поједан
лист
папир
.
и
јесам
Никола
се
забавити
тај
посао
и
стати
да
бројити
,
заједно
са
Ђурица
,
један
по
један
банкнота
,
као
да
и
он
интересовати
колико
хтети
се
наћи
новац
у
тај
завежљај
.
—
Хо
,
па
овде
јесам
само
сто
двадесет
дукат
!
камо
ти
још
осамдесет
?
—
рећи
Ђурица
.
—
јесам
,
јесам
,
брата
...
сто
двадесет
равно
...
немати
више
.
—
како
немати
?
Урош
ти
јесам
позвати
да
ти
исплатити
сав
двеста
по
облигација
.
—
А
,
е
тај
јесам
...
али
јесам
све
платити
...
ево
облигација
код
ја
,
па
читати
...
на
она
тај
писати
—
одговорити
Никола
и
стати
да
тражити
по
јелек
.
—
А
,
ево
јесам
!
—
рећи
он
пружати
Ђурица
облигација
.
—
на
она
све
писати
,
све
...
—
Што
ти
јесам
све
дати
...
.
он
његов
!
—
викнути
Пантовац
као
с
неки
права
,
налазити
да
он
јесам
тај
причињен
хотимичан
штета
.
—
немати
,
нем
човек
...
дух
ја
немати
—
правдати
Никола
и
себе
и
свој
дужник
.
—
оставити
сад
тај
—
викнути
Ђурица
.
—
Дај
ја
онај
пар
што
јесам
узети
за
стока
и
јечам
.
—
како
?
јесам
,
браћа
,
јесам
бог
ја
!
...
.
немати
...
—
Шта
немати
...
ти
твој
!
—
викнути
Ђурица
.
—
јесам
ли
о
аранђеловском
вашар
узети
педесет
,
о
пантелијевском
тридесет
,
а
колико
ти
јесам
дати
Дмитар
за
јечам
?
—
за
јечам
?
—
одговорити
Никола
,
чудити
се
тачан
рачун
,
који
он
Ђурица
изнети
.
—
е
јесам
,
бити
јесам
и
тај
,
али
јесам
раздати
по
народ
,
браћа
.
раздати
јесам
до
последњи
пар
,
тако
ја
сам
бог
...
—
Лажеш
,
псина
матор
!
—
викнути
Пантовац
,
па
извити
нож
у
висина
и
ударити
он
Никола
по
глава
.
Никола
осетити
страшан
бол
у
глава
,
и
са
он
заједно
потећи
он
топал
мокар
млаз
низ
потиљак
.
»
гле
,
смрт
!
—
помислити
онај
себе
—
да
се
гинути
!
...
«
и
овај
мисао
он
препородити
,
улити
он
неки
непознат
он
до
сад
снага
самоодбрана
,
који
он
никад
у
себе
не
претпостављати
.
Наиђе
он
неки
црвенкастосива
тама
пред
очи
,
који
он
заклонити
себе
сав
предмет
и
сав
лице
...
он
не
виђати
више
ништа
,
осим
један
једино
страшило
,
који
се
помаљати
из
тај
тама
са
подигнут
нож
.
тај
јесам
страшити
добро
познати
и
разумети
:
да
он
оно
спремати
смрт
,
неизбежан
страшан
смрт
,
без
устанак
,
без
пребол
...
и
ако
сад
он
успети
да
уништити
тај
страшило
,
онда
...
онда
хтети
бити
нешто
други
,
нешто
боље
,
а
шта
—
о
тај
и
не
мислити
...
глава
он
жигнути
још
јаче
,
још
ужасан
,
и
он
некако
механички
,
без
размишљање
,
онако
исто
као
што
се
удављеник
грчевито
хватати
за
слаб
шибљика
,
дохватити
сав
мали
ножић
иза
пас
,
истргнути
он
брзо
и
тако
исто
муњевит
брзина
сјурити
он
онај
страшило
у
груда
.
осетити
само
како
нож
ударити
у
неки
мекота
,
као
кад
он
у
јесен
цепати
бут
говеђи
за
пршута
,
па
после
отићи
тамо
некуд
сав
до
дршка
...
и
потом
углед
како
оно
страшити
необично
отворити
и
раширити
очи
,
као
да
се
нешта
јако
зачудити
,
па
она
преврнути
у
вис
и
онда
он
познати
да
јесам
тај
страшило
хајдук
Пантовац
,
који
се
одједном
опустити
,
и
некако
необично
сести
и
легати
у
ватра
на
прочеље
,
легати
онако
леђа
,
преврнут
очи
,
и
он
почети
разумевати
да
јесам
тај
он
убити
Пантовца
.
али
исти
тренутак
нешто
јако
пукнути
и
он
нешто
тако
јако
ударити
у
слепо
око
,
гурнути
он
,
и
он
се
од
тај
претурити
и
—
умрети
...
А
Ђурица
стајати
над
она
са
пушак
,
из
који
још
излазити
по
мало
дим
,
гледати
она
зачудити
,
не
могућ
појмити
шта
тај
бити
.
»
сад
овај
тренутак
бити
два
човек
жив
,
бити
оваки
исти
као
што
јесам
и
ја
,
и
гле
...
«
Пантовчеву
глава
дохватити
пламен
,
згорети
сав
кос
и
по
кућа
се
просути
задах
...
како
осетити
смрад
спаљен
кос
,
Ђурица
хтети
да
вриснути
,
осврнути
се
пажљиво
по
кућа
,
углед
још
неки
над
онај
,
ко
јесам
он
убити
.
тај
се
снаха
наднети
над
мртав
девер
и
домаћин
,
па
кук
и
нарицати
,
али
Ђурица
не
чути
никакав
глас
,
но
се
само
чудити
откуд
тај
жена
овде
!
и
напослетку
,
угледати
врата
,
један
скок
испасти
из
кућа
и
потрчати
к
први
шума
,
који
он
пасти
у
очи
.
али
,
потрчати
мало
,
обузети
он
неописан
страх
од
самоћа
,
од
себе
сам
и
од
онај
вечерњи
сутон
.
.
застати
и
ослушнути
...
неко
он
се
приближивати
.
А
,
јесам
,
тај
јесам
друштво
,
на
који
јесам
он
бити
заборавити
.
Потрчаше
сав
напред
ћутети
,
а
Ђурица
скакати
пред
сав
,
не
знати
ни
где
газити
,
ни
куда
ићи
,
ни
шта
радити
.
тек
кад
заћи
у
шум
,
умерити
корак
.
у
онај
моћи
,
мрачан
шумски
хладовина
Ђурица
стати
да
прибирати
мисао
.
»
откуд
ја
овај
ићи
?
...
Шта
овај
бити
?
...
А
,
јесам
,
убити
јесам
човек
!
.
.
«
и
при
тај
мисао
стегнути
он
се
срце
и
охладити
,
а
на
душа
он
пасти
неки
тежак
терет
,
неки
велик
бол
,
неки
непојмљив
осећање
,
који
јесам
личити
и
на
кајање
,
и
на
жалост
,
и
на
страх
од
нешта
што
се
не
видити
и
не
разумети
.
неки
нов
,
досад
успаван
осећање
у
он
пробудити
се
и
стати
да
он
гристи
,
да
жећи
као
зубни
бол
...
он
ићи
узверен
поглед
,
страшљиво
управити
у
помрчина
,
отворен
,
осушен
и
врео
усна
,
онако
као
што
болесник
у
врућица
скакати
с
постеља
и
бежати
од
кућа
.
»
за
јечам
?
...
раздати
јесам
по
народ
,
тако
ја
сам
бог
!
...
«
—
понављати
он
у
памет
последњи
Николин
реч
и
изазивати
сав
онај
страшан
слика
,
који
се
мало
час
пред
његов
очи
изређати
,
али
се
сад
сећати
само
Николин
реч
и
последњи
свој
дело
:
кад
јесам
пружити
,
скоро
наслонити
,
пушак
на
слепо
око
и
окинути
.
одједном
Никола
сести
;
нити
он
се
лице
променити
,
нити
се
он
осврнути
,
ни
мрднути
чим
,
него
он
само
одједном
нестати
с
онај
висина
,
на
који
јесам
стајати
,
као
да
јесам
скочити
у
вод
,
и
тако
се
прострети
по
земља
,
пружити
онај
рука
с
нож
ка
прочеље
,
као
да
јесам
имати
са
она
какав
нарочит
намера
.
и
затим
он
пасти
у
очи
широк
Николин
леђа
,
у
сукнен
јелек
,
како
јесам
необично
одскочити
од
земља
.
и
после
се
одједном
наћи
над
он
неки
други
,
као
да
јесам
видети
женски
конђа
,
убрађен
црвенкаст
марама
са
бео
цветић
.
и
више
се
ништа
јесам
сећати
...
А
варош
врити
од
нестрпљење
...
капетан
јесам
напослетку
добити
тачно
извешће
.
кола
са
мртав
Пантовцем
очекивати
се
сваки
час
,
а
појединост
напад
познат
јесам
,
велик
дело
,
сав
.
ипак
се
нестрпљиво
очекивати
писар
Мита
,
који
хтети
сав
догађај
испричати
онако
,
како
јесам
у
истина
бити
.
по
подне
стигнути
кола
са
спроводник
,
писар
и
доктор
.
народ
нагрнути
кола
,
па
нити
ко
моћи
прићи
кола
да
што
видити
,
нити
се
моћи
извући
из
гомила
,
већ
се
дело
маса
радознао
на
род
талас
и
повијати
са
страна
у
страна
,
као
добар
пшеница
под
снажан
ветар
.
велик
мука
имати
срески
послуга
,
док
увести
кола
у
срески
двориште
.
Жандарми
одмах
скинути
Пантовца
и
прострети
он
по
зелен
ледина
.
народ
се
окупити
уоколо
.
на
благ
,
мало
нагнут
равница
лежати
раширен
рука
и
опружен
нога
,
мртав
Пантовац
.
страх
он
бити
погледати
.
густ
кос
он
бити
спалити
и
на
место
она
стајати
још
уковрчен
црн
и
тврд
пурак
,
пепео
од
кос
,
који
он
давати
још
страшан
,
необичан
изглед
.
преко
цео
теме
,
куда
јесам
жандарм
,
дизати
он
ваљада
на
кола
,
збрисати
и
скинути
рука
изгорео
пухор
кос
,
виђати
се
црвен
,
испечен
кожа
,
па
једном
место
напукнути
,
па
ту
зијати
огроман
спржен
рана
.
на
лице
он
не
бити
ни
брк
ни
обрвати
,
већ
наместо
она
стајати
црн
гар
,
по
негде
обрисан
,
те
показивати
иа
тај
место
траг
пламен
.
Очи
он
бити
отворити
,
али
готово
испећи
,
услед
шта
цео
лице
више
добијати
изглед
обичан
трупина
.
с
леви
страна
груда
,
на
чист
бео
кошуља
,
зијати
мали
крвав
рана
,
улепити
усирен
и
запечен
крв
.
—
Што
ти
јесам
човек
,
брата
—
рећи
неко
из
народ
—
кâ
да
јесам
запарати
нокат
преко
месо
,
а
ет
’
...
мртав
!
...
сав
разделити
овај
философски
мисао
,
па
чак
и
капетан
,
који
дотле
стајати
намрштен
и
озбиљан
изглед
,
после
овај
напомена
значајно
махнути
глава
,
као
да
бити
рећи
:
»
ја
,
мора
!
«
Само
апотекар
показивати
,
да
он
овај
појава
не
зачуђавати
,
јер
његов
лице
добити
израз
као
да
јесам
хтети
рећи
:
»
е
мој
брата
,
да
јесам
видети
онај
што
ја
знати
!
«
и
доиста
,
он
одмах
проговорити
:
—
е
,
јесам
видети
ви
у
Штајнбруху
:
узети
само
један
танак
дугачак
иглица
и
завући
јесам
вепар
између
груда
.
вепар
само
:
мрд-мрд
и
—
готово
!
...
господин
мој
,
шта
мислити
!
...
—
То
јесам
,
брата
,
свиња
—
одговорити
онај
први
—
а
свињац
...
истина
јесам
,
у
неки
рука
,
како
хтети
казати
...
као
човек
,
али
опет
јесам
човек
.
А
човек
јесам
,
брата
,
човек
!
—
и
овај
ти
јесам
,
болан
,
некад
бити
дете
и
сисати
мајчин
млеко
,
и
мајка
он
,
ка
и
сав
мајка
,
волети
и
гајити
!
—
прозборити
газда
Дмитар
,
гледати
онакажен
лице
зликовчево
.
—
како
он
јесам
гајити
,
тако
јесам
и
проћи
—
одговорити
учитељ
.
људи
наставити
да
исказивати
један
други
свој
утисак
,
а
капетан
стати
да
саслушавати
грађанин
,
који
јесам
познавати
Пантовца
.
Прибравши
довољно
доказ
да
јесам
овај
мртвац
доиста
Пантовац
,
капетан
наредити
да
он
одмах
носити
и
закопати
.
Увече
јесам
,
украј
срески
пут
,
израсти
нов
хум
влажан
земља
,
као
једини
споменик
зликовачки
дело
.
XИX
кад
јесам
Ђурица
похарати
бистрички
механџија
,
јесам
хтети
после
похара
да
се
састајати
с
Вуја
,
но
он
јесам
само
поручити
да
јесам
посати
свршити
успешно
,
да
јесам
наћи
новац
више
но
што
јесам
се
надати
и
да
хтети
одмах
да
ударити
на
Чолић
.
и
ако
Вуја
јесам
налазити
за
паметно
да
се
вршити
други
напад
са
толики
новац
у
џеп
(
јер
моћи
јесам
Ђурица
погинути
,
па
ко
знати
шта
бити
бити
са
новац
)
,
ипак
он
јесам
одговорити
:
»
неки
чинити
како
знати
,
само
нек
пазити
на
људи
«
.
али
сад
,
после
други
похара
,
Вуја
послати
пред
он
човек
,
који
јесам
имати
на
сваки
начин
да
он
довести
к
Вуја
,
да
он
не
да
свраћати
никуд
на
други
страна
.
Случајно
,
пре
овај
изасланик
,
Ђурица
срести
свој
Кленовичанина
,
ко
он
јесам
послати
јатак
Јова
.
Ђурица
још
ићи
као
у
грозница
.
Друштво
јесам
распустити
,
дати
сваки
други
по
десет
дукат
,
само
оставити
са
себе
Новица
,
јер
он
бити
страх
од
самоћа
.
кад
окренути
подножје
Венчац
,
онај
шумовит
страна
,
зачути
пред
себе
познат
звиждање
,
знак
њихов
јатак
.
обојица
се
заклонити
за
дрво
,
спремити
пушак
и
одговорити
на
знак
.
и
с
један
и
други
страна
понављати
се
звиждање
,
да
бити
онај
,
што
она
прилазити
по
мрак
,
знати
који
хтети
правац
ићи
.
—
стајати
!
—
рећи
Ђурица
лагано
,
кад
опазити
човек
близу
себе
.
—
Ко
јесам
?
—
ја
јесам
,
Ђура
,
од
Јов
...
—
А
,
Миша
!
—
познати
он
Ђурица
,
па
он
прићи
.
—
Шта
јесам
,
ко
ти
слати
?
—
Јова
ја
послати
.
Чуо
јесам
да
хтети
ноћас
овамо
у
Кленовик
,
па
ти
казати
да
нипошто
не
свраћати
к
Мата
.
—
Зашто
?
—
он
јесам
ономад
јавити
капетан
да
хтети
ноћити
код
Јов
,
па
јесам
због
тај
дизати
потера
.
—
не
моћи
бити
!
—
јесам
,
вала
,
па
свратити
на
Вуја
,
те
он
питати
,
и
он
хтети
ти
казати
;
он
тај
још
боље
знати
.
Ђурица
ућутати
и
као
да
стати
нешто
мислити
.
дуго
јесам
тако
ћутети
упирати
поглед
у
помрчина
,
па
напослетку
махнути
рука
и
обор
глава
,
као
да
и
јесам
увиђати
,
да
не
моћи
још
ништа
смислити
под
утисак
овај
необичан
догађај
,
који
се
све
више
гомилати
око
он
.
»
Шта
хтети
да
мислити
?
«
—
рећи
он
себе
напослетку
.
—
»
видити
да
се
приближивати
крај
,
па
сад
што
ја
снаћи
.
кад
јесам
поуздан
мој
људи
почети
да
ја
радити
о
глава
,
онда
ту
нем
живот
.
али
се
опет
не
дати
тако
лако
!
...
А
она
?
...
Баш
ја
јесам
и
тај
велик
невоља
!
...
—
А
,
нов
?
—
обрнути
се
оп
Новица
,
који
полако
ићи
за
он
.
—
Шта
велим
за
овај
?
—
А
да
што
хтети
ти
рећ
’
,
болан
,
но
да
утући
пашче
,
неки
они
други
узети
памет
у
глава
.
—
ако
ли
се
они
још
више
наљутити
за
тај
?
—
не
смију
,
богме
!
сваки
јесам
танак
врат
.
»
сад
бити
ја
ваљати
побратити
.
Шта
ли
јесам
са
он
,
јадник
?
...
Вуја
бити
ја
још
боље
научити
,
али
хтети
к
он
,
док
год
не
раздати
овај
новац
људи
...
«
опет
се
зачути
звиждање
.
—
Шта
јесам
сад
?
—
рећи
Ђурица
,
заклањати
се
и
одговарајући
на
знак
.
Звиждање
се
поновити
као
и
пре
,
Ђурица
одговарати
,
али
бити
још
опрезан
.
—
откуд
ти
овде
?
—
зачудити
се
Ђурица
,
познати
Вујов
синовац
.
—
Вуја
ти
звати
да
ићи
права
он
.
радити
се
о
твој
глава
.
Мата
хтети
да
ти
убити
,
тај
јесам
извесно
.
—
знати
,
чути
јесам
тај
.
Кажи
Вуја
да
ја
отићи
у
Кленовик
,
да
се
наплатити
с
Мата
.
ако
он
мислити
да
не
требати
тај
да
чинити
,
неки
послати
одмах
за
ја
.
Стићи
хтети
ја
до
кленовички
река
;
ја
хтети
полако
пут
.
—
Добра
—
одговорити
онај
из
помрчина
и
нестати
он
.
Ђурица
с
Новица
окренути
уз
брдо
,
журити
се
да
обићи
Брезовац
,
па
даље
на
пут
да
чекати
Вујов
одговор
.
на
кленовички
река
Ђурица
се
одморити
део
час
,
па
не
добити
никакав
одговор
од
Вуја
,
поћи
с
Новица
у
село
,
права
Матовој
кућа
.
»
А
овај
ништа
не
упитати
шта
јесам
бити
код
Чолић
.
Јамачно
јесам
Коста
стигнути
и
испричати
,
или
јесам
можда
Вуја
мислити
насигурно
да
хтети
ја
права
к
он
?
...
сав
један
.
А
жао
ја
Мата
!
...
Шта
да
чинити
са
он
?
истина
,
он
хтети
мој
глава
,
а
ја
се
,
богме
,
не
дати
тако
лако
.
па
сад
...
тај
јесам
и
тражити
!
...
«
Беше
превалити
поноћ
,
кад
Ђурица
стигнути
с
Новица
пред
колеба
у
Матову
бостаниште
,
где
јесам
од
пре
неколико
пута
ноћити
.
у
колеба
не
бити
ники
,
јер
јесам
бостан
већ
проћи
,
и
Ђурица
ући
унутра
,
па
стати
да
смишљати
с
Новица
шта
хтети
да
радити
.
Договорише
се
да
најпре
и
сам
окушати
Мата
,
да
он
дати
довољно
прилика
да
она
показати
свој
намера
.
ради
тај
Новица
хтети
се
сакрити
,
али
хтети
се
ипак
налазити
у
близина
Ђуричин
.
—
Чујеш
,
нов
...
—
рећи
Ђурица
устајати
.
—
Баш
ја
мрзети
да
опет
поган
рука
...
кад
видити
да
тај
морати
чинити
,
ако
ти
не
мрзети
...
да
ти
тај
учинити
...
—
промуцати
он
као
стидети
се
свој
слабост
,
и
у
исти
време
као
подлегати
душеван
и
физички
умор
,
који
он
јесам
савладати
.
—
Само
ти
мрднути
,
па
не
бринути
!
—
одговорити
Новица
,
за
ко
тај
,
као
што
изгледати
,
не
бити
никакав
неповољност
.
—
Хоћу
ли
он
посјећ
’
,
или
права
у
чела
?
—
боље
јесам
да
не
пуцати
.
Нож
ти
јесам
оштар
?
—
љут
гуја
!
Ђурица
,
полако
и
опрезно
,
отићи
пред
кућа
.
Беше
све
мирно
.
Мата
,
као
и
сав
јатак
,
јесам
држати
пас
,
по
који
бити
суседа
моћи
дознати
кад
долазити
ноћни
гост
.
Ђурица
обићи
свуд
око
кућа
,
разгледати
свако
сумњив
место
,
па
се
упутити
к
висок
розга
,
пободен
у
градина
,
под
који
јесам
Мата
обично
спавати
.
Дошавши
до
познати
он
ноћиште
,
Ђурица
опазити
да
Мата
спавати
.
Сагнувши
се
над
он
,
повући
за
покривач
и
зовнути
он
по
име
.
Мата
скочити
с
место
,
и
као
да
јесам
ни
спавати
,
познати
Ђурица
и
обрадовати
он
се
.
—
гле
,
откуд
ти
?
...
А
ја
баш
мислити
да
не
ударити
ноћас
,
па
за
дуго
јесам
заспати
.
—
Чекао
јесам
ја
,
јесам
ли
?
—
јесам
ти
баш
чекати
,
али
јесам
помишљати
да
хтети
свратити
на
ми
.
камо
ти
Радован
?
—
погинути
.
једва
и
ја
изнети
глава
—
рећи
Ђурица
и
испричати
он
цео
догађај
код
Чолић
.
потом
он
казати
да
јесам
свраћати
к
Вуја
и
оставити
код
нега
сав
новац
,
па
се
онда
и
он
наместити
код
Мата
,
легати
и
наскоро
се
учинити
да
јесам
заспати
.
после
пол
час
Мата
устати
и
зовнути
он
полако
.
—
Ђура
!
—
зовнути
он
он
неколико
пута
,
па
,
видети
да
Ђурица
спавати
тврдо
,
после
велик
умор
,
дигнути
се
и
отићи
у
мрак
.
Чим
нестати
Мата
,
Ђурица
одмах
скочити
и
заћи
за
розга
,
где
се
бити
прикрити
Новица
.
—
Шта
хтети
сад
?
—
рећи
он
.
—
Чек
’
да
наместити
твој
покривач
—
одговорити
Новица
,
па
отићи
те
навући
поњава
преко
сламни
јастук
и
вратити
се
за
розга
.
—
лијепо
јесам
намјестити
,
као
да
спавати
тамо
.
А
сад
да
гледати
шта
хтети
да
радити
угурсуз
.
после
неколик
минута
вратити
се
Мата
са
секира
у
рука
.
Прилазећи
поњава
,
он
опет
зовнути
Ђурица
по
име
,
па
,
не
чути
никакав
одговор
,
издигнути
секира
,
корачити
два
пут
ближе
к
поњава
и
потегнути
из
сав
снага
секира
по
онај
место
,
где
јесам
требати
да
бити
Ђуричин
глава
.
исти
тренутак
ударити
он
Новица
нож
у
леђа
,
пробости
он
скроз
,
и
Мата
пасти
мртав
...
убица
се
окренути
и
отићи
кроз
село
.
у
Радоњић
забрана
сести
.
Ђурица
одбројати
осамдесет
банкнота
и
дати
она
Новица
.
—
Ева
ти
за
сад
оволико
,
па
кад
год
ти
бити
потреба
,
само
ја
казати
.
—
е
јесам
човјек
,
небо
ја
!
—
рећи
Новица
,
чудити
се
.
—
А
онај
матор
пас
никад
ја
не
дати
више
од
десетак
петнаест
банка
.
сад
јесам
твој
,
сав
твој
...
—
јесам
он
ни
ја
давати
више
—
одговорити
Ђурица
—
али
сад
хтети
ја
да
делити
и
он
и
други
.
само
ви
требати
ја
да
чувати
...
и
од
он
да
бранити
,
па
ви
хтети
бити
криво
од
ја
.
—
Ева
тај
глава
мој
и
вјера
тврдити
,
да
хтети
ти
чувати
боље
но
себе
сам
!
—
узвикнути
весео
и
узбуђен
Новица
.
—
А
доћи
хтети
,
мора
,
данак
,
кад
хтети
виђети
колико
вриједим
.
сад
хтети
ништа
да
ти
казати
...
Ђурица
се
изненадити
овај
реч
,
али
се
учинити
да
јесам
на
она
обратити
пажња
,
а
огледати
да
изазов
Новица
на
искрен
разговор
.
—
Знаш
,
брата
нов
,
досадити
ја
се
робовати
за
други
.
Гина
,
мучити
се
и
пропадати
сваки
дан
,
а
за
ко
?
—
сав
за
он
.
мој
људи
,
који
ја
чувати
,
и
они
,
који
са
ја
метати
глава
у
торба
,
добити
од
он
који
банак
као
слепац
,
а
оно
друго
све
он
згртати
.
Зашто
бити
ја
тај
трпети
?
—
Знаш
шта
јесам
,
Ђура
!
...
сав
јесам
тако
...
тај
јесам
истина
,
али
ти
не
мореш
с
онај
курјак
изићи
на
крај
.
тај
ја
знати
,
и
знати
зашто
...
.
вјеровати
ја
.
Доћи
хтети
дан
,
вељи
,
па
хтети
и
јесам
све
разумјети
и
виђети
,
а
дотле
он
морати
заваравати
.
подавати
и
он
половина
од
добит
,
јер
сад
јесам
зима
на
праг
...
.
требати
добро
да
се
чувати
,
а
без
он
не
мореш
...
—
зимус
ја
он
не
требати
.
имати
пасош
за
ми
обојити
,
тај
ја
јесам
он
набавити
и
дати
,
па
хтети
да
се
склонити
подаље
.
А
више
не
смети
да
нападати
за
овај
година
...
и
доста
јесам
.
—
е
онда
ти
само
једно
молити
:
не
ићи
к
он
,
док
не
прибрати
све
за
пут
.
па
кад
бити
сав
готово
,
нарачунати
се
са
он
,
па
одмах
бјежати
и
не
говорити
он
ђе
хтети
зимовати
...
—
Што
тај
сад
?
—
тако
...
виђети
.
и
кад
се
на
прољеће
вратити
овамо
,
прво
се
наћи
са
ја
,
па
онда
ићи
к
он
.
тај
добро
упамтити
,
ако
ти
јесам
мити
глава
...
—
ама
,
рећи
ја
,
болан
,
штогод
...
ти
нешто
знати
,
па
хтети
да
ја
казати
,
а
видити
да
се
тај
тицати
глава
.
—
Добра
видити
,
и
тај
ти
јесам
засад
доста
.
А
кад
доћи
вријеме
,
знати
све
.
Разговорише
се
још
о
зимовање
,
али
јесам
Ђурица
свој
права
намера
,
да
зима
провести
у
Београд
,
тајити
и
од
он
.
Растадоше
се
као
добар
пријатељ
.
Ђурица
јесам
имати
пун
рука
посао
.
требати
јесам
разделити
новац
јатак
,
оставити
што
и
мајка
,
па
онда
узети
Станка
и
,
пошто
наредити
рачун
са
Вуја
,
кренути
се
на
пут
.
зор
већ
забелети
,
а
он
,
после
оволик
злочин
,
још
јесам
ни
тренути
.
морати
се
негде
одморити
.
после
кратак
двоумљење
отићи
к
Јов
.
XX
у
прљав
,
каљав
,
последњи
палилулски
улица
,
на
крај
Београд
,
поређати
јесам
снизак
неокречен
кућерак
од
набој
.
око
понеки
кућица
немати
ни
толико
двориште
,
да
се
човек
слободно
обрнути
,
а
око
понеки
подигнути
јесам
у
простран
двориште
кош
за
кукуруз
,
стог
слама
,
сена
и
шаш
,
кошара
за
стока
и
остати
потреба
добар
земљоделски
кућа
.
становник
јесам
овај
улица
махом
онај
типски
и
Београђанин
добро
познат
земљорадник
Палилулац
,
или
вредан
и
сиромашан
Војвођанин
,
који
се
,
сав
из
ред
,
именовати
Банаћанин
,
и
ако
она
имати
из
сав
крај
леп
Војводина
.
Већ
неколико
дан
падати
киша
над
Београд
,
тај
јесам
и
чист
део
град
потонути
у
жидак
прљав
маса
;
расплинути
се
блато
по
сав
улица
,
по
двориште
,
по
праг
и
улазак
у
кућа
...
са
стреха
и
из
натмурен
сребрнаст
небо
сипа
и
капља
ситан
роса
,
који
обухватати
цео
човек
,
продирати
он
до
тело
и
,
чинити
ти
се
,
увлачити
се
и
у
сам
срж
кошчан
...
Повучеш
ли
ваздух
у
себе
,
појурити
ти
у
груда
хладан
росан
капљица
,
затворити
ли
уста
,
ето
она
кроз
нос
,
па
засипати
очи
,
уш
,
образ
,
цео
тело
...
хладан
,
мокар
влага
продирати
даље
и
од
сам
ваздух
...
гњио
,
влажан
магла
завити
у
сав
суморан
плашт
цео
град
,
као
какав
чудовиште
,
па
он
квасити
,
цедити
и
опет
квасити
,
рећи
бити
да
он
спирати
с
прљав
лице
траг
ужасан
злочин
,
мука
,
уздисај
...
и
с
мокар
камени
плоча
опет
се
дизати
облак
сур
мокар
магла
,
квасити
успут
људи
,
кућа
,
дрвеће
,
све
...
као
да
цео
природа
плакати
за
изгубљен
добра
у
свет
...
палилулски
улица
претворити
се
у
мора
блато
и
влага
.
Читави
облак
густ
мокар
влага
вити
се
по
крив
и
тесан
сокачић
,
прелетати
с
један
кровињара
на
други
,
влажити
и
продирати
у
стан
кроз
мален
незаштићен
оканце
,
уносити
себе
и
студ
и
отров
...
и
усред
дан
у
такав
јесам
улица
помрчина
,
а
када
заћи
и
последњи
зрак
сунчев
,
који
јесам
дању
бар
онај
густ
облак
осветљавати
,
на
такав
место
наступати
црн
непробојан
ноћ
...
Шта
се
тај
вера
ноћу
по
жидак
тештав
маса
непоплочан
улица
?
...
ни
најбоље
мачји
око
ништа
не
видити
,
али
ухо
јасно
разликовати
да
се
с
мука
провлачити
туде
два
нога
човечји
,
шљепкати
по
блато
,
отресати
се
и
вући
се
опет
по
растопљен
,
замешен
и
расплинулој
житкост
.
тихо
се
провлачити
задоцнео
становник
,
придржавати
се
рука
за
мокар
зид
блатан
кућица
или
за
накривљен
прошће
дуг
двориште
...
Прођоше
један
...
други
...
десетак
кућица
,
и
он
се
напослетку
зауставити
пред
један
.
»
Баш
јесам
луд
!
«
—
помислити
он
,
застанути
пред
врата
,
двоумити
да
ли
да
ући
унутра
или
да
се
вратити
.
—
»
оставити
онако
красно
друштво
!
.
.
.
А
шта
хтети
овде
?
да
спавати
или
да
јесам
гледати
онако
натмурен
и
зловољан
...
и
најгоре
јесам
тај
,
што
хтети
ни
реч
да
проговорити
:
све
ћутети
замислити
,
по
неки
пут
се
намрштити
,
па
опет
мисао
и
мисао
...
нем
крај
њен
мисао
...
А
о
шта
моћи
да
мислити
?
о
кућа
,
о
село
,
о
мајка
,
о
отац
...
тај
јесам
;
она
јесам
истурити
,
избацити
отуд
,
па
она
и
јесам
до
она
.
о
ја
и
себе
?
...
један
ми
јесам
крај
,
шта
имати
да
мислити
!
...
ја
она
чинити
све
...
свега
имати
,
као
какав
госпођа
:
ништа
не
радити
,
јести
и
пити
,
шта
хтети
више
?
!
...
Шта
требати
човек
други
?
...
А
онај
ја
Вес
изгледати
сумњив
:
ја
сав
пити
,
веселити
се
са
девојка
,
а
он
све
гледати
испод
очи
,
и
чинити
ја
се
баш
ја
највише
гледати
...
јесам
,
баш
ја
,
и
од
тај
јесам
поглед
утећи
,
и
добро
јесам
учинити
...
Баш
не
волити
онај
његов
поглед
!
боље
ја
јесам
овде
...
А
ја
...
и
овде
јесам
онај
други
поглед
!
сав
један
,
опет
јесам
боље
да
трпити
овај
;
поуздан
јесам
,
али
јесам
тешко
...
«
и
Ђурица
одлучно
гурнути
врата
,
ући
у
двориште
,
па
она
опет
затворити
и
наслонити
на
она
дебео
клада
.
Пипајући
зид
и
спотицати
се
по
клизав
подстрешници
,
доћи
до
врата
кућни
,
ослушнути
мало
и
куцнути
лагано
о
мокар
даска
.
после
неколик
тренутак
отворити
се
собни
врата
и
зачути
се
ход
бос
нога
по
земљан
под
.
—
Ко
јесам
тај
?
—
запитати
груб
женски
глас
изнутра
.
—
отварати
,
мора
,
озепсти
на
овај
кијамет
—
—
одговорити
Ђурица
.
врата
се
отворити
;
иза
она
зинути
исти
такав
густ
и
црн
помрчина
,
какав
бити
на
поље
.
Ђурица
ући
у
соб
.
—
Упали-де
видети
,
ослепити
у
овај
проклет
помрчина
.
—
Што
хтети
ти
?
—
одговорити
Станка
.
—
како
ја
по
сав
ноћ
седити
сам
,
па
ћутети
и
трпити
.
»
Видиш
,
она
јесам
криво
што
седити
сам
;
зато
се
она
и
дуја
!
е
,
вала
,
хтети
ти
ја
по
сав
ноћ
чувати
.
«
—
Шта
ти
валити
што
седити
сам
!
Живиш
кâ
госпођа
...
Шта
хтети
боље
?
—
рећи
он
гласно
.
Станка
запалити
свећа
,
па
сести
на
под
,
по
ко
бити
прострети
неки
прљав
поњава
.
до
тај
постеља
стајати
мали
четвртаст
пећ
,
сандучара
,
добро
загрејати
,
од
шта
сав
собица
бити
врело
.
Ђурица
стати
да
се
свлачити
.
станка
он
један
тренутак
поглед
,
па
опет
обор
очи
,
гледати
у
његов
каљав
ципела
...
обоје
јесам
променити
ношња
;
удесити
јесам
да
се
одело
не
разликовати
од
становник
свој
улица
.
Ђурица
јесам
,
преко
гломазан
војнички
цокула
,
носити
онај
широк
сукнен
чакшире
који
носити
Палилулац
,
а
на
леђа
јесам
имати
кратак
постављен
капут
,
купити
од
један
Сремац
,
и
на
глава
мали
шиљаст
шубара
.
станка
јесам
,
као
и
сав
жена
из
тај
улица
,
носити
халине
од
неки
загасит
вунен
тканина
.
—
Чудо
се
јесам
опет
напити
?
—
рећи
она
,
осмехнути
се
јетко
.
—
ја
мислити
ти
хтети
чак
у
зор
.
—
Мор
махнути
ја
.
Беше
тамо
један
...
ђаво
он
знати
...
некако
ја
се
чинити
сумњив
...
па
отићи
раније
.
отпре
бити
се
Станка
после
такав
одговор
уплашити
и
стати
бити
распитивати
и
домишљати
се
ко
ли
јесам
тај
бити
,
али
сад
као
да
јесам
ни
чути
одговор
:
само
он
погледати
и
слегнути
раме
.
—
С
ко
јесам
тај
бити
тамо
?
—
запитати
он
она
неки
радознао
и
притворновеселим
глас
.
—
Знаш
...
они
наш
.
—
А
тај
ја
не
казати
да
се
ви
тамо
частити
са
некакав
девојка
?
—
рећи
она
и
насмејати
се
весело
,
као
да
јесам
тај
што
јесам
казати
о
провођење
,
доиста
веселити
и
занимати
.
Ђурица
се
изненадити
;
лако
црвенити
прелетити
он
преко
лице
,
али
тај
Станка
,
при
онако
слаб
осветљење
,
не
опазити
.
—
откуд
ти
тај
знати
?
—
одговорити
он
,
и
одмах
се
покајати
што
овако
лакомислен
запитати
.
—
Шта
имати
да
ти
казивати
...
ти
знати
какав
јесам
мој
друштво
,
а
где
они
ићи
,
тамо
имати
свашта
.
—
Па
добро
,
али
што
ти
крити
од
ја
?
—
Мор
,
шта
крити
!
.
.
да
ти
причати
с
ко
год
сести
и
проговорити
реч
?
...
—
Па
не
морати
баш
све
,
али
тек
...
’
наки
...
по
нешто
бити
моћи
и
ја
да
знати
—
рећи
она
смешити
се
.
истина
,
мора
,
какав
јесам
тај
девојка
,
јесам
ли
лепити
?
—
Тхе
...
знати
какав
јесам
варошки
:
бео
,
а
рука
она
кâ
памук
—
одговорити
он
и
погледати
њен
једар
развијен
рука
.
станка
нехотичан
подвући
рука
под
одећа
,
па
се
учинити
још
радознао
,
али
тако
,
као
да
се
она
не
љутити
ни
на
шта
и
не
видити
у
тај
ништа
неповољан
.
—
Па
како
,
болан
:
пити
ли
са
ви
,
шта
радити
?
...
Хоће
ли
који
да
се
шалити
?
—
пити
доста
,
а
и
ђаволити
јесам
...
—
одговорити
он
и
бити
он
толико
пријатно
тај
сећање
,
да
јесам
почети
даље
причати
.
—
један
сав
окупити
око
ја
,
па
ја
давати
да
пити
из
њен
рука
и
’
наки
...
шта
ти
не
радити
...
онај
ђаво
Пера
сав
јесам
подговарати
да
ја
дирати
.
Кажу
она
да
јесам
оженити
,
а
она
цркнути
,
све
око
ја
...
тако
...
смејати
се
...
—
Кажи
ја
,
болан
,
права
,
који
ти
се
више
допадати
:
она
или
ја
?
—
Што
питати
кад
знати
:
она
јесам
варошки
,
јесам
за
ми
,
сељак
људи
.
она
хтети
само
да
извући
новац
...
а
ти
јесам
друго
...
ја
,
онако
сељачки
...
—
знати
,
али
кад
она
не
бити
хтети
новац
,
но
онако
...
као
ја
?
...
—
рећи
Станка
,
а
усна
она
се
скупити
и
заиграти
од
усиљен
стезање
.
—
е
,
тај
не
моћи
да
бити
...
она
јесам
варошки
.
Неће
она
без
новац
никуд
,
а
ти
јесам
,
видити
,
оставити
све
...
и
као
да
се
сад
тек
сетити
огроман
жртва
,
који
он
јесам
Станка
принети
,
Ђурица
се
разнежити
и
омекшати
,
па
она
прићи
и
пребацити
она
рука
преко
раме
.
—
ти
јесам
ја
све
добро
мој
!
А
овај
варошка
...
ништа
...
станка
обор
глава
и
не
одговорити
ништа
на
овај
изненадан
милост
Ђуричин
.
»
јесам
моћи
веровати
баба
Маца
—
помислити
Станка
—
а
оно
видити
,
истина
јесам
.
допадати
он
се
варошка
,
а
ја
?
...
Још
који
дан
,
па
хтети
ја
,
ваљад
’
,
омрзнути
;
хтети
ја
после
ни
погледати
,
кад
се
навикнути
на
овај
варошка
...
али
хтети
!
...
док
јесам
ја
жив
,
хтети
ја
променити
ни
отурити
,
јер
,
бог
ја
,
онда
моћи
бити
свашта
...
ја
јесам
ради
он
оставити
све
...
осрамотити
се
,
те
не
смети
ники
свој
у
очи
погледати
...
отац
наљутити
...
јесам
,
тај
бити
онда
у
забрана
...
Ал
бити
лепо
!
...
Чињаше
ја
се
да
ништа
боље
у
свет
немати
од
он
.
допадати
ја
се
она
његов
радост
и
послушност
уз
ја
...
од
он
стрепити
сав
људи
,
а
он
ја
слушати
као
мало
дете
...
тај
ја
се
много
допадати
,
а
и
јесам
бити
лепо
!
...
Што
јесам
сад
онако
?
...
А
сад
он
се
допадати
варошка
...
«
—
опет
јесам
се
замислити
!
—
викнути
Ђурица
љутит
.
—
Баш
тај
не
волити
,
тешко
ја
да
ти
гледати
такав
,
па
ја
се
по
неки
пут
и
не
ићи
кућа
због
тај
.
Шта
мислити
,
кад
имати
свега
и
да
појести
и
наки
...
—
Шта
јесам
окупити
једнако
с
тај
јела
,
као
да
јесам
ја
код
отац
гладовати
.
зар
јесам
ја
стока
,
да
само
јести
...
—
Мор
јесам
тај
,
него
ја
тако
уз
реч
велим
...
А
бојити
се
да
у
тај
брига
ништа
и
не
јести
.
истина
,
шта
јесам
јела
данас
?
—
Шта
хтети
јести
?
...
хлеб
...
Знаш
да
јесам
пост
.
—
какав
пост
?
—
Божићњи
,
зар
не
знати
...
Хоћу
да
се
причестити
,
кô
и
остати
свет
.
Ђурица
се
подигнути
и
погледати
јесам
зачуђен
раширен
очи
.
»
о
шта
тај
она
говорити
?
...
Причешће
.
.
.
какав
причешће
!
.
.
и
наједаред
стати
да
он
се
проносити
у
мисао
светао
и
сладак
слика
давни
детињство
.
једва
она
изазивати
у
памет
.
бити
јесам
тако
мали
,
да
јесам
мало
што
разумевати
,
и
сад
се
сећати
само
као
кроз
сан
...
мајка
он
обући
нов
,
сасвим
нов
,
чист
и
бео
кошуљица
и
потпасати
он
нов
појасићем
...
обути
он
нов
црвен
ишаран
чарапа
и
опанчић
...
сећати
се
живо
како
јесам
једнако
загледати
у
шара
на
чарапа
.
сестрица
он
,
обучен
у
шарен
сукњица
и
црн
сукнен
јелечић
,
узети
он
за
један
,
а
мајка
за
други
рука
,
па
јесам
онда
сав
троје
ићи
далеко
,
далеко
...
не
сећати
се
цео
пут
,
али
знати
да
јесам
ићи
црква
.
па
онда
се
сећати
сјајан
и
златан
одело
свештеников
,
од
ко
јесам
одвајати
очи
.
и
најзад
сећати
се
да
јесам
тада
све
бити
тако
лепо
,
весело
и
радосно
,
да
јесам
бити
доста
мали
весео
деца
...
и
сећати
се
балван
преко
река
,
који
јесам
прећи
,
и
како
јесам
жмурити
,
док
он
јесам
мајка
пренети
...
А
сав
јесам
бити
тако
сјајно
,
и
никад
,
чинити
он
се
,
сунце
јесам
тако
грејати
,
као
тада
што
јесам
...
сјајно
,
светло
,
слатко
...
и
никад
он
више
не
одвести
црква
и
не
причестити
.
—
јесам
ли
често
бивати
у
црква
и
на
причешће
?
—
запитати
јесам
он
мек
радознао
глас
.
—
како
да
јесам
,
кад
јесам
се
бројати
у
људи
.
А
тај
?
...
—
Само
једном
,
кад
јесам
бити
мали
.
сад
се
баш
сећати
...
А
како
хтети
ти
,
с
ко
хтети
да
ићи
?
—
сав
хтети
жена
из
овај
крај
...
па
хтети
и
ја
са
она
.
—
да
ли
хтети
ти
дати
без
исповест
?
Знаш
код
ми
попасти
не
да
ники
,
док
се
не
исповедати
.
због
тај
се
мој
никад
јесам
причешћивати
.
—
и
ја
хтети
се
исповедити
...
јесам
ники
убити
,
ни
онако
...
какав
зло
учинити
,
што
да
ја
не
да
?
—
А
од
онај
немати
ништа
?
—
Што
питати
?
—
одговорити
она
осмехнути
се
.
—
знати
да
жена
у
тај
стање
не
ићи
...
—
немати
.
—
Па
...
готово
и
боље
!
—
отпре
јесам
волети
.
—
Тхе
...
тек
онако
...
не
знати
ни
ја
.
гасити
свећа
!
—
рећи
он
и
стати
да
се
намештати
на
постеља
.
станка
угасити
свећа
,
али
не
легати
.
остати
да
премишљати
у
таман
ноћ
недовршен
мисао
,
који
она
бити
једино
занимање
у
овај
тежак
и
необичан
самоћа
.
одавно
она
већ
јесам
више
она
Станка
,
који
јесам
бити
девојка
.
угасити
се
онај
бујан
жудња
и
навика
из
девојаштво
,
увидети
јесам
и
дотакнути
се
свега
,
што
она
се
дотле
чинити
необично
и
примамљиво
.
и
сад
она
се
онај
пређашњи
живот
чинити
сјајан
од
сунце
и
леп
од
сав
на
свет
...
да
она
јесам
само
још
једном
да
стати
у
друштво
свој
другарица
,
да
се
онако
слатко
насмејати
и
нашалити
са
она
...
да
послушати
онај
весело
девојачки
кикотање
...
да
она
,
онако
старински
,
смести
у
очи
поглед
.
.
и
она
знати
да
више
никад
,
ни
један
од
она
,
не
смести
у
очи
погледати
...
и
сав
тај
због
он
.
.
и
ако
он
волити
да
се
шалити
с
варошки
...
неки
он
.
и
он
јесам
тешко
,
нек
се
забављати
,
само
неки
она
волити
.
А
она
јесам
тако
слатко
бити
мало
пре
,
кад
јесам
он
обгрлити
,
па
рећи
:
»
ти
јесам
ја
све
добро
мој
...
«
—
Ђура
,
спавати
ли
?
—
не
спавати
.
—
моћи
да
се
љутити
,
што
јесам
ти
казати
за
онај
варошка
.
—
и
ја
тај
сад
мислити
.
ти
бити
требати
да
се
љутити
,
али
одсад
хтети
друкчије
...
само
да
проћи
овај
дугачак
зима
!
...
—
у
наш
Кленовик
,
јесам
ли
?
...
да
се
нагледати
онај
зелен
ливада
,
да
се
наслушати
,
макар
из
заклон
,
онај
наш
песма
,
да
се
напити
хладан
вод
са
наш
студенац
...
—
да
сести
у
страна
,
горе
више
река
,
и
да
гледати
цео
потес
и
село
...
пред
ми
свет
радити
,
врити
кô
у
мравињак
,
а
ја
седити
,
гледати
и
погађати
који
јесам
онај
девојка
што
купити
сена
,
или
онај
што
кос
...
—
бадава
,
свој
па
свој
!
—
Знаш
...
ја
јесам
мислити
да
накупити
много
новац
,
па
да
побећи
негде
далеко
,
да
искочити
из
Србија
...
али
сад
видити
да
не
бити
моћи
...
јесам
знати
како
јесам
тај
необично
.
и
они
се
приближити
једно
други
,
да
тако
удружен
лакше
сносити
тежак
самоћа
...
XXИ
Трећи
јесам
месец
како
се
Ђурица
настанити
у
Београд
.
кад
јесам
приспети
у
град
,
ники
се
јесам
обраћати
за
обавештење
,
ники
јесам
поверавати
свој
тајна
;
сам
јесам
смишљати
како
хтети
се
у
овај
велик
град
скривати
.
па
као
што
’
но
курјак
,
ко
потерати
са
сав
страна
,
тражити
густ
шум
и
завлачити
се
у
непролазан
гудура
,
тако
јесам
и
он
,
неки
неодређен
нагон
самоодржање
,
изабрати
себе
станиште
,
усамљен
,
склоњен
и
поуздано
...
завући
се
у
свој
јазбина
и
чекати
да
пасти
и
да
се
отопити
снег
,
да
поново
листа
зелен
гора
,
који
хтети
он
опет
примити
у
свој
нем
наручје
...
Живео
јесам
као
што
живити
звер
,
који
свако
тренутак
очекивати
громовит
халакање
потера
.
дању
се
спавати
а
ноћу
живети
.
и
живот
јесам
тај
бити
необичан
.
најпре
јесам
смести
ни
глава
помолити
из
соб
.
станка
јесам
излазити
и
набављати
прек
потреба
.
после
се
упознати
са
Тим
Банаћанин
,
који
јесам
становати
у
суседство
.
са
он
јесам
почети
по
неки
пут
да
излазити
у
кавана
,
где
јесам
се
скупљати
неки
необичан
гостити
:
и
они
јесам
се
,
како
изгледати
,
показивати
само
ноћу
,
а
дању
се
завлачити
,
као
кртица
,
у
таман
и
скривен
е
рупа
и
јазбина
.
у
овај
друштво
се
радозналост
сматрати
за
велик
преступ
:
живити
како
знати
,
ники
ти
хтети
питати
ко
јесам
,
ни
откуда
јесам
.
сваки
јесам
имати
довољно
узрок
да
скривати
свој
стање
и
положај
,
па
јесам
волети
да
он
други
о
тај
распитивати
,
нити
јесам
он
јесам
имати
воља
да
се
интересовати
туђ
брига
.
Ђурица
јесам
знати
само
по
име
,
разумети
се
лажан
,
који
он
јесам
у
пасош
означити
;
а
пасош
јесам
гласити
на
Милош
Јокић
из
доњи
Трешње
.
о
шта
други
јесам
он
ники
распитивати
,
и
ако
јесам
сваки
од
његов
нов
познаник
моћи
с
поуздање
тврдити
,
да
на
душа
овај
плавушкастога
висок
младић
,
који
тако
безазлено
и
благо
гледати
,
легати
бар
један
убиство
.
и
напослетку
,
друг
јесам
се
ревносно
чувати
.
дознавати
јесам
из
раније
за
намера
полициски
,
па
јесам
се
сложно
старати
да
она
осујетити
.
ако
јесам
за
тај
сврха
требати
новац
,
давати
јесам
сав
радо
.
и
Ђурица
јесам
у
два
мах
давати
по
два
банак
,
и
ако
он
јесам
тражити
само
један
.
и
тај
он
јесам
донети
леп
уважење
у
друштво
.
једаред
Ђурица
опазити
да
се
млад
посетилац
овај
кавана
,
увек
у
један
исти
време
,
одвајати
у
засебан
соб
,
откуда
се
више
не
враћати
тај
вече
.
и
он
она
се
придружити
.
тамо
,
куда
увести
Ђурица
,
увек
седити
три
млад
женски
,
здрав
и
примамљив
,
обући
онако
,
као
што
се
носити
девојка
у
његов
срески
место
.
у
његов
затворенички
живот
и
мање
забава
бити
бити
он
добро
доћи
,
а
овај
он
се
показати
као
драгоцен
проналазак
,
те
он
не
пропустити
ниједан
вече
да
не
провести
у
овај
нов
и
,
за
он
,
сељак
,
веома
необичан
друштво
.
упознати
се
брзо
са
сав
женско
,
а
један
он
постати
близак
,
веома
мио
и
близак
пријатељица
.
он
јесам
жалити
новац
,
а
она
јесам
тако
расипати
чар
и
милошта
,
да
јесам
на
брзо
утрвен
пут
њихов
пријатељство
.
пити
се
и
веселити
сваки
вече
...
смркнути
се
.
Ђурица
се
провлачити
поред
снизак
кровињара
,
завејан
снег
;
грчити
се
под
натисцима
хладан
ветар
,
који
скидати
с
кров
снежан
прашина
и
засипати
она
други
страна
улица
.
Пажљиво
и
опрезно
корачати
момак
,
бојити
се
и
презати
од
сваки
звук
,
од
сваки
људски
појава
на
улица
.
Журно
улазити
у
кавана
и
,
видети
сав
познат
безбрижан
лице
,
и
јесам
се
соколити
,
заборављати
на
страх
и
загревати
се
јак
пиће
.
—
Хо
,
младић
,
тај
моћи
тако
журно
,
—
ословити
он
чича-Тима
.
—
Дуга
јесам
ноћ
!
.
.
они
твој
већ
почети
тамо
.
—
неки
она
—
смешити
се
Ђурица
,
нудити
Тим
дуван
.
—
Начини
један
од
овај
.
—
тај
не
марити
ти
баш
за
фин
дуван
;
волити
овај
трафика
.
А
јес
’
чути
за
наш
Панта
?
—
јок
.
Шта
јесам
бити
.
—
Ништ
’
.
уватити
он
ноћас
на
берба
,
па
хтети
сад
да
се
одмарати
у
полиција
.
хо
мај
...
како
се
овај
младеж
не
чувати
!
—
А
тај
јесам
омирисати
бајбок
,
а
?
—
одговорити
Палилулац
.
—
тај
оно
јесам
да
јесам
,
знати
...
али
чувати
се
.
—
Баш
овај
старац
...
—
уплести
се
трећи
—
сав
ми
калпе
да
не
знати
ништа
,
а
ето
само
за
ти
јесам
три
пут
куповати
сведок
.
—
ето
он
сад
.
тај
ко
казати
да
јесам
ја
крилат
!
кад
се
друштво
заговорити
,
Ђурица
се
полако
извући
и
отићи
у
други
одељење
,
који
он
јесам
више
привлачити
.
—
Маца
,
ево
ти
драгати
!
—
викнути
један
гост
,
кад
Ђурица
ући
.
један
плавојка
,
мало
погурен
,
јасан
и
светао
очи
,
жив
и
страстан
израз
,
устати
иза
сто
и
поћи
насусрет
Ђурица
.
—
где
јесам
,
Миша
;
камо
се
?
—
рећи
она
,
спуштати
он
свој
бео
обао
рука
на
рам
и
гледати
он
са
пун
страстан
жудња
.
Ђурица
се
свакад
збуњивати
од
овај
нежан
бео
рука
,
и
обично
муцати
тек
што
год
у
први
тренутак
,
не
налазити
реч
да
исказати
свој
осећање
и
чуђење
.
Седнувши
на
столица
и
посадити
јесам
поред
себе
,
он
јесам
узити
за
рука
,
па
стати
да
гладити
онај
мека
као
памук
кожа
на
рука
,
потом
јесам
узити
за
образ
,
погладити
она
мек
намирисан
кос
на
глава
и
опет
гледати
и
гледати
...
—
Ал
мирисати
!
—
рећи
после
дуг
ћутање
.
—
Шта
?
—
насмејати
се
она
.
—
Кос
...
и
сав
мирисати
...
како
тај
?
—
А
зар
ваш
девојка
не
мирисати
?
—
зној
ударати
од
она
.
ал
’
оне
радити
,
а
ви
господовати
.
—
зар
јесам
ја
господа
?
—
ја
што
јесам
?
...
Варошке
...
—
Лиза
—
викнути
она
један
другарица
,
—
чути
шта
казати
Миша
:
њихан
девојка
ударати
на
зној
...
ха
...
ха
...
—
пријатан
мирис
...
Ђурица
бити
криво
што
тако
рђаво
протумачити
његов
израз
,
и
још
више
што
тако
оштро
исмевати
његов
сељанка
,
чији
он
јесам
успомена
и
данас
веома
драгати
,
па
се
намрштити
и
озбиљно
одговорити
:
—
оне
радити
тежак
посао
,
па
не
моћи
мирисати
као
ви
,
што
само
седити
и
намештати
се
за
ми
људи
.
без
сумња
бити
он
се
нов
пријатељица
добро
наплатити
за
оваков
грубост
,
али
она
уздржати
његов
оштар
збиља
,
иза
који
јесам
опажати
да
севати
нешто
тајанствено
и
опасно
.
Учинише
се
да
не
чути
његов
одговор
,
а
Маца
затражити
да
што
пити
.
Ђурица
јесам
сваки
вече
,
частити
свој
пријатељица
,
трошити
по
неколик
динар
,
тај
јесам
моћи
израчунати
,
ако
непрестано
стати
овако
трошити
,
да
он
хтети
дотрајати
новац
.
али
се
он
још
јесам
за
тај
бринути
.
занимати
он
јесам
у
велик
мера
овај
новина
и
овај
,
како
он
изгледати
,
господски
околност
,
па
она
се
предати
сав
,
не
бринути
се
о
крај
сав
тај
.
—
Мор
,
докле
хтети
ја
овако
?
—
почети
Маца
,
пошто
испити
са
он
неколико
чаша
.
—
Што
ти
ја
не
казати
како
живити
,
имати
ли
добар
зарада
,
па
да
се
узети
,
да
ја
водити
одавде
...
да
живити
заједно
.
.
—
Одистине
,
зар
бити
ти
живети
са
ја
?
—
Што
да
не
бити
,
само
хтети
у
село
,
него
у
варош
.
А
имати
ли
тај
новац
да
живити
лепо
?
...
ја
јесам
научити
да
радити
.
—
Лака
јесам
за
новац
.
него
бити
ли
ти
пристати
да
ти
на
пролеће
одвести
у
мој
варош
,
да
живити
,
мора
,
кâ
бубрег
у
лој
?
А
ја
бити
ти
долазити
сваки
други
трећи
дан
.
—
зар
не
бити
и
ти
моћи
живети
у
варош
?
—
не
моћи
.
требати
да
зарађивати
.
—
пристати
бити
,
само
ако
моћи
да
ја
издржавати
лепо
.
Ђурица
јесам
у
почетак
стављати
питање
више
из
радозналост
,
тек
да
видити
шта
хтети
она
рећи
,
држати
да
јесам
тај
сав
обичан
шал
,
али
чути
њен
озбиљан
и
одлучан
одговор
,
наћи
се
изненађен
и
зачуђен
.
...
оваки
варошки
,
згодан
као
молован
,
пристајати
да
ићи
за
он
,
куд
год
јесам
он
повести
(
само
не
у
село
)
и
да
живити
само
за
он
!
...
како
ли
бити
тај
изгледати
?
наместити
јесам
он
,
рећи
,
код
...
где
бити
тај
моћи
?
...
сав
један
,
Новица
бити
она
наћи
згодан
место
,
он
знати
сваки
кућа
.
па
тако
...
он
бити
долазити
ноћу
...
кришом
...
не
бити
ники
знати
...
А
Станка
?
Тхе
,
па
ништа
!
кад
се
вратити
у
гора
,
ако
он
бити
до
тај
,
он
хтети
већ
смислити
како
хтети
тај
наредити
,
а
засад
хтети
да
јесам
одржавати
у
тај
мисао
...
годити
он
тај
веома
,
да
јесам
још
одсад
сматрати
као
свој
,
сасвим
свој
...
—
ја
,
вала
,
хтети
,
само
да
чекати
до
пролеће
,
јер
се
пре
хтети
враћати
.
дотле
хтети
све
’
вако
заједно
...
ти
да
јесам
мој
одсад
...
хтети
ни
с
ко
други
,
знати
...
—
Ева
рука
!
—
одговорити
она
,
па
он
се
усхитити
и
весео
бацити
на
груда
.
А
Ђурица
мислити
да
пловити
по
небо
и
да
ники
други
не
знати
за
овако
уживање
.
онамо
један
венчати
,
да
он
пратити
на
тежак
пут
,
да
се
наћи
у
зао
и
у
добра
,
као
веран
псето
,
који
само
знати
да
слушати
,
не
тражити
за
тај
награда
(
тако
јесам
он
мислити
...
)
.
А
овај
за
весео
дан
,
кад
не
знати
куд
бити
се
окренути
,
кад
осетити
потреба
да
отворити
цео
срце
,
да
се
науживати
и
провеселити
...
Дивна
ли
живот
!
...
»
...
али
ко
знати
...
дуго
јесам
још
до
пролеће
.
дотле
хтети
се
сит
науживати
,
јер
—
куршум
јесам
пред
очи
сваки
дан
!
...
«
тако
он
пролазити
дан
,
дуг
,
досадан
,
тежак
...
једаред
он
,
преко
обичај
,
посетити
Тим
,
рано
у
зор
.
бити
проћи
божићни
празник
.
око
прозор
звиждати
и
беснити
студен
ветар
,
грувати
у
слаб
кровињарицу
,
одбијати
се
од
замрзао
зид
и
с
диваљ
и
бесан
фијук
јурити
преко
улица
,
преко
стог
,
преко
чист
поље
...
Ђурица
слатко
спавати
после
синоћни
пијанка
,
видити
у
сан
читав
харем
варошанака
,
који
се
отимати
о
његов
миловање
...
али
кроз
сан
опрезно
ухо
хајдучки
чути
неки
ход
пред
кућа
,
и
кад
изненадан
гост
лупнути
на
врата
,
Ђурица
већ
бити
на
нога
.
Покуша
да
разгледати
двориште
кроз
прозор
,
али
се
на
стакло
ухватити
дебео
слој
лед
,
кроз
који
једва
продирати
слаб
светлост
зимњи
зор
.
—
Види-де
ко
јесам
тај
—
рећи
он
Станка
,
облачити
се
журно
.
Станка
изићи
,
и
мало
потом
стати
неко
да
отресати
снег
с
нога
,
па
се
онда
појавити
Тим
на
врата
.
његов
необичан
озбиљност
уплашити
Ђурица
,
збунити
он
,
те
не
умеде
одговорити
на
поздрав
,
ни
понудити
гост
да
сести
.
—
Хо
,
људи
,
ала
овај
сећи
—
велим
Тим
,
разгледати
где
бити
се
моћи
сести
,
па
не
видити
нигде
столица
,
спустити
се
на
под
до
пећ
.
—
тај
неки
ја
,
снаха
,
моћи
и
овако
—
одговарати
он
Станка
,
који
он
нудити
јастук
.
—
напослетку
не
бранити
...
А
ја
до
ти
...
знати
...
хтети
јесам
и
ноћас
да
доћи
,
па
велим
неки
он
нек
спавати
.
—
да
јесам
што
дознати
?
—
распитивати
јесам
јуче
полиција
за
ти
...
Знаш
...
ја
се
чувати
,
али
и
они
не
дремати
.
опазити
јесам
ти
,
дознати
да
много
трошити
,
а
ништа
не
радити
;
а
кад
тај
дознати
полиција
,
хо
мај
...
данас
хтети
ти
сигурно
учинити
»
физита
...
«
—
Шта
велим
,
мора
,
јесам
л
’
тај
шал
?
—
викнути
Ђурица
.
—
Имаш
ли
тај
пасош
?
...
Знаш
...
ја
ти
ништ
’
друго
не
питати
,
тај
јесам
наш
обичај
.
али
,
ако
јесам
заслужити
порота
,
не
чекати
полиција
...
Пасош
ти
моћи
набавити
.
.
—
имати
пасош
,
али
куд
да
ићи
?
...
не
бити
волети
да
имати
посао
са
полиција
.
—
ја
имати
друштво
у
Смедерево
и
Шабац
,
па
ти
само
избрати
где
хтети
,
а
ја
хтети
ти
препоручити
.
—
Тешко
јесам
сад
отићи
до
Шабац
,
него
да
ићи
у
Смедерево
.
Кажи
ја
само
где
хтети
наћи
ваш
друштво
.
—
Само
питати
за
Јулин
биртија
,
код
»
Чокота
«
.
Нађа
газдарица
Јула
и
казати
она
:
поздравити
ти
Тим
,
дама
чувати
риба
и
тиквара
,
па
се
ништ
’
више
не
бринути
.
А
сад
да
ићи
и
ја
...
хо
мај
...
како
јесам
згодно
да
се
сад
путовати
,
док
спавати
господа
полицајац
!
...
—
рећи
он
као
уз
реч
,
али
поглед
Ђурица
значајно
.
—
е
,
’
вала
ти
,
чича
,
кô
брата
!
Нећу
ти
овај
никад
заборавити
—
одговорити
збунити
Ђурица
.
—
тај
ма'ни
,
човек
!
само
се
ти
пожурити
!
—
рећи
Тим
,
излазити
из
соб
и
пипати
по
мрачан
ходник
.
после
неколико
минута
Ђуричин
стан
бити
празан
,
а
Ђурица
и
Станка
остављати
иза
себе
последњи
кућа
београдски
.
кад
доћи
чиновник
полициски
да
распитати
за
Ђурица
,
наћи
он
врата
на
стан
отворити
,
у
пећ
још
тињати
догорео
пањ
,
а
у
соба
по
под
бити
разбацан
комад
хлеб
и
печен
месо
,
неки
крпа
и
стар
поњава
,
раширен
преко
слама
.
тада
бити
јасно
,
какав
се
становник
скривати
у
овај
јазбина
.
XXИИ
како
јесам
тешко
живети
отпадник
из
друштво
!
...
ко
год
видити
,
сваки
гледати
сав
посао
,
који
он
јесам
по
воља
,
сваки
чинити
оно
што
хтети
и
што
требати
да
чинити
.
ко
се
спавати
,
тај
спавати
слободно
,
ники
он
не
бранити
...
како
ли
бити
сад
Ђурица
слатко
допунити
прекинути
сан
,
али
ето
,
морати
да
бегати
,
да
се
крити
од
жив
људи
.
гле
,
како
онај
Мокролужанин
слободно
ићи
пут
и
звиждукати
,
не
бојити
се
ники
,
не
презати
ни
од
шта
!
...
А
он
,
одметник
,
морати
да
се
вера
по
замрзао
урвина
,
по
голим
и
оштар
трњак
,
морати
да
зазирати
од
сваки
живити
дух
,
па
и
од
пас
...
јесам
,
плашити
он
и
лавеж
пас
,
стрепити
и
од
изненадан
полет
гладан
врана
,
и
од
крештање
безазлен
сврака
...
да
јесам
бар
у
сав
село
,
где
не
морати
свакад
бегати
далеко
од
пут
!
...
А
како
се
лепо
возити
онај
путник
горе
по
друм
...
тован
коњица
грабити
хитар
нога
,
за
она
лако
и
брзо
пловити
санак
по
замрзао
пут
,
као
чунић
по
гладак
површина
брз
вод
,
и
само
се
чути
онај
разногласно
,
у
разним
тон
,
а
по
један
такт
,
звецкање
јасан
прапорац
...
трес-трес
...
трес-трес
...
—
благо
ви
,
кад
јесам
слободан
!
—
уздисати
путник
натицати
шубара
на
леви
страна
,
откуда
он
бити
оштар
и
хладан
ветар
.
пролазити
сељанин
,
пешак
и
коњаник
,
пролазити
рабаџија
с
пун
и
празан
кола
и
саоне
,
јурити
господа
на
санке
,
и
сав
тај
свет
ићи
весело
и
слободно
,
певати
песма
или
подвикивати
на
стока
,
ники
се
не
боја
полиција
ни
пандур
,
не
бојити
се
туђ
поглед
...
и
он
завидљив
гледати
овај
безбрижан
и
весео
путник
.
...
звер
!
...
звер
пред
хајка
!
...
А
он
јесам
мислити
да
јесам
тамо
слобода
,
у
нем
зелен
гора
!
...
и
што
он
јесам
требати
да
се
још
окивати
овај
жена
?
...
»
истина
,
онда
јесам
бити
луд
,
јесам
знати
ни
за
што
,
мислити
јесам
да
хтети
бити
сладак
живот
ни
добар
срећа
од
њен
милошта
...
болан
,
Станка
Радоњић
!
...
улетети
бити
онда
кроз
киша
од
куршум
,
прескочити
бити
ватра
и
вод
да
до
она
доћи
,
да
ја
само
онако
погледати
и
да
се
онако
осмехнути
,
као
онда
,
први
дан
...
А
сад
?
...
Тхе
,
јесам
онда
знати
за
боље
,
а
сад
знати
...
Варошке
,
мора
,
играти
преда
ја
кâ
на
тањир
,
још
какав
варошка
!
...
кâ
моловати
,
бео
ка
снег
,
згодан
,
умиљат
...
А
ја
вући
овај
мученица
,
ни
јесам
не
знати
зашто
;
ни
ја
какав
добра
од
она
,
ни
она
од
ја
!
...
еј
!
«
...
узвикнути
он
болно
и
љутит
,
бацити
поглед
на
Станка
,
који
трпељиво
и
мирно
ћутети
корачати
поред
он
.
Станка
не
знати
шта
се
у
он
збивати
,
не
погађати
мисао
који
се
у
он
ројити
.
она
видити
само
да
јесам
он
у
опасност
,
у
велик
опасност
,
и
ићи
за
он
тамо
,
где
хтети
бити
миран
,
где
хтети
он
живот
бити
безбедан
.
она
се
одлучити
да
он
не
остављати
никада
,
да
бити
уз
он
у
велик
невоља
,
у
љут
патња
,
и
држати
се
тачно
свој
одлука
,
идући
за
он
на
сваки
корак
,
као
његов
сенка
.
и
за
тај
велик
жртва
она
тражити
од
он
само
чист
искрен
љубав
.
она
и
не
сањати
да
бити
се
он
моћи
лако
одвојити
од
она
,
не
мислити
да
он
већ
гледати
на
она
као
на
тежак
и
велик
сметња
,
који
бити
радо
скинути
с
врата
.
Задовољавајући
се
његов
обичан
опхођење
са
она
,
Станка
се
сав
предати
свој
мисао
,
у
који
јесам
леп
прошлост
,
девојаштво
њен
,
заузети
први
место
...
ветар
брисати
и
звиждати
преко
голих
чукар
,
куда
се
провлачити
бегунац
,
ударати
она
свој
леден
оштар
сечиво
,
па
јурити
даље
,
преко
гладак
снежан
равница
,
преко
бео
бескрајан
покривало
,
тамо
у
магловит
недоглед
...
А
под
она
се
вијугати
стар
и
седити
Дунав
,
ваљати
на
моћан
плећа
безбројан
леден
санта
,
чији
се
лом
и
суморно
потмуо
шуштање
проносити
бесан
ветар
,
те
улевати
усамљен
срце
још
велик
страх
,
још
тежак
бол
...
најзад
се
,
после
тежак
напор
и
страх
,
бегунац
наћи
у
Смедерево
.
тамо
се
склонити
одмах
;
Тимин
лозинка
дати
она
све
,
што
она
јесам
,
за
први
време
,
требати
...
...
Ћути
хајдук
у
мрачан
јазбина
,
не
мислити
и
не
видити
ништа
око
себе
...
и
чинити
он
се
сад
да
јесам
у
окриље
густ
хладовит
гора
,
који
он
јесам
наткрити
и
заклонити
свој
моћан
зелен
покривало
...
гле
,
шуштати
и
брујити
ту
тај
планина
,
носити
се
шум
њен
једначито
и
тихо
,
слагати
се
у
диваљ
,
необичан
својевољан
мелодија
...
Чује
се
једначито
и
одмерен
њихање
