већод
неколико
година
удата
;
сваки
се
чуди
.
Гдикоје
не
смеду
ни
да
излазе
,
а
ја
,
само
да
је
слободно
било
,
други
дан
би
’
се
тако
показала
слободна
,
као
млада
од
три
године
дана
.
Ето
и
Бранка
!
«
Бранко
лаганим
кораком
к
мени
дође
,
у’вати
ме
за
руку
.
»
Добро
дошао
,
Милане
!
Седнимо
!
«
Мало
заћутасмо
.
Ја
Бранка
гледим
,
Бранко
мене
.
Бранко
крадом
погледи
на
жену
,
па
озбиљан
поглед
на
мене
баци
.
У
десет
година
старији
изгледа
.
На
стиснутим
устима
показује
му
се
душевна
борба
,
а
образ
усиљава
се
скрити
ту
борбу
.
Госпођа
Ханика
гледи
на
Бранка
,
чека
да
он
започне
;
види
се
да
је
наш
поглед
мало
збуњује
.
Ја
не
смем
да
га
питам
:
»
Како
је
Бранко
?
«
—
јер
већ
са
њега
читам
како
му
је
,
па
сам
се
укочио
и
чекам
да
он
започне
;
а
Бранко
је
све
то
приметио
,
па
усиљено
хоће
све
да
забашури
.
»
Па
како
си
ми
,
Милане
?
Гле
како
си
поцрнио
!
То
је
знак
да
ниси
млого
био
са
женскима
.
Мора
по
пољу
да
си
се
мотасао
,
па
нешто
си
ми
се
усићио
.
«
Бранко
се
силом
смеши
.
»
Брате
,
ди
ти
нисам
био
,
и
међ
бранденбургерима
,
и
правио
сам
страшне
ероберунге
.
Чекај
,
имаћемо
времена
о
томе
разговарати
се
.
Па
да
знаш
код
кога
сам
још
био
.
Код
Зоричића
учитеља
,
нашег
старог
пријатеља
.
Како
ме
је
тај
лепо
дочекао
!
Исприповедали
смо
се
.
Било
је
и
о
теби
доста
разговора
.
Жао
му
је
што
ти
ниси
знао
за
њега
,
а
он
за
тебе
,
а
нисте
далеко
били
један
од
другога
.
Јеси
л
’
чуо
што
за
њега
,
знаш
ли
да
он
одавде
на
две
штације
седи
?
«
»
Чуо
сам
недавно
.
Камо
срећа
да
сам
га
одавна
потражио
!
Па
ди
си
још
био
?
«
»
Био
сам
код
твоји
’
у
О
.
Сви
су
здрави
и
поздравили
вас
;
чуде
се
што
вас
још
код
њи
’
нема
.
«
»
Ја
мислим
да
је
у
реду
да
они
нас
најпре
виде
,
ал
’
од
венчања
ни
гласа
им
не
чујем
.
Је
л
’
,
Ханика
,
ваљда
их
твој
штафирунг
толико
задржава
?
«
—
рече
пикантним
тоном
Бранко
.
»
Ваљда
.
Може
бити
,
«
одговори
сипљиво
Ханика
.
Госпођа
Ханика
оде
у
другу
собу
;
сигурно
посла
има
.
Нас
двоје
продужимо
разговор
.
»
Па
,
јесу
л
’
рекли
да
ће
скоро
доћи
?
«
»
Ни
речце
.
«
»
Знам
ја
зашто
не
долазе
.
Па
,
богати
,
како
ти
се
допада
онај
живот
онде
?
«
»
Врло
добро
.
Провео
сам
баш
онако
по
вољи
.
Начинио
сам
већ
и
познанство
.
«
»
Нећеш
ли
се
и
ти
женити
?
«
»
Овом
приликом
не
.
«
»
Ја
мислим
још
у
твом
весељу
да
играм
.
Ал
’
тебе
је
тешко
уловити
.
Ти
си
већ
препреден
лисац
,
него
тако
тек
тумараш
,
па
свет
квариш
.
«
»
Видиш
како
ме
вређаш
;
дакле
,
кад
правим
лустрајзе
,
онда
свет
кварим
?
Треба
да
знаш
да
сам
свуд
добро
примљен
.
«
»
То
верујем
.
«
»
Па
шта
,
зар
не
верујеш
?
«
»
Та
верујем
,
ал
’
не
због
твоји
’
пачији
’
ногу
и
родиног
врата
,
већ
што
чују
да
си
богат
удовац
,
па
сад
би
се
,
наравно
,
све
за
тобом
помамиле
.
Да
си
така
гоља
,
као
што
си
био
пре
нег
’
што
си
узео
нашу
негдашњу
милостиву
,
видио
би
си
,
не
би
те
нико
ни
гледао
од
женски
’
;
не
би
ти
онда
помогао
сав
твој
наранџићки
виц
.
Но
сад
то
на
страну
!
Хоћеш
ли
код
мене
ручати
?
«
»
Не
могу
;
имам
госта
.
«
»
Каквог
госта
?
«
»
Да
знаш
каквог
!
Неког
Чику
.
«
»
Чуо
сам
за
њега
.
Кажу
да
је
особити
бранденбургер
.
Пре
су
га
звали
»
Голубом
«
,
док
није
оматорио
.
Чуо
сам
за
њега
.
Жао
ми
је
што
га
не
познајем
.
«
»
Познаћеш
га
.
Он
ме
је
довде
допратио
.
То
је
особити
човек
.
Свуд
ће
ићи
куд
год
хоћеш
.
Цео
свет
га
воле
.
Кад
си
већ
све
исцрпио
,
кад
већ
не
знаш
како
и
гди
да
се
унтерхалтујеш
,
Чика
,
као
неки
таузенткинстлер
,
одма
’
што
измисли
,
па
немај
бриге
!
Ал
’
данас
не
могу
ти
га
дати
,
јер
је
и
његова
воља
била
да
онде
ручамо
ди
смо
уговорили
,
а
то
је
у
мом
хотелу
.
Но
кажи
кад
да
дођем
к
теби
,
ил
’
кад
ћеш
ти
к
нами
доћи
?
«
»
После
ручка
.
Чекај
ме
.
«
»
Е
добро
,
сад
и
онако
имам
посла
,
да
накупујем
шта
ми
треба
,
па
ћу
те
после
ручка
чекати
.
Сад
збогом
!
«
»
Е
,
сервус
!
«
.
»
Збогом
,
милостива
!
«
—
вичем
.
Она
изиђе
:
»
Збогом
!
«
Отидем
.
Бранко
ми
се
чудан
видио
.
Сад
сам
био
сасвим
уверен
о
томе
што
сам
на
путу
чуо
.
Какав
је
то
поглед
у
Бранка
,
па
какав
разговор
,
—
све
на
инат
расположен
.
А
како
ми
је
било
кад
сам
чуо
милостиву
код
кујне
кикотати
се
!
Мислим
се
:
Боже
мој
,
шта
ће
од
ови
’
људи
бити
?
!
Добра
бити
неће
,
пре
ил
’
после
.
Госпођа
Ханика
није
више
она
Ханика
коју
смо
први
пут
у
О
.
видили
;
њен
садашњи
изглед
,
поглед
,
манири
више
су
за
једну
приличну
штумадлу
.
Нит
’
се
Бранко
што
фали
,
нит
’
ми
говори
како
је
сладак
тај
брачни
живот
.
Хајд
’
оставимо
га
;
видићемо
шта
ће
будућност
донети
;
може
бити
да
ће
све
добро
бити
.
Дођемо
кући
,
а
Чика
ме
већ
чека
.
Он
није
хтео
са
мном
Бранку
да
иде
,
а
не
би
ни
у
реду
било
,
док
не
видим
како
је
код
Бранка
.
Нисам
био
сигуран
да
ћу
га
са
женом
заједно
наћи
.
И
чудим
се
како
је
све
то
преко
срца
узети
могао
,
и
то
без
сваког
интереса
.
Чика
ми
приповеда
,
како
се
шетао
по
вароши
,
па
онда
своје
старе
пријатеље
посећавао
.
Пита
ме
кад
ће
одлазити
.
Кажем
му
кад
се
њему
уздопада
,
стоји
му
на
дишпозицији
.
Он
каже
да
ће
још
један
дан
бавити
се
,
па
онда
опет
даље
.
Седнемо
да
ручамо
,
и
то
насамо
.
Чика
ми
после
ручка
шаптајући
приповеда
,
како
је
свашта
слушао
о
Бранку
,
чудеса
,
како
свет
зна
да
је
Бранко
незадовољан
,
да
је
преварен
.
Каже
да
се
баш
радује
што
ће
Бранко
к
нами
доћи
да
се
с
њим
упозна
.
Падне
нам
на
памет
и
Јелка
.
Чика
каже
да
не
треба
ту
прилику
пропустити
,
нека
се
изврши
тај
абентаер
,
а
он
ће
на
руци
бити
.
И
ја
се
слажем
с
њим
,
ал
’
морам
најпре
са
Бранком
да
сам
начисто
.
А
друго
,
морамо
се
мало
о
томе
и
са
Десићем
посаветовати
,
јер
без
њега
с
Јелком
корешпондирати
не
можемо
.
Десић
како
чује
да
смо
код
куће
,
знам
да
ће
одма
’
ту
бити
,
и
тек
што
није
ту
.
Чику
,
дакле
,
утишам
и
уверим
га
да
друкчије
бити
не
може
.
Чекамо
Бранка
.
Још
га
нема
.
Већ
Чика
нестрпељив
,
каже
:
»
Тај
већ
неће
ни
доћи
.
Богзна
какови
се
црви
њему
по
глави
врзу
!
«
Кад
ето
Бранка
.
Бранка
Чики
,
Чику
Бранку
ауфирујем
.
»
Ево
Бранка
,
Чико
,
што
сам
ти
о
њему
приповедао
!
«
»
Драго
ми
је
особито
.
Имао
сам
срећу
млого
свашта
којешта
о
Вами
чути
,
«
рече
Чика
са
комплиментом
.
»
Ово
је
Чика
.
Не
знам
да
л
’
га
познајеш
?
Честит
муж
!
«
»
Имао
сам
част
млого
добра
о
Вами
слушати
.
«
Рукују
се
.
Бранко
баци
полупоглед
на
Чику
.
Чика
мери
Бранка
,
па
на
лицу
му
се
задовољство
јави
.
Знам
шта
мисли
:
као
бајаги
и
овај
мора
бити
наш
.
Ту
се
сад
заведе
разговор
,
који
није
дуго
трајао
,
јер
је
Бранко
расут
био
,
па
час
о
једном
,
час
о
другом
предмету
говори
.
Види
се
да
тек
Чике
и
етикеције
ради
говори
;
јер
,
ма
шта
смешно
Чика
говорио
,
није
се
насмејао
.
Чика
је
то
приметио
,
па
се
извињава
да
мора
ићи
да
Десића
потражи
;
препоручи
се
и
оде
.
Сад
смо
сами
.
Бранко
хода
горе-доле
;
час
руком
косу
тера
уз
брдо
,
час
браду
глади
,
час
главу
горе
,
час
доле
.
Чекам
да
он
почне
.
»
Ал
’
сам
,
мој
брате
,
накаљао
са
тим
мојим
тастом
и
пуницом
!
«
»
Како
то
!
?
«
»
Та
још
нису
били
код
мене
,
нит
’
што
пишу
,
нит
’
поручују
.
«
»
А
шта
ће
да
поручују
,
шта
ти
је
бриге
до
њи
’
?
«
»
Ал
’
језуитски
говориш
!
Та
нису
још
мојој
жени
ни
најнужније
ствари
послали
.
«
»
Па
ваљда
ће
доцније
послати
;
ваљда
ће
страшно
да
се
покажу
,
па
дају
си
времена
?
«
»
Мани
се
тога
!
Искрено
да
ти
кажем
,
не
допадају
ми
се
ти
људи
.
Та
њи’ова
велика
љубав
и
ласкање
,
док
се
нисам
оженио
,
а
сад
чине
се
и
невешти
.
Казали
су
да
ми
дају
њи’ову
кћер
,
а
не
рањеницу
,
а
овамо
оправили
су
је
као
какву
слушкињу
.
«
»
Па
ти
ниси
ни
тражио
ништа
,
јер
да
си
тражио
,
а
ти
би
си
их
обвезао
био
;
ти
си
само
девојку
узео
.
Па
,
кад
си
с
њом
задовољан
,
а
ти
шта
тражиш
даље
?
«
»
Ја
ништ
’
не
тражим
,
ал
’
само
то
није
лепо
,
што
се
у
свему
невешти
праве
.
Зашто
да
нас
избегавају
?
Из
тога
се
види
да
прама
жене
моје
и
мене
немају
ни
љубави
,
ни
наклоности
.
Ал
’
кажи
ми
право
јеси
л
’
био
код
њи
’
?
«
»
Био
сам
.
«
»
Колико
си
се
онде
бавио
?
«
»
Ни
један
дан
потпуно
.
«
»
Како
су
се
прама
тебе
показали
,
какви
су
прама
мене
?
«
»
Хоћеш
ли
искрено
да
ти
исповедим
?
«
»
Молим
те
,
сасвим
онако
као
што
јесте
.
«
»
Показали
су
се
’
ладни
.
Био
сам
са
Чиком
онде
.
Ако
имају
с
вами
штогод
,
бар
могли
су
мени
друкчије
лице
показати
,
бар
ја
с
њима
немам
ништа
;
ал
’
они
су
због
вас
и
прама
мене
били
’
ладни
.
Гривић
се
бацио
у
своју
свакидашњу
флегму
,
онако
ме
је
примио
као
каквог
свакидашњег
човека
,
о
ком
не
мари
ил
’
му
дошао
,
ил
’
не
;
она
ме
је
опет
са
усиљеном
етикецијом
предусрела
.
Њему
о
вами
ни
бригеша
!
Тек
од
беде
запита
:
»
Шта
ти
не
долазе
?
«
А
она
у
другој
соби
почела
се
тужити
,
као
бајаги
што
још
нисте
к
њој
дошли
,
а
овамо
ред
је
био
на
њима
.
Тужила
се
,
после
тога
,
колико
су
о
весељу
потрошили
,
да
је
од
њи
’
доста
што
су
твојој
жени
,
као
сиротој
девојки
,
учинили
,
да
више
не
може
ни
она
од
њи
’
изискивати
;
једном
речи
,
оданде
не
можете
се
ничему
,
баш
ни
пријатељству
надати
.
Почела
је
тебе
пецкати
,
како
си
ти
чудан
човек
,
како
се
о
теби
свашта
говори
;
но
ја
сам
јој
добро
уста
запушио
;
дошла
је
у
забуну
да
јој
се
све
глава
пушила
.
Чудио
сам
се
како
може
једна
женска
тако
дволична
бити
,
па
сам
се
једио
да
спавати
нисам
могао
,
нит
’
сам
хтео
дуго
да
будем
са
Гривићем
и
са
његовим
бранденбургерима
,
с
којима
се
картао
.
Учинио
сам
се
страшно
солидан
,
па
ујутру
кажем
да
морамо
даље
.
Они
су
ме
тек
утолико
задржавали
,
да
,
се
не
примети
да
не
бране
за
мене
;
тек
су
једанпут
флегматично
казали
:
»
А
зашто
не
останете
?
«
—
па
ме
даље
нису
нудили
,
не
као
оно
пре
твоје
женидбе
,
кад
су
нас
готово
за
јаку
унутра
вукли
.
Из
свега
сам
приметио
,
да
би
волели
да
нисам
ни
дошао
и
да
би
волели
да
им
ни
ти
никад
не
дођеш
;
знаш
да
и
они
неће
к
теби
доћи
.
Ово
ти
искрено
говорим
.
«
»
Сад
већ
све
знам
,
сад
ми
се
тек
очи
отварају
!
Ко
би
то
икад
рекао
о
тима
људма
?
!
Те
слатке
њи’ове
речи
,
па
такве
језуите
још
никад
нисам
нашао
!
«
»
Особито
Гривићка
!
Из
свега
сам
видио
да
је
хтела
фрајла
Ханику
да
ти
на
врат
обеси
.
Немој
се
наћи
увређен
што
тако
говорим
.
Ја
хоћу
да
поштујем
твоју
госпођу
Ханику
,
немам
ништа
против
ње
;
ја
сам
ти
казао
шта
сам
на
Гривићки
приметио
.
«
»
А
шта
чујеш
,
шта
свет
говори
о
мојој
женидби
,
тојест
...
хтео
сам
да
кажем
...
о
Гривићу
и
Гривићки
?
«
»
То
исто
што
сам
ти
ја
казао
,
тојест
...
има
који
и
више
којешта
говоре
,
а
особито
о
Гривићки
,
ал
’
,
знаш
,
и
свет
свашта
лупа
;
зато
сам
све
то
на
једно
уво
примао
,
а
на
друго
напоље
пуштао
.
«
»
Хм
,
дакле
,
то
си
приметио
,
и
то
свет
говори
.
«
»
Па
мани
се
свега
тога
!
Нека
говори
ко
шта
хоће
,
само
кад
си
ти
задовољан
!
«
»
Право
кажеш
.
Само
,
молим
те
,
немојмо
о
томе
више
говорити
.
«
Знао
сам
већ
колико
је
сати
,
кад
Бранко
тако
говори
.
Није
њему
било
ни
до
штафирунга
,
ни
до
тога
што
Гривићеви
к
њему
не
долазе
,
већ
му
се
друго
којешта
по
глави
мути
.
Не
треба
ни
да
вам
кажем
шта
.
Ја
сам
му
читао
све
на
лицу
;
он
је
својим
питањима
хтео
да
покрије
праву
своју
бољу
,
а
да
зна
да
сам
већ
из
његови
’
речи
и
очију
извидио
шта
му
фали
,
знам
да
ме
не
би
ни
запиткивао
.
Бранко
,
замишљен
,
хода
горе-доле
,
ја
чиним
се
канда
то
и
не
примећавам
,
но
узео
сам
на
асталу
лежеће
новине
,
па
као
бајаги
читам
,
а
овако
кад
Бранко
с
леђа
,
а
ја
га
гледим
и
мерим
;
како
лицем
к
мени
,
а
ја
очи
у
новине
забодем
.
Наједанпут
разбере
се
,
па
стане
.
»
Милане
,
опрости
,
морам
ићи
;
имам
млого
посла
,
па
онда
идем
па
кратак
пут
.
Ти
знам
да
ме
још
оставити
нећеш
;
ти
ћеш
си
наћи
донде
каквог
занимања
;
Десић
и
Чика
су
твоји
људи
.
За
две
недеље
нит
’
ме
тражи
,
нит
’
ћу
те
тражити
.
Збогом
!
«
»
Збогом
!
«
Стиснемо
си
руке
,
па
се
тако
растависмо
.
Рад
би
’
био
још
више
с
њим
говорити
и
радо
би
’
га
задржавао
,
ал
’
знам
да
је
тврдоглав
,
па
ме
послушати
неће
.
Сад
сам
сам
.
Страшно
ме
тишти
Бранкова
судба
,
па
се
бојим
да
се
не
разболем
.
Морам
си
тражити
какво
весело
занимање
,
да
ми
малко
разведри
невесело
срце
.
Мислим
се
о
Јелки
.
Ал
’
мрзим
сад
путовати
.
И
ту
се
морам
са
Чиком
и
Десићем
посаветовати
.
Закључим
да
Чику
још
мало
задржим
;
знам
сигурно
да
ми
одбити
неће
.
Он
је
досетљив
,
па
ће
опет
паметно
што
за
срце
измислити
.
Чекам
га
,
чекам
,
већ
се
љутим
што
не
долази
,
кад
наједанпут
неко
клопка
на
врати
,
а
оно
Десић
и
Чика
.
»
Слуге
смо
покорни
!
«
—
рече
Десић
.
»
А
,
господин
Десић
!
Већ
давно
нисам
имао
срећу
.
Седите
!
Па
како
сте
проводили
досада
?
«
»
Врло
добро
.
Штета
што
нисте
ту
били
.
Имали
смо
један
врло
леп
соаре
.
«
»
Та
ваљда
ће
и
отсада
што
бити
!
?
Верујте
ми
,
већ
ми
почиње
бити
дуго
време
.
Дед
’
,
Чико
,
шта
би
сад
добро
било
чинити
?
«
»
Да
сам
као
ти
,
знам
шта
би
’
чинио
.
Начинио
би
’
један
страшан
јукс
,
и
то
са
женскима
.
Ја
кад
сам
у
Бечу
био
,
правио
сам
такве
јуксове
.
«
»
Да
чујемо
какав
је
то
јукс
био
?
«
»
Већ
од
јуче
се
о
том
мислим
.
Да
се
даш
у
новине
метнути
,
да
се
жениш
,
и
то
одма
’
и
кондиције
уметнути
,
па
треба
назначити
ди
ће
се
персоне
видити
.
«
»
Видиш
,
то
је
леп
план
,
и
досад
никад
није
ми
на
памет
пао
.
Морамо
и
то
пробати
.
«
»
Само
,
сад
како
ћемо
?
Хоћемо
ли
да
се
то
само
фрајла
,
ил
’
дама
и
удовица
тиче
;
хоћемо
ли
и
богате
и
сироте
уметнути
?
«
»
Све
без
разлике
.
Богзна
,
може
ми
се
која
допасти
,
у
стању
сам
узети
и
богату
и
сироту
.
Само
је
питање
:
хоће
ли
долазити
?
«
»
Те
колико
њи
’
!
«
»
Сад
је
питање
:
ди
ћемо
место
определити
?
Овде
не
може
бити
,
а
не
може
бити
ни
да
узмем
какав
слободан
квартир
;
није
резон
,
у
каквој
трговини
адреси
да
се
дају
;
и
то
није
у
реду
писма
»
пост
рестант
«
,
и
то
ми
се
не
допада
;
може
каква
хунцвутарија
бити
,
да
писмо
другом
дође
до
руке
.
Не
допада
ми
се
ни
то
,
да
узмемо
какав
пункт
на
променади
,
ил
’
на
другом
месту
за
рандеву
,
ди
би
се
видити
могли
.
То
је
комисно
.
Треба
да
се
то
догоди
на
каквом
солидном
месту
,
и
то
код
какве
женске
персоне
,
која
поверења
има
.
«
»
Ја
знам
баш
такву
.
Воспитана
је
и
свуд
је
радо
имају
;
зна
се
опходити
и
са
нобл
и
са
нижим
светом
.
Њој
се
сваки
поверити
може
.
«
»
Па
ко
је
то
?
«
»
То
је
само
једна
бабица
,
ал
’
што
се
воспитања
тиче
,
могла
би
грофицу
шпиловати
.
Зове
се
госпођа
Ливија
.
«
»
Госпођа
Ливија
?
Откуд
је
она
?
«
»
Она
је
однекуд
из
далека
,
од
врло
добре
куће
,
па
је
пострадала
,
ал
’
способна
и
шармант
у
свачему
.
«
»
Нема
ли
угасито
плаву
косу
и
плаветне
очи
као
небо
,
лице
бело
?
«
»
Јест
.
«
»
Знам
ко
је
;
утолико
боље
.
Је
л
’
давно
овде
?
«
»
Нема
пет
месеци
,
па
је
већ
све
куће
задобила
.
«
»
Знам
је
као
девојку
;
лепа
,
умиљата
женска
је
била
.
«
»
И
сад
је
таква
.
«
»
То
ће
најбоље
и
бити
.
«
То
је
она
иста
Ливија
,
која
није
хтела
Бранка
дочекати
,
док
се
из
далека
врати
,
па
је
била
несретно
удата
и
постала
је
бабица
.
»
То
ћемо
код
ње
визиту
учинити
;
знам
да
неће
за
зло
примити
.
«
»
Баш
ће
јој
мило
бити
;
ономад
Вас
је
баш
спомињала
;
каже
да
Вас
врло
добро
познаје
и
господина
Бранка
,
и
Ви
њу
да
сте
познавали
,
но
сад
мисли
да
бисте
се
од
ње
устручавали
;
она
би
за
срећу
држала
да
је
посетите
.
«
»
Хоћемо
,
с
драге
воље
,
и
никад
не
бисмо
боље
што
за
наш
план
погодили
.
«
»
Ништа
нам
друго
не
остаје
,
него
визиту
учинити
,
па
онда
у
новине
.
Ако
је
по
вољи
...
!
«
»
Хајд’мо
!
«
И
Чика
повиче
:
»
Хајдмо
!
«
—
дуго
му
је
већ
било
на
једном
месту
.
Дигнемо
се
и
одемо
.
Дођемо
до
једне
лепе
велике
куће
.
Десић
каже
да
ту
седи
госпођа
Ливија
.
Покуцамо
на
врата
и
уђемо
унутра
.
»
Драго
ми
је
особито
!
«
»
Господин
Наранџић
...
господин
Чика-Голубовић
...
«
»
Драго
ми
је
!
Изволте
сести
!
Господина
Наранџића
већ
одавна
имам
срећу
познавати
,
па
да
сам
га
само
вид’ла
,
одма
’
би
га
познала
.
«
»
Маркирато
лице
,
милостива
!
«
—
рече
Чика
.
»
И
ја
би
’
Вас
познао
,
милостива
,
по
Вашем
оку
између
стотине
.
Ал
’
сте
и
били
фрајла
,
не
да
Вам
ласкам
,
и
лепа
,
и
нобл
,
и
богата
!
«
»
Немојте
ми
,
молим
Вас
,
то
ни
спомињати
.
Камо
срећа
,
да
сам
сад
оно
што
сам
била
,
знала
би
’
како
треба
у
свету
живити
.
Вами
је
познато
да
је
мој
муж
био
карташ
,
па
ми
је
све
профућкао
.
Фала
богу
што
га
црна
земља
покрива
,
па
сам
сад
бар
на
миру
.
«
»
Не
фали
Вами
ни
сад
ништа
,
милостива
,
Ви
сте
и
сад
љубведостојна
.
«
»
Шта
ми
је
сад
љубведостојно
,
кад
свет
само
на
новац
гледи
!
?
«
»
Молим
Вас
,
нећу
да
питам
како
Вам
се
води
,
но
само
јесте
ли
овде
задовољни
?
«
»
Фала
богу
,
засад
сам
задовољна
;
свуд
сам
у
куће
примљена
,
и
пе
женирају
се
од
мене
ни
највеће
госпође
.
Но
Ви
,
господине
,
Вами
знам
да
се
добро
води
.
Чула
сам
већ
одавна
како
сте
добро
прошли
.
«
»
Чули
сте
сигурно
за
моју
срећу
,
да
сам
се
богато
оженио
?
«
»
И
то
још
како
!
Чула
сам
.
«
»
Чули
сте
и
за
моју
несрећу
,
да
се
моја
милостива
супруга
усопшила
и
мене
на
овом
свету
самог
оставила
?
«
»
То
је
жалосно
,
ал
’
лако
Вам
се
може
помоћи
,
—
ожените
се
.
«
»
Лако
Вам
је
то
казати
,
ал
’
кад
ме
нико
неће
.
«
»
Ха
,
ха
,
—
Вас
неће
?
На
сваки
прст
десет
!
«
»
Ето
Вас
прву
да
запитам
.
«
»
Ви
још
и
сад
ђаволите
,
као
кад
сте
момак
били
,
но
код
мене
то
не
гилта
.
Сад
сам
се
већ
и
ја
испрактицирала
:
нисам
ни
ја
више
девојка
.
«
»
Ја
знам
,
милостива
,
куд
Ви
шибате
;
као
бајаги
,
ја
сам
већ
као
момак
био
интересатор
.
Оно
је
друго
било
,
па
и
онда
нисам
баш
тако
за
интересом
трчао
.
Ви
сте
били
и
лепа
и
богата
,
па
не
можете
казати
да
сам
лудовао
за
Вами
.
«
»
На
то
би
Вам
другом
приликом
могла
што
казати
.
«
»
Знам
шта
мислите
;
је-л’-те
,
Бранко
је
био
онда
Ваш
шампион
?
«
'
»
Па
јесте
,
ал
’
молим
Вас
,
да
Вам
прекинем
реч
,
немојте
заборавити
што
сте
хтели
казати
,
шта
ради
,
бога
Вам
,
Бранко
,
ил
’
...
фалила
сам
...
господин
Бранко
?
—
Он
ту
седи
и
недавно
се
оженио
,
по
још
га
вид’ла
нисам
.
«
»
Чудим
се
како
га
вид’ли
нисте
.
«
»
Кажу
да
је
више
на
страни
.
«
»
Јесте
.
Ал
’
шта
,
Бранко
Вас
зар
још
и
сад
интересира
?
«
»
Интересира
ме
само
судба
његова
,
друго
ништ
’
.
Ја
с
њим
никад
ништ
’
имати
пе
могу
.
Ја
сам
прама
њега
пофалила
;
треба
да
сам
га
дуже
чекала
,
ал
’
моја
гувернанта
ме
на
противно
наговорила
.
Он
ме
је
омрзнуо
,
с
пуним
правом
;
а
кога
он
једанпут
омрзне
,
тога
више
никад
не
заволе
.
Не
знам
да
л
’
зна
да
сам
ја
овде
,
ал
’
и
ако
зна
,
баш
да
ме
види
,
знам
да
ми
не
би
прословио
.
Ал
’
мени
га
је
опет
жао
.
«
»
Па
шта
Вам
га
је
жао
?
—
Та
он
се
по
свом
ћефу
оженио
.
«
»
Ха
,
ха
!
То
Ви
још
ништ
’
пе
знате
.
Нећу
ништ
’
да
говорим
.
Ја
сам
је
једанпут
вид’ла
,
па
већ
знам
колико
је
сати
,
а
наслушала
сам
се
доста
.
«
»
Та
и
боље
да
их
се
манемо
;
знате
,
и
свет
је
неваљао
,
—
свашта
измишљава
.
Но
како
Ви
,
тако
лепа
млада
удовица
,
да
се
не
удате
?
«
»
Знате
,
кога
змија
ује
,
тај
се
и
гуштера
боји
«
»
Зар
смо
ми
гуштери
,
милостива
?
«
—
пита
Чика
.
»
Још
и
горе
.
«
»
Молим
,
милостива
,
ја
нисам
гуштер
;
ево
цео
свет
зна
да
сам
се
»
голуб
«
звао
,
«
—
рече
Чика
,
ком
се
Ливија
допала
,
па
се
у
разговор
и
он
хтео
упустити
,
ал
’
је
фијаско
начинио
,
јер
га
је
Ливија
тек
преко
рамена
смешљиво
погледала
,
па
му
није
ништ
’
ни
одговорила
.
Морам
опет
ја
да
започнем
.
»
Милостива
,
знам
да
сте
имали
као
удовица
доста
прилике
,
па
опет
се
нисте
хтели
удати
.
«
»
Молим
Вас
,
сад
једна
женска
,
као
што
сам
ја
,
мора
добро
очи
отворити
.
Док
сам
курс
слушала
,
било
је
ту
млади
’
медицинара
и
кирурга
,
који
су
ми
хтели
кур
да
праве
,
ал
’
ја
на
те
фићфириће
ни
гледала
нисам
.
«
»
Ретка
добродетељ
!
То
Вам
на
похвалу
служи
.
Ал
’
молим
Вас
,
како
би
ми
сад
у
кредиту
стојали
,
тојест
ја
,
би
л
’
се
могао
оженити
?
И
то
,
извините
ме
,
не
разумем
тако
да
с
Вами
,
јер
будите
уверени
да
су
ми
прошла
времена
још
у
спомену
и
да
Вас
,
поред
Бранка
,
као
рођену
сестру
сматрам
,
па
кад
бисте
баш
и
имали
прама
мене
наклоности
,
што
немате
,
и
нисте
ни
имали
,
—
опет
не
би
’
Вас
могао
узети
,
тако
ми
долазите
сродна
;
но
да
ми
је
онако
,
која
није
тако
сродна
чуства
,
па
да
се
сроди
,
—
то
не
би
’
марио
...
«
»
Коме
лакше
него
Вами
!
«
»
Ал
’
немам
познанства
.
«
»
Лако
је
с
познанством
,
кад
се
која
има
с
каквим
честитим
упознати
.
«
»
Молићу
,
Ви
овде
имате
познанства
?
«
»
Имам
.
Ако
хоћете
,
могу
Вам
бити
проводаџиница
;
и
онако
свуд
се
о
Вами
распитују
,
па
кад
кажем
да
Вас
одавна
познајем
,
а
оне
навале
на
мене
да
се
с
Вами
састанем
,
и
коју
лепу
реч
прословим
,
но
ја
сам
се
устручавала
;
мислим
,
може
ме
господин
Наранџић
фумигирати
,
па
зашто
да
се
излажем
?
А
сад
ми
је
баш
мило
што
сте
ме
посетили
.
«
»
И
мени
је
мило
;
утолико
већма
што
смо
се
споразумели
.
Ја
ћу
Вам
бити
увек
благодаран
.
Да
Вас
не
увредим
,
ако
бисте
и
даље
намеру
имали
у
Вашем
садашњем
благородном
стању
и
позиву
,
женском
полу
и
децама
,
а
поред
тога
и
човечаству
на
ползу
бити
,
то
будите
уверени
да
ја
велика
познанства
имам
и
могу
издејствовати
,
да
првом
приликом
постанете
прва
вармеђска
бабица
;
а
и
иначе
све
моје
остале
силе
стоје
Вам
на
дишпозицији
.
Но
сад
што
би
’
Вас
молио
.
Ви
сте
моја
стара
познаница
,
имаћемо
једно
прама
друго
поверења
.
Господина
Десића
познајете
;
сигурно
Ви
његово
,
а
он
Ваше
поверење
ужива
;
он
ме
је
овамо
и
довео
.
А
ово
је
наш
слатки
Чика
;
он
је
права
кутија
,
што
се
тајне
тиче
.
Сад
извол’те
ме
преслушати
.
Знате
,
ја
сам
човек
гавалер
,
што
је
сваком
познато
,
ко
ме
познаје
;
рад
сам
у
свету
да
живим
и
отсад
као
гавалер
,
ал
’
ако
дође
таква
прилика
,
да
ми
се
допадне
,
ја
ћу
је
узети
.
Мени
је
свеједно
,
била
фрајла
ил
’
удовица
,
богата
ил
’
сирота
.
Ја
сам
се
рад
у
новине
метнути
да
тражим
партију
,
какву
већ
опишем
,
ал
’
које
усхтеду
,
да
дођу
на
определено
место
,
да
се
са
мном
упознају
,
да
видимо
,
да
л
’
се
једно
другом
допадамо
,
да
л
’
нам
се
нарави
слажу
.
Сад
за
тај
план
морамо
имати
једно
солидно
место
:
не
у
хотелу
,
ни
ди
су
мушки
,
не
на
променади
,
не
у
театру
;
а
то
би
,
ваљда
,
могло
код
Вас
бити
,
јер
,
као
што
ми
је
господин
Десић
говорио
,
Ви
сте
овде
врло
добро
примљени
,
и
из
највећи
’
кућа
Вас
посећавају
.
Ја
би
’
,
дакле
,
желио
да
се
,
у
смислу
кондиција
,
те
персоне
код
Вас
инкогнито
,
ал
’
страшно
инкогнито
,
пријаве
.
Ја
се
надам
да
ћете
,
ако
се
примите
,
том
благородном
задатку
потпуно
одговорити
.
Смем
ли
си
надежду
давати
?
«
»
Мени
је
особито
мило
што
ми
толико
поверење
поклањате
,
и
трудићу
се
да
све
на
Ваше
задовољство
учиним
.
Оно
нек
се
зна
ди
се
имају
пријавити
,
и
мора
се
знати
,
кад
се
у
новине
метне
,
ал
’
то
сигурно
неће
нико
знати
ко
се
пријавио
,
јер
ће
то
код
мене
остати
закопано
,
а
надам
се
,
господо
моја
,
и
код
вас
.
Ја
добро
стојим
у
кредиту
,
па
зато
и
имам
поверења
.
Тек
што
сам
овамо
дошла
,
па
две-три
куће
познала
,
ове
ме
,
опет
,
за
неколико
месеци
тако
са
другима
упознаше
,
да
друга
ни
за
годину
дана
не
би
до
тог
познанства
дошла
.
Одма
’
у
почетку
се
почеше
грабити
за
мене
.
Зато
немајте
бриге
,
извол’те
само
на
мене
атресирати
,
па
да
бог
да
било
сретно
!
«
—
одговори
госпођа
Ливија
;
ове
последње
речи
са
мало
лукавим
смешењем
.
»
Е
,
сад
знамо
на
чему
смо
.
Нисмо
ради
време
губити
,
што
је
Вами
скупо
;
дакле
,
ми
се
Вами
препоручујемо
,
као
што
смо
рекли
,
стоји
ли
реч
?
«
»
Стоји
.
«
»
Е
,
сад
збогом
!
—
док
се
опет
не
видимо
,
што
ће
врло
скоро
бити
.
Збогом
!
Баш
ми
је
драго
,
што
ме
је
Десић
овамо
довео
.
Збогом
!
«
»
Службеница
!
Надам
се
опет
скорим
се
видити
.
«
Одемо
.
Кажем
Чики
и
Десићу
да
се
прођу
,
а
мене
мало
на
миру
да
оставе
;
имам
нека
приватна
писма
кући
да
пишем
,
па
ћемо
се
на
вечери
у
хотелу
састати
.
Они
се
драговољно
отцепе
,
а
ја
одо
’
у
квартир
.
Најпре
напишем
два
писма
кући
,
—
прво
је
кућа
,
па
онда
тек
јукс
и
лудорија
,
—
па
станем
размишљати
.
Мислим
се
о
тој
бабици
,
госпођи
Ливији
.
Како
се
судба
код
људи
окреће
!
Каква
је
то
девојка
била
!
Лепа
,
богата
!
Додуше
,
и
сад
је
лепа
,
ал
’
није
богата
.
Па
шта
сам
ја
био
онда
прама
ње
?
Сирома
’
јурат
,
имао
сам
мање
нег
’
ништа
,
јер
имања
нисам
имао
,
а
дуга
доста
.
Од
шнајдера
и
шустера
нисам
могао
по
сокаци
ићи
,
све
сам
се
морао
обзирати
;
и
тек
кад
је
Бранко
милостиву
познао
,
онда
сам
се
ти
’
беда
курталисао
.
Онда
да
сам
је
запросио
,
не
само
да
би
ми
кошар
дала
,
но
нашла
би
се
и
увређена
.
Држао
сам
за
срећу
само
да
јој
могу
паразол
пре’ватити
;
и
то
ми
је
тек
онда
допустила
,
кад
наближе
бољег
није
било
.
Кад
је
заискала
чашу
воде
,
а
ја
трчим
као
луд
,
хоћу
нос
да
разбијем
,
и
мислим
да
сам
велику
услугу
учинио
;
а
она
није
жедна
,
тек
из
шале
је
искала
,
само
да
се
да
служити
,
па
тек
воду
мало
кошта
,
па
се
насмеши
и
остави
.
Мислила
је
да
ће
то
увек
тако
ићи
.
Па
гле
,
какве
промене
!
Она
бабица
а
ја
спаија
.
Сад
знам
да
би
за
мене
пошла
,
ал
’
ја
не
би
’
је
узео
;
волео
би
’
наново
стари
сирома
’
Милан
Наранџић
бити
.
Па
како
је
сад
испрактицирана
,
како
се
претвара
.
Но
мене
ни
она
,
ни
њене
једномисленице
преварити
неће
.
Да
је
Бранко
био
као
ја
,
не
би
га
Гривићка
преварила
.
Распитао
би
био
све
што
се
у
Гривићевој
кући
догађало
и
не
би
се
дао
на
танак
лед
навести
.
Не
знам
,
допала
му
се
Ханика
што
је
била
болесна
,
па
интересант
изгледа
,
па
је
сироче
,
па
Гривић
солидан
,
учтив
човек
,
па
Гривићка
пуна
етикеције
;
канда
није
могао
и
на
другој
каквој
болесници
интересантно
наћи
,
канда
нема
доста
сирочади
,
па
ништа
не
ваљаду
,
па
канда
за
неколико
пута
не
може
се
човек
и
добрим
показати
.
Та
ђаво
се
каткад
и
у
јагњећу
кожу
облачи
.
Треба
ту
малко
и
познати
и
искусити
с
ким
ће
човек
и
сладост
и
горчину
овог
живота
делити
.
Ја
сам
моју
узео
већ
кад
смо
се
добро
упознали
.
И
ја
њој
нисам
био
на
штету
,
ал
’
још
мање
она
мени
.
Не
би
ни
Цифрић
узео
био
Фишпауховицу
,
да
је
није
пре
добро
познавао
.
Него
људи
све
тако
по
мраку
тумарају
,
па
се
играју
жмуре
.
Ја
не
би
’
Бранкову
Ханику
узео
.
Не
знам
за
што
?
!
Зар
за
оно
мало
лица
?
Лице
прође
као
цвет
,
па
ако
,
осим
тога
,
нема
новаца
,
ни
срца
,
то
онда
не
вреди
ништа
.
Тако
сам
се
дуго
мислио
,
док
не
дође
Чика
и
Десић
.
Ево
и
њи
’
.
»
Шта
је
,
Чико
,
шта
си
се
ти
тако
задувао
?
«
»
Пусти
да
седнем
;
учинио
сам
један
југендштрајх
.
Одем
ја
са
Десићем
на
променаду
.
Била
је
музика
,
ал
’
већ
је
сунце
заодило
,
већ
се
почеше
разилазити
.
Опазимо
две
лепе
даме
,
а
ми
за
њима
;
оне
мало
брже
,
ал
’
ми
јуримо
.
Кад
смо
и
’
стигли
,
а
ми
се
метнемо
у
позитуру
,
а
оне
почеше
кокетирати
,
смеше
се
.
Чујемо
ди
се
разговарају
;
чујемо
и
то
,
како
једна
каже
,
она
лепша
,
и
то
смешећи
се
:
»
Онај
мали
ми
се
допада
.
Штета
што
није
млађи
!
«
Вучем
Десића
да
их
ословимо
;
ал
’
је
он
мој
шегрт
у
тим
стварима
,
па
се
забунио
.
Штета
што
нисам
у
десет
година
млађи
,
па
би
’
му
показао
шта
је
Чика
!
Ал
’
још
ни
сад
га
се
не
футирам
.
Ал
’
он
оклева
,
док
не
дође
неки
други
и
отпрати
их
кући
,
и
зато
сам
се
задувао
.
Но
ја
сам
гладан
.
Хоћемо
ли
сад
конференцију
држати
,
ил
’
после
вечере
?
«
»
После
вечере
.
Ту
ћемо
у
мом
салону
и
вечерати
.
«
»
И
боље
.
Ми
нећемо
да
нам
пиље
у
зубе
,
кад
једемо
;
јер
,
кад
једемо
јаребице
и
фазане
,
они
нас
гледају
као
неко
чудо
;
мисле
да
ћемо
банкротирати
,
а
то
је
код
нас
што
обично
.
Није
л
’
тако
?
«
»
Тако
је
,
Чико
.
Баш
си
ми
сад
дао
густ
на
јаребице
.
Хајдмо
,
звон’мо
па
да
вечерамо
.
«
Звонимо
.
Дође
келнер
.
Баш
све
дамо
оно
донети
што
је
Чика
хтео
,
и
све
је
добро
било
,
јер
је
Чика
бонвиван
да
му
пара
нема
,
па
ништ
’
неће
што
је
зло
.
После
вечере
саветујемо
се
.
Реч
је
о
том
како
ћемо
за
женидбу
анонцу
начинити
.
Један
’
оће
овако
,
други
онако
:
сваки
има
у
нечем
право
.
Ја
си
све
у
мисли
забележим
,
а
најбољи
сам
на
перу
,
па
онда
две
анонце
напишем
.
Прва
је
овако
гласила
:
”
Један
млад
човек
,
нешто
преко
тридесет
година
,
тражи
себи
заручницу
.
Он
има
годишње
20
.
000
форинти
прихода
.
Заручница
,
ако
је
преко
четрдесет
година
стара
,
мора
имати
20
.
000
ф
.
годишњег
прихода
;
ако
је
од
тридесет
до
четрдесет
—
10
.
000
ф
.
;
од
двадесет
до
тридесет
5
.
000
ф
.
;
од
петнаест
до
двадесет
3
.
000
ф
.
Од
прве
категорије
не
мора
бити
лепа
,
од
друге
нека
је
само
прилична
,
од
треће
и
четврте
мора
бити
врло
лепа
.
Због
какве
изванредне
околности
може
се
у
последњим
двема
категоријама
нешто
и
попустити
.
Крштена
се
писма
не
изискују
.
Адреса
на
хаусмајстора
куће
бр
.
1
.
200
.
Дотична
дама
има
се
ил
’
лично
ил
’
са
фотографираним
портретом
онде
претставити
.
Тајност
ће
се
најстрожије
набљудавати
.
“
Друга
је
овако
гласила
:
”
Један
старијег
доба
,
ал
’
имућан
човек
,
жели
се
оженити
са
једном
сиротом
девојком
између
15—21
године
.
Мора
лепа
бити
и
добра
газдарица
;
друго
се
ништ
’
не
тражи
.
Даља
известија
са
атресом
на
кућу
бр
.
1
.
000
код
хаузмајстора
.
За
тајност
јамчи
се
.
“
Обе
анонце
одобрио
је
и
Чика
и
Десић
.
Број
1
.
000
.
Ту
седи
једна
присна
другарица
госпође
Ливије
,
па
ме
Десић
уверава
,
да
се
о
ничем
не
сумњам
;
онде
је
тако
исто
сигурно
као
под
бројем
1
.
200
.
Хајд
’
да
пробамо
!
Десић
ће
и
то
Ливији
на
знање
дати
.
Сад
дам
обе
анонце
Десићу
да
их
у
новине
стави
,
ал
’
додам
и
то
да
чувају
тајну
,
да
се
ја
сасвим
не
шалим
,
јер
ако
би
ми
се
која
допала
,
могу
је
и
узети
.
То
сам
и
зато
рекао
,
да
се
не
би
Десић
са
тим
јуксом
унапред
’
дегод
пофалио
,
па
и
Чика
да
се
ди
из
јукса
не
изрече
.
Десић
оде
,
а
ја
и
Чика
останемо
,
но
нисмо
се
дуго
бавили
,
—
легнемо
и
ми
.
Сутрадан
дође
Десић
и
јави
нам
да
је
већ
у
новине
метнуо
и
сутра
ће
изићи
.
Добро
.
Но
још
ми
и
глас
донесе
,
да
ће
и
на
број
1
.
000
тако
исто
све
у
реду
бити
,
као
код
госпође
Ливије
.
Са
хаусмајстерима
је
у
споразумљењу
.
Десић
ми
још
и
једно
писмо
преда
.
То
је
писмо
предано
неком
страном
приликом
госпођи
Ливији
од
стране
Јелке
,
да
га
мени
како
год
достави
.
Познате
су
биле
.
Јелка
није
ни
пошти
веровала
,
но
послала
га
је
по
свом
поузданом
човеку
.
Отворим
писмо
.
„
Слатки
Милане
!
„
Ти
си
за
мене
сасвим
заборавио
,
није
ни
чудо
,
међу
толиким
дамама
...
а
да
знаш
како
ја
за
тобом
чезнем
и
венем
...
ал
’
бадава
такви
су
мушки
...
па
зар
да
си
и
ти
такав
,
не
,
не
,
не
могу
да
верујем
.
Надам
се
још
,
да
ћеш
бољу
мога
срца
уталожити
,
ја
сам
готова
за
тобом
и
у
ватру
и
у
воду
,
само
ми
поручи
кад
хоћеш
,
ја
сам
готова
и
сестру
и
шогора
оставити
,
само
ако
је
твоја
воља
,
можеш
се
сасвим
поверити
госпођи
Ливији
,
јербо
сам
с
њом
на
врло
доброј
нози
,
отпиши
ми
,
голубе
мој
,
да
не
вене
за
тобом
тако
дуго
...
твоја
до
смрти
Јелка
с
.
р
.
“
Насмешим
се
и
дам
га
Десићу
и
Чики
да
га
прочитају
.
Чика
се
насмеје
,
а
Десић
једнако
штудира
писмо
.
Мислим
се
,
сад
није
време
да
ју
цитирам
,
но
поверим
Десићу
да
јој
у
моје
име
отпише
,
и
онако
је
он
прво
писао
;
она
држи
Десићеву
руку
за
моју
.
Кажем
му
да
јој
пише
,
да
се
претрпи
једно
три
недеље
,
све
ће
онда
боље
бити
,
и
поручићу
јој
;
писмо
,
пак
,
преко
Ливије
да
се
експедира
.
Нека
га
сам
он
код
куће
напише
,
јер
друго
ми
је
у
глави
сада
.
Ако
дође
до
чега
,
могу
се
натраг
повући
.
И
иначе
нисам
баш
рад
био
да
фамилију
оставља
,
па
да
узимам
банбадава
ђавола
на
врат
.
Десић
се
тога
радо
прими
.
Е
,
сад
чекамо
сутрадан
,
да
видимо
како
ће
се
анонце
примити
.
ВИИ
Сутрадан
пошљем
Чику
и
Десића
да
иду
по
вароши
,
по
кафанама
и
свуда
,
само
да
докуче
шта
се
о
тим
анонцима
говори
.
Кажем
им
да
ћемо
се
само
увече
састати
,
да
им
што
више
времена
остане
на
телбизење
.
И
ја
се
по
вароши
шетам
и
штудирам
лица
;
све
ме
гледају
,
све
се
осврћу
за
мном
.
Ал
’
то
су
исто
и
пре
чинили
,
па
ме
ништ
’
не
тушира
;
идем
гордо
и
гледим
преко
рамена
.
Једва
чекам
да
вече
дође
.
Кад
увече
,
а
ето
Чике
и
Десића
.
Питам
их
шта
су
чули
.
Приповедају
ми
како
сви
држе
анонцу
на
бр
.
1
.
200
да
се
мене
тиче
,
а
ону
бр
.
1
.
000
од
Чике
,
они
који
Чику
познавали
нису
.
Чика
се
радује
;
каже
да
ће
да
начини
какав
југендштрајх
.
Били
су
код
госпође
Ливије
,
па
им
каже
да
су
већ
били
млоги
мушки
код
ње
и
на
бр
.
1
.
000
,
ал
’
све
је
она
тако
уредила
,
да
баш
ни
један
од
њи
’
неће
знати
ко
је
,
ни
шта
је
,
па
ни
даме
које
се
појављивале
буду
.
Женске
се
никакве
још
јављале
нису
.
Ал
’
и
како
за
тако
кратко
време
!
Данас
и
сутра
ће
се
само
глас
да
распростире
,
па
ће
тек
после
бити
рајтераја
по
вароши
.
И
то
ми
је
од
стране
Ливије
дато
на
знање
,
да
како
шта
буде
на
којем
броју
,
одма
’
ће
ми
бити
јављено
.
Само
ме
моли
,
да
за
три
дана
нико
од
нас
к
њој
не
долази
.
Ми
чекамо
.
Донде
се
са
другим
чим
забављамо
;
у
вароши
се
увек
нађе
за
беспосличара
којекакви
’
ситнарија
,
које
није
вредно
ни
да
вам
опомињем
.
Четврти
дан
пошље
ми
госпођа
Ливија
једно
писманце
.
Прочитам
га
:
зове
ме
да
к
њој
дођем
.
Одма
’
се
опремим
.
Десићу
и
Чики
оставим
цедуљу
,
да
ме
нигди
не
траже
;
нека
чине
што
год
хоће
,
само
нек
оставе
на
миру
госпођу
Ливију
и
бр
.
1
.
000
.
Одем
Ливији
.
Куцнем
,
уђем
.
»
Службеница
,
баш
добро
кад
сте
одма
’
дошли
.
Већ
се
јављају
,
и
овде
и
на
бр
.
1
.
000
.
Овде
је
прво
била
једна
лепа
госпођа
,
и
то
удовица
,
около
тридесет
година
,
има
3
.
000
ф
.
годишњег
прихода
,
ал
’
казала
сам
јој
да
по
анонци
мало
ће
бити
,
нег
’
опет
дала
сам
јој
надежду
да
сте
Ви
врло
добар
и
да
ћете
што
и
попустити
.
Доћи
ће
пред
вече
у
седам
сати
,
а
ја
ћу
начинити
један
мали
инкогнито
те-соаре
;
никог
неће
бити
,
осим
нас
троје
.
Била
је
,
опет
,
једна
удовица
,
дама
около
триест
и
пет
година
;
та
ће
опет
доћи
сутра
у
то
исто
доба
на
инкогнито
соаре
;
и
та
има
годишње
3
.
000
ф
.
Има
,
опет
,
једна
нешто
преко
четрест
година
,
прилична
је
,
има
5
.
000
;
та
ће
доћи
прексутра
па
соаре
...
ал
’
фалила
сам
,
не
на
соаре
,
нег
’
на
мали
асамбле
.
Једна
,
опет
,
около
педесет
година
стара
,
нећу
сад
још
да
је
именујем
,
има
10
.
000
ф
.
годишње
;
та
није
дошла
,
него
дала
ме
звати
,
дала
ми
је
свој
фотографисан
лик
и
поздравила
Вас
да
је
посетите
;
врло
ће
Вас
радо
дочекати
.
После
на
бр
.
1
.
000
јавило
се
већ
сијасет
,
и
са
матерама
,
и
без
матера
.
Има
красни
’
,
лепи
’
девојчица
,
с
којима
би
човек
сретне
дане
проводити
могао
.
Има
међу
њима
и
лепи
’
,
воспитани
’
машамода
;
ал
’
Вас
могу
уверити
,
господин
Наранџић
,
да
су
особите
девојке
,
само
им
срећа
фали
.
То
је
све
засад
,
а
који
дан
биће
их
сијасет
.
Сад
од
Ваше
воље
и
густа
стоји
да
себе
и
њи
’
...
ил
’
пофалила
сам
...
коју
од
њи
’
усрећите
.
Које
су
се
на
моју
нумеру
прејавиле
,
ево
им
фотографије
.
«
Извуче
из
ормана
фотографична
портрета
.
Она
прва
од
3
.
000
ф
.
види
се
здраво
лепа
,
само
сувише
шмахтенд
.
Она
од
5
.
000
ф
.
лепа
,
но
прама
мене
,
будући
сам
врло
сув
,
врло
дебела
,
ал
’
пасира
.
Она
од
10
.
000
ф
.
претерано
је
дебела
;
трбу
’
неисказано
велики
.
Е
,
сад
да
бирам
!
Оне
на
бр
.
1
.
000
би
ми
се
најбоље
допадале
:
какви
’
ту
нема
блондина
и
бринета
,
па
све
феш
изгледају
,
ал
’
бадава
,
немају
новаца
!
Кажем
госпођи
Ливији
да
ћу
термине
соареа
точно
одржати
,
и
видићу
да
л
’
се
слажемо
у
натури
.
Тако
и
то
желим
и
на
бр
.
1
.
000
ствар
уредити
.
Госпођа
Ливија
је
на
све
готова
и
у
свему
точна
.
Ја
одржим
термин
соареа
и
први
и
други
дан
.
Фине
даме
,
врло
смо
се
добро
унтерхалтовали
.
Госпођи
од
10
.
000
нисам
хтео
визиту
правити
,
јер
сасвим
није
била
за
мене
.
Кад
би
’
се
с
њом
шетао
,
тек
би
’
се
бламирао
;
већ
је
близу
шесет
година
.
Међутим
,
одем
са
госпођом
Ливијом
и
на
бр
.
1
.
000
.
Упознам
се
лично
са
љубведостојним
фрајлицама
.
Ал
’
кратко
је
време
,
ди
ће
човек
за
два-три
дана
у
све
да
проникне
;
треба
ту
мало
више
времена
.
Правим
дуже
термине
,
упознам
се
све
већма
и
већма
на
обадве
нумере
.
Сваки
дан
се
нове
и
нове
јављају
,
и
то
тако
инкогнито
,
да
нико
о
томе
ништ
’
не
зна
,
само
ја
,
госпођа
Ливија
и
она
персона
које
се
тиче
.
Ту
сам
сад
за
две
недеље
врло
лепе
дане
провео
;
никад
их
заборавити
нећу
!
Ал
’
од
женидбе
нема
ништа
.
На
бр
.
1
.
200
ни
једна
својој
категорији
не
одговара
;
свака
млого
мање
има
.
На
броју
1
.
000
,
као
што
реко
’
,
не
може
се
ништа
чинити
,
јер
су
сироте
,
а
сирота
,
кад
дође
до
среће
,
побесни
.
Ал
’
,
опет
,
ако
их
и
нисам
хтео
узети
,
опет
учинио
сам
оно
што
човек
треба
прама
сироте
да
чини
:
нешто
сам
мало
дао
свакој
на
аусштафирунг
,
и
то
само
из
чистог
,
бистрог
сажалења
прама
радени
’
сиротица
.
И
оне
су
задовољне
биле
.
О
томе
нико
нек
се
не
сумња
.
Но
већ
време
је
било
да
целу
ствар
прекинем
,
ал
’
тешко
иде
,
јер
које
што
сам
се
ја
већ
на
те
абентаере
научио
,
које
пак
што
сам
све
нове
и
нове
понуде
за
женидбу
добијао
.
Мало
помало
одучиле
се
од
бр
.
1
.
200
.
Но
иа
бр
.
1
.
000
дуже
је
трајало
,
јер
се
онде
Чика
облизивао
;
он
се
потајно
издавао
за
ауктора
друге
анонце
.
Ал
’
опет
није
успео
:
неће
ни
једна
за
њега
да
пође
;
кажу
да
је
матор
.
Ал
’
оне
би
се
саме
у
том
варале
,
јер
Чика
да
је
из
истине
на
женидбу
мислио
,
па
да
се
показао
онако
,
као
човек
од
велике
сермије
,
све
би
летиле
за
голубом-чиком
.
Наједаред
све
престаде
,
само
она
милостива
са
10
.
000
годишњег
не
да
мира
.
Даје
велике
презенте
госпођи
Ливији
,
само
да
ме
приволи
да
јој
визиту
учиним
.
Рескирам
се
једанпут
и
одем
на
визиту
.
Врло
ме
лепо
дочекала
.
Собе
красота
,
салон
велики
.
Зове
ме
на
ручак
једанпут
,
двапут
.
На
једаред
изиђе
она
сама
с
фарбом
на
среду
и
пита
ме
:
би
л
’
се
ја
женио
?
Кажем
јој
да
би
’
,
ал
’
по
мом
познатом
програму
.
Она
ми
искрено
каже
да
би
пошла
за
мене
.
Ја
јој
искрено
кажем
да
немам
против
тога
ништа
,
али
рад
сам
да
ми
цело
имање
после
њене
смрти
поклони
,
и
то
да
се
одма
’
у
форми
моринга
осигура
.
Она
се
на
то
мало
увређена
нашла
,
па
само
каже
да
ће
се
промислити
и
на
знање
дати
.
Ја
одем
.
Она
ме
никад
не
зове
,
а
онамо
не
идем
;
сигурно
се
промислила
да
није
рада
моринговати
,
и
тако
ја
сасвим
изостанем
.
Госпођа
Ливија
не
само
од
поменуте
госпође
што
је
презенте
добивала
,
него
је
добивала
и
од
други
’
,
само
да
им
на
руку
иде
.
Кад
сам
први
пут
у
госпође
Ливије
кућу
ступио
,
било
је
прилично
покућства
,
ал
’
сад
као
год
у
какав
салон
да
ступиш
.
И
то
је
добила
само
од
удовица
.
Било
је
после
чак
из
околине
,
а
не
само
из
вароши
,
који
су
своје
кћери
нудили
,
и
долазили
су
госпођи
Ливији
са
фотографисаним
портретама
и
са
забележеним
миразом
.
Лично
их
нису
хтели
претставити
,
нег
’
су
ме
инвитирали
,
да
ја
к
њима
дођем
.
Ал
’
само
да
нико
о
томе
не
зна
да
кћери
своје
нуде
,
доносили
су
госпођи
Ливији
лепе
презенте
.
И
ја
им
то
нисам
замерао
,
јер
сваки
отац
гледи
да
добро
своју
кћер
уда
.
Тако
је
госпођа
Ливија
доста
профитирала
,
без
да
је
икакве
користи
тражила
.
Тако
исто
и
њена
пријатељица
на
бр
.
1
.
000
,
једна
вешта
блуменмахерка
.
Ја
од
моје
стране
био
сам
благодаран
,
особито
прама
госпође
Ливије
,
и
знам
да
се
не
може
против
мене
потужити
.
Ал
’
искрено
исповедам
,
да
она
није
била
интересаторка
,
имала
је
најлепше
намере
,
и
што
је
учинила
,
учинила
је
у
хатар
као
прама
свог
старог
познаника
и
Бранковог
пријатеља
,
а
ја
држао
сам
си
си
за
неку
сатисфакцију
,
што
сам
могао
учинити
нешто
добра
оној
која
је
негда
на
мене
слабо
гледала
,
ил
’
баш
фумигирала
.
Пале
су
ми
на
памет
млоге
фрајле
,
којима
су
прагове
обијали
,
а
оне
се
гордиле
као
Ливија
,
па
су
тако
исто
као
и
она
прошле
.
Госпођу
Ливију
су
после
тога
млого
оговарали
што
се
мало
опоравила
,
ал
’
нису
имали
право
;
и
опет
искрено
вам
исповедам
да
је
госпођа
Ливија
оно
чинила
,
што
је
,
по
свом
положењу
,
прама
мене
чинити
имала
;
и
који
би
што
против
ње
прословио
,
против
тога
би
’
ја
увек
био
.
Прошао
је
,
дакле
,
и
тај
јукс
и
Чикин
југендштрајх
.
Десић
,
међутим
,
другим
се
чим
забављао
.
Он
је
врло
добро
знао
да
за
њега
није
ни
бр
.
1
.
200
,
ни
бр
.
1
.
000
.
Он
је
већ
сувише
познат
био
,
па
није
имао
надежде
да
ће
што
профитирати
.
Зато
,
док
сам
се
ја
са
тим
намерама
бавио
,
склопио
је
и
он
план
за
себе
;
но
није
му
добро
за
руком
пошао
.
Десић
је
већ
одавна
на
Јелку
око
бацио
,
па
кад
је
видио
да
ја
баш
тако
за
њом
не
чезнем
,
одважио
се
што
у
своју
корист
код
ње
покушати
.
Са
својим
лицем
и
именом
не
би
ни
најмање
успео
,
јер
Јелка
не
би
га
слушала
;
ал
’
та
му
је
околност
на
руци
била
,
што
је
он
својом
руком
у
моје
име
Јелки
оба
писма
писао
и
потписивао
.
Ово
друго
нисам
ни
читао
.
Кад
сам
Десићу
допустио
да
у
моје
име
оно
друго
писмо
напише
,
он
га
је
сасвим
по
својој
ћуди
написао
.
Кад
је
видио
да
је
већ
са
мојим
абентаером
око
краја
,
а
он
хајд
’
да
употреби
прилику
,
те
напише
у
трећем
писму
,
за
које
ја
нисам
ни
знао
,
да
Јелка
дође
одма
’
госпођи
Ливији
,
и
то
определи
и
дан
кад
.
Јелка
дође
.
Баш
тај
дан
није
дошао
Десић
к
мени
,
а
ја
сам
имао
са
Чиком
посла
,
јер
је
Чика
отпутовати
хтео
,
већ
му
је
дуго
било
време
,
па
га
никако
задржати
не
могу
.
Чика
каже
да
ће
и
к
Јелки
сврнути
и
пита
ме
хоћу
ли
што
да
јој
поручим
.
Поручим
јој
да
се
још
мало
претрпи
,
па
ћу
ја
сам
доћи
к
њој
да
је
посетим
.
Чика
се
опрости
и
оде
.
Ја
мислим
још
кад
ћу
ићи
к
Јелки
,
ал
’
кад
наједаред
дође
порука
од
госпође
Ливије
,
да
је
код
ње
госпођа
Јелка
и
чека
ме
.
Зачудио
сам
се
откуд
тако
брзо
,
кад
јој
ни
поручио
нисам
да
дође
.
Кад
онамо
,
а
ја
ју
нађем
уплакану
.
Зачудим
се
.
Питам
је
шта
јој
фали
,
а
она
,
кад
си
очи
убрисала
,
одговара
ми
.
Ливија
је
изашла
.
»
Видиш
,
Милане
,
како
сам
прошла
.
Добила
сам
писмо
да
данас
дођем
.
Сестра
и
шогор
осетили
су
да
те
волем
и
да
за
твоју
љубав
у
В
.
идем
;
стали
су
ми
на
пут
да
не
идем
,
посвадим
се
са
сестром
и
шогором
,
и
претила
сам
им
да
ћу
мој
капитал
отказати
.
Но
они
и
онда
силом
хоће
да
ме
задрже
.
Ал
’
ја
се
разљутим
,
па
без
да
су
знали
,
упаковала
сам
нешто
хаљина
,
на
сам
овамо
побегла
.
Ал
’
кад
сам
овамо
дошла
,
а
оно
господин
Десић
дође
и
каже
ми
да
ниси
овде
,
да
си
већ
отпутовао
,
па
је
почео
мени
курмахерај
правити
,
па
ми
је
казао
да
ти
нећеш
ништ
’
за
мене
да
знаш
.
Ја
му
нисам
веровала
,
ал
’
он
ми
каже
да
ти
ниси
мени
та
писма
писао
,
него
он
,
и
узме
перо
и
тинту
,
па
је
почео
писати
,
па
је
акурат
његова
рука
.
Ја
сам
се
забунила
,
а
он
ме
још
већма
забуњивао
,
јер
је
клекао
пред
мене
,
па
је
искао
опроштење
и
исповедио
ми
,
да
је
он
све
то
чинио
што
лудује
за
мном
,
па
ми
силом
руку
љуби
,
ал
’
ја
се
још
већма
разљутим
,
вичем
:
»
Полицај
,
ватра
!
«
Десић
се
уплашио
,
па
је
побегао
,
а
ја
сам
се
тако
уплашила
,
да
још
и
сад
имам
херцклопфен
.
Ево
та
писма
,
само
погледај
!
«
»
Знаш
,
мила
Јелка
,
оно
је
истина
да
сам
ја
са
њим
прво
писмо
писао
,
јер
ме
онда
палац
на
вр’у
јако
болео
,
а
ти
то
не
знаш
,
јер
се
нисам
теби
тужио
;
после
друго
писмо
је
он
у
моје
име
писао
,
знаш
да
не
буду
две
руке
у
корешподенцији
;
и
ту
сам
му
се
сасвим
поверио
,
мислио
сам
да
је
мој
искрен
пријатељ
,
који
зна
тајну
чувати
.
За
треће
писмо
ништ
’
не
знам
.
Видим
да
сам
фалио
,
опрости
ми
.
Ал
’
обећавам
ти
да
више
нећу
са
Десићем
никаквог
посла
имати
.
Дај
,
молим
те
,
да
читам
та
писма
.
«
Узмем
оно
друго
које
сам
по
наруџбини
послао
,
без
да
сам
га
читао
,
па
га
у
себи
читам
.
„
Љубезна
Јелка
!
”
Буди
на
опрезу
,
па
кад
ти
поручим
,
одма
’
до
дођеш
,
и
то
к
госпођи
Ливији
.
Сад
ме
само
неки
важни
послови
задржавају
.
Буди
донде
спокојна
и
уверена
о
љубави
твога
...
тебе
до
смрти
љубећег
...
М
.
Н
.
“
»
Но
то
је
велики
шпицпуб
!
«
Пружи
сад
последње
.
„
Сладчајша
Јелка
!
„
Сад
немој
ништ
’
да
оклеваш
,
но
како
добијеш
ово
пар
реди
,
а
ти
одма
’
сутра
,
тојест
у
четвртак
,
дођи
госпођи
Ливији
,
ако
хоћеш
да
будем
на
веки
твој
.
.
.
М
.
Н
.
“
»
Но
то
је
инпертинент
шпицпуб
.
Ја
сам
баш
данас
поручио
по
Чики
,
који
је
мало
пре
отпутовао
,
да
дође
к
теби
и
да
ти
каже
да
се
мало
претрпиш
,
докле
ти
што
не
поручим
.
Сирома
’
Чика
,
сад
ће
се
бадава
трудити
!
Ал
’
нека
,
наћи
ће
си
он
друштва
.
«
Јелка
се
умирила
.
Ја
јој
правим
кур
из
учтивости
један
,
два
,
три
,
пет-шест
дана
,
и
она
је
сасвим
задовољна
.
Шетам
се
с
њом
по
сокаци
,
па
јој
све
познате
даме
завиде
.
Није
била
ружна
,
могао
сам
се
с
њом
шетати
.
Разгласи
потајно
да
је
просим
,
да
ћу
је
узети
.
Нико
није
то
веровао
,
па
и
она
сама
тешко
,
па
тек
издалека
наговешћује
шта
свет
о
мени
и
о
њој
говори
.
Мени
је
већ
доста
било
,
време
је
да
се
на
леп
начин
од
ње
опростим
.
Шогор
и
сестра
пишу
јој
да
се
врати
,
прете
јој
да
ће
по
њу
доћи
.
Она
им
поручује
да
то
нипошто
не
чине
,
јер
је
она
од
себе
госпођа
.
Напослетку
и
сам
је
почнем
наговарати
да
се
врати
,
јер
се
глас
разнео
