
изнети
.
У
њему
нема
никакве
владарске
надутости
,
где
се
говори
а
ништа
не
казује
,
нити
се
оно
састоји
из
оне
званичне
ништоће
,
из
које
се
сва
скоро
престолна
слова
састоје
.
Слово
кнеза
Милоша
има
у
себи
ту
особиту
заслугу
,
што
се
држи
за
нов
појав
говора
владарског
.
Оно
није
из
другог
каквог
престолног
слова
преписано
,
нит
је
по
престолном
шаблону
израђено
,
па
да
се
у
њему
којекаквим
фразама
много
народу
обећава
а
ништа
не
даје
.
Оно
је
прави
ремек
од
истине
,
без
икаквог
шеврдања
,
које
може
свакоме
владару
,
који
је
уставом
земаљским
обвезан
,
да
народу
о
своме
раду
рачуна
даје
,
за
пример
служити
.
Милош
се
није
устручавао
,
да
народу
изнесе
на
јавни
претрес
цео
рад
свој
.
Он
је
хотео
да
чује
шта
ће
он
о
томе
рећи
,
па
ако
је
где
погрешио
,
да
тамо
за
времена
поправи
.
У
ту
сврху
сазвао
је
он
народну
скупштину
у
Крагујевац
за
16
.
новембра
1835
.
где
је
била
и
столица
правитељства
.
Но
почем
и
народ
у
Србији
имаде
значаја
,
као
што
је
то
Милош
дипломату
једном
рекао
,
а
дворац
слободног
кнеза
од
Србије
,
нема
у
себи
толико
просторије
,
да
би
у
себе
примити
могао
све
посланике
народне
;
то
је
Милош
ту
скупштину
држао
под
ведрим
небом
,
да
сваки
у
њој
учествовати
може
.
Она
дивоте
пуна
равница
,
која
окружава
малу
варош
Крагујевац
,
била
је
опредељена
за
ово
велико
празновање
.
Јошт
пре
месец
дана
,
него
што
је
ова
скупштина
обдржавана
,
сва
су
се
оближња
места
радовала
састанку
њезином
.
Са
свих
страна
врвили
су
добровољни
радини
,
који
су
долазили
,
да
помогну
оно
место
приредити
,
где
ће
се
скупштина
држати
.
У
сред
равнице
те
,
подигнут
је
био
један
брежуљак
,
који
је
украшен
био
заставама
и
зеленим
гранама
.
На
подножију
овог
земљаног
престола
,
један
простор
беше
обграђен
за
народне
посланике
,
који
долазе
и
на
коњу
,
да
учествују
при
таким
скупштинама
.
Помоћу
речених
радина
уздигнута
је
била
земља
свуд
у
наоколо
,
у
виду
амфитеатра
тако
;
да
што
више
људи
видити
и
чути
могу
,
шта
се
ради
и
говори
.
Неописана
је
то
дивота
видити
,
како
од
свију
страна
прегнуло
се
за
послом
.
Света
је
ту
толико
,
да
га
пребројати
неможеш
;
младо
и
старо
надмеће
се
у
послу
,
који
врло
лако
и
брзо
се
ради
.
Кнез
Милош
,
који
је
увек
остао
човек
народњи
,
сваки
дан
излази
да
види
шта
се
и
како
се
ради
,
побуђује
радине
,
стане
пред
гомиле
,
које
се
окупе
у
часу
одмора
,
слуша
све
приметбе
,
одговара
на
сва
питања
,
која
се
на
њега
управљају
,
излазне
основе
које
су
га
приволеле
,
да
ове
ил
оне
мере
употреби
.
Овде
,
као
и
кроз
сва
места
,
која
је
кнез
српски
пролазио
,
појављивали
су
се
ови
исти
призори
.
Милош
није
се
плашио
рећи
за
рад
онај
,
који
је
намењен
био
,
да
од
користи
отачаству
буде
.
Он
има
пуно
уверење
о
своји
дели
и
хоће
искрено
и
благородно
,
и
да
што
је
најбоље
на
видело
изађе
,
било
да
је
од
кога
му
драго
.
Ове
појединости
,
колико
се
год
чине
да
су
неверојатне
;
јесу
зато
ипак
истините
,
јер
су
до
најмање
маленкости
верно
и
тачно
саопштене
.
Све
припреме
су
готове
биле
15
.
јошт
на
вечер
.
Старци
,
жене
и
деца
иду
у
цркву
да
Бога
моле
,
да
сутра
лепо
време
буде
,
да
осветли
народни
празник
.
У
саму
зору
16
.
—
загрме
топови
и
умилни
глас
трубе
војничке
,
који
се
је
разлегавао
по
граду
,
равница
и
шумама
,
објављивао
је
свима
и
свакоме
;
да
је
народни
празник
освануо
.
Крагујевац
даје
нам
изглед
највеселији
и
најдражеснији
.
Све
куће
и
зданија
па
до
најнижих
прозора
,
окићено
је
заставама
народње
боје
,
цвећем
и
зеленим
гранама
.
Велика
црквена
двокрилна
врата
широм
су
отворена
и
украшена
највеличанственије
.
Множина
воштаних
свећа
гору
пред
светим
олтарем
,
те
осветљавају
победоносно
оружије
,
заставе
и
цвеће
,
које
је
у
средини
цркве
дивотно
понамештано
.
Умилна
и
тиха
гласба
свира
дивотно
народне
песме
и
доводи
слушаоце
до
највећег
усхићења
.
Улице
су
дупком
пуне
народом
тако
,
да
истима
проћи
неможеш
.
Народ
радосним
срцем
пева
своје
народне
песме
,
вије
грдне
народне
заставе
,
на
којима
су
ставите
ове
чаробне
речи
«
Слободна
Србија
!
»
а
затим
ког
је
застава
окружја
и
села
.
На
лицу
сваког
Србина
читаш
,
да
се
за
сретна
држи
,
што
је
данашњи
дан
доживио
,
па
је
зато
тако
неизказано
добро
расположен
.
Лепо
пак
народно
одело
,
даје
овим
учесталим
гомилама
,
особиту
дражест
.
Ово
је
народ
,
што
је
из
унутарности
од
свију
страна
дошао
,
да
буде
учасник
братске
скупштине
,
где
ће
се
ток
свију
ствари
отачаствених
,
свима
без
разлике
предложити
.
Од
Крагујевца
,
кога
ови
сељаци
брзо
пролазе
иду
сви
к
равници
,
а
овде
приспевши
седоше
сви
около
ограде
,
која
је
за
коњанике
и
депутирце
окружне
одређена
.
Ови
су
званично
позвати
,
а
то
су
кнезови
,
кметови
,
војводе
,
првосвећеници
и
сви
остали
грађански
и
војнички
чиновници
.
Од
ових
како
који
дође
,
таки
се
и
намешта
около
оног
узвишеног
краљевског
брежуљка
.
Дванајсти
сахат
избија
на
кули
крагујевачкој
.
Звона
,
топови
и
војничка
гласба
помешана
са
неописаним
узвиком
Ура
!
!
!
—
означавају
долазак
кнеза
од
Србије
—
Милоша
,
који
обучен
у
дивотно
народно
одело
у
средину
народа
са
женом
и
децом
долази
,
поздрављајући
га
усрдно
.
Како
на
одређено
место
дође
,
седне
на
столицу
,
око
њега
разни
државници
,
који
су
за
њим
дошли
.
После
кратке
отпочивке
устане
Милош
и
поздрави
весело
цео
народ
,
који
му
веселим
гласом
са
:
«
Ура
!
»
одпоздрави
;
а
затим
кад
се
је
народ
мало
стишао
,
стане
Милош
на
једној
слици
трибине
,
која
је
напред
мало
изтурена
и
стојећи
гологлав
овако
народу
поче
говорити
:
-
XВИ
.
Слово
Милошево
на
углед
.
Сад
је
година
дана
,
како
смо
се
у
повећем
броју
и
на
главној
скупштини
састали
.
Онда
смо
се
надали
,
даћемо
се
о
Ђурђеву
дану
и
опет
у
повећем
броју
скупити
.
Но
онда
не
би
траве
и
зато
морадосмо
држати
мању
скупштину
после
Ђурђева
дана
.
Ни
прошлога
лета
и
јесени
,
нисмо
могли
скупити
веће
скупштине
прво
зато
,
што
је
превелика
суша
била
,
због
које
ни
воде
ни
сена
нисмо
имали
,
а
друго
зато
опет
,
што
нисмо
ни
могли
приправни
бити
са
свима
пословима
,
који
су
требали
предложени
бити
главној
скупштини
.
Нисмо
могли
до
сад
схватити
рачуна
,
колико
има
народа
,
ни
колико
прихода
од
десетака
и
других
струка
;
нит
сам
могао
учинити
нужних
установљенија
која
сам
желио
учинити
на
брзу
руку
.
Ми
смо
сада
топрв
од
године
дана
нови
људи
постали
,
од
каво
су
нам
се
дјела
с
портом
свршила
:
Србија
постала
је
топрв
од
године
дана
државом
,
а
при
оснивању
сваке
,
особито
пак
нове
државе
,
треба
човек
врло
добро
да
пази
,
да
у
чему
не
преухитри
,
и
да
черте
једне
не
изда
у
свјет
данас
,
од
које
би
може
бити
,
сутра
морао
одустати
на
штету
обштине
а
на
срамоту
своју
.
Све
државе
на
свјету
потребовале
су
стотине
година
,
докле
су
се
овако
установиле
,
као
што
ји
сад
видимо
,
а
установљавају
се
и
дан
данашњи
;
не
може
ви
Србија
другим
трагом
ићи
,
него
којим
су
све
остале
ишле
,
не
може
ни
Србија
установити
се
за
годину
дана
и
постати
државом
,
којој
ништа
већ
неостаје
желити
.
Народ
српски
има
више
народни
својствености
,
ове
му
треба
најпре
прелити
у
нарав
просвештени
европејски
држава
,
пак
да
ступи
у
ред
њин
,
што
је
најглавније
,
међу
нама
нема
ни
толико
вешти
људи
,
кои
би
нам
руководили
државним
дјелима
онако
;
као
што
се
руководе
европејске
државе
.
Све
ово
закоснило
је
досад
установљенија
,
за
која
сам
вам
лане
о
светом
Трифуну
изјавио
,
да
сам
рад
утврдити
ји
у
вашему
отечеству
.
А
скупивши
се
сад
овако
торжествено
,
и
окружен
и
опет
членовима
прељубезне
моје
фамилије
,
преосвјашчењејшом
господом
архијереима
нашим
,
членовима
судова
,
капетанима
окружним
,
главним
кметовима
народа
Серпскога
и
вишим
духовенством
и
свештенством
нашим
,
долазим
опоменути
вас
љубезна
браћо
,
слова
које
сам
вам
на
лањској
св
:
Трифунској
скупштини
дао
читати
,
печатати
и
подјелити
међу
нама
.
У
слову
оном
изјавио
сам
вам
,
колико
сам
рад
прво
:
устроити
сваку
струку
дјела
народни
понаособ
и
узаконити
ји
;
друго
:
расположити
данак
на
народ
најлакшим
и
најправијим
начином
по
њега
,
а
и
пробитачним
по
правитељство
наше
,
треће
пак
:
исплатити
дуг
стари
архијереја
,
кои
је
лежао
на
новопридобијеним
крајевима
Сербије
.
У
слову
том
предоставио
сам
вама
свима
,
да
се
о
свим
овим
моим
предложенијама
и
сами
међу
собом
и
код
куће
са
осталим
народом
договорите
,
пак
да
ми
дате
после
мњеније
ваше
и
њино
о
тому
.
Од
оног
доба
до
сада
исплаћен
је
дуг
аухијерејски
од
новодобијени
крајева
,
а
две
прве
точке
остале
су
досад
неиспуњене
.
Одонда
до
сада
,
имали
смо
свиколици
доста
времена
и
мислити
се
и
разговорити
и
о
овим
двема
.
Ја
сам
међутим
непрестано
и
за
сву
прошлу
годину
радио
и
у
мојој
канцеларији
и
у
договору
са
судом
народним
о
том
,
како
би
најзгодније
установили
оно
,
што
је
најпрече
,
најнужније
и
најполезније
нашем
отечеству
.
И
рјешио
сам
тврдо
:
1
.
Сачинити
и
издати
устав
Србски
,
у
ком
би
стојала
избројена
права
и
дужности
књаза
Србскога
,
права
и
дужности
власти
наши
и
права
и
дужности
сваког
Србина
.
Устав
овај
прочитаће
вам
се
свима
.
Из
њега
ће
те
видити
,
да
су
општенародна
права
,
или
права
,
која
ће
сваки
Србин
уживати
,
пространо
и
онако
описана
и
разграната
,
како
ји
само
човечество
предписује
;
у
њима
ће
те
наћи
,
да
је
личност
сваког
Србина
слободна
и
да
је
сваки
Србин
господар
од
свог
имања
.
Овом
уставу
треба
,
да
се
свиколици
закунемо
и
сви
,
кои
се
овде
на
скупу
налазимо
и
сва
остала
браћа
,
које
нејма
овде
;
да
се
закунемо
сви
,
један
другому
,
књаз
властима
и
народу
и
народ
књазу
и
властима
,
да
ћемо
држати
устав
овај
свето
и
нерушимо
,
као
што
држимо
свето
Еванђелије
и
да
нећемо
ни
од
једне
черте
његове
одступити
,
нити
једне
самовољно
промјенити
,
без
договора
и
согласија
свију
нас
и
свега
народа
.
2
.
Рјешио
сам
се
поставити
совјет
државни
првом
и
највишом
властју
до
себе
и
до
књаза
и
саставити
ју
из
шест
попечитеља
на
које
ће
се
све
струке
дјела
народни
подјелити
и
више
државни
совјета
;
попечитељи
ће
ји
предработати
,
совјетници
разсматрати
и
мени
предлагати
на
одобреније
.
И
попечитељи
и
совјетници
одговараће
и
књазу
и
народу
за
дјела
своја
,
одговараће
и
за
свако
злоупотребленије
,
које
би
се
у
дјелима
народнима
појавило
.
3
.
Дао
сам
и
јошт
једанпут
прегледати
књигу
наши
грађански
и
кривични
закона
,
кои
су
се
4
.
године
дана
сочињавали
и
кои
ће
се
судовима
нашим
предписати
,
да
по
њима
бране
правога
,
а
кривоме
да
суде
.
Тим
ће
сваки
србин
нађи
обрану
,
не
у
уму
судије
,
већ
у
самом
закону
.
Оваким
установленијама
,
чини
ми
се
,
биће
внутрење
правленије
најбоље
,
и
као
ланцем
скопчано
.
Народ
стојаће
под
кметовима
,
капетанима
и
судовима
,
судови
вод
државним
совјетом
,
совјет
под
књазем
и
уз
књаза
,
а
књаз
под
законом
и
у
непрестаном
договору
са
совјетом
.
Овим
установљенијем
укратиће
се
,
чини
ми
се
,
самовљство
и
свију
нас
у
скупи
и
свакога
по
наособ
.
—
Може
бити
,
да
ће
бити
и
у
овим
установљенијама
какви
недостатака
;
но
и
ови
ће
се
поправити
по
времену
и
како
се
покажу
;
за
сад
нису
ми
ни
знања
моја
ни
време
допуштала
,
да
овако
важно
дјело
испечем
онако
,
како
би
смјео
рећи
:
дјелу
мому
не
може
нико
наћи
маане
оно
је
најсовершеније
дјело
на
свјету
.
Испуњујући
овако
обећање
моје
,
да
ћу
установити
внутрење
правленије
,
прелазим
сада
на
другу
важну
точку
љањског
мог
слова
,
како
ћемо
сирјеч
данак
расположити
на
народ
.
Потребе
,
које
народ
Српски
има
да
подмири
,
јесу
ове
:
Данак
Султану
,
Плаћа
књазу
и
књажевској
фамилији
.
Плаћа
чиновницима
.
Плаћа
архијереима
.
Трошкови
на
држање
војске
внутрење
ради
мира
и
поредка
међу
нама
.
Трошкови
на
држање
стража
по
границама
,
које
ће
нас
чувати
,
да
нас
ко
не
напада
са
стране
.
Трошкови
на
мензилане
.
Трошкови
на
грађење
и
држање
контумаца
.
Трошкови
на
депутацију
у
Цариграду
.
Трошкови
на
агенције
по
другим
земљама
.
Трошкови
на
случаје
,
кои
се
немогу
предвидити
,
а
кои
могу
наступити
.
Све
ове
потребе
подмиривали
смо
ми
досад
различним
и
млогостручним
приходима
земаљским
.
Народу
српском
ваља
ји
и
одсада
измиривати
.
И
ја
и
Суд
народни
српски
трудили
смо
се
досад
,
неби
л
изнашли
какво
средство
,
коим
би
се
све
потребе
народне
могле
најлакшим
и
најправијим
начином
по
народ
,
а
пробитачним
по
правитељство
наше
измирити
.
Сву
прошлу
годину
совјетовали
смо
се
о
том
и
совјетовали
и
једни
били
смо
једног
,
а
други
другог
мњенија
.
Најпосле
нашао
сам
,
да
никако
немогу
испливати
у
том
,
већ
да
се
сав
данак
,
кои
Србин
има
давати
,
сбије
у
једну
суму
,
пак
да
се
у
једној
суми
и
купи
од
народа
по
два
пута
у
години
,
о
Ђурђеву
и
о
Митрову
дне
;
да
се
народу
даде
времена
,
измирити
га
од
једнога
дана
до
другога
,
и
да
се
не
кињи
народ
више
са
ситницама
,
већ
да
плати
један
једини
данак
по
три
талира
за
пол
године
за
главу
,
да
плати
,
велим
,
три
талира
за
пол
године
,
а
да
недаје
више
ни
:
арача
,
ни
чибука
,
ни
димнице
,
ни
главница
,
ни
женитбине
,
ни
котарине
,
ни
воденичнога
,
ни
казанскога
,
ни
жировнине
ни
десетка
од
усјева
:
кукуруза
,
пшенице
,
овса
,
јечма
,
ситне
проје
,
ни
десетка
од
кошница
и
вина
;
а
најпосле
да
не
чини
више
ни
кулука
чиновницима
,
веће
само
Правитељству
на
зданијама
,
која
би
се
градила
за
обштенародну
ползу
,
пак
и
за
тај
кулук
да
прими
плаћу
од
правитељства
на
свакога
човека
,
кои
ради
од
јутра
до
мрака
;
а
друмоме
и
мостове
села
међу
собом
братски
да
граде
.
И
сеоске
шуме
и
гора
досадашњи
алија
да
остану
у
напредак
обштенародним
добром
;
сав
народ
плаћа
данак
и
за
њи
,
сав
има
право
и
уживати
ји
.
Од
сад
нити
има
правитељство
наше
,
нит
икакав
старјешина
,
ни
чиновник
ни
трговац
,
нити
ико
други
права
заграђивати
ји
,
ако
ће
и
десетак
грмова
бити
,
нити
забрањивати
браћи
и
из
други
села
и
окружија
,
да
ји
неуживају
.
Кад
разсуди
народ
,
да
ће
са
поменута
три
талира
данка
,
на
пол
године
измирити
све
земаљске
потребе
;
кад
разсуди
,
да
му
у
та
три
талира
улази
и
плаћа
архијерејска
,
и
да
неће
ни
димнице
више
плаћати
;
кад
разсуди
,
да
ће
дати
само
та
три
талира
,
а
да
неће
давати
ни
једне
ситнице
,
које
је
досад
давао
;
кад
разсуди
,
да
му
одсад
остаје
десетак
,
коим
му
Бог
благосиља
годишњи
труд
његов
,
и
да
ужива
и
сеоске
шуме
и
алије
по
својој
потреби
,
кад
разсуди
,
да
му
одсад
и
кулук
чиновницима
престаје
,
а
да
ће
му
се
и
онај
платити
,
који
буде
правитељству
чинио
;
кад
све
то
велим
,
народ
зрјело
разсуди
,
надам
се
;
да
ће
свак
живи
наћи
,
да
су
три
талира
данка
с
главе
на
главу
за
пол
године
најумјеренији
данак
,
кои
се
може
ударити
на
народ
један
.
Оће
ли
се
с
данком
тим
јошт
изићи
на
крај
,
видићемо
;
правитељство
наше
мора
сад
да
прокуша
срећу
,
оће
ли
му
то
довољно
бити
или
не
;
а
попечитеља
казначејства
биће
дужност
изнети
и
показати
по
истеченију
једне
године
рачун
како
расхода
тако
и
прихода
земаљски
и
мени
и
совјету
и
народној
скупштини
.
Да
би
се
мећу
тим
и
овако
умјерена
сума
свега
данка
,
од
три
талира
за
пол
године
најправијим
начином
разрјезала
на
народ
,
како
би
и
најимућнији
тако
и
најсиромашнији
Србин
био
задовољан
,
то
ево
предлажем
тевтере
,
у
коима
су
пописане
и
жењене
и
нежењене
главе
,
у
коима
стои
назначено
,
и
имање
сваког
Србина
,
а
сваки
кмет
зна
и
онако
,
колико
је
који
брат
десетка
давао
.
По
овим
тевтерима
и
по
имању
ваља
сад
располагати
данак
.
Но
моје
дјело
и
правитељства
није
више
располагати
,
колико
данка
на
ког
брата
по
имену
да
дође
,
то
је
одсад
дјело
кметова
,
они
треба
да
поменуте
тевтере
прегледе
,
десетак
свачи
да
сравне
,
и
у
договору
с
капетанима
и
судовима
данак
од
три
талира
за
пол
године
по
имању
сваког
брата
да
подјеле
најправијим
начином
,
како
ми
неби
сиротиња
долазила
и
тужила
на
неправо
располагање
.
Све
ове
моје
рјечи
предлажем
вам
браћо
и
господо
,
и
на
ваше
промотрјеније
и
желим
чути
и
витити
од
вас
,
од
сваког
окружја
по
особ
,
једнодушно
,
одкривено
и
нелицемјерно
писмено
мњеније
,
јесте
ли
задовољни
с
вишепоменутим
моим
установљенијама
а
и
с
мњенијем
моим
о
том
,
колико
данка
Србин
да
даје
,
и
како
да
се
на
њега
удара
.
Изјавите
ми
мњеније
ваше
сви
овако
у
скупи
,
а
после
,
задавши
државному
уставу
,
заклетву
,
изберите
међу
собом
најразумнија
и
најодабранија
лица
,
и
оставите
ји
овде
с
пуновластијем
као
депутате
своје
,
да
ја
и
совјет
државни
чинимо
даља
расположенија
с
њима
;
они
ће
после
доћи
у
народ
и
казати
,
шта
је
овде
свршивано
.
Иста
та
одабрана
лица
биће
депутати
ваши
,
кои
ће
о
трошку
послатеља
своји
,
на
сваку
скупштину
долазити
,
рачуне
прегледати
и
народу
јављати
ји
,
оволика
гомила
неможе
се
сбог
велики
трошкова
сваке
године
овако
скупљати
.
Овакви
депутата
народни
има
по
свим
државама
,
и
нама
су
нужни
,
»
—
Говор
је
овај
дао
Милош
хиљадама
штампати
и
поделити
народу
по
целој
Србији
.
«
Нека
»
—
рекао
је
Милош
—
„
сваки
зна
,
шта
је
за
опште
народно
добро
урађено
!
“
—
Мало
после
ове
скупштине
,
на
захтевање
једне
силе
кнез
Милош
буде
позват
,
да
у
Цариград
на
правдање
оде
.
—
XВИИ
.
Милош
и
Махмуд
.
И
зајиста
,
после
ове
велике
народне
скупштине
од
16
.
Фебруара
1835
год
.
—
кнез
Милош
добије
од
султана
једно
умиљато
писмо
,
којим
га
у
најкитњастијем
слогу
источног
израза
позива
,
до
дође
у
Цариград
.
Његово
величанство
»
—
гласило
је
писмо
—
«
сматраће
онај
дан
за
најсретнији
у
животу
свом
,
у
ком
би
му
дозвољено
било
,
лично
изразити
славе-пуном
кнезу
од
Србије
своја
висока
осећања
,
којима
је
он
према
њему
преиспуњен
.
“
—
Оно
је
време
већ
прошло
,
кад
је
на
један
знак
српски
роб
,
с
рукама
и
ногама
везаним
вођен
и
ношен
пред
свога
господара
,
да
овај
с
њиме
по
својој
вољи
располаже
.
Сад
нема
више
од
тог
ни
говора
,
да
се
из
Цариграда
само
заповест
шаље
,
којој
се
позвати
ни
противити
није
смео
.
Сад
је
требало
други
начин
узети
,
ако
се
мислило
задобити
јуначног
кнеза
од
Србије
и
то
само
за
један
састанак
.
Овом
претерано-ласкавом
учтивошћу
портином
,
Милош
није
ни
најмање
био
изненађен
.
Он
је
одмах
с
почетка
видио
,
колико
она
важи
и
на
чему
се
она
оснива
;
а
знао
је
и
то
чијем
потстрекавању
има
он
за
ту
почаст
султанова
позива
да
захвали
...
Но
својим
наравним
проницањем
је
он
провидио
исто
тако
и
корист
,
коју
ће
задобити
из
овог
приближавања
,
које
он
није
тражио
нит
ју
је
испросио
;
као
и
немање
превару
,
која
би
се
изродити
могла
.
У
тајном
кабинету
султановом
могле
су
се
многе
ствари
објаснити
и
на
корист
решити
;
те
стога
се
српски
кнез
реши
,
да
у
Цариград
иде
.
Ово
његово
решење
нису
сви
совјетници
одобравали
.
Оне
исте
сумње
које
су
Милошу
пред
очи
стављене
биле
јошт
пре
неколико
година
,
кад
одвратити
га
хтедоше
,
да
у
стан
Куршид-Паши
не
иде
,
сад
су
опет
поновили
и
поткрепили
важношћу
грозне
и
ужасне
смрти
патријарха
Цариградског
...
.
.
Но
Милош
није
се
нигда
на
једну
своју
личност
много
обазиро
,
кад
се
радило
о
општем
благу
земље
:
«
Е
добро
!
“
—
рекне
он
њима
—
„
Ми
смо
сви
имали
право
,
ваше
неповерење
било
је
истина
основано
,
али
је
и
моја
нада
у
Бога
,
да
ће
ме
сваке
беде
избавити
—
била
оправдана
.
Има
случајева
,
где
се
смелошћу
и
одважношћу
већма
користи
човек
него
претераном
опрезношћу
па
као
што
сам
се
божјом
помоћу
жив
и
здрав
повратио
из
стана
Турског
,
у
Бога
се
уздам
,
да
ћу
се
тако
и
из
Цариграда
вратити
!
“
—
Он
се
тврдо
реши
за
полазак
у
Цариград
.
Сјајне
почасти
чекале
су
на
Милоша
тамо
.
Махмуд
,
овај
други
изванредни
човек
тога
доба
,
потпуно
је
поњао
дужност
,
које
му
је
налагало
великодушно
поверење
спроћу
свом
старом
пријатељу
и
он
је
све
ово
делом
благородно
оправдао
.
Треба
и
на
похвалу
турског
народа
рећи
:
да
је
јунак
српски
целим
путем
примао
,
најсјајније
сведочбе
удивљења
и
уважавања
.
Путовање
кнеза
од
Србије
,
жуборило
је
непрестано
по
сви
мести
,
кроз
која
је
он
пролазио
.
Више
пута
рекао
је
Милош
тронут
предусретањем
њиховим
:
„
Ја
се
не
бих
никада
надао
толикој
усрдности
Турака
,
међер
има
нешто
и
добра
у
овом
сиромашном
народу
робова
!
»
—
У
самом
Цариграду
био
је
Милош
најславније
дочекат
;
пролазио
је
кроз
варош
к
палати
султановој
,
на
коњу
источно
оседланом
,
у
кадиви
,
злату
и
драгом
камењу
украшеном
,
ког
му
је
султан
пред
њега
послао
био
.
Пред
њим
су
јашили
главни
турски
чиновници
а
телохраниоци
султанови
са
други
високи
чиновници
,
опколили
су
га
са
свију
страна
.
—
Милош
је
средњег
узраста
човек
,
држање
му
је
војничко
,
опхођење
просто
а
никад
подло
,
често
одвећ
достојанствено
.
Чело
му
је
отворено
,
поглед
стрељав
а
лице
му
уједно
издаје
храброст
,
одушевлење
и
сладост
,
но
преко
тог
свега
изражава
оно
и
потсмехно
лукавство
,
држања
је
обично
хладног
и
тихог
,
које
баш
импонује
.
Његови
дуги
брди
давају
глави
његовој
израз
гордељиви
.
—
Такав
се
појавио
простак
и
сретни
јунак
српски
Милош
,
зачуђеним
очима
турске
светине
,
која
је
врвила
путем
пред
њим
и
ког
у
овом
часу
опкољавају
поклоњења
мусулмана
,
негда
његових
господара
.
У
оном
одушевљеном
полету
,
кад
га
је
народ
весело
усклицима
поздрављао
,
поглед
је
Милошев
изражавао
оне
горде
радости
,
ону
утеху
безкрајну
;
која
у
једном
магновењу
човеку
,
награђује
све
труде
живота
његова
.
—
Кад
је
Милош
у
Султанов
двор
приспео
,
гди
је
цео
високи
диван
сакупљен
био
,
он
је
пред
султана
уведен
по
постојећим
обредима
и
тек
што
су
све
обичне
церемоније
прешле
,
Махмуд
сад
развије
пред
својим
вазалом
,
сву
кокетерију
измишљене
учтивости
,
те
са
највећом
њежношћу
почне
повторавати
своје
највеће
уверење
високог
поштовања
,
које
он
у
грудима
својима
већ
од
дужег
времена
носи
и
јавно
исповеда
,
за
једног
најчудноватијег
човека
у
овом
столећу
.
Овим
цифрастим
говором
Милош
је
био
јако
дирнут
,
но
вешт
прикрити
забуну
своју
,
он
се
је
чисто
и
невешт
томе
чинио
.
Неколико
тренутака
поглед
је
његов
непомично
управљен
био
на
Султана
,
а
затим
проговори
он
гласом
громким
,
које
перо
није
у
стању
описати
.
«
Ја
сам
»
—
рече
Милош
«
дочеком
и
предусретајем
овим
већма
збуњен
,
него
да
бих
могао
да
одговорим
вашем
величанству
-
-
-
-
ви
сте
ми
одузели
и
оно
мало
речи
,
које
сам
ја
могао
изговорити
и
са
којима
би
ја
изразио
праву
истину
мог
мишлења
.
»
Махмуд
се
на
ове
речи
насмеши
и
пружи
му
руку
.
Милош
је
био
предмет
гледања
и
свеопштег
љубопитства
,
ово
је
он
одма
приметио
,
па
се
претварао
за
врло
мирног
и
смерног
.
Његово
држање
посматрано
је
,
свака
његова
реч
повторавана
и
мерена
је
:
но
простак
српски
остао
је
вазда
онај
исти
,
знао
је
улити
призрење
и
за
само
његово
незнање
красног
светског
обхођаја
,
за
које
је
он
сам
себе
кадкад
лукаво
оптуживао
.
При
двору
овом
,
од
самог
претварања
,
пренемагања
и
бојазљивог
пузења
,
држање
Милошево
према
султану
било
је
пуно
важности
.
Људи
,
који
нису
никад
смели
очи
своје
на
султана
управити
,
дивили
су
се
и
чудили
његовом
држању
.
Држећи
се
непрестано
сходно
свог
високог
положаја
,
кнез
од
Србије
обратио
је
на
своје
заслуге
,
погледе
свију
главни
људи
,
а
доцнији
догађаји
доказали
су
,
да
је
Милош
и
у
позније
доба
имао
много
својих
штоваоца
и
приврженика
у
Цариграду
.
Махмуд
био
је
без
сваке
сумње
у
образованости
напреднији
од
Милоша
,
но
он
је
на
скоро
морао
увидиди
,
да
посла
има
са
супарником
тако
исто
страшним
у
кошкању
политичном
,
као
што
је
био
и
на
бојном
пољу
.
Од
како
је
приспео
Милош
у
Цариград
,
био
је
често
на
тајној
аудијенцији
код
султана
,
без
да
му
је
ту
што
важно
саопштавано
било
.
Време
је
пролазило
одвећ
весело
у
светковинама
,
одавању
и
примању
поклона
савезнику
Турске
.
Но
Милош
је
при
свему
томе
подозревао
на
све
то
,
јер
је
знао
;
да
он
није
позват
у
Цариград
да
прима
и
враћа
удворности
или
да
види
преговоре
о
обичним
стварима
,
које
су
се
могле
из
канцеларије
у
канцеларију
шиљати
.
Више
пута
при
искреном
разговору
,
којим
је
он
удостојен
био
,
Махмуд
је
говорећи
о
Србији
често
уплећао
по
гдекоју
неразумљиву
реч
о
уређењу
њезином
;
али
је
Милош
при
оваком
разговору
са
свим
се
невешт
чинио
,
као
да
ни
схваћао
није
шта
му
Махмуд
говори
.
Сад
,
пошто
су
на
двору
силног
падише
увидили
:
да
Милоша
немогу
лако
на
клизаву
стазу
политичног
дивана
навести
,
ваљало
је
самом
султану
да
започне
извршивати
заповести
,
које
су
му
од
неког
трећег
наложене
биле
.
«
Кнеже
!
»
—
рече
султан
Милошу
—
«
најискренији
поштовачи
ваших
ретких
заслуга
,
видеше
са
сажалењем
;
да
ваша
влада
,
која
је
тако
славна
,
при
неким
пословима
излази
на
штету
,
која
је
пуна
опасности
за
вас
.
“
—
«
Боже
мој
!
»
—
уздане
Милош
са
узбуђеним
и
чисто
преломљеним
гласом
—
«
е
па
како
ме
није
ваше
величанчтво
,
које
ме
испуњава
толиким
сведочбама
свог
драгоценог
саучешћа
,
зараније
дало
о
тој
опасности
известити
?
“
—
«
Предмет
је
овај
врло
важан
»
—
одговори
султан
—
«
о
њему
није
се
могло
радити
преко
других
.
Ја
сам
за
боље
држао
,
да
га
сами
кнеже
међ
собом
испитамо
и
расправимо
,
пошто
смо
одани
један
другом
и
у
најискренијем
поверењу
.
»
Милош
,
који
није
веровати
могао
,
да
између
Турчина
и
Србина
срдачна
наклоност
постојати
може
,
задовољи
се
с
тим
,
што
је
ћутећи
поклонио
се
.
«
Кнеже
!
»
—
уређења
,
која
ви
у
Србији
уводите
“
—
настави
султан
—
„
лишавајући
себе
власти
владарске
,
вас
ће
кнеже
у
исвесну
пропаст
довести
.
Искуство
онога
што
се
збива
код
других
народа
,
поткрепљава
ову
бригу
нашу
.
»
—
«
Што
се
мене
тиче
,
нека
буде
како
Бог
хоће
,
али
што
се
тиче
власти
владарске
,
за
ту
искрено
казати
морам
,
да
та
неприпада
мени
.
То
би
био
одвећ
велики
терет
за
једног
сиротог
незналицу
,
као
што
сам
ја
!
»
—
одговори
Милош
у
понизности
—
«
зато
сам
ју
ја
и
поделио
са
онима
,
који
ми
могу
помоћи
,
са
својим
саветом
,
својим
искуством
,
а
ми
извршујемо
ту
власт
у
дружини
,
на
највећу
корист
народа
.
«
—
Сад
је
опет
био
ред
на
султана
,
да
неразуме
овај
прости
одговор
Милошев
.
„
Ваше
уредбе
кнеже
,
како
данас
постоје
имају
у
себи
много
демагогички
стихија
?
»
«
А
шта
ће
то
рећи
?
»
—
упита
Милош
узнемирен
.
„
Кнеже
?
“
—
настави
Махмуд
—
жестину
своју
уздржавајући
—
«
ви
дозвољавате
народу
прекомерна
права
.
Ваш
устав
даје
му
једном
речију
велики
простор
слободе
?
“
—
„
Народ
српски
не
ужива
другу
слободу
осим
ону
,
коју
је
сам
задобио
жалосним
жртвама
за
пуних
четрдесет
година
,
»
прихвати
речима
Милош
сасвим
просто
и
од
себе
:
„
Сад
кад
бих
ја
почео
народу
срећу
и
слободу
његову
на
лотове
делити
,
то
би
њему
врло
тешко
пало
,
јер
он
знаде
да
ме
је
за
свог
старешину
изабрао
.
“
«
Народ
српски
није
довољно
зрео
за
оне
установе
,
које
се
тамо
заводе
,
с
тога
је
врло
опасно
дати
народу
у
руку
безграничну
слободу
,
јер
ће
он
ту
свакојако
зло
употребити
,
а
при
томе
јошт
морам
вам
кнеже
рећи
отворено
,
да
ваш
начин
управе
,
задаје
озбиљну
бригу
силама
,
које
су
признале
полунезависиост
Србије
.
»
-—
Овај
је
израз
Милоша
у
срце
дирнуо
и
зло
је
звонио
у
ушима
господара
јуначне
Србије
.
Но
он
имаде
велику
власт
над
собом
самим
;
своју
је
задаћу
он
већ
напред
расудио
,
те
зато
одговори
он
са
свим
тихо
и
лагано
:
«
Оно
се
може
само
злоупотребити
,
што
коме
не
припада
,
како
би
дакле
народ
српски
оно
злоупотребити
могао
,
што
он
сам
по
сили
права
свога
ужива
?
—
Садање
уређење
држим
да
им
се
допада
,
кад
оставише
пушку
,
а
мотике
се
прихватише
.
»
—
Махмуд
осети
удар
.
—
«
Кнеже
!
»
—
одговори
он
живо
-
„
ваша
установлења
имају
у
себи
такове
основе
,
које
поткопавају
власт
владатељску
,
за
коју
сви
владари
старају
се
,
да
ју
у
рукама
својима
одрже
.
Ја
се
видим
принуђен
вама
приметити
,
да
околне
силе
а
нарочито
пак
покровитељствујућа
сила
Србије
,
имаде
право
совјета
у
оном
;
што
се
тиче
оног
узајмног
интереса
,
који
је
уговорима
мира
освећен
.
»
—
—
„
Ја
се
неопомињем
“
—
рекне
Милош
видом
сумњајућим
„
—
да
сам
ја
икад
какве
уговоре
мира
са
другим
силама
осим
једне
високе
порте
—
правио
...
И
ја
мислим
да
Србија
те
уговоре
,
које
је
она
са
блистателном
портом
заклучила
—
савесно
испуњава
.
“
—
„
Слово
престолно
,
које
сте
ви
у
скупштини
16
.
фебруара
т
.
г
.
народу
говорили
»
—
настави
Махмуд
—
„
било
је
предметом
љуте
критике
,
од
стране
тих
сила
.
»
—
„
Но
ми
немамо
да
расправљамо
ништа
са
тим
силама
?
»
—
примети
Милош
смешећи
се
.
И
султан
,
без
да
одговори
на
ово
питање
и
лукаву
доскочицу
,
која
је
на
њега
управљена
,
настави
са
нестрпљењем
,
за
које
Милош
није
имао
вештине
да
то
принети
.
«
Ово
је
престолно
слово
произвело
живе
приговоре
тих
дворова
,
усљед
којих
сам
ја
нужду
увидио
,
да
овај
разговор
данашњи
поведем
.
»
—
„
Ја
незнам
шта
људи
разумевају
под
престолним
говором
»
—
одговори
Милош
лукаво
„
ја
незнам
да
сам
што
таково
урадио
,
за
које
видим
да
сам
оптужен
!
Може
бити
да
ти
људи
запињу
за
онај
извештај
,
ког
сам
ја
великој
скупштини
поднео
.
Мени
је
врло
жао
,
што
вам
сад
тај
извештај
показати
не
могу
,
који
сам
ја
печатати
дао
,
да
се
разда
онима
од
наше
браће
,
који
нису
били
на
скупштини
тој
.
Из
извештаја
тог
,
може
ваше
величанство
увидити
,
да
он
не
може
никог
другог
интересовати
,
до
нас
саме
.
„
Ал
ваша
унутарња
уређења
интересују
и
друге
силе
,
ако
су
само
такова
,
да
могу
немир
и
у
њиховој
земљи
проузрочити
»
—
примети
султан
.
Но
Милош
без
икаквог
околишења
настави
даље
:
„
Ваше
величанство
!
—
у
извештају
томе
,
ког
сам
ја
великој
скупштини
поднео
,
нема
ништа
друго
;
но
је
описано
стање
,
у
ком
се
дела
наша
находе
,
а
ово
мислим
да
опредјељује
и
сама
дужност
владарска
исто
тако
,
као
што
то
опредјељује
и
дужност
народа
;
и
то
је
све
.
Ми
остали
простаци
,
ми
се
уређујемо
како
најбоље
знамо
и
можемо
,
а
као
што
видим
направила
се
вика
за
ништа
!
»
Преставимо
ми
сад
себи
,
при
овоме
одговору
саме
простоте
,
које
се
је
Милош
за
чудо
придржавати
умео
,
положај
Махмуда
,
који
је
са
укоченим
очима
гледао
овог
србијанског
простака
,
и
видио
се
да
је
до
крајности
изненађен
,
—
пак
ћемо
лако
схватити
овај
призор
,
између
ова
два
човека
,
који
се
поњају
а
без
да
се
желе
разумети
и
код
ког
наученост
једнога
није
могла
,
просто
оштроумље
другог
превластити
.
«
Кнеже
!
»
—
одговори
Султан
са
гласом
врло
ублаженим
:
«
Устав
,
који
сте
ви
вашој
земљи
дали
,
јесте
зајиста
много
слободнији
од
онога
што
га
друге
европске
земље
имају
,
а
има
и
других
ствари
у
њему
,
за
које
ћете
ми
допустити
,
да
вам
искрено
приметим
,
да
ће
непогоде
на
земљу
навући
.
Околне
се
силе
боје
,
да
се
због
тог
уређења
може
код
њихових
народа
жеља
породити
,
да
такова
од
њих
зајишту
,
што
оне
можда
неби
дати
могле
.
Те
силе
исте
гледе
са
узнемирењем
,
шта
се
збива
по
Србији
,
и
ја
сам
им
морао
обећати
,
да
ћу
код
вас
кнеже
израдити
неке
промене
,
које
су
се
већ
за
нужне
припознале
.
»
«
Србија
је
много
слабија
»
—
рекне
Милош
:
«
него
да
би
икоме
на
ум
пасти
могло
да
њој
подражава
.
Мени
је
одвећ
чудновато
,
да
велике
силе
,
које
шире
своја
снажна
рамена
преко
толиких
милијона
разна
народа
—
имају
јошт
времена
бринути
се
,
шта
се
и
у
нашој
маленој
и
сиротој
кнежевини
догађа
.
»
—
Султан
се
није
могао
уздржати
,
а
да
се
грохотом
не
насмеје
,
и
он
није
трпио
,
да
се
околне
силе
мешају
у
нутарња
дела
кнежевине
,
као
што
то
ни
Милош
допуштао
није
.
Он
је
био
одвећ
задовољан
са
упорством
свога
вазала
противу
њих
...
.
Но
Турска
се
налазила
под
теретом
заштите
Руске
,
којој
је
султан
лично
обвезан
био
,
пак
је
с
тога
морао
бар
овој
сили
колико
толико
учинити
.
Лед
је
већ
пукао
био
,
Махмуд
сад
престане
износити
околишење
и
лукавство
политичко
на
узор
човеку
најлукавијем
и
најпроницавајућем
,
и
сад
објашњења
најпростија
,
најтачнија
даду
Милошу
разумети
:
да
савезна
сила
Турске
од
ње
тражи
,
да
она
по
власти
полугосподарства
свога
принуди
кнеза
од
Србије
:
«
да
промене
своја
најновија
уређења
,
која
садржавају
у
себи
демагогичка
начела
.
“
Овом
објасњењу
надао
се
је
Милош
.
Он
је
већ
изодавна
знао
,
чега
се
у
разговору
придржавати
има
и
он
је
био
у
стању
издржати
сва
испитивања
,
без
да
се
у
чем
изда
.
Он
је
толико
одговорио
султану
:
„
да
ће
из
општег
уверења
и
особитог
призрења
према
његовом
величанству
у
свему
попустити
,
што
ће
се
са
општим
благом
земље
слагати
.
“
—
«
Кнеже
!
»
рекне
Махмуд
,
завршујући
овај
знаменити
разговор
:
«
ви
нећете
у
мени
наћи
непријатеља
оних
уређења
;
која
се
дају
народима
као
извесно
право
и
паметна
слобода
.
Знајте
дакле
,
да
свака
ствар
има
своје
време
...
Треба
кућу
иззидати
пре
,
него
што
се
сруши
,
да
неби
под
њеним
развалинама
пропали
.
“
После
ових
речи
метне
Махмуд
руку
своју
на
чело
,
у
мислима
задубљен
,
примети
опет
да
Милош
непомично
гледи
у
њега
,
као
да
тим
погледом
хоће
да
схвати
смисао
речи
његових
,
те
му
смешећи
се
пријатељски
рече
:
«
Кнеже
!
—
један
је
Алах
велики
...
Живот
човека
врло
је
кратак
!
“
—
и
са
тим
речма
даде
знати
,
да
је
аудијенција
свршена
.
Живот
Махмуда
беше
зајиста
кратак
,
а
да
изврши
дело
и
славу
пожње
,
за
превелике
намере
;
које
је
справљао
.
Ако
би
тако
било
слава
и
част
нек
је
спомену
његовом
.
—
XВИИИ
.
Устав
Србије
.
После
овог
изјаснења
и
званичног
питања
,
отпочну
се
и
званични
преговори
;
но
кнез
српски
дуго
је
размишљавао
о
предлозима
онима
који
су
му
од
дивана
предложени
били
.
Руско
посланство
које
се
с
почетка
чинило
да
у
овом
послу
само
мимогредно
улогу
игра
,
било
је
доцније
душа
свију
преговора
и
није
остало
између
обе
ове
странке
равнодушно
.
Једну
странку
је
гањало
да
иште
и
захтева
много
;
на
другу
опет
тужило
се
због
њене
неумерености
и
добре
воље
,
а
често
стављало
се
у
средину
као
посредоватељ
међу
људе
,
који
да
су
сами
себи
остављени
били
,
много
би
се
боље
разумели
.
У
самом
делу
,
почем
се
ни
о
чем
није
радило
,
до
ли
да
се
Србији
колико
је
могуће
мање
слободе
даде
.
После
дугих
дебата
,
при
којима
се
Милош
стопу
за
стопом
борио
—
он
попусти
и
обвеже
се
да
ће
саизволење
народа
српског
придобити
за
промене
,
што
јих
је
он
са
Турском
већ
утаначио
.
Једном
говорећи
о
Милошу
,
рекао
је
Махмуд
за
њега
ове
ласкаве
речи
;
„
Ја
непознајем
човека
у
данашњем
свету
,
који
би
ми
уливао
више
удивљења
и
савршеног
поверења
—
него
Милош
;
који
уједно
има
безпримерно
проницави
дух
,
који
ми
до
данас
нигда
пред
очи
дошао
није
!
»
—
За
доказ
ових
осећаја
које
му
је
Милош
улио
,
султан
га
је
почастио
таковим
одличијама
,
каква
до
тог
доба
у
Турској
виђена
и
чувена
нису
била
.
Он
му
је
поклонио
драгоцену
сабљу
,
и
поред
другог
драгоценог
оружја
,
добио
је
јошт
и
два
топа
.
Својство
ових
поклона
,
произвело
је
највеће
учешће
код
Мусулмана
.
По
народним
обичајима
никад
правоверни
Турчин
није
каурину
поклона
у
оружију
давао
.
По
овом
даклем
обичају
,
може
се
судити
неоцењива
важност
поклона
тих
;
што
јих
је
султан
свом
побунившем
се
робу
даробао
...
Дело
ово
од
особите
је
знатности
,
и
било
је
за
целу
турску
царевину
велика
новост
.
Омладина
турска
узносила
је
ову
решителност
Махмуда
,
пљескала
је
рукама
на
ове
нове
доказе
напред
ступајућег
одушевлења
,
противу
овладе
глупог
сујевјерја
,
које
је
као
морална
проказа
растварала
дружевно
тело
истока
.
Старе
пак
присталице
и
фанатици
турски
били
су
дубоко
разјарени
,
гледајући
у
овим
поклонима
своје
понижење
и
довршену
пропаст
ислама
.
По
повратку
своме
из
Цариграда
,
Милош
је
почео
да
у
дело
изводи
оне
промене
,
што
јих
је
он
у
Цариграду
са
портои
удесио
.
Он
се
је
међу
тим
јако
плашио
,
да
ће
морати
Турској
и
других
уступака
чинити
,
јер
је
знао
,
да
Србија
његова
није
тако
снажна
,
да
се
са
две
знамените
европске
силе
у
коштац
уватити
ноже
,
па
зато
није
ни
могао
на
коцку
ставити
своју
једва
стечену
унутарњу
независност
,
неразумним
противлењем
.
По
свршетку
једне
године
,
ово
је
дело
свршено
било
.
У
овим
делима
налази
се
духа
,
разума
и
обзира
на
будућност
,
који
карактеришу
сва
дела
Милошевих
установа
.
Целокупна
организација
Србије
,
после
савршеног
мира
,
била
је
организација
оружања
...
Уговори
сад
у
Цариграду
довршени
,
нису
ову
тачку
спомињали
...
ваљда
се
тамо
није
могло
за
све
сетити
.
Но
Милош
није
био
онај
човек
,
који
за
добро
земље
неби
повукао
корист
,
из
те
несмотрености
.
Нов
устав
на
овим
основана
био
је
23
.
Фебруара
1837
.
у
Београду
у
присуству
паше
обнародован
,
који
је
као
комесар
блистателне
порте
,
народу
исти
растумачивао
,
и
народ
га
је
после
на
сва
весеља
своја
звао
.
Устав
овај
нетреба
из
вида
изгубити
,
ваља
свакако
мало
из
ближе
са
њим
се
упознати
.
.
Ово
су
главна
определења
његова
:
1
.
Устројење
министарства
у
четири
оделења
:
унутарње
,
правосудно
,
финанциско
и
инострано
.
Министар
иностраних
дела
извршивао
је
уједно
и
дужности
кнежевског
представника
;
он
је
у
исто
доба
био
и
његов
кабинетски
министар
.
Министар
унутарних
дела
,
обављао
је
и
дужности
министра
војеног
и
полиције
.
Министару
финанције
поверена
је
била
и
трговина
,
а
министар
правосуђа
био
је
уједно
и
министар
просвете
.
2
.
Успостава
савјета
из
16
.
чланова
и
једног
предсједника
,
решење
његово
већином
гласова
закључено
,
кнез
мора
потврдити
.
3
.
Успостава
апелационог
суда
:
овај
се
састоји
из
председника
и
четири
члана
.
4
.
Први
избор
министара
,
председника
совјета
и
совјетника
припада
кнезу
,
а
он
може
само
оне
изабрати
од
чиновника
,
који
су
најспособнији
и
најчеститији
,
и
који
имају
поверења
у
народу
.
5
.
Чин
министра
председника
,
један
је
исти
са
чином
дивизијоног
ђенерала
;
чин
пак
совјетника
и
предсједника
апелационог
суда
,
једнак
је
са
чином
пуковника
.
6
.
Земља
цела
подељена
је
на
17
.
окружја
;
већа
окружја
подчињена
су
начеонику
пуковнику
,
а
мања
начеонику
подпуковнику
.
7
.
Званичници
државни
подељени
су
у
11
.
класа
.
Први
ред
:
садржава
дивизионог
ђенерала
с
платом
од
3000
талира
.
Други
ред
:
ђенерал-мајора
са
платом
2500
талира
.
Трећи
ред
:
пуковника
са
платом
2
.
000
талира
,
и
.
т
.
д
.
по
разредима
.
8
.
Кнежева
плата
износи
годишње
:
200
.
000
фор
.
у
сребру
.
9
.
Архијепископска
плата
је
6000
Ф
.
—а
Епископска
4000
Ф
.
Чиновници
немогу
бити
збачени
без
претходне
осуде
.
Напредовање
њиово
бива
по
реду
и
чину
старешинства
.
Свако
село
само
себи
бира
старешине
,
који
уједно
и
неки
део
пореза
одмеравају
и
скупљају
;
они
сами
рукују
и
благајном
општинском
.
Сваки
плаћа
порез
по
своме
имању
,
а
општине
имаду
право
своја
непокретна
добра
саме
под
закуп
давати
,
лична
слобода
свију
грађана
проглашена
је
,
сопственост
њихова
неприкосновена
је
и
сваки
може
са
њоме
по
својој
вољи
располагати
.
Кулук
је
укинут
.
—
За
издржавање
кнежево
и
његове
породице
,
бало
је
с
почетка
одређено
300
.
000
Ф
.
—
из
обзира
на
његове
велике
трошкове
и
госбе
,
које
је
он
чинио
.
Милош
је
пак
нашао
,
да
је
то
много
:
„
Доста
је
вели
он
200
.
000
Ф
.
—
јер
и
то
би
већ
много
било
,
кад
не
бих
од
тог
новца
и
милостиње
делио
.
»
...
Ето
оваки
су
били
основи
устава
српског
од
године
1837
.
Није
ли
истина
,
да
је
врло
чудновато
,
кад
овај
чин
пред
очима
стојећи
,
овај
устав
такав
,
какав
је
на
поискавање
страних
сила
прерађен
—
сравнио
са
пројектом
,
ког
је
Милош
народној
скупштини
год
:
1825
.
предложио
;
а
особито
,
кад
ова
дела
која
највећу
важност
имају
и
јако
у
очи
падају
—
сравнимо
са
оним
клеветама
,
које
су
год
:
1839
.
на
кнеза
Милоша
просуте
.
XИX
.
Сплетка
страних
сила
.
Околне
силе
нису
биле
позване
да
прегледе
устав
,
који
је
био
у
Београду
обнародован
.
Оне
су
садржину
његову
дознале
преко
својих
посланика
у
оно
исто
доба
,
кад
и
они
,
који
су
жртва
били
устава
тог
.
Шта
више
говорило
се
,
да
су
неки
и
неки
и
за
овај
устав
жестили
се
,
јер
су
га
сувише
за
демократског
сматрали
,
ма
да
је
већ
и
одвише
осакаћен
био
.
Но
силе
су
нашле
за
добро
примити
дело
за
свршено
,
задржавајући
себи
право
,
да
при
првој
прилици
која
им
се
даде
,
очупају
све
оне
користи
,
што
отуда
за
њих
произиђу
.
Од
тог
доба
наћи
ћемо
час
једну
час
другу
силу
,
гди
се
овога
начела
верно
придржава
.
Пре
свега
морамо
овде
ону
љутину
споменути
,
којом
је
и
сам
руски
министар
ускипио
био
,
кад
је
чуо
:
да
је
Милош
ферман
онај
од
1830
год
:
који
га
за
насљедног
кнеза
од
Србије
поставља
,
народној
скупштини
на
потврђење
поднео
.
До
тог
доба
и
сам
императорски
кабинет
држао
је
,
да
од
Милоша
као
и
од
господара
Влашке
и
Молдаве
,
може
правити
оруђе
послушно
за
своје
намере
.
Но
овај
поступак
јасно
је
показао
;
да
Милош
неће
за
живот
главе
своје
,
да
се
одрече
извора
своје
власти
и
да
је
готов
у
свако
доба
одбити
сваку
титулу
,
коју
би
покушавали
да
му
је
наметну
.
Сад
је
дакле
требало
да
оптужен
буде
,
због
тешке
неблагодарности
према
Русији
,
која
је
мислила
или
боље
рећи
,
није
престајала
њега
уверавати
;
да
је
она
задобила
право
на
вечну
његову
неблагодарност
,
а
то
ево
како
:
Кад
су
Срби
под
Милошем
ступили
били
у
преговоре
са
Турском
,
да
би
од
ове
задобили
своју
независност
.
Они
су
,
што
се
признати
мора
у
посланству
руском
у
Цариграду
имали
велику
потпору
.
Ово
није
Русија
можда
с
тога
чинила
,
што
је
волела
Србе
,
већ
што
је
под
видом
потпоре
подупирала
испод
руке
Србе
и
остале
хришћане
,
који
подјармљени
исламом
стењу
,
да
само
прилику
добије
,
истакнути
се
за
њихову
заштитницу
,
да
их
тим
за
сваки
покушај
свој
као
оруђе
своје
позније
употребити
може
.
Да
је
Русија
управ
лицем
она
већ
предсказана
снага
,
која
ће
Турке
кад
тад
на
ону
страну
Босфора
претерати
,
то
данас
свако
види
;
јер
она
по
Турској
тако
вешто
и
сигурно
изравњава
све
стазе
,
да
на
дан
пропасти
Турске
повторити
може
оне
знамените
речи
Бурбона
од
год
:
1814
,
«
Нема
више
доли
само
једног
човека
у
Цариграду
.
“
—
Да
