ЧИЧА
ТИМА
.
ПРИПОВЕТКА
ИЗ
УЧИТЕЉСКОГ
ЖИВОТА
.
И
.
У
вароши
Перковцу
нема
ничега
,
што
би
било
вредно
описивања
,
те
га
,
ваљда
,
стога
и
заборавише
географи
на
земљовиду
Србије
забележити
,
а
то
је
оно
,
што
је
моје
српско
осећање
увредило
.
Тако
свака
српска
кућа
мора
већ
и
по
самој
природи
имати
нешто
,
што
је
одиста
знатно
.
У
свакој
се
мора
наћи
или
неки
старац
,
који
још
није
заборавио
на
турски
селам-алећ
,
или
нека
фрајлица
,
која
је
од
неке
куварице
научила
успијати
се
и
изговарати
покварено
немачки
:
„
Кис
ди
хонд
!
“
или
,
напослетку
,
нека
стрина
,
која
зна
у
пасуљ
гледати
,
врачати
и
бајати
.
Али
у
самоме
Перковцу
,
и
осим
таких
ситница
,
беше
једно
сокаче
,
које
је
са
своје
особености
заслужило
,
да
му
се
по
могућству
име
сачува
.
То
је
био
као
неки
ћорсокак
,
који
је
водио
од
цркве
касарни
.
Одмах
у
првој
кући
тога
сокачета
живела
је
једна
Гркиња
,
што
је
имала
два
мужа
;
неки
говоре
,
и
више
...
А
у
другој
кући
становао
је
један
Грк
;
тај
је
,
опет
,
држао
две
жене
!
...
Ја
мислим
да
би
така
знатност
доста
била
,
да
прослави
читаву
варош
,
а
то
ли
неће
једну
кућу
...
Лева
је
страна
тога
сокачета
коровом
,
као
неком
густом
шумом
,
обрасла
,
у
којој
,
место
славуја
,
зелене
жабе
прижељкују
;
а
десном
страном
,
баш
поред
плотова
,
љубав
је
прокрчила
стазу
,
па
где
је
најшира
,
најутрвенија
,
ту
је
и
кућа
лепе
госпође
Гркиње
.
Није
то
кристал-палата
,
него
као
и
друге
сељачке
кућице
:
уђеш
у
авлију
—
коров
,
у
башти
—
коров
,
на
тавану
такође
—
коров
!
...
Дакле
,
као
што
видите
,
прави
идеал
скромне
усамљености
...
Што
се
пак
саме
личности
њене
тиче
,
за
њу
се
није
могло
рећи
,
да
је
ружна
,
а
још
мање
,
да
је
лепа
.
Овоме
је
много
штошта
недостајало
,
али
се
она
по
могућству
трудила
,
да
све
те
природне
мане
улепша
;
а
ту
су
јој
била
разна
белила
,
руменила
и
гарила
на
услузи
.
Једно
јој
жао
беше
,
што
не
може
и
пепељаве
зенице
црно
да
офарба
,
тиме
би
,
вели
,
постала
права
грчка
лепота
...
А
што
се
мужа
њеног
тиче
,
то
вам
је
поштовања
достојан
човек
!
Јединствен
тип
сеоског
учитеља
;
човек
пун
,
дебео
,
омален
,
на
лицу
пуно
ситних
и
крупних
борица
,
а
уз
то
је
у
свако
доба
добро
расположен
.
Кажу
они
,
који
су
га
још
из
малена
познавали
,
да
се
и
као
дете
радо
смејао
тако
,
да
често
није
могао
ни
лекцију
пред
учитељем
изговорити
,
све
од
силнога
смеја
;
па
се
,
ево
,
сиромах
,
и
сада
смеје
,
једнако
се
церека
и
смеје
...
Кад
у
школу
ступи
,
он
се
насмеши
;
ако
му
прозвано
ђаче
зна
лекцију
,
кир
-
Никола
се
задовољно
насмеје
;
а
ако
не
зна
,
он
га
повали
,
сирото
дете
плаче
,
а
учитељ
се
смеје
.
Е
,
то
му
је
тако
у
самој
природи
!
Каткада
га
лепа
његова
супруга
почасти
свима
сокачким
псовкама
,
а
он
се
само
смеје
.
Лепа
Гркиња
пребледи
од
љутине
,
волела
би
и
искру
ватре
из
свога
обожаванога
Шпартанца
искресати
,
али
све
бадава
,
што
је
немогуће
,
не
може
ни
бити
!
...
—
Их
,
гром
те
спалио
!
Та
кад
ћеш
једном
изгледати
као
човек
,
као
муж
,
несрећниче
неосетљиви
?
...
Али
на
све
те
псовке
кир
-
Никола
није
ни
речицом
одговарао
;
држао
се
за
испућени
трбух
,
па
се
тресао
од
силнога
смеја
:
—
Ха
,
ха
,
ха
!
Хе
,
хе
,
хе
!
.
.
То
беше
све
.
А
кад
би
се
после
тога
мало
умирио
,
погладио
би
мало
свој
трбух
и
сео
би
,
сасвим
задовољан
,
уз
обожавану
сапутницу
свога
живота
.
Она
би
га
презриво
гледала
,
окренула
би
му
леђа
,
погледала
би
се
у
огледало
,
па
би
сасвим
поносито
изишла
из
куће
;
а
он
се
од
жалости
само
смејао
.
Они
,
као
што
видите
,
беху
у
свему
контрасти
:
она
жива
жеравица
,
љута
;
он
,
опет
,
флегма
до
крајности
...
Али
у
једноме
су
се
опет
слагали
:
кад
је
,
н
.
пр
.
она
у
неког
удовца
мало
ватреније
погледала
,
па
баш
и
кад
би
неку
хаљину
од
ког
обожатеља
примила
,
он
се
чинио
и
невешт
;
а
тако
исто
и
она
,
кад
би
кир
-
Никола
од
каквога
ђачког
родитеља
неко
прасе
или
рубљу
испросио
,
није
му
она
замерала
;
па
ни
онда
га
не
би
опоменула
,
кад
би
њеноме
Николи
голи
лактови
кроз
отрцани
капут
провиривали
.
Она
се
само
бринула
,
да
се
на
њеној
хаљини
виде
шепутле
и
карнери
,
а
он
је
,
по
њојзи
,
могао
ићи
као
и
друго
спадало
.
—
Видиш
,
Никола
,
ти
си
мало
ушао
и
у
године
,
за
тебе
је
добро
,
како
се
може
;
ја
,
ја
сам
још
млада
...
У
тим
тренуцима
погледала
би
се
задовољно
у
огледало
,
па
,
иако
је
у
њему
видела
вештицу
,
опет
би
са
неким
поносом
продужила
своја
разлагања
:
—
Ја
,
видиш
,
иако
сам
изродила
седморо
деце
,
ја
сам
опет
лепа
и
младолика
,
па
још
кад
се
обучем
!
...
Онда
,
богме
,
благо
целој
кући
,
а
није
ни
теби
лоше
,
мој
стари
даскало
!
.
.
Ето
,
ову
хаљину
,
што
је
на
мени
,
њу
ми
је
поклонио
чика-
Паја
,
члан
суда
;
а
то
те
ништа
не
кошта
,
само
што
сам
га
једанпут
лепо
погледала
;
тако
и
оно
вино
и
ракија
,
што
је
у
подруму
,
то
ми
је
све
за
један
пољубац
поклонио
твој
колега
,
чича-
Тима
учитељ
,
а
за
онако
вино
вреди
да
га
човек
и
двапут
пољуби
!
...
Кир-Никола
се
слатко
насмејао
,
допало
му
се
што
му
је
жена
тако
оштроумна
.
—
Чича-
Тима
ми
је
и
то
говорио
,
да
би
се
радо
преселио
у
нашу
кућу
.
Удовац
је
,
а
твој
је
колега
,
па
то
,
мислим
,
да
не
би
никоме
у
очи
падало
;
још
би
нас
хвалили
,
што
смо
стара
човека
примили
на
квартир
...
Ал
’
о
томе
ћемо
друга
пут
проговорити
.
Дакле
,
она
и
он
,
лепа
Гркиња
и
кир
-
Никола
,
живљаху
мирно
у
својој
скромној
усамљености
и
у
томе
им
нико
није
сметао
...
Гости
им
нису
баш
много
пилића
и
јагањаца
појели
,
а
и
они
,
који
су
им
понекад
празником
после
службе
божје
на
чашу
комовице
долазили
,
заситили
би
се
чезнућим
погледима
лепе
Гркиње
,
па
би
отишли
,
наравно
,
после
три-четири
чаше
ракице
,
кући
,
приповедајући
радозналоме
комшилуку
о
великој
научености
новога
учитеља
и
о
чудној
лепоти
његове
жене
.
Једни
би
тврдили
,
да
је
она
паметнија
и
лепша
од
њега
,
а
то
су
по
већој
чести
поштовања
достојни
удовци
чинили
;
други
,
нарочито
старе
удовице
,
доказивале
су
,
да
је
кир
-
Никола
и
наученији
,
бољи
и
у
свему
много
лепши
него
лепа
Гркиња
...
И
тако
би
се
иначе
присни
пријатељи
о
туђем
трошку
препирали
.
Тако
је
и
једна
стара
васпитатељка
,
која
је
,
међу
нама
речено
,
у
Срему
и
бабица
била
,
узалуд
се
трудула
,
да
чича-
Тими
учитељу
докаже
,
да
женскоме
чељадету
никако
не
доликује
дугачак
нос
.
Она
је
то
,
можда
,
и
зато
чинила
,
што
је
у
ње
доста
краћушан
,
а
на
врху
мало
затупаст
и
,
по
маџарски
,
навише
извијен
био
.
—
Е
,
није
него
роткве
!
—
говорио
би
чича-
Тима
.
—
Та
,
ваљда
,
ми
не
мислите
доказати
,
да
би
лепа
Гркиња
лепша
била
,
кад
би
јој
,
наместо
уљуднога
носа
,
на
оно
снежно
лице
прилепили
зрно
сочива
,
па
макар
и
од
оног
бечког
,
што
га
ви
онако
радо
једете
?
—
Али
молим
,
господине
,
немојте
се
наћи
увређени
,
ја
,
као
сирота
удовица
,
мислим
да
ни
краставац
не
би
много
улепшао
једно
женско
лице
,
па
баш
да
је
и
од
оних
киселих
краставаца
,
што
их
чича-
Јова
пред
Трајковом
механом
два
за
пару
продаје
...
Е
,
јесте
чули
,
баш
ми
се
једу
кисели
краставци
!
...
—
Болест
вас
изела
!
—
нашалио
би
се
чича-
Тима
.
—
А
,
напослетку
,
нос
и
не
приноси
лепоти
!
...
Очи
,
очи
!
!
...
—
Опет
ми
чудних
очију
,
као
у
жабе
!
—
Као
у
голубице
,
хтедосте
рећи
...
—
А
зар
су
у
голубице
пепељаве
очи
?
...
—
Молим
,
молим
!
...
У
лепе
Гркиње
су
плаве
очи
,
баш
као
небо
плаве
...
—
Варате
се
,
господин
-колега
,
нису
плаве
,
него
некако
,
чини
ми
се
,
знате
,
као
лист
лободе
...
.
Јесте
ли
јели
кадгод
лободе
?
Боже
,
ала
вам
је
то
јело
!
Преко
,
тамо
код
нас
у
Срему
,
највећа
га
господа
једу
...
Дакле
,
знате
,
у
Гркиње
су
очи
као
кувана
лобода
.
—-
Ал
’
тек
је
,
свакојако
,
лепша
од
мужа
,
што
изгледа
као
надуване
гајде
?
...
—
Боже
,
сахрани
и
сачувај
!
Он
је
далеко
лепши
од
ње
.
—
Ваљда
са
оном
чупавом
брадом
,
коју
су
,
по
свој
прилици
,
гуске
опасле
,
или
су
је
шилом
садили
?
—
Опростите
,
драги
колега
,
али
ја
нисам
приметила
да
је
кир
-
Никола
чупав
,
знате
.
—
Чупав
је
,
клопав
је
!
Та
,
ено
,
погледајте
,
какав
изгледа
,
као
девето
чудо
:
натукао
онај
продерани
од
сламе
шешир
,
као
да
ће
га
Банаћанин
на
плеву
за
страшило
,
а
,
овамо
,
се
једнако
церека
и
клипи
као
намолован
пајацо
.
—
Па
и
опет
је
,
знате
,
што
’
но
кажу
,
у
неколико
градуса
лепши
и
од
вас
!
...
Хе
,
хе
!
Баш
кад
хоћете
да
вам
кажем
...
—
Од
мене
...
Он
од
мене
лепши
?
...
Но
,
јесте
чули
,
стара
госпођо
колегинице
,
ви
сте
,
касти
,
безобразни
!
...
—
Ко
,
ја
безобразна
?
...
Ја
?
...
Господине
,
јесте
чули
,
језик
за
зубе
!
И
више
да
се
нисте
усудили
мене
белајдиговати
...
јер
...
Та
ви
још
и
не
знате
,
с
киме
говорите
...
—
Е
,
чуда
!
—-
прекиде
јој
чича-
Тима
реч
.
—
Ја
се
опет
бојим
вас
!
Ви
,
ваљда
,
мислите
,
што
сте
још
и
тамо
преко
били
госпођа
поштарка
?
...
О
,
знам
вас
ја
,
знам
!
Били
сте
ви
и
друго
шта
...
ал
’
...
—
Ко
?
Ја
и
друго
што
...
Ја
!
...
Господине
колега
,
и
друго
што
!
Но
,
јесте
чули
,
ви
сте
један
нитков
!
...
—
Ви
,
опет
,
нисте
држали
актерке
у
квартиру
?
...
Хе
!
...
Па
нисте
били
бабица
?
...
Ха
!
...
Лепе
су
то
историјице
,
тек
хајд
’
,
нека
вас
ђаво
носи
,
—
сад
сте
васпитатељка
,
па
квит
!
Само
ми
се
више
не
мешајте
у
густ
!
...
Јер
...
Ту
се
чича-
Тима
учитељ
од
силне
жестине
накашља
,
исхркну
и
као
ветар
оде
,
и
не
пожелевши
старој
колегиници
и
„
лаку
ноћ
“
,
а
то
је
и
сувише
:
отићи
без
„
лаке
ноћи
“
...
Стара
госпођа
оста
бледа
и
поражена
.
Тешко
јој
беше
подносити
толику
увреду
;
а
није
ни
шала
!
Она
беше
у
целоме
Перковцу
уважена
.
Кажу
,
да
јој
је
и
сам
господин
начелник
министарства
много
наклоњен
,
да
се
о
њојзи
више
пута
са
поштовањем
изразио
:
како
би
Србија
срећна
била
,
да
има
више
таких
васпитатељака
!
Што
се
мене
тиче
,
ја
толико
знам
:
да
кад
би
Србија
од
ње
што
учила
,
научила
би
,
да
сваког
човека
с
наочарима
љуби
у
руку
и
да
свакој
начелниковици
министарства
купи
по
једну
или
две
хаљине
,
и
онда
би
се
начелниковице
наше
лепше
носиле
него
све
девојке
султанова
харема
,
а
то
,
наравно
,
не
би
била
мала
заслуга
.
Кад
се
стара
госпођа
мало
прибрала
,
она
извади
из
недара
своје
наочаре
,
натаче
их
на
нос
,
па
онда
приђе
ближе
огледалу
.
Руке
је
подбочила
на
кукове
,
обрве
је
уздигла
,
искосирила
се
мало
настрану
,
па
се
тако
неколико
тренутака
само
у
огледалу
посматраше
.
За
то
време
нестаде
и
најмањих
трагова
незадовољства
на
њену
лицу
,
и
она
се
,
напослетку
,
задовољно
осмехну
:
—
Надам
се
,
да
нема
човека
са
очима
,
који
не
би
увидео
,
да
сам
ја
у
свему
лепша
од
оте
несрећне
Гркиње
—
говорила
је
у
себи
.
—
Шта
има
на
њојзи
?
Кожа
и
кост
!
На
глави
туђа
коса
,
на
збрчканоме
лицу
туђе
белило
и
руменило
:
права
лорфа
!
...
А
ја
?
...
Хе
,
хе
!
Бар
сам
округла
и
пуначка
!
Па
је
л
’
тај
чича-
Тима
слеп
?
Ил
’
га
је
опчинила
,
фландра
једна
?
...
А
и
шта
ће
му
туђа
жена
?
Зар
не
би
боље
било
да
мене
узме
?
Он
удовац
,
ја
удовица
,
ја
имам
моју
плату
,
а
он
осим
плате
има
своју
кућу
и
виноград
...
Поговара
се
,
да
ће
се
и
одселити
,
да
с
њоме
живи
.
Лепа
парада
!
...
Ал
’
ће
им
и
пресести
!
Хоће
,
богами
!
Скоро
ће
доћи
и
школски
ревизор
,
а
,
као
што
сам
чула
,
по
свој
прилици
ће
бити
сам
г
.
начелник
!
Хоћу
им
,
богами
,
смрсити
конце
,
кир
-
Николу
ћу
преместити
у
Хомоље
;
а
кад
се
он
са
својом
вештицом
одсели
,
онда
је
чича-
Тима
мој
!
...
Стара
госпођа
је
таким
резултатом
мисли
својих
била
потпуно
задовољна
,
наслонила
се
на
један
јастук
свога
миндерлука
и
сањаше
мирно
о
својој
лепој
будућности
.
ИИ
.
Учитељ
Тима
је
,
наљућен
,
отишао
право
кући
својој
,
седе
,
онако
срдит
,
на
једну
столицу
,
погледа
незадовољно
око
себе
,
па
онда
поче
храпавим
гласом
говорити
:
—
Кудгод
погледам
,
неспремљено
—
све
сам
боклук
!
Кревет
ненамештен
,
соба
непометена
,
прозори
неочишћени
,
једва
се
провиди
кроз
њих
;
ено
,
по
дуварима
виси
паучина
,
на
орману
пала
прашина
,
у
кујни
судови
неопрани
...
Да
свисне
човек
од
муке
:
!
...
Утом
се
диже
нестрпљиво
са
столице
,
па
поче
бајаги
спремати
:
јастуке
је
разбацивао
с
миндерлука
на
кревет
,
с
кревета
на
миндерлук
,
док
напослетку
не
разби
огледало
,
што
је
на
дувару
,
баш
поред
Св
.
Димитрија
,
висило
.
Ту
се
старац
још
више
разгоропадио
:
—
Милка
!
Милка
!
Где
си
,
несрећнице
једна
?
—
Ево
ме
,
оче
!
—
одговарао
је
звучан
детињи
гласић
.
—
Сад
ћу
доћи
!
—
У
собу
се
вуци
,
опајдаро
ниједна
!
Дете
,
тако
од
дванаест
година
,
уђе
у
собу
;
коса
му
беше
још
неочешљана
,
руке
неопране
,
али
зато
у
целоме
створу
њену
беше
нешто
неисказано
лепо
:
стас
гибак
,
руке
округле
,
прстићи
дугуљасти
,
а
на
њима
нокти
скоро
провидни
,
лице
јој
беше
као
снег
бело
,
дугуљасто
,
очи
плаве
,
а
у
њима
,
као
обично
у
сирочади
,
почиваше
нека
меланхолија
...
То
је
била
кћи
чича-Тимине
прве
жене
,
која
је
после
порођаја
и
умрла
.
Људи
су
мислили
да
се
чича-
Тима
,
после
онаке
красне
жене
,
неће
више
никада
женити
,
али
се
преварише
,
јер
се
он
одмах
после
шест
недеља
с
другом
венчао
;
па
кад
му
је
та
друга
од
водене
болести
умрла
,
он
се
и
за
трећу
набрзо
постарао
,
па
му
и
та
трећа
у
вечност
оде
,
и
он
по
трећипут
остаде
удовац
...
—
Оче
,
што
сте
ме
звали
?
—
тепаше
сирото
девојче
,
скоро
и
не
гледајући
га
.
—
Што
сам
те
звао
,
траго
ниједна
?
Да
те
бијем
,
да
ти
уши
извучем
!
Јадно
дете
дрхтало
је
од
страха
.
—
А
што
ова
соба
није
спремљена
,
ха
?
Што
није
опајана
,
ха
?
Зашто
кревети
нису
намештени
?
—
Оче
,
прала
сам
судове
,
а
после
сам
и
ручак
пристављала
...
-—
правдаше
се
дете
.
—
Ручак
!
Красан
ми
је
то
ручак
!
Да
нема
оне
Гркиње
,
те
да
ме
кадикад
не
угости
,
цркао
бих
од
глади
.
Јадно
дете
покри
лице
рукама
,
а
сузе
му
потекоше
низ
снежно
лице
.
—
Вуци
ми
се
испред
очију
,
несрећо
једна
!
—
храпавим
гласом
викао
је
старац
.
А
кад
дете
изиђе
напоље
,
он
покупи
парчад
од
огледала
,
па
их
љутито
тресну
кроз
отворен
прозор
.
У
тај
мах
уђе
једно
ђаче
у
собу
,
скиде
капу
и
пође
,
да
га
пољуби
у
руку
.
Чича-
Тима
га
љутито
одби
:
—
Шта
ћеш
?
Што
си
дошао
,
је
ли
,
чупави
магарче
?
—
Господине
,
—
замуцкиваше
дете
,
—
послала
ме
Грк
...
госпођа
...
госпођа
...
Учитељ
Тима
се
весело
осмехну
,
приђе
детету
,
да
га
мало
охрабри
.
—
Добро
,
синко
,
добро
!
А
која
госпођа
те
је
послала
?
—
Послала
ме
је
госпођа
Гркиња
и
поздравила
,
да
дођете
на
вечеру
...
.
—
Није
на
вечеру
,
него
на
ручак
...
Чича-
Тима
извади
из
џепа
кесу
,
претураше
по
њојзи
,
све
док
није
нашао
један
маријаш
,
те
даде
детету
,
а
после
дохити
са
ормана
једну
јабуку
,
убриса
је
од
прашине
,
па
је
пружи
ђачету
:
—
За
тај
маријаш
,
синко
,
купи
себи
шећерлеме
,
а
ову
јабуку
однеси
госпођи
Гркињи
,
па
јој
кажи
—
памти
добро
!
—
„
Поздравио
учитељ
Тима
,
љуби
руку
и
узима
себи
слободу
данас
код
вас
на
ручак
доћи
“
...
Јеси
ли
упамтио
?
—
Јесам
,
господине
!
—
Кажи
јој
и
то
,
да
спреми
и
од
оног
јела
,
што
га
ја
најрадије
једем
.
—
Хоћу
господине
,
казаћу
,
да
спреми
прасе
.
Дете
је
знало
,
да
му
је
отац
сваког
Божића
и
поклада
поклањао
учитељу
прасе
.
—
Ти
си
прасе
,
букване
један
!
Палачинке
хоћу
;
јеси
л
’
ме
разумео
:
палачинке
?
...
—
Знам
,
господине
:
лапачинке
.
—
Вуци
се
напоље
,
па
кажи
,
што
и
како
знаш
—
викаше
чича-
Тима
љутито
;
а
кад
дете
оде
,
он
се
задовољно
осмехну
.
—
Само
кад
сам
код
ње
,
па
макар
и
коприве
с
реном
кувала
,
све
би
то
њен
пољубац
засладио
;
али
знам
ја
,
да
ће
она
мало
друкче
почастити
.
Затим
се
мало
исправио
,
згладио
је
косу
,
наместио
јаку
на
капуту
,
узео
штап
у
руке
и
спремаше
се
са
одлазак
:
—
Милка
!
—
Чујем
,
оче
!
—
одговараше
дете
из
кујне
.
—
Ја
сам
данас
зват
на
ручак
,
а
ти
узми
парче
хлеба
,
—
душа
ваља
,
ниси
ни
то
заслужила
,
—
па
ручај
,
а
ручак
,
што
си
га
за
данас
спремила
,
оставићеш
за
сутра
.
Дете
га
својим
паметним
очима
погледа
сасвим
жалостиво
,
изгледало
је
као
да
више
оца
жали
него
себе
;
али
не
рече
ни
речи
,
само
што
је
дубоко
уздахнула
,
а
чича-
Тима
,
поштапајући
се
,
оде
,
куда
су
га
позвали
.
Код
кир
-
Николе
беше
сто
намештен
,
али
само
за
њих
троје
,
а
деца
ће
,
наравно
,
да
не
би
разговору
и
добром
расположењу
сметала
,
ручати
у
другој
собици
.
Гркиња
је
једнако
кроз
прозор
гледала
;
а
кад
је
видела
,
да
се
авлијска
врата
отворише
,
она
истрча
пред
учитеља
Тиму
:
—
Добро
дошли
!
...
О
,
господине
,
откад
вас
чекамо
,
већ
смо
се
поплашили
да
нећете
ни
доћи
.
—
Опростите
,
молим
,
ја
сам
,
знате
,
касти
,
мало
се
и
наљутио
на
моје
дете
;
па
да
се
,
касти
,
одљутим
,
свратио
сам
се
на
једну
шљивовицу
.
—
Ох
,
господине
,
маните
се
!
...
Данашња
деца
каква
су
,
да
те
Бог
сачува
!
Боље
да
их
човек
нема
...
И
тако
у
разговору
уђоше
у
собу
,
седоше
за
сто
,
наравно
,
гост
у
горње
чело
—
а
с
леве
стране
кир
-
Никола
,
с
десне
Гркиња
.
Кад
су
поручали
,
домаћин
се
куцну
са
гостом
,
исказа
му
здравицу
,
а
после
оде
у
другу
собу
,
да
види
,
шта
деца
чине
.
—
Не
знате
,
како
ми
је
мило
,
о
,
господине
!
И
лепа
Гркиња
бацаше
чезнуће
погледе
на
свога
госта
.
И
чича-
Тима
је
пробао
да
очима
искаже
,
што
му
срце
осећа
,
али
то
му
није
ишло
од
руке
;
он
,
дакле
,
приближи
своју
столицу
њеној
,
загрли
је
,
па
је
,
онако
старачки
,
цмокну
у
образ
:
—
Ох
,
ала
би
лепо
живели
,
кад
би
ме
у
квартир
примили
!
—
Лакше
,
господине
,
да
нас
Никола
не
чује
!
Не
знате
,
како
је
сумњив
,
прави
Луцифер
!
...
Чекајте
,
сад
ћу
ја
видети
,
можда
већ
и
спава
...
Знате
,
то
му
му
је
свакидањи
обичај
.
Она
отвори
кујнска
врата
,
завири
у
другу
собу
,
па
се
врати
натраг
,
задовољно
смешећи
се
:
—
Рихтиг
,
спава
!
...
И
сад
се
можемо
комотно
разговарати
...
Знате
,
кад
сте
ви
код
мене
,
волела
бих
чисто
и
да
се
не
пробуди
више
.
То
је
било
и
сувише
.
Очи
у
чича-
Тиме
синуше
младићском
ватром
,
он
је
с
највећом
жестином
загрли
,
и
није
остало
места
на
лицу
лепе
Гркиње
које
није
чича-
Тима
обасуо
пољубцима
.
Кад
се
Гркиња
од
свога
ватреног
обожатеља
отела
,
изгледаше
јој
лице
као
искрпљено
:
куд
су
год
Тимини
пољубци
падали
,
ту
је
,
наравно
,
отпадало
руменило
и
белило
.
—
Нисам
се
надала
од
вас
—
рече
Гркиња
,
као
мало
прекорно
,
—
али
се
надам
,
да
кад
се
амо
доселите
,
да
тако
што
нећете
више
ни
покушавати
...
—
Дакле
,
хоћете
да
ме
примите
?
О
,
хвала
вам
,
хвала
,
љубведостојна
моја
богињо
!
То
је
све
што
је
чича-
Тима
из
Видаковићевих
романа
упамтио
;
па
кад
је
то
исказао
,
он
је
после
само
бленуо
у
њене
пепељаве
очи
,
које
је
Гркиња
на
разне
начине
,
мазећи
се
,
превртала
...
—
Ја
вас
обожавам
!
.
.
И
чича-
Тима
је
опет
цмокну
...
Али
се
уједанпут
трже
и
седе
сасвим
замишљено
на
своје
првашње
место
...
То
је
Гркињу
изненадило
.
Она
погледа
на
врата
,
мислила
је
да
се
није
,
како
,
њен
дебели
муж
појавио
;
али
кад
никога
не
виде
,
а
она
га
зачуђено
запита
:
—
Шта
вам
је
,
господине
7
.
.
Та
ви
сте
уједанпут
постали
озбиљни
као
неки
грчки
филозоф
,
н
.
пр
.
,
Сократес
...
Тако
ми
дођосте
у
један
мах
промењени
!
—
Бриге
,
бриге
,
госпођо
!
...
Ах
,
кад
помислим
како
бих
лепо
код
вас
живео
,
да
нема
...
—
Шта
,
господине
,
шта
?
...
Ви
,
можда
,
мислите
:
да
нема
мога
Николе
?
...
Ништа
нам
он
неће
сметати
;
а
,
после
,
старост
његова
скоро
ће
нас
ослободити
...
Лепа
Гркиња
није
могла
све
изговорити
.
Чича-
Тима
је
притиште
и
наново
је
обасипаше
пољупцима
;
а
кад
се
она
извила
из
његова
наручја
,
он
жалостиво
уздахну
:
—
Ох
,
само
да
ми
није
онога
дериштета
!
...
Ви
,
ваљда
,
и
не
знате
,
да
ја
имам
и
једно
дете
?
—
Знам
—
рече
Гркиња
,
—
дете
је
мало
напуштено
,
али
ће
код
нас
доћи
у
ред
;
а
,
после
,
наћи
ће
се
,
ваљда
,
и
младожења
.
—
Није
још
за
удају
—
рече
снуждено
чича-
Тима
.
—
Сад
се
,
скоро
,
све
сама
деца
и
удају
...
А
и
боље
је
тако
,
јер
.
.
Та
ви
већ
знате
,
каква
је
данашња
младеж
!
...
Чича-
Тима
се
спремаше
да
је
наново
пољуби
,
али
на
вратима
се
чуло
кир
-Николино
кашљуцање
,
а
затим
смеј
и
церекање
...
—
Хе
,
хе
,
хе
!
...
Баш
сам
се
наспавао
,
ха
,
ха
,
ха
!
...
Али
ме
мој
мали
Аристид
пробуди
.
Хи
,
хи
,
хи
!
Баш
је
хунцфут
!
...
Чича-
Тима
хтеде
пући
од
једа
,
али
шта
је
знао
?
Узе
свој
шешир
,
захвали
се
на
ручку
и
оде
кући
.
ИИИ
.
Сутрадан
,
кад
су
се
учитељи
и
учитељке
скупили
,
и
пре
него
ће
почети
своја
предавања
,
заседоше
у
оџаклију
око
ватре
,
која
је
по
ваздан
на
огњишту
горукала
,
да
попуше
по
једну
цигару
дувана
и
да
мало
продиване
.
Прво
је
било
да
се
увере
,
где
ли
се
сад
школски
ревизор
налази
?
Једни
су
тврдили
,
да
је
још
у
Крагујевцу
;
други
,
по
чувењу
,
казиваху
,
да
је
већ
у
Свилајинцу
и
да
ће
сутра
,
а
најдаље
до
прекосутра
,
доћи
и
у
сам
Перковац
.
—
Што
се
мене
тиче
—
рећи
ће
Ђока
,
учитељ
трећег
разреда
,
—-
баш
га
се
ништ
’
не
бојим
!
Деца
ми
знају
све
као
воду
!
Али
ће
и
упамтити
,
верицу
им
дечју
,
кад
су
учили
код
Ђоке
школу
...
—
И
моји
,
богме
,
баш
ако
нису
филозофи
,
ал
’
бар
толико
знају
,
да
би
код
поп
-
Арона
могли
капеланисати
;
о
томе
ће
се
и
сам
ревизор
уверити
...
Само
да
ми
је
знати
,
кад
ће
доћи
!
Јесте
ли
добили
каква
извешћа
,
стара
госпођо
?
...
—
рече
учитељ
четвртога
разреда
...
—-
Ви
свакипут
,
некако
,
прва
извешћа
добијате
...
Стара
госпођа
,
учитељица
четвртог
женског
разреда
,
осмехну
се
поносито
,
па
онда
извади
из
џепа
своје
наочаре
,
натаче
их
на
нос
и
,
приближивши
се
учитељу
четвртог
разреда
,
стаде
поверљиво
шапутати
:
—
Вама
,
господине
,
могу
се
поверити
,
само
вас
молим
,
да
никоме
не
казујете
,
нарочито
чича-
Тими
и
кир
-
Николи
,
разумете
ли
ме
?
...
—
Разумем
!
—
Лепо
,
сад
слушајте
!
И
стара
госпођа
извади
из
недара
једно
писамце
и
стаде
га
своме
колеги
на
уво
читати
:
„
Слатка
гросмутерко
!
У
смотрењу
према
вашим
,
мени
учињеним
,
услугама
,
осећам
се
обвезана
вас
на
долазак
мога
мужа
внимателном
учинити
;
он
ће
на
сваки
начин
25
.
јуна
у
Перковцу
бити
,
—
наравно
,
да
ће
код
вас
на
квартир
и
кост
;
морам
вам
и
то
приметити
:
да
најрадије
једе
шунке
са
спанаћем
,
црно
вино
ретко
употребљава
,
а
прекодан
и
по
сву
ноћ
о
белом
вину
проводи
;
ноћу
не
излази
напоље
,
јер
се
боји
од
потчињених
му
учитеља
...
Он
као
да
је
о
оној
маленкости
,
у
коју
сте
и
ви
уплетени
,
нешто
прокљувио
;
дакле
,
пазите
,
да
не
би
случајно
ушао
у
траг
правој
истини
,
то
би
била
за
нас
обе
пропаст
...
О
феријама
,
кад
нас
походите
,
имаћете
шта
чути
;
а
сад
примите
поздрав
од
ваше
—
благонаклоне
Јустине
Швабићке
,
секретарице
.
У
Београду
,
21
.
јуна
186
*
—
Дакле
,
сад
сте
чули
—
рече
стара
госпоћа
,
коју
су
многи
и
гросмутерком
називали
,
–-
само
ћутите
,
немојте
ником
ни
речи
говорити
;
данас
је
24
.
,
сутра
,
дакле
,
може
доћи
,
а
за
даље
је
моја
брига
...
—
Али
,
стара
госпођо
,
—
рече
учитељ
,
—
каква
ли
је
оно
маленкост
,
у
коју
сте
и
ви
уплетени
?
—
Пст
,
ни
речи
о
том
...
То
вам
не
смем
казати
,
пошто
сам
жива
;
ствар
је
тајна
,
тиче
се
части
,
знате
...
Али
даље
ни
речи
...
Учитеља
је
копкало
,
шта
ли
то
мора
бити
?
А
и
и
стара
госпођа
узмучила
се
,
и
њу
је
голицало
,
и
не
беше
јој
лако
тајну
чувати
:
—
Баш
кад
сте
тако
навалили
,
могла
бих
вам
нешто
и
поверити
.
Лане
,
кад
сам
о
феријама
у
резиденцији
била
...
Али
даље
вам
не
смем
говорити
,
историја
је
сасвим
љубавног
карактера
,
а
ја
сам
ту
посредовала
...
Дакле
,
код
мене
су
били
и
састанци
.
Ја
сам
вам
и
сувише
казала
!
Али
сам
уверена
,
да
ви
то
моје
поверење
нећете
на
зло
употребити
...
Госпођа
Јустина
је
млада
жена
,
а
муж
,
као
што
га
знате
,
јектичав
...
Баш
ако
би
вам
било
по
вољи
,
могла
бих
и
вас
још
ових
ферија
с
њоме
унознати
...
Стара
госпођа
се
при
овим
речима
ђаволасто
осмехну
,
а
после
,
сетивши
се
секретарова
апетита
,
поче
сасвим
забринуто
говорити
:
—
Спанаћа
сам
још
јутрос
набавила
,
три
краве
не
верујем
да
би
га
појеле
за
недељу
дана
...
Али
шунке
,
па
после
бело
вино
...
Верујте
,
господине
,
да
не
знам
,
где
ми
је
глава
од
бриге
.
—
Па
,
ето
,
чича-
Тима
нека
да
вино
,
а
кир
-
Никола
шунке
...
Кажу
,
да
има
дивних
шунака
.
—
Маните
се
,
Бога
вам
,
Цигана
;
после
да
ми
приговарају
:
овака
је
и
онака
је
,
нема
ни
вина
,
ни
шунке
!
...
—
Е
,
па
добро
,
госпођо
,
а
ви
се
ослоните
на
мене
,
ја
ћу
гледати
да
вам
још
до
подне
све
набавим
.
—
Молим
вас
,
господине
,
и
хвала
вам
!
На
ту
вашу
услугу
никада
нећу
заборавити
.
У
таком
разговору
свако
оде
у
свој
разред
,
где
је
одмах
настала
нема
тишина
.
Али
тај
мир
трајао
је
само
неколико
минута
,
а
после
се
претворио
у
неко
зујање
,
од
прилике
као
кад
би
у
скупу
много
бумбарева
слушао
;
затим
си
чуо
крупан
учитељев
глас
,
где
грди
ђаке
,
а
после
писку
и
јаукање
несрећне
деце
:
—
Нећу
,
господине
!
Никад
више
нећу
!
...
Богами
,
ћу
од
корице
до
корице
све
да
научим
,
сутра
ћу
да
научим
!
—
Лези
,
вуцибатино
!
Ревизор
иде
,
а
ти
још
ни
катихизиса
не
знаш
!
...
Лези
!
Лези
!
...
А
не
после
ја
за
тебе
да
испаштам
!
И
тако
је
то
ишло
у
свима
разредима
:
ученици
не
знају
,
а
и
што
знају
,
не
могу
од
страха
да
искажу
,
а
,
овамо
опет
,
учитељи
бију
;
деца
плачу
,
а
учитељи
карају
и
грде
...
.
Само
у
четвртом
женском
разреду
мирније
изгледа
:
стара
госпођа
,
осмејкујући
се
,
по
првој
скамији
намешта
женске
радове
,
управо
беспослице
,
без
којих
свака
поштена
кућа
може
опстати
:
ту
су
ти
шлингераји
,
штикераји
,
па
онда
чачкала
за
зубе
,
па
перлицама
ишаране
дуванкесе
и
кесе
за
новце
;
нигде
не
видиш
женске
,
а
то
ли
мушке
кошуље
.
—
Знам
,
да
ће
се
господин
Швабић
изненадити
,
кад
види
оваке
фине
ствари
!
...
Не
би
се
ни
у
Бечу
са
њима
постидела
...
Та
ни
у
министра
нема
бољих
!
Па
она
чачкалица
!
Е
,
њу
ћу
баш
поклонити
господину
Швабићу
,
и
онако
знам
,
да
му
госпођа
Јустина
није
за
имен-дан
спремила
,
а
како
су
му
зуби
ретки
,
може
му
сав
спанаћ
у
зубима
остати
.
По
свему
се
видело
,
да
је
стара
госпођа
тога
дана
добро
расположена
била
,
па
је
добро
и
изгледала
:
њено
пуно
лице
добило
је
ону
веселу
румен
,
а
проседе
витице
је
вешто
склонила
под
црну
,
свакојаким
шмизлама
ишарану
,
капу
,
а
обукла
је
црну
хаљину
.
Знала
је
,
да
таква
ношња
приличи
једној
скромној
васпитатељци
,
али
,
уствари
,
она
није
била
за
тај
позив
:
у
њеној
природи
је
било
и
сувише
подмуклости
,
сувише
дара
за
сплеткарење
,
за
пренашање
лажних
и
истинитих
гласова
.
У
њеној
крви
не
беше
ниједне
капи
женске
нежности
;
она
кад
се
према
каквом
детету
показивала
милостива
,
то
је
чинила
само
зато
,
да
од
богатог
детињег
родитеља
извуче
понеки
дукат
,
а
ако
је
дете
чиновничко
,
н
.
пр
.
начелниково
,
њему
је
зато
ласкала
,
да
је
отац
г
.
министру
препоручи
.
И
она
је
на
тај
начин
,
збиља
,
и
напредовала
.
Сваке
друге
године
добијала
је
по
једну
класу
унапређења
,
а
осим
тога
је
код
чиновника
и
богаташа
добила
лепо
име
...
А
о
мишљењу
сиротиње
и
онако
нико
не
мари
...
Осим
тих
свију
својстава
,
стара
је
госпођа
умела
и
шпијунисати
,
и
то
много
вештије
него
и
прави
полицијски
агенти
:
од
ње
је
само
начелник
могао
дознати
,
како
се
који
чиновник
или
грађанин
са
својом
женом
живи
,
и
која
жена
на
свога
мужа
мрзи
,
а
туђе
мужеве
воли
...
Све
је
то
начелник
перковачки
тачније
знао
,
него
и
сам
управитељ
вароши
Београда
:
где
је
уочи
Божића
који
списатељ
пио
и
шта
је
у
пићу
говорио
...
А
таке
услуге
у
Србији
су
се
свагда
високо
цениле
,
па
је
ли
чудо
,
да
су
старој
госпођи
сва
врата
,
од
писара
и
писаровице
па
до
министра
и
министровице
,
у
свако
доба
отворена
била
?
...
Није
се
то
једанпут
дешавало
,
да
неки
учитељ
из
околних
села
,
желећи
премештаја
ил
’
друго
што
,
да
се
за
препоруку
њојзи
обраћао
,
па
често
и
онај
поклон
,
којим
је
мислио
секретара
подмитити
,
поклањао
је
старој
госпођи
;
па
и
она
сама
умела
је
уважавати
свој
уплив
и
достојанство
.
—
Испит
ће
ми
испасти
,
ја
мислим
,
да
сјајније
не
може
ни
бити
—
говорила
је
;
—
о
томе
сам
уверена
.
Дечји
радови
су
такође
прекрасни
,
морају
му
очи
стати
,
кад
види
оне
стаклене
ђинђуве
,
перлице
и
шарену
вуницу
.
.
А
новости
имам
да
му
кажем
,
да
од
другог
ни
за
десет
година
толико
не
би
могао
чути
.
За
ону
васпитатељку
у
Н
...
казаћу
,
да
живи
са
писарем
,
а
оне
три
у
Ј
.
.
,
те
су
,
опет
,
комункиње
;
а
то
све
зато
,
што
ме
не
уважавају
,
баш
као
и
она
препредена
Гркиња
.
За
њу
сам
већ
скројила
план
...
У
таком
њеном
самозбору
куцну
и
звонце
,
и
сви
учитељи
изиђоше
из
својих
разреда
.
Чича-
Тима
,
кашљуцајући
,
стиже
стару
госпођу
,
која
је
унеколико
напред
умакла
:
—
Добро
јутро
желимо
!
—
рече
,
осмејкујући
се
пакосно
.
—
Ви
као
да
се
још
љутите
?
...
Стара
госпођа
га
погледа
,
презирући
:
—
Господине
,
ми
као
да
смо
још
јуче
за
свакад
свршили
наш
разговор
?
—
То
нисмо
,
драга
колегинице
!
...
Но
,
то
би
тек
лепо
било
да
се
због
таких
маленкости
стари
познаници
посвађају
!
—
рече
чича-
Тима
заједљиво
.
—
Ја
се
,
штавише
,
надам
,
да
ћемо
још
много
година
пријатељи
остати
...
Та
да
нема
вас
,
коме
би
се
могао
похвалити
,
да
сам
јуче
код
лепе
Гркиње
ручао
?
Ала
је
то
био
ручак
!
Онаке
палачинке
,
касти
,
не
једу
се
ни
у
царском
двору
.
Е
,
јесте
чули
,
што
сам
јуче
лепо
провео
,
касти
,
ни
кад
сам
се
са
првом
мојом
женом
венчао
,
нисам
се
тако
веселио
!
...
Стара
госпођа
грискаше
усне
,
пакосно
смешећи
се
.
—
А
кир
-
Никола
,
он
вам
је
био
,
по
свој
прилици
,
девер
...
ха
?
...
Ил
’
је
отишао
,
да
спава
,
док
се
ви
са
обожаваном
богињом
унтерхалтујете
,
ха
?
...
Јесам
ли
погодила
?
Чича-
Тима
се
чудио
,
откуд
стара
вештица
све
то
да
сазна
?
Та
,
ваљда
,
није
могла
гледати
кроз
прозор
,
кад
је
кућа
у
авлији
?
И
он
хтеде
нешто
говорити
,
како
би
сумњичење
старе
госпође
оповргао
,
али
их
у
томе
стиже
фамилијаз
.
Беше
сасвим
блед
и
задуван
,
изгледао
је
као
да
се
нека
грдна
несрећа
догодила
и
једва
је
дошао
до
речи
:
—
Један
господин
...
из
Београда
!
...
Секретар
...
Ох
,
госпођо
,
казао
ми
,
да
звоним
,
да
вас
зовем
...
и
децу
да
повратим
у
школу
!
...
И
пре
но
што
је
могла
стара
госпођа
што
одговорити
,
оде
фамилијаз
као
ветар
и
стаде
из
све
снаге
ударати
у
ђачко
звоно
.
—
Е
,
господине
колега
,
—
рече
стара
госпођа
подмукло
,
—
сад
ћемо
се
огледати
.
Знам
,
да
вам
деца
ништа
не
знају
,
па
сад
нек
’
вам
помогне
ваша
обожавана
Гркиња
;
да
видим
шта
ће
вам
помоћи
са
оним
краставцем
на
окреченоме
лицу
?
...
Чича-
Тима
је
ћутао
забринуто
,
знао
је
он
,
да
му
деца
нису
баш
спремна
,
а
и
то
је
био
уверен
,
да
би
му
стара
госпођа
у
многоме
могла
помоћи
;
али
се
узјогунио
и
не
хте
тражити
њезиних
препорука
,
па
макар
још
за
дваест
година
не
добио
класе
...
Кад
су
стигли
у
школу
,
куда
су
се
већ
многа
деца
исповраћала
,
затекли
су
господина
секретара
у
четвртом
женском
разреду
,
где
с
најозбиљнијим
лицем
прегледа
изложене
радове
.
Он
беше
дугуљаст
,
плав
човек
,
и
,
као
што
нам
је
стара
госпођа
унапред
казала
,
јако
наклоњен
јектици
;
то
му
сведочише
и
жиле
на
сувоме
врату
,
после
,
бледо
лице
и
упале
очи
.
Кад
је
видео
стару
госпођу
,
он
се
усиљено
осмехну
и
рукова
се
с
њоме
,
а
остале
учитеље
није
ни
погледао
.
—
Драго
ми
је
,
гросмутерко
,
што
сам
вас
у
добром
здрављу
застао
,
а
видим
да
сте
се
и
са
децом
добро
потрудили
.
.
Ово
су
дивни
радови
!
Како
је
леп
овај
јастучић
!
Чије
га
је
дете
хекловало
?
...
—
Даница
начелникова
.
—
Лепо
,
Данице
!
...
А
ову
папучу
за
сат
,
која
је
то
радила
?
...
—
То
је
Ленка
,
ћерка
газда
-
Живка
Ћорбуџаковића
...
—
Лепо
,
Ленка
,
треба
и
даље
да
се
трудиш
!
И
тако
је
ревизор
сву
децу
за
њихове
радове
редом
похваљивао
,
и
после
је
,
једну
по
једну
,
из
катихизиса
и
других
предмета
испитивао
,
исказујући
свима
своје
задовољство
.
Кад
је
све
то
свршено
,
он
извади
из
једног
пакетића
неколико
књига
,
те
их
,
као
награду
,
даде
оним
ученицама
,
које
му
је
стара
госпођа
препоручила
...
То
беху
већином
богаташка
деца
...
а
у
очима
добре
,
али
сиромашне
,
деце
,
трептаху
сузе
незадовољства
.
Већ
у
тим
младим
годинама
почиње
сиротиња
бивати
незадовољна
,
јер
тако
млада
срца
почињу
тровати
увреде
,
које
им
неправда
наноси
!
—
Децо
,
—
рече
секретар
,
кашљуцајући
,
—
ја
сам
вама
потпуно
задовољан
!
А
вама
,
стара
госпођо
,
на
вашем
великоме
труду
морам
такође
изјавити
моју
благодарност
...
После
се
рукова
с
њоме
,
а
затим
се
окрете
осталим
учитељима
,
који
онде
око
њега
,
гологлави
,
са
највећим
страхопоштовањем
,
непомично
стајаху
.
—
Ви
,
господо
,
будите
са
вашим
ученицима
спремни
за
сутра
,
јер
сам
принуђен
ово
после
подне
одмарати
се
...
Ох
,
та
прашина
,
да
се
човек
угуши
,
баш
ме
умори
!
...
И
није
лако
по
тој
јунијској
припеци
путовати
ни
здравом
,
а
то
ли
тако
трошноме
телу
.
Код
старе
госпође
био
је
ручак
већ
спреман
,
супа
готова
,
а
у
једној
великој
кастроли
је
спанаћ
;
а
кад
је
учитељ
донео
шунку
и
вино
,
онда
се
није
имало
ништа
чекати
.
Учитељ
,
кад
је
видео
,
да
га
нико
не
задржава
на
ручак
,
он
оде
,
наравно
,
зловољан
;
а
њих
двоје
,
ревизор
и
гросмутерка
,
седоше
за
фину
софру
и
стадоше
лакомо
грабити
принесено
пиво
и
јестиво
...
Ревизор
,
иако
је
био
слабуњав
,
зато
је
,
опет
,
боље
пио
,
него
многи
здрави
;
чаша
је
ишла
за
чашом
,
док
му
се
по
бледоме
лицу
није
прострло
оно
загасито
руменило
,
које
вино
раскошно
по
лицу
својих
љубимаца
просипа
.
Очи
му
синуше
грозничавом
ватром
,
и
он
се
у
доброј
вољи
куцну
са
старом
госпођом
:
—
У
ваше
здравље
,
моја
драга
госмутерко
!
...
Мало
је
учитељица
,
које
ја
тако
ценим
,
као
вас
.
А
што
вас
,
опет
,
моја
Јустина
воли
,
госпо
,
то
не
можете
веровати
!
...
Стопута
вас
је
поздравила
,
па
и
на
путу
ми
је
писала
,
да
никако
друкче
не
чиним
,
него
да
код
вас
ручам
и
станујем
и
да
вас
још
хиљадупута
поздравим
...
Стара
госпођа
се
захвалила
,
клањајући
се
и
успијајући
устима
,
и
,
учинивши
шећерну
мину
,
стаде
о
својим
колегама
разговарати
.
Наравно
,
да
није
ни
једног
похвалила
,
а
што
је
год
могла
у
својој
пакости
измислити
,
све
је
то
на
кир
-
Николу
и
лепу
Гркињу
натоварила
.
—
О
,
господине
,
не
можете
веровати
какви
су
вам
то
људи
!
Ви
знате
,
шта
је
то
јавна
женска
,
—
она
је
још
гора
и
црња
!
Ено
,
пре
јој
је
купио
чика-
Паја
свилену
хаљину
са
карнерима
,
што
се
и
не
приличи
да
носи
једна
скромна
учитељка
,
а
чича-
Тима
јој
је
дао
вина
и
ракије
...
А
то
ћете
се
сећати
,
зашто
...
Штогод
жена
има
у
нашем
Перковцу
,
све
су
је
омрзле
;
ја
се
чудим
,
како
досада
нису
саставиле
тужбу
бар
са
две
хиљаде
потписа
,
да
се
хапси
,
или
да
се
из
ове
вароши
протера
!
Та
ниједна
жена
није
са
својим
мужем
сигурна
,
све
док
је
она
у
овој
вароши
.
Господин
Швабић
се
на
њену
тужбу
замислио
,
а
после
кратког
озбиљног
ћутања
окрете
се
старој
госпођи
:
—
Будите
уверени
,
да
чим
се
вратим
у
Београд
,
прва
ће
ми
брига
бити
да
је
са
мужем
протерам
.
—
Само
далеко
одавде
,
господине
,
нпр
.
у
Хомоље
,
у
Црну
Реку
,
или
,
ако
је
могуће
,
чак
у
Турску
...
—
За
вашу
љубав
ћу
све
могуће
употребити
,
само
да
вас
задовољим
.
Чича-Тими
ћу
одузети
једну
класу
,
кир
-
Николу
ћу
протерати
;
а
ви
,
стара
госпођо
,
осим
похвалителног
листа
,
добићете
и
једну
класу
...
Сутрадан
,
кад
су
се
предвече
свршили
испити
,
ревизор
искупи
све
учитеље
у
стану
старе
госпође
,
да
свакога
од
њих
према
заслугама
оцени
и
своје
оцене
у
протоколе
стави
.
Учитељу
четвртог
разреда
је
записао
:
„
Успех
незадовољавајући
“
;
трећем
разреду
:
„
Успех
добар
“
,
а
кир
-
Николи
и
чича-
Тими
записао
је
:
„
Успех
врло
рђав
,
деца
не
знају
пјеније
,
а
учитељи
,
осим
што
су
древне
пијанице
,
још
су
и
неморални
.
“
То
је
био
гром
за
све
учитеље
.
Таким
оценама
није
ниједан
могао
бити
задовољан
,
али
су
сви
ћутали
и
нико
не
смеде
ревизору
ни
беле
приметити
,
ни
ради
самог
правдања
;
тек
кад
је
ревизор
отишао
из
места
,
онда
почеше
резоновати
и
сви
су
погодили
,
да
је
то
масло
старе
госпође
гросмутерке
;
и
сваки
се
од
њих
заверио
,
да
ће
јој
се
,
кад-тад
,
осветити
...
Ствар
је
,
дакле
,
узела
на
себе
сасвим
озбиљан
карактер
,
нарочито
кад
је
после
неколико
месеци
дошло
од
министарства
просвете
званично
:
да
се
кир
-
Никола
казни
двомесечном
платом
,
а
чича-
Тими
да
се
одузму
две
класе
.
То
их
је
поразило
...
Чича-
Тима
није
могао
три
дана
ручати
,
ни
с
ким
није
говорио
и
једнако
је
мислио
о
изгубљеним
класама
.
ИВ
.
Удар
је
био
велики
,
али
ватреној
чича-Тиминој
љубави
није
могао
никаква
вреда
нанети
.
Истина
,
два-три
дана
био
је
као
убијен
;
ни
с
ким
није
проговорио
,
није
се
осмехнуо
,
није
могао
ни
јести
ни
пити
,
а
кад
би
легао
да
отпочине
,
морила
су
га
страшна
привиђења
:
као
да
је
остао
без
службе
,
па
сад
мора
да
послужује
као
фамилијаз
,
после
га
секретар
и
оданде
,
као
неспособна
,
истера
,
а
он
се
,
сиромах
,
наима
за
црквењака
,
удара
у
звоно
,
у
клепало
,
а
од
сваког
звука
чини
му
се
да
чује
глас
старе
госпође
,
како
га
пред
г
.
секретаром
оговара
,
а
секретар
,
баш
као
велико
звоно
,
грми
:
„
Неспособан
!
“
;
после
моли
кметове
и
општинаре
,
да
га
приме
за
бирова
,
а
они
му
доказују
,
да
је
за
све
то
остарео
,
него
да
ће
га
поставити
за
гробара
...
Тако
је
нешто
сањао
трећи
дан
по
одласку
секретарову
.
Кад
се
пробудио
,
био
је
сав
знојав
и
ломан
,
чуо
је
како
му
срце
бије
,
чинило
му
се
да
је
насред
гробља
;
али
кад
је
отворио
очи
,
онда
се
уверио
да
је
у
својој
соби
,
у
својој
рођеној
постељи
,
а
ниже
себе
на
миндерлуку
види
,
како
му
дете
мирно
спава
.
Он
се
диже
из
кревета
,
и
то
је
,
можда
,
првипут
у
животу
,
што
се
саже
над
својим
спавајућим
дететом
,
те
га
нежно
,
родитељски
,
у
оно
бело
,
глатко
,
чело
пољуби
...
На
тај
пољубац
се
дете
није
тргло
,
већ
мирно
продужаваше
крепећи
сан
.
Чича-
Тима
се
поче
полако
облачити
.
Узе
своје
чизме
са
кратким
сарама
,
обуче
неке
старе
искрпљене
панталоне
и
неки
жућкастозелени
капут
,
на
ком
су
се
сви
конци
лепо
провидели
,
а
и
стари
отрцан
шешир
је
са
осталим
оделом
у
приличној
хармонији
стајао
.
Он
је
имао
и
чистије
руво
,
али
га
не
хтеде
тога
дана
обући
,
јер
није
мислио
из
куће
никуд
излазити
;
а
и
куда
би
?
...
Та
цела
је
варошица
за
његову
несрећу
чула
,
сваки
ћифта
запитао
би
га
:
„
А
,
чича-
Тимо
,
где
су
ти
две
класе
“
...
Људи
су
људи
,
сваки
гледа
како
ће
своју
рану
завити
и
утоплити
,
а
за
туђу
нико
и
не
мари
,
још
гледа
,
ако
може
,
да
је
у
својој
пакости
здере
и
позледи
...
Стога
је
чича-
Тима
тврдо
закључио
да
бар
за
неко
време
свако
друштво
избегава
,
а
то
је
тим
пре
могао
учинити
,
што
су
,
и
онако
,
већ
наступиле
ферије
,
није
,
дакле
,
по
званичној
дужности
никуд
морао
одлазити
.
Али
,
као
и
остале
,
тако
му
је
и
овај
план
лепа
Гркиња
покварила
...
Сунце
није
било
ни
за
два
копља
одскочило
,
а
лепа
Гркиња
,
набељена
и
накинђурена
,
ослањајући
се
на
свој
зелени
сунцобран
,
отварајући
на
чича-Томиној
огради
капиџик
,
стаде
се
весело
кикотати
,
баш
као
нека
безбрижна
млада
кокета
,
којој
сав
живот
у
церекању
и
у
мажењу
пролази
.
—
Ха
,
ха
!
Је
л
’
те
,
да
сам
вас
изненадила
?
—
скакућући
преко
авлије
,
подвикиваше
весело
Гркиња
.
Чича-
Тима
,
кад
ју
је
угледао
,
он
је
сав
претрнуо
.
Зар
у
таком
отрцаном
оделу
да
га
затече
богиња
његове
старе
љубави
?
Та
чисто
би
зажелео
да
у
земљу
утоне
,
да
га
нема
!
...
Хтеде
све
да
слиндари
са
себе
,
да
се
преобуче
,
али
све
беше
доцкан
!
Он
није
ни
свој
отрцани
шешир
скинуо
,
а
лепа
Гркиња
стајала
је
на
прагу
његове
собе
,
весело
се
смејала
и
гледала
у
збуњено
лице
свога
обожатеља
.
—
Но
,
но
,
драги
господине
,
шта
сте
се
збунили
?
Та
човек
ваше
снаге
и
спољашности
тек
онда
добија
у
своме
изгледу
,
кад
је
мало
више
неглиже
обучен
.
На
таки
комплименат
заборавио
би
старац
свих
десет
учитељских
класа
,
све
бриге
и
сваки
страх
од
несигурне
будућности
;
крв
му
јурне
навише
,
и
он
,
с
раширеним
рукама
,
пође
,
да
загрли
и
пољуби
обожавану
посетитељку
...
Али
га
она
мало
строжије
погледа
и
једним
мигом
му
показа
на
дете
,
које
је
једнако
спавало
,
али
које
се
сваког
тренутка
могло
и
пробудити
.
Чича-
Тима
је
дубоко
уздахнуо
,
и
лице
му
доби
израз
негодовања
и
незадовољства
.
Гркиња
је
то
приметила
,
али
се
чинила
невешта
и
,
сасвим
обично
осмејкујући
се
,
ухвати
га
за
руку
,
погледа
га
мазно
,
па
онда
,
отежући
речи
,
пришапта
му
полугласно
:
—
Знате
ли
,
драги
Тимо
,
што
сам
дошла
?
...
—
Па
онда
,
враголасто
смешећи
се
,
додаде
:
—
Пало
ми
је
на
ум
да
једем
кајсија
!
Ха
,
ха
,
ха
!
.
.
У
вашем
винограду
има
лепих
кајсија
,
а
особито
она
,
што
је
уза
саму
колибу
...
Е
,
јесте
чули
,
ја
нисам
ни
у
самом
Новом
Саду
лепших
видела
!
—
Та
оно
,
касти
,
та
кајсија
и
тешко
да
је
из
Перковца
;
ко
зна
,
каква
је
тица
њену
коштицу
и
из
каквог
краја
Италије
овамо
,
и
то
баш
у
мој
виноград
,
пренела
.
Та
она
,
касти
,
и
личи
више
на
поморанџу
,
него
на
обичну
перковачку
кајсију
,
и
ја
,
кад
је
год
погледим
,
све
сам
више
уверен
да
ће
ми
баш
овај
виноград
неку
велику
срећу
донети
,
богаство
или
тако
што
...
И
онда
збогом
,
децо
и
школо
!
...
А
секретарима
ћу
рећи
:
„
Слуга
сам
покоран
,
свих
пет
секретара
!
Заповедајте
одсад
коме
хоћете
;
награђујте
кога
ви
знате
,
учитељ
Тима
вас
више
неће
слушати
!
“
...
Само
,
касти
,
то
је
међу
нама
речено
,
па
ту
нека
и
остане
,
јер
ја
не
бих
волео
да
таке
речи
дођу
до
њених
ушију
...
Дакле
,
од
оте
кајсије
би
ви
волели
да
једете
?
—
Не
само
да
једем
,
него
бих
вас
молила
за
читаву
једну
котарицу
.
—
А
,
дакле
,
да
од
њих
готовите
мало
по
новосадски
дунста
?
...
Е
,
ако
је
баш
тако
,
онда
ћу
је
целу
обрати
...
—
Нећу
дунста
—
смејала
се
Гркиња
,
—
него
сам
наумила
довече
да
правим
вечеру
,
на
којој
ће
бити
и
учитељ
из
Бајковца
,
а
ту
је
и
васпитатељка
из
Трновника
;
позвала
сам
и
овдашње
учитеље
,
осим
оне
маторе
.
—
А
нашто
толика
част
?
—
питао
је
чича-
Тима
зачуђено
.
—
Да
,
касти
,
нисте
добили
ваше
наслеђе
?
—
Ха
,
ха
!
—
смејаше
се
Гркиња
,
—
није
то
наслеђе
,
већ
сам
рада
да
вас
развеселим
;
хоћу
,
да
ви
заборавите
на
ваше
две
класе
,
а
мој
дебели
Шпартанац
,
кад
се
добро
наједе
,
неће
се
више
ни
сећати
двомесечне
плате
...
Е
,
то
хоћу
,
мој
љубазни
Тимо
!
...
И
она
,
погледавши
га
својим
обичним
чезнућим
погледом
,
стиште
му
руку
својом
десном
руком
,
а
левом
га
поглади
по
збрчканом
лицу
;
после
,
неспретно
умиљавајући
се
,
ређаше
даље
потребе
тога
вечера
:
-
Кајсије
ћете
ми
донети
.
Треба
ми
и
винова
лишћа
за
сарму
,
а
,
после
,
Тимо
,
каква
може
бити
вечера
без
вина
?
Дакле
,
и
вина
пошљите
бар
једно
по
акова
,
само
од
оног
доброг
,
што
га
ви
и
мој
Никола
пијете
—
и
лепа
Гркиња
га
наново
поглади
по
образу
.
Чича-
Тима
беше
усхићен
,
чисто
збуњен
,
не
умеде
ни
речи
проговорити
,
само
је
бленуо
у
своју
обожавану
и
љубведостојну
богињу
;
кршио
је
руке
,
превртао
је
очима
,
а
кад
је
изишао
за
њом
,
да
је
испрати
,
није
могао
срцу
одолети
,
него
је
онде
у
кујни
,
у
једном
ћошку
,
загрли
и
тако
је
силно
цмокну
,
да
се
дете
у
соби
пробудило
.
После
је
сасвим
кицошки
узе
под
руку
,
пропрати
је
преко
авлије
до
малих
вратница
;
а
ту
су
опет
застали
,
шапутали
су
нешто
,
док
она
сасвим
гласно
не
рече
:
—
Е
,
па
нек
’
поцркају
сви
од
муке
!
Шта
нам
могу
?
Чича-
Тима
је
хтеде
наново
загрлити
,
али
баш
у
том
тренутку
чу
се
на
крају
улице
неко
корачање
;
погледаше
тамо
и
обоје
се
укочише
од
чуђења
...
Стара
госпођа
гросмутерка
,
у
својој
црној
хаљини
,
на
нос
је
натакла
наочаре
,
подбочила
се
са
обе
руке
на
кукове
,
па
их
посматра
поиздаље
;
а
кад
је
видела
,
да
су
је
они
приметили
,
она
пљесну
рукама
и
на
сав
се
глас
насмејала
...
—
Лепо
,
лепо
!
—
церекала
се
баба
.
—
То
је
морал
!
То
је
учитељско
владање
!
Преизредно
!
...
После
тога
,
исправивши
се
поносито
,
оде
гросмутерка
даље
својим
путем
,
наравно
,
да
још
истог
дана
г
.
начелнику
приповеди
,
какав
је
тога
јутра
нечувен
и
невиђен
призор
видела
.
Чича-
Тима
гледаше
неко
време
за
њом
,
а
после
се
окрете
задовољно
својој
Гркињи
:
—
Нека
их
,
моја
слатка
Јоханидо
!
Нека
нам
они
завиде
,
нек
пукну
од
једа
и
злобе
!
А
ми
ћемо
,
касти
,
као
и
досад
,
остати
једно
тело
и
једна
душа
!
.
.
Да
,
збиља
,
кад
ћу
се
ја
к
вама
доселити
?
—
Још
сутра
,
слатки
Тимо
!
Сутра
!
А
прексутра
нека
свисне
стара
вештица
од
муке
!
Тиме
се
та
јутарња
похода
свршила
.
Она
се
још
једанпут
рукова
с
њим
,
па
оде
,
а
он
се
врати
натраг
у
собу
и
онде
узе
опет
онај
строги
,
забринути
,
изглед
.
Мала
Милка
већ
се
умила
и
стала
се
чешљати
;
њојзи
не
беше
ништа
необично
што
је
оца
тако
рано
видела
спремна
и
обучена
;
приђе
му
,
по
детињем
обичају
,
руци
,
али
он
не
допусти
,
да
га
у
руку
пољуби
.
—
Добро
,
добро
,
Милка
,
—
рече
,
против
свог
обичаја
,
скоро
благим
гласом
,
—
хајде
,
очешљај
се
и
спреми
,
па
ћемо
да
идемо
у
виноград
,
да
беремо
кајсије
,
и
то
од
оних
лепих
кајсија
!
Дете
се
весело
осмехну
.
Беше
му
необична
та
доброћудност
очева
,
а
после
се
,
сирота
,
радовала
,
да
и
од
оте
кајсије
,
од
тога
за
њу
забрањеног
плода
,
окуси
.
—
Оче
,
ја
сам
спремна
—
рече
,
огрнувши
око
врата
неку
стару
мараму
.
—
Добро
,
кад
си
спремна
,
а
ти
сад
узми
ону
котарицу
,
што
сам
је
о
лањској
берби
од
оне
црномањасте
Циганке
купио
,
а
мож
’
понети
и
парче
хлеба
себи
за
фруштук
;
а
мени
ћеш
спремити
једну
литру
комовице
,
—
добра
ће
бити
уз
кајсије
!
Кад
је
све
било
спремљено
,
кренуше
се
у
виноград
;
а
међутим
је
на
дому
лепа
Гркиња
спремала
све
оно
,
што
јој
за
вечеру
треба
.
Наравно
,
да
јој
је
у
свему
помагао
њен
филозоф
,
кир
-
Никола
.
Сав
се
,
сиромах
,
ознојио
.
Час
је
трчао
по
шећер
,
каву
,
пиринач
;
час
,
опет
,
по
месо
,
краставце
и
т
.
д
.
Понекад
би
му
упртила
и
ражањ
,
да
га
окреће
,
а
уза
сваки
почет
или
довршен
посао
попио
би
понеку
чашу
ракије
,
убрисао
би
зној
са
чела
,
па
би
се
весело
смејао
...
—
Хе
,
хе
,
хе
!
...
Баш
ће
ово
да
буде
вечера
!
Ха
,
ха
,
ха
!
Та
ни
кад
сам
се
с
тобом
венчавао
,
не
беше
веће
гозбе
ни
части
...
Хи
,
хи
!
—
Пази
на
печење
—
викаше
на
њега
незадовољно
Гркиња
,
—
та
зар
не
видиш
,
да
је
једна
страна
сасвим
прегорела
?
...
Их
,
гром
те
спалио
!
Та
све
ћу
палачинке
само
због
тебе
покварити
!
Тако
је
то
текло
цели
дан
.
Вечера
се
спрема
,
кир
-
Никола
се
смеје
,
а
лепа
Гркиња
се
сваком
извињаваше
,
како
се
није
ни
очешљала
,
ни
умила
;
како
је
још
у
неглиже
,
—
иако
је
била
сва
уштиркана
,
упеглана
,
набељена
и
нафракана
.
Кад
се
сасвим
смркло
,
дође
и
чича-
Тима
.
——
Ха
,
ха
,
ха
!
—
смејао
се
кир
-
Никола
.
—
Добро
,
кад
сте
дошли
!
—
А
после
се
окрете
осталим
гостима
,
па
,
опет
смејући
се
,
понуди
све
редом
,
да
поседају
.
—
Изволте
,
седите
!
—
И
они
су
сви
поседали
,
где
је
који
најближе
стојао
,
само
је
чича-
Тима
гледао
да
уграби
место
до
лепе
домаћице
;
а
то
му
није
тешко
било
,
јер
кад
је
неки
од
учтивијих
гостију
понудише
,
да
заузме
горње
чело
,
она
се
извињаваше
тиме
,
да
,
као
домаћица
,
мора
сваки
час
устајати
и
зато
мора
за
доњим
крајем
астала
седети
.
Чича-
Тима
је
одмах
на
крају
миндерлука
,
баш
до
њене
столице
,
заузео
место
;
а
с
тога
места
ни
опомене
,
па
ни
најжешћи
укор
самога
г
.
министра
,
не
би
га
могли
покренути
.
—
Љубав
није
шала
,
па
макар
она
и
најотрцанијег
старца
била
!
Учитељи
,
који
су
се
тога
вечера
код
кир
-
Николе
и
лепе
Гркиње
сабрали
,
беху
разног
узраста
,
а
и
црте
на
лицу
беху
им
разнолике
:
неки
беху
црномањасти
,
плави
;
неки
,
опет
,
смеђи
;
једни
беху
стари
,
други
млади
,
лепи
и
ружни
,
—
како
је
кога
Бог
створио
!
А
и
места
рођења
беху
им
разна
:
кир
-
Никола
беше
родом
главом
из
Јеладе
,
чича-
Тима
Сремац
,
онај
из
Бајковца
Гружанин
,
а
учитељ
трећег
разреда
Банаћанин
.
Али
кад
се
човек
размисли
,
то
беше
као
једна
породица
!
...
Једне
радости
,
једне
жалости
,
а
скоро
та
иста
судбина
у
животу
:
данас
