прскатисвећа
.
Срећом
ништа
се
јесам
чути
,
ни
Софкин
плач
,
јаукање
.
Међутим
из
онај
други
соб
једнако
јесам
допирати
онај
свекрвин
цвиљење
,
да
он
се
чинити
да
она
се
,
откако
она
јесам
ударити
и
откада
она
већ
цвилити
,
сигуран
већ
цео
предњи
страна
лице
онако
у
крв
изгубити
у
земља
.
А
ноћ
јесам
бити
једнако
мрачан
,
и
двориште
,
калдрма
скаменити
.
једино
из
онај
тамо
кут
у
дно
двориште
,
где
се
сливати
и
скупљати
нечистоћа
,
заударати
јесам
,
на
ђубар
,
на
трулеж
.
он
све
јаче
и
јаче
почети
да
удисати
тај
трулеж
.
и
тај
он
почети
као
освешћивати
.
сетити
се
свега
.
последњи
пут
задрхтати
и
изненада
,
силно
,
јако
потегнути
рука
за
нож
из
силав
.
али
застати
,
јер
видити
да
хтети
он
опазити
Арса
,
који
он
се
приближавати
доводити
алат
.
и
да
се
не
бити
овај
досетити
,
Марка
тај
подигнут
рука
за
нож
на
себе
,
на
свој
прса
,
срце
,
само
што
почети
да
брисати
чела
.
опет
он
обузети
страх
,
опет
малаксати
,
осетити
неки
кркљање
,
тупо
,
тешко
,
као
неки
дављење
сам
себе
...
сам
јесам
Арса
морати
у
узенгија
да
он
умеће
нога
,
јер
се
он
једва
држати
о
јабука
на
седло
.
али
изненадан
снага
одједном
скочити
,
усести
у
седло
и
нож
алат
остраг
по
сапи
шина
.
Шикну
крв
.
алат
,
бљештати
се
у
мрак
,
пропињати
се
и
разривати
калдрма
,
одјурити
са
он
.
Софка
чути
како
Арса
полетити
у
кујна
,
и
тамо
ка
свекрва
викнути
:
—
отићи
газда
и
поседак
алат
!
XXВ
после
увео
младожења
код
она
.
али
јесам
Софка
већ
бити
у
толики
ватра
,
да
јесам
ништа
за
себе
знати
.
једва
се
у
јутро
разабрати
.
тек
што
јесам
свитати
.
велик
лојан
свећа
у
чирак
,
више
њен
глава
,
догорети
јесам
до
дршка
чирак
и
расцветати
гасити
се
ширити
задах
.
А
он
,
младожења
,
до
њен
нога
,
готово
на
гол
под
спавати
јесам
.
како
он
увести
,
тако
и
заспати
.
спавати
јесам
мирно
,
дубоко
,
са
испружен
рука
и
згрчен
колено
.
и
видети
се
како
јесам
,
бојити
се
,
ако
заспати
,
да
случајно
свој
глава
не
наслонити
на
јорган
,
који
јесам
Софка
бити
покрити
и
тај
он
упрљати
,
повредити
,
пажљиво
бити
савити
крај
и
одгурнути
од
себе
.
кроз
прозор
већ
се
чекрк
на
бунар
црнити
као
и
околни
зид
.
доле
из
штала
чути
се
шуштање
и
већ
поново
преживање
стока
,
а
из
сам
кућа
ништа
.
сав
јесам
бити
мртво
.
А
Софка
,
да
бити
сад
,
кад
сванути
,
кад
ашчика
ући
,
затећи
све
као
што
јесам
ред
,
обичај
,
како
брак
захтевати
,
морати
сам
младожења
да
дигнути
,
распасавати
.
јесам
моћи
да
се
пробудити
,
толико
јесам
бити
клонути
и
дубоко
спавати
.
сам
он
јесам
распасати
,
свући
и
готово
унети
у
свој
постеља
,
и
покривати
и
себе
и
он
онај
велик
венчаним
јорган
,
чекати
да
сасвим
сванути
.
Осећала
јесам
како
јесам
додиривати
и
боцкати
по
врат
и
по
образ
длака
од
мужевљев
глава
,
који
јесам
,
као
у
сваки
дете
,
бити
кратко
ошишати
и
скоро
опрати
,
и
мирисати
на
топлу
вод
и
сапун
.
Софка
се
не
дигнути
из
постеља
.
грозница
јесам
ухватити
.
дању
ништа
за
себе
не
бити
знати
.
Ноћу
бити
се
расвешћавала
.
видети
бити
како
она
више
постеља
,
у
страна
,
горети
једнако
свећа
у
онај
попрскан
чирак
,
до
свећа
стајати
тепсија
са
јела
,
пиће
,
што
бити
свекрва
дању
,
док
бити
она
бити
у
занос
,
доносити
,
јер
од
стид
,
због
онолики
покора
,
преплашити
,
јесам
смести
ни
Софкин
поглед
да
сачекати
а
камо
ли
с
она
да
разговарати
.
на
крај
постеља
,
испод
њен
нога
,
на
голој
асура
,
увек
бити
лежати
Томча
,
муж
она
,
упола
свучен
,
савијен
и
заспати
.
Софка
бити
се
дизати
.
с
мука
бити
распремати
постеља
.
затим
бити
узимати
муж
к
себе
,
јер
јесам
хтети
да
тај
,
одбијајући
муж
,
тражити
за
себе
као
неки
поштеда
,
пошто
јесам
хтети
допустити
да
јесам
ико
више
штедити
и
жалити
.
јер
,
када
се
већ
оволико
препатити
,
онда
бар
неки
бити
потпун
патња
и
мука
!
и
зато
бити
заспао
Томча
,
плакати
,
грлити
,
љубити
.
по
тај
,
сав
узрујан
и
готово
полусвестан
,
дизати
бити
се
,
излазити
,
ићи
иза
кућа
у
двориште
,
у
пуста
,
нем
ноћ
,
ограђен
зид
.
слуга
,
Арса
,
као
чувати
јесам
,
клечати
у
какав
кут
,
увек
бити
се
испред
она
појављивати
,
да
она
се
тај
као
ставити
на
услуга
.
али
она
не
само
што
он
јесам
ништа
наређивати
,
него
,
као
да
он
јесам
ни
познавати
,
тако
бити
он
гледати
неки
разблудан
,
помућен
поглед
,
од
шта
бити
се
Арса
чисто
кос
дизати
и
кожа
од
кичма
по
леђа
јежити
.
Држећи
распасан
шалваре
,
са
улепљен
и
разастрт
кос
око
слепоочница
и
врата
,
са
кошуља
,
који
она
јесам
бити
толико
разгрнути
,
да
јесам
она
бљештати
врело
прса
,
ићи
бити
по
двориште
.
после
бити
се
опет
враћати
натраг
у
свој
соб
,
опет
легло
у
постеља
,
опет
,
плакати
,
грлити
и
љубити
муж
и
молити
бог
да
бар
једнако
овај
овако
трајати
:
овако
ноћ
и
она
,
овако
усамљен
.
и
цео
бити
ноћ
тако
,
док
не
бити
изјутра
,
савладан
и
измучен
,
пасти
,
у
дубок
грозничав
сан
,
тај
бити
се
и
сутра
цео
дан
губити
у
ватра
и
занос
.
и
напослетку
,
за
чудо
,
тај
њен
грозница
,
болест
,
добро
она
доћи
,
особито
што
се
,
због
тај
,
избегнути
сав
они
обичај
после
свадба
,
први
брачни
ноћ
:
онај
виђење
,
чашћење
и
долазак
жена
,
комшилук
,
родбина
,
међу
који
бити
она
морати
да
се
показивати
весео
,
здрав
...
XXВИ
једва
,
не
себе
радити
,
колико
она
,
кућа
радити
,
а
особито
да
свекрва
умирити
и
ослободити
,
почети
се
придизати
.
истина
,
никако
сасвим
здрав
,
тек
ако
бити
се
око
ручак
појавити
и
изићи
из
свој
соб
.
сав
оронуо
,
повезан
глава
,
и
са
отобољен
као
на
плач
,
врео
,
уздрхтао
уста
и
подбуо
очи
.
али
тај
јесам
код
она
већ
бити
онај
утишати
,
унутрашњи
,
сталожен
и
млак
плач
,
који
по
некад
тако
годити
.
и
сваки
дан
бивати
јесам
све
као
здрав
,
стишан
.
од
њен
,
нарочито
отац
и
мати
,
као
осећати
свој
кривица
,
јесам
никако
ни
долазити
.
А
онај
њен
болест
,
грозница
после
венчање
.
.
они
,
као
и
остати
свет
,
јесам
сматрати
за
бог
знати
шта
.
тај
јесам
обичан
ствар
.
зато
јесам
,
сасвим
одвојен
и
оставити
сам
себе
,
осећати
како
се
с
дан
у
дан
смиривати
.
Поче
да
ићи
по
кућа
,
чак
и
да
радити
.
Поче
да
се
облачити
,
па
и
кита
и
носити
цвеће
и
опет
почети
свекрва
и
цео
кућа
да
засењивати
и
испуњавати
онај
свој
лепота
и
раскошност
,
сада
још
велик
.
као
код
свој
кућа
,
овлаш
,
не
сасвим
обучен
,
неутегнут
,
њен
се
развити
половина
и
бедра
још
више
истицати
.
сам
она
се
свекрва
,
гледати
јесам
,
она
топити
и
наслађавати
.
колико
пута
,
када
бити
Софка
клечати
радити
око
огњиште
—
а
тад
бити
се
њен
нагнут
плећа
,
испасти
она
прса
и
кос
забацити
иза
потиљак
толико
истицати
—
свекрва
се
,
седити
поред
она
,
не
бити
моћи
уздржати
,
а
да
јесам
рука
,
а
све
у
страх
да
јесам
не
повредити
,
сам
намештати
и
дотеривати
и
чисто
јесам
глад
.
А
особито
бити
она
око
колено
склањати
шалваре
,
да
она
се
не
бити
упрљати
од
пепео
.
цео
бити
дан
преседети
у
Софкин
соба
,
и
тај
у
кут
,
повучен
,
скупљен
,
гледати
како
Софка
распремати
,
извлачити
из
ковчег
свој
хаљина
,
разнети
јелек
,
раскошан
кошуља
,
свилен
марама
.
тако
бити
бити
цео
дан
,
а
у
вече
легати
се
рано
.
и
онда
јесам
човек
моћи
,
онако
јесам
,
у
дуг
ноћ
,
рахат
да
се
науздисати
,
наодмарати
,
пошто
се
знати
да
хтети
и
сутра
бити
исто
овако
.
и
само
да
јесам
бити
још
и
онај
свекров
,
онај
онај
ноћ
,
а
,
после
тај
,
овај
његов
никако
невраћање
кућа
нити
јављање
о
себе
,
можда
бити
бити
сасвим
добро
.
али
се
и
тај
свекров
почети
као
заборављати
.
Софка
он
почети
у
себе
извињавати
.
пијан
бити
и
,
можда
,
свекрва
и
ашчика
јесам
умести
како
требати
да
он
објаснити
,
и
зато
он
јесам
давати
да
она
са
младожења
отићи
у
свој
соб
,
а
не
што
јесам
он
јесам
хтети
нешто
.
али
што
се
,
откада
јесам
отићи
тамо
у
хан
,
овамо
бар
не
навратити
,
не
доћи
,
да
се
тај
,
не
Софка
као
извинити
за
сав
што
јесам
онако
пијан
радио
;
него
да
комшилук
,
свет
,
особито
њен
,
отац
,
мати
и
родбина
,
уверити
како
ништа
јесам
бити
!
али
бити
и
тај
.
један
дан
,
пред
мрак
,
дојурити
коњаник
сељак
,
планинац
,
дуг
нога
,
са
аша
на
коњ
место
узенгија
и
стар
неки
,
дрвен
седло
.
око
голог
трбух
клатити
он
се
распасати
појас
а
иза
појас
вирити
дуг
,
црн
револвер
.
како
сјахати
,
нити
коњ
веза
,
нити
се
утегнути
,
дотерати
и
загледати
какав
јесам
,
већ
брисати
,
отирати
шака
зној
од
дугачак
врата
,
ући
права
к
она
у
кујна
.
Софка
јесам
бити
устати
и
забацити
рука
у
који
јесам
нешто
држати
,
чекати
он
јесам
.
свекрва
јесам
,
као
увек
,
мирно
и
прибрано
седети
иза
Софка
горе
,
до
сам
врата
велик
соб
.
Софка
,
и
ако
јесам
одавна
слутити
да
,
поред
сав
овај
што
јесам
бити
,
морати
ипак
још
нешто
црње
и
горе
догодити
се
,
претрнути
од
страх
,
јер
овај
сељак
још
с
врата
почети
да
муцати
кроз
суза
,
не
гледати
ни
у
Софка
,
ни
у
свекрва
:
—
газдарица
,
ете
,
послати
ја
,
да
казати
да
јесам
газда
убити
.
убити
јесам
газда
,
газдарица
!
—
понављати
јесам
,
једнако
брисати
зној
по
кошчат
лице
и
дугачак
врат
.
Софка
осетити
како
она
колено
завити
у
страна
и
како
она
очи
као
неки
муња
опасти
.
видити
како
иза
она
свекрва
,
пошто
се
бити
дигнути
и
запрепастити
почети
десни
рука
да
се
хватати
за
врата
од
соб
,
да
бити
се
задржати
,
видети
по
лице
сељаков
и
његов
очи
да
јесам
истина
шта
говорити
,
преврнути
се
у
страна
и
скљокати
преко
праг
собњи
.
у
пад
забелити
она
се
рукав
кошуља
од
уздигнут
рука
и
само
се
чути
како
јекнути
:
—
моћи
ја
,
бре
,
људи
!
и
Софка
осетити
како
јесам
тај
њен
реч
последњи
.
последњи
јесам
тај
њен
узвик
,
последњи
њен
одбрана
:
и
од
онај
тамо
убица
,
Арнаутин
,
и
од
овај
гласник
,
и
од
Софка
,
и
од
цео
свет
,
чаршија
,
варош
,
што
за
овај
кратак
време
толико
,
на
мах
,
као
подговорити
од
неко
,
нагрнути
на
она
,
њен
кућа
,
тај
јесам
ето
сада
сасвим
уништити
...
Софка
,
једва
држати
се
на
нога
,
почети
да
муцати
и
да
питати
гласник
:
—
како
?
где
?
—
не
знати
,
газдарица
.
—
исто
онако
укочити
стојећи
,
бришући
зној
и
суза
—
настављати
јесам
овај
.
—
тек
пре
два
дан
,
у
сам
вечер
,
готово
у
ноћ
,
отуда
,
из
арнаутлук
,
донети
он
у
хан
рањен
.
Куршум
он
остати
у
трбух
.
истина
јесам
знати
за
себе
,
али
јесам
бити
жив
.
понети
он
.
и
кад
бити
у
Корбевац
,
где
он
унети
у
соб
механски
,
да
се
одморити
,
док
ја
спремити
други
во
—
јер
на
коњски
кола
јесам
смести
да
он
возити
,
коњ
ићи
брзо
,
и
кола
се
труцкати
...
а
ко
јесам
знати
да
хтети
тај
да
учинити
!
—
ту
се
он
освестити
,
и
,
када
се
видети
јесам
,
силом
покидати
појас
око
себе
,
тај
се
рана
отворити
и
крв
бљунути
,
и
он
издахнути
.
и
сад
ја
послати
да
доћи
и
јавити
,
да
се
спремити
,
и
да
остати
овде
,
и
,
ако
што
требати
,
да
послушати
и
наћи
се
.
у
тај
,
као
без
дух
,
дотрчати
Арса
и
,
кад
чути
он
од
страх
сести
на
земља
.
—
А
тај
?
А
ви
?
—
почети
да
викати
на
сељак
.
—
ех
,
бре
Арса
!
—
наставити
плачан
сасвим
разумети
те
Арсин
узвик
,
прекор
,
као
:
где
јесам
они
,
слуга
и
остати
сељак
,
бити
,
и
како
јесам
тај
смести
да
допустити
,
да
он
не
чувати
,
чак
и
да
погинути
за
он
?
—
зар
јесам
знати
,
бре
,
Арса
?
али
,
знати
он
ти
.
откада
се
са
свадба
вратити
,
као
да
ми
јесам
хтети
да
преварити
,
тако
јесам
бити
мек
.
ником
рђав
реч
,
ни
„
потамо
се
“
.
и
када
видети
како
он
јесам
дубоко
преко
граница
залаз
,
почети
за
он
и
ја
,
али
чим
он
опазити
да
он
из
далек
чувати
и
пратити
—
у
мало
ми
не
побити
.
отада
ники
јесам
смести
ни
да
мрднути
за
он
.
и
,
сад
...
ето
...
тако
!
Софка
по
овај
бити
јасно
,
да
се
због
она
,
ако
не
убити
,
а
оно
навлаш
ићи
у
арнаутлук
.
и
кад
видети
да
он
овај
јесам
на
место
убити
,
он
,
да
не
бити
ипак
овамо
кућа
,
Софка
,
жив
доћи
,
и
морати
у
она
да
гледати
,
да
црвенити
,
ето
,
кад
остати
сам
,
раскидати
веза
,
појас
око
себе
,
тај
крв
и
утроба
покуљати
.
не
гледати
ни
на
свекрва
,
који
остати
преко
праг
лежати
,
ни
у
сељак
,
који
јесам
,
онако
укочити
стојећи
насред
кујна
,
сећи
цео
кујна
и
оштро
се
од
тепсија
и
сахан
,
поређан
по
полица
,
оцртавати
—
посртати
,
с
тежак
глава
,
који
јесам
осећати
да
већ
једва
носити
,
отићи
и
пасти
опет
у
онај
свој
сопац
,
који
она
се
учинити
сад
већ
толико
црн
,
толико
дубоко
као
какав
гроб
.
људи
,
комшија
и
чаршија
опет
кућа
испунити
,
опет
кућа
узаврети
од
свет
.
брзо
тамо
подигнути
свекрва
,
полити
јесам
вод
и
унети
у
соб
.
сељак
јесам
једнако
онако
укочити
,
високо
стајати
напред
у
кујна
и
на
изненађење
,
узвик
одговарати
један
те
исто
:
—
ето
тако
...
газда
...
Сврши
се
...
и
када
почети
падати
ноћ
,
настати
још
теже
.
тада
почети
и
сељак
,
родбина
из
Турска
и
околни
село
,
долазити
,
сав
у
трк
,
унезверен
.
неки
пешке
,
неко
на
коњ
,
кола
,
како
јесам
ко
бити
згодан
.
и
цео
јесам
ноћ
долазити
и
притицати
готово
сав
они
са
свадба
,
и
још
и
други
.
и
како
бити
који
доћи
,
ући
на
капија
,
само
бити
хукнути
:
—
ох
,
бре
,
бата
!
—
и
не
бити
улазити
у
сам
кућа
,
кујна
,
соб
,
већ
се
скупљати
око
кућа
,
иза
кућа
,
и
тамо
клечати
уза
зид
ређати
се
,
поникнути
,
запрепастити
и
са
увучен
рука
у
пазух
.
Арса
,
што
никад
до
тада
,
опити
се
на
мртав
име
.
јесам
хтети
више
ништа
да
слушати
.
само
,
онако
пијан
,
на
глас
јесам
претити
Ахмет
,
Арнаутин
,
за
ко
јесам
тврдо
веровати
да
он
јесам
убити
.
—
ах
,
Ахмет
!
ах
,
црн
синути
!
ах
,
пас
!
...
и
говорити
он
:
„
пустити
ја
,
газдо
,
пустити
да
ја
Ахмет
стати
за
врат
,
да
ја
с
он
свршити
,
да
он
ја
крв
локнути
!
“
а
он
:
„
седити
ти
,
Арса
,
код
кућа
,
ићи
у
варош
и
тамо
чувати
кућа
,
а
доста
јесам
крв
и
глава
!
“
А
сад
—
ето
кућа
!
—
и
показивати
рука
на
кућа
,
као
откривати
јесам
,
разграђивати
јесам
,
бацати
са
она
кров
,
димњак
,
настављати
јесам
.
—
А
ето
и
твој
глава
!
—
и
од
бес
,
пиће
,
ударати
се
по
глава
и
врат
,
заждити
бити
онда
чак
до
капија
,
да
бити
се
исто
тако
опет
отуда
вратити
,
још
јаче
,
бесан
псовати
тај
Ахмет
,
претити
он
,
док
на
последак
не
почети
и
сам
мртав
Марка
,
свој
газда
да
грдити
.
—
тако
он
и
требати
!
зар
он
,
газда
мој
,
да
допустити
да
он
онај
и
онакав
пас
убити
.
е
,
али
ја
.
Арса
,
ништа
не
знати
!
Арса
луд
,
Арса
пуст
!
...
кад
говорити
Арса
,
кад
молити
да
ићи
и
онај
пас
откинути
главче
као
врабац
,
онда
:
„
моћи
,
Арса
,
седити
код
кућа
,
Арса
“
...
и
Арса
седити
код
кућа
,
уз
огњиште
,
али
зато
твој
глава
и
отићи
!
и
сад
тако
,
ето
!
ја
,
тако
!
на
питање
и
прекор
осталих
,
како
требати
да
ићи
тамо
,
у
кућа
,
да
се
наћи
,
послушати
,
нарочито
да
јесам
око
газдарица
,
одговарати
јесам
:
—
неки
умрети
и
она
!
—
и
јесам
хтети
да
привирити
,
нити
рука
штогод
да
помоћи
—
ма
да
се
без
он
јесам
моћи
ништа
.
—
Нећу
,
бре
,
хтети
!
и
бацити
она
кључ
,
да
они
,
како
знати
,
ићи
,
радити
.
.
али
,
кад
се
доцкан
у
ноћ
отворити
широм
и
осветлити
капија
,
и
на
она
се
указати
гломазан
рабаџијски
кола
,
који
јесам
вући
два
јак
,
стар
и
црн
биво
,
а
кола
јесам
бити
пун
свеж
и
мек
слама
и
поврх
она
,
у
среда
,
црнити
се
Марка
мртав
,
испружити
,
укочити
и
покрити
широк
гуњом
,
онда
Арса
не
дати
да
он
ико
други
с
кола
скидати
.
јесам
он
понети
и
осећати
он
на
леђа
,
грлити
он
око
свој
врата
испружити
,
укочен
и
мртав
колено
,
клецати
и
спотурати
се
,
грцати
јесам
и
плакати
:
—
ох
,
бре
,
газдо
!
ох
,
бре
,
газдо
!
имати
да
јесам
други
помагати
,
придржавати
Марка
за
раме
и
глава
,
који
он
се
климатати
,
Арса
јесам
ипак
толико
клецати
и
посртати
.
ипак
издржати
.
јесам
он
унети
,
положити
по
под
,
преко
бео
чаршав
и
наместити
он
глава
на
јастук
.
и
када
он
пољубити
скрштен
рука
,
онај
његов
кратак
,
дебео
рука
,
од
који
јесам
он
толико
дрхтати
и
имати
цео
живот
страх
,
излетити
из
соб
и
тамо
у
двориште
пасти
као
неки
дете
,
бризнути
у
јак
,
грозничав
плач
.
отуда
из
соб
одједном
око
осветљен
Марка
разлегати
се
такође
силан
плач
жена
и
њихан
нарицање
.
особито
се
истицати
нарицање
сељанка
,
његов
тетак
и
стрина
.
онај
њихов
просто
једноставно
нарицање
,
али
тако
силно
и
јако
,
да
јесам
изгледати
да
се
с
тај
плакати
и
сам
кров
и
кућа
дигнути
.
—
Лела
,
бата
!
Кук
,
бата
!
ко
хтети
,
бата
,
да
ми
чувати
и
да
бранити
,
бата
?
од
људи
,
како
бити
који
дојурити
с
коњ
,
сићи
,
улазити
бити
тамо
код
он
у
соб
и
,
запалити
он
свећа
и
пољубити
икона
на
прса
и
прекрштен
рука
,
одмах
бити
се
отуда
тихо
на
прст
,
гологлав
враћати
и
одлазити
међ
остати
,
да
око
кућа
,
наслонити
уза
зид
,
клечати
.
А
највише
она
јесам
бити
иза
кућа
,
до
сам
прозор
велик
соб
,
јер
тај
јесам
сасвим
одвојити
од
овај
варошанин
и
од
долазећи
и
моћи
слободан
,
неопажен
,
да
хуктати
,
убити
и
згрчити
:
—
ох
,
бре
,
бата
!
јер
сав
они
,
—
ма
да
она
Марка
,
или
тек
један
пут
или
и
никако
јесам
у
кућа
привирити
,
још
мање
ко
помагати
,
пошто
јесам
сваки
од
она
за
себе
живети
,
радио
,
—
ипак
,
док
јесам
он
бити
жив
,
они
јесам
се
под
тај
његов
суровост
и
строгост
осећати
као
склоњен
и
сигуран
.
А
сада
,
без
он
,
доћи
као
обезглавити
,
јер
над
себе
више
немати
онај
,
који
она
јесам
свој
име
давати
сила
,
одбрана
,
безбедност
.
јер
довољно
јесам
бити
рећи
:
„
овај
јесам
газда
-Марков
стриц
,
дед
или
род
“
,
па
да
сваки
,
ма
ко
бити
,
комшија
,
цео
село
,
чак
и
други
село
,
бити
према
он
другачији
,
уздржљив
,
миран
.
А
сада
,
његов
смрт
и
нестанак
,
постајати
као
неки
сирочић
,
оставити
свако
,
цео
свет
,
на
милост
и
немилост
.
и
када
,
дубоко
у
ноћ
,
изићи
и
месец
и
његов
бео
кос
светлост
,
испресецати
црн
ивица
околни
зид
,
почети
да
испуњавати
кућа
и
сам
светлост
са
огњиште
да
упијати
у
себе
,
Софка
се
,
не
почети
да
чинити
,
него
јесам
већ
као
у
истина
осећати
,
како
сав
тај
јесам
оно
,
у
ствар
.
он
,
Марка
,
јесам
мртав
,
овај
кућа
јесам
у
варош
,
међу
свет
,
него
као
негде
далеко
,
на
неки
жут
песак
,
усред
неки
пустиња
и
сав
се
тај
спајати
у
један
,
и
све
,
као
нешто
живо
,
заједно
са
месечина
ићи
,
кретати
се
.
Крећа
се
и
сам
она
овамо
у
собица
,
пресамитити
на
сандук
,
и
онај
из
штала
на
мах
уједање
коњ
међ
себе
,
њихов
цик
,
и
они
,
иза
кућа
и
до
прозор
,
на
земља
,
поређати
,
од
умор
поспао
сељак
са
лице
,
окренут
ка
месечина
,
и
јесам
он
тамо
,
у
велик
соба
,
осветљен
свећа
са
прекрштен
рука
,
везан
вилица
,
опкољен
жена
,
са
жена
,
свекрва
,
више
глава
,
који
,
сасвим
заборавити
да
кук
,
нарицати
,
поникнути
,
једнако
држати
рука
на
његов
леден
чела
и
чисто
се
играти
прамен
мрк
кос
,
гладити
он
јесам
и
исправљати
око
уш
.
сутра
јесам
бити
сарана
.
тада
већ
доћи
и
њен
.
али
Софка
,
уплашити
да
не
бити
морати
са
сваки
разговарати
,
и
да
она
не
бити
пунити
соб
,
лежати
јесам
.
једино
што
јесам
код
она
у
соба
бити
мати
,
а
сав
остати
њен
бити
јесам
испред
врата
и
себе
затварати
улаз
,
да
не
бити
она
кроз
врата
,
приликом
изношење
мртвац
,
моћи
штогод
видети
.
јер
адет
јесам
да
млад
од
сав
тај
ништа
не
видити
,
још
мање
сам
мртвац
,
да
не
бити
,
ако
јесам
можда
затруднети
,
родити
дете
са
какав
белег
или
болест
.
XXВИИ
и
као
што
се
надати
,
тако
доцније
и
настати
.
ма
да
проћи
два
и
три
година
,
она
се
једнако
чинити
да
јесам
тек
сада
,
као
јуче
,
немати
ни
месец
дан
од
сав
овај
што
јесам
бити
.
у
почетак
,
после
саранити
Марков
,
цео
јесен
и
зима
проћи
у
излажење
на
гробље
.
Настадоше
онај
јесенски
дуг
киша
,
лапавица
и
мећава
.
и
нешто
због
тај
рђав
време
,
а
највише
због
жалост
у
који
јесам
бити
,
остати
потпуно
усамљен
,
одвојити
од
свет
и
комшилук
.
једнако
уплашити
и
запрепастити
тај
његов
изненадан
,
чисто
као
неки
у
инат
нагао
смрт
,
редовно
се
он
тамо
на
гробље
посећивати
,
давати
подушје
,
парастос
.
и
баш
у
тај
једнак
одлажење
,
тачан
вршење
дужност
према
његов
гроб
,
бити
јесам
у
исти
време
и
ослобођавање
од
сам
он
,
покојник
.
и
,
на
изненађење
,
али
у
истина
,
—
јер
се
све
чинити
што
требати
он
тамо
на
гробље
—
он
се
све
више
почети
заборављати
и
губити
.
у
почетак
од
Софкин
само
она
мати
долазити
.
али
,
да
ли
што
јесам
још
бити
почетак
,
Софка
још
осећати
онај
траг
мртвачев
,
или
због
нешта
други
,
тек
,
кад
год
бити
она
мати
доћи
,
увек
бити
се
она
узнемирити
,
плашити
.
А
тај
она
јесам
мати
примећавати
,
и
зато
јесам
тек
после
неколик
недеља
једва
понова
долазити
,
и
тај
више
свет
,
обичај
радити
,
него
ли
што
она
се
мити
да
видити
Софка
.
и
на
последак
,
ко
знати
колико
време
проћи
,
ма
да
се
Софка
једнако
чинити
да
јесам
сав
тај
тек
од
јуче
,
ипак
она
почети
осећати
:
како
хтети
се
на
крај
крај
можда
све
преболети
,
сав
утишати
и
заборавити
.
истина
,
она
јесам
бити
једнако
тешко
и
бити
јесам
уверити
да
тежити
,
горе
не
моћи
бити
,
али
ипак
,
ипак
,
ко
знати
,
можда
...
у
кућа
само
јесам
на
она
гледати
.
сав
јесам
пазити
,
склањати
се
и
гледати
да
јесам
само
она
добро
.
моћи
јесам
да
готов
јела
какав
јесам
хтети
и
колико
јесам
хтети
.
свекрва
она
,
после
смрт
Марков
,
са
који
јесам
бити
спојити
сав
њен
жив
и
тај
онај
живот
тамо
,
док
јесам
бити
у
Турска
,
на
село
,
јер
овај
после
у
варош
јесам
за
она
бити
живот
,
оставити
сада
од
он
овде
,
у
варош
,
међ
туђ
свет
,
толико
јесам
бити
уплашити
и
утући
,
да
се
видети
како
већ
ништа
више
не
моћи
да
мислити
,
да
жети
.
по
она
се
моћи
цео
кућа
да
однети
.
Ништа
она
не
бити
приметити
.
и
кад
бити
се
,
после
,
као
освестити
,
осећати
се
чисто
крив
због
тај
,
и
да
бити
се
оправдати
,
почети
бити
око
Софка
да
облетати
,
улагивати
она
се
.
тако
исто
и
слуга
,
а
особито
Арса
.
он
,
само
да
бити
његов
„
снашка
“
рећи
добар
реч
,
цео
дан
и
цео
ноћ
у
стање
бити
бити
да
јесам
слушати
,
трчати
.
за
он
јесам
бити
велик
срећа
,
кад
доћи
к
она
и
казати
она
:
како
јесам
тај
и
тај
,
што
он
она
наредити
,
овако
и
овако
свршити
,
да
бити
по
тај
она
видети
како
јесам
он
тачно
,
сав
онако
учинити
,
како
јесам
она
желети
и
осмехнути
се
на
он
.
и
све
,
цео
кућа
,
бити
јесам
њен
.
па
не
само
тај
него
чак
и
плод
од
дрвеће
,
који
истина
тамо
,
иза
кућа
,
услед
наслаган
„
камара
“
дрво
и
камење
,
јесам
бити
много
.
кад
бити
сазрео
кајсија
,
јабука
,
и
од
зрелост
почети
да
падати
,
онда
,
да
бити
она
бар
они
,
слуга
и
надничар
,
моћи
јести
,
пошто
од
она
из
кућа
ники
јесам
тај
ни
гледати
,
увек
бити
се
чути
како
један
други
нуткати
:
—
Ида
,
бре
,
ићи
,
неки
доћи
снашка
и
окус
.
неки
видити
да
ли
јесам
већ
зрети
.
тако
и
по
комшилук
.
за
цео
јесам
тај
крај
,
још
не
населити
сасвим
,
већ
из
сељачки
породица
или
из
варошки
сиротиња
,
који
се
одозго
,
где
јесам
бити
скупоћа
,
досељавати
овамо
—
за
сав
она
она
јесам
бити
њихов
„
снашка
“
.
свуда
јесам
јесам
дочекивати
и
поздрављати
усрдно
,
радосно
.
ако
бити
пролазити
улица
,
жена
јесам
јесам
на
капија
стојећи
дочекивати
и
нудити
јесам
,
и
тај
понизно
,
да
свратити
и
ући
код
она
.
А
Софка
јесам
код
сваки
одлазити
,
и
сваки
опет
,
из
сажаљење
,
звати
,
да
и
она
к
она
доћи
.
па
и
јесам
њен
муж
,
Томча
,
и
он
јесам
бити
према
она
пажљив
.
Већ
бити
мало
узрасти
.
наусница
он
огаравити
,
подбрадак
се
заоблити
,
вилица
он
постајати
четвртаст
.
она
његов
детињи
,
висок
,
сув
раме
сада
из
минтан
почети
да
се
кошчат
помаљати
,
као
што
јесам
он
се
већ
и
колено
изразит
оцртавати
.
Што
год
бити
он
наредити
,
он
бити
учинити
,
и
тај
радосно
,
сав
срећан
због
тај
,
што
он
она
наређивати
и
што
говорити
с
он
.
никада
,
већ
само
кад
бити
он
Софка
позвати
,
ако
бити
прићи
к
она
.
с
он
јесам
она
моћи
да
радити
што
год
хтети
.
колико
бити
он
пута
,
из
јутро
,
кад
хтети
из
соб
да
изићи
,
она
натраг
себе
позивати
.
и
видити
како
јесам
лепо
опасти
појас
,
јесам
се
добро
закопчати
,
почети
бити
он
сам
дотеривати
,
и
тај
више
из
сажалење
.
он
она
предати
кључ
од
сандук
са
новац
.
и
тај
она
силом
утурити
,
молити
јесам
да
она
чувати
код
себе
,
из
страх
да
бити
он
,
бити
мати
,
како
јесам
сплести
,
не
заборавити
она
где
и
изгубити
.
сваки
добивен
новац
од
хан
она
бити
предавати
,
да
она
тамо
у
ковчег
метнути
међ
остати
.
тако
исто
,
кад
јесам
требати
нешто
плаћати
,
од
она
јесам
тражити
.
и
тај
не
он
јесам
кључ
да
узети
,
отворити
сандук
и
вадити
из
кеса
,
него
да
он
она
да
,
она
избројити
колико
требати
.
тако
и
свекрва
цео
кућа
оставити
она
,
и
амбарове
,
и
подрум
.
па
чак
и
за
онај
ствар
сасвим
сељачки
,
сасвим
Софка
незнан
и
непотребан
,
и
за
она
јесам
хтети
да
знати
ни
где
јесам
.
и
када
бити
који
комшика
доћи
,
да
потражити
на
послуга
какав
ствар
,
за
који
јесам
само
она
,
свекрва
,
знати
како
изгледати
и
где
моћи
бити
,
ипак
бити
јесам
овај
одбијати
и
упућивати
она
,
Софка
.
—
не
знати
ја
,
не
знати
,
слатко
!
Ена
Софка
,
па
она
,
ако
знати
и
ако
хтети
,
неки
ти
да
.
и
тек
,
када
бити
она
Софка
одобрити
:
—
Па
подавати
,
нана
.
ја
не
знати
где
и
какав
јесам
тај
.
Ида
ти
и
подавати
!
—
тек
онда
бити
свекрва
одлазити
,
пети
се
по
таван
,
завлачити
по
кут
,
где
јесам
тај
ствар
,
ко
знати
кад
и
како
,
угурати
.
Софка
јесам
осећати
да
тај
они
не
чинити
,
што
јесам
се
бој
,
што
стрепити
,
што
можда
они
не
бити
моћи
,
знати
и
умести
сав
тим
,
цео
кућа
и
имање
управљати
,
него
да
тај
чинити
стога
,
да
бити
она
бити
сасвим
слободан
и
да
бити
се
и
овде
,
код
она
,
осећати
као
код
свој
кућа
.
А
поред
тај
ваљда
јесам
хтети
да
се
тај
пред
она
као
откупити
за
сав
онај
што
јесам
она
њихов
Марка
,
можда
,
на
жао
учинити
,
а
без
њихов
кривица
и
воља
.
Можда
јесам
и
сасвим
унесрећити
,
заробити
,
убити
,
што
она
јесам
довести
овамо
,
код
она
.
и
тај
јесам
чинити
да
Софка
,
истина
тешко
,
мучно
,
споро
,
али
мало
по
мало
почети
осећати
како
се
на
сав
тај
навикавати
и
како
хтети
,
ако
овако
и
даље
потрајати
,
напослетку
—
а
при
тај
како
бити
се
загрцавати
,
како
бити
она
почети
суза
да
навирати
од
радост
!
—
сасвим
све
она
,
кућа
,
свекрва
заволети
,
а
особито
он
,
муж
,
Томча
.
и
тај
можда
хтети
он
тако
истински
заволети
,
како
се
никада
јесам
надати
...
Чак
,
можда
,
ко
знати
,
дати
Божа
,
заволети
он
онако
како
јесам
сањати
,
сневати
...
А
највише
јесам
утврђивати
у
тај
предосећање
да
хтети
он
заиста
заволети
не
тај
,
што
јесам
бивати
сав
изразит
и
пун
онај
мушко
,
јак
снага
,
него
што
јесам
с
дан
на
дан
сав
више
постајати
њен
,
сасвим
њен
,
не
неки
други
,
страна
Томча
,
син
газда
-Марков
,
него
њен
Томча
,
као
неки
њен
чедо
,
дело
њен
рука
,
као
да
он
она
родити
,
она
однеговати
.
А
у
ствар
тај
јесам
и
бити
.
јер
она
он
јесам
готово
и
научити
како
да
се
носити
,
како
опасивати
,
чак
и
како
да
говорити
,
да
се
поздрављати
и
понашати
.
никада
из
њен
соб
јесам
смести
изићи
неочешљан
,
неумивен
чак
ни
ненамирисан
.
и
онда
њен
хтети
заслуга
бити
,
ако
он
устрајати
овако
,
како
јесам
почети
,
сасвим
се
развити
,
пролепшати
,
и
постати
истински
добар
,
виђен
и
чувен
.
сав
хтети
тај
њен
бити
,
као
што
јесам
овај
сада
њен
;
јер
јесам
он
већ
леп
,
чист
и
чак
раскошно
одевен
.
па
њен
јесам
и
онај
што
он
већ
сада
(
а
какав
ли
хтети
бити
тек
доцније
,
када
сасвим
постати
човек
)
,
чим
јесам
погледати
,
стати
до
она
,
не
знати
шта
хтети
од
срећа
и
радост
.
одмах
тада
његов
црн
очи
тако
широко
и
топло
почети
да
сјајити
,
и
,
већ
дрхтати
од
страст
за
она
,
за
њен
топлим
,
једар
тело
,
уносити
се
у
она
и
само
јесам
питати
:
—
„
А
,
Софка
?
“
,
унапред
срећан
,
што
хтети
моћи
одмах
да
она
учинити
што
он
бити
хтети
наредити
.
А
да
хтети
заиста
доћи
љубав
,
срећа
,
и
по
себе
јесам
тај
осећати
.
Ноћу
,
после
вечера
,
у
постеља
,
осећати
бити
како
се
опорављати
,
гојити
.
снага
,
заситити
свашта
,
уморно
,
трнути
и
треперити
она
од
наслада
.
сладак
она
одмор
,
испод
плећка
и
кук
већ
не
осећати
кроз
душек
тврд
земља
,
него
од
свој
гојност
тонути
у
мекота
и
топлота
постеља
.
кад
год
тако
лежати
случајно
покренути
нога
и
тај
цео
,
чак
из
кук
,
одмах
бити
осетити
како
она
се
додиривати
и
спајати
свој
облина
и
пуноћа
...
Томча
сасвим
јесам
њен
.
ни
о
шта
други
не
знати
,
до
само
о
она
,
Софка
.
јер
сав
што
јесам
до
сада
дознати
и
осетити
,
тај
јесам
само
од
она
.
и
сада
већ
овако
мало
одрастао
она
јесам
моћи
сав
свој
жеља
задовољавати
,
чак
и
луд
,
онај
девојачки
!
А
ко
знати
тек
доцније
како
хтети
бити
,
када
он
сасвим
порасти
,
ојачати
,
постати
човек
,
и
када
се
бити
код
он
почети
разбуктавати
његов
личан
жеља
,
страст
,
лудост
.
овако
изучити
од
она
,
како
ли
хтети
јесам
тек
тада
јесам
грлити
,
љубити
!
...
XXВИИИ
Кућа
она
постати
топла
,
и
тај
сасвим
топла
.
истина
,
бити
јесам
снизак
,
без
патос
,
са
набијен
под
,
али
она
се
јесам
више
чинити
хладан
,
онако
разградити
.
тада
она
,
поред
гол
земља
,
снизак
таваница
и
онај
кујна
са
онолики
широк
баџа
над
огњиште
,
због
који
човек
никад
ноћу
јесам
смести
ту
да
ући
,
јер
се
кроз
она
видети
небо
,
она
почети
осећати
и
онај
други
:
онај
силно
,
нагомилати
сиров
богаство
по
подрум
,
штала
и
набијен
амбар
.
само
требати
човек
рука
да
манути
,
да
узети
и
распоредити
,
па
све
да
бити
као
што
требати
.
и
Софка
сав
тај
узити
.
Ћилимове
и
јастук
обоје
и
она
цео
кућа
,
под
,
зид
,
ћошак
обложити
,
испунити
.
одмах
се
због
тај
изгубити
она
оштрина
угао
собни
а
негде
и
напуклост
и
отворити
од
врата
и
прозор
.
сав
постати
мекше
,
топлије
и
утутканије
.
цео
кућа
добити
други
изглед
.
и
сам
кујна
,
са
нов
полица
и
по
она
поређан
сан
и
тепсија
,
испунити
се
онако
гол
и
простран
.
и
једино
доцније
што
бити
јесам
покаткад
као
узнемирити
,
тај
јесам
бити
он
јесам
,
њен
муж
,
Томча
.
и
тај
јесам
увек
бивати
,
када
бити
он
остајати
на
само
без
она
,
онда
,
када
бити
он
она
,
или
услед
посао
,
или
услед
замореност
и
засићеност
он
,
два
и
више
дан
као
одстранити
од
себе
,
осамити
он
,
те
он
већ
почети
да
и
не
осећати
њен
снага
,
она
око
себе
.
Обично
бити
она
овамо
по
кућа
и
кујна
бити
у
посао
,
а
он
тамо
по
амбаровима
,
штала
са
слуга
и
чивчија
.
и
Софка
бити
онда
примећавати
,
како
бити
он
,
чим
бити
знати
да
он
она
тамо
не
моћи
чути
,
ни
видети
,
а
наићи
на
који
слуга
или
у
крађа
или
у
какав
неисправност
,
одмах
тада
његов
очи
засјати
такав
неки
ужасан
,
нечовечан
сјај
,
вилица
он
тако
одскочити
и
цвокотати
почети
да
се
трести
.
и
Софка
онда
,
на
ужас
,
одмах
бити
упадати
у
очи
његов
рука
,
кратак
,
маљав
,
већ
исти
као
у
отац
и
онај
Марков
здепаст
врат
са
снизак
чела
и
извучен
,
висок
потиљак
.
и
Софка
бити
,
не
знати
ни
сам
зашто
,
његов
личење
на
свој
отац
,
кад
се
разгневити
,
побеснити
,
увек
некако
хладно
,
као
нож
око
срце
сећи
.
али
опет
,
чим
бити
он
она
позвати
,
а
морати
бити
тада
подешавати
глас
да
она
бити
нежан
,
и
што
страстан
,
одмах
бити
видети
како
се
сав
тај
са
он
губити
.
брзо
,
као
увек
,
понизно
и
радосно
што
он
она
звати
,
што
моћи
да
јесам
послужити
,
дотрчати
бити
к
она
и
радосно
питати
јесам
:
—
Шта
требати
,
Софка
?
XXИX
када
Томча
сасвим
порасти
,
и
он
јесам
,
а
највише
свекрва
,
почети
наваљивати
на
Софка
,
да
продати
хан
и
сав
имање
,
што
имати
тамо
на
граница
и
у
Турска
,
и
да
до
капија
,
са
лице
чаршија
,
подигнути
велик
леп
кућа
.
Софка
јесам
никако
пристајати
.
и
тај
јесам
пристајати
,
не
што
јесам
хтети
,
него
,
да
не
бити
свет
,
особито
њихан
родбина
,
осетити
тај
као
одвајање
од
она
,
од
њихов
село
,
а
још
више
да
се
не
почети
причати
,
како
ето
већ
почети
да
се
имање
,
хан
,
продавати
и
трошити
.
А
опет
бојати
се
да
тај
одбијање
не
бити
Томча
погрешно
тумачити
.
он
јесам
бити
једнако
према
она
осетљив
,
брз
,
уплашен
.
сваки
час
се
трзати
и
плашити
,
да
он
она
хтети
призвати
себе
,
хтети
трпети
код
себе
,
у
соба
,
у
постеља
.
никако
јесам
моћи
да
се
ослободити
и
да
јесам
,
кад
бити
са
она
бити
на
сам
,
миран
,
комотан
као
код
свој
жена
.
и
онда
,
да
не
бити
тај
њен
одбијање
протумачити
он
тако
:
да
као
она
зато
жети
да
ти
хан
на
граница
остати
,
што
знати
да
хтети
он
морати
сваки
година
тамо
по
неколик
недеља
и
месец
проводити
,
тај
хтети
тај
она
овамо
бити
ослободити
он
,
ко
као
морати
силом
да
трпити
.
да
не
бити
он
тај
тако
схватити
,
пристати
јесам
напослетку
да
у
чаршија
место
нов
кућа
начин
какав
механа
и
неколико
дућан
,
одакле
хтети
се
имати
кирија
,
а
овде
само
кућа
да
се
мало
оправити
и
иза
она
подигнути
и
уредити
башта
.
и
тако
и
бити
.
с
пролеће
већ
јесам
бити
увелико
башта
прекопати
.
Извађене
и
набацати
уза
зид
белити
се
гомила
камење
.
земља
се
црнити
мек
и
изрити
.
поред
онај
њихов
сопче
и
цео
јесам
кућа
бити
споља
окречити
,
па
и
онај
велик
соб
,
особито
оне
њен
црн
,
куршум
изрешетан
таваница
и
греда
.
Штала
јесам
бити
испражњен
.
једино
алат
остати
у
штала
.
али
из
штала
већ
јесам
више
сламати
штрчати
и
падати
из
напукао
зид
,
да
се
мешати
доле
са
коњски
балега
и
после
онако
да
заударати
.
сав
јесам
бити
почишћен
.
велик
капија
са
свод
,
кров
свој
,
као
читав
кућа
за
себе
,
рушити
се
.
и
као
да
се
рушење
тај
капија
,
који
јесам
овамо
цео
кућа
и
двориште
заклањати
,
увек
се
чинити
влажан
и
мрачан
,
цео
кућа
ослободити
и
испунити
светлост
и
сјајност
,
те
,
онако
приземан
,
али
окречен
и
стегнут
нов
кров
,
доћи
леп
и
добити
онај
сеновит
израз
.
колико
пута
бити
Софка
стојати
и
гледати
како
се
рушити
,
плести
и
држати
испод
мишка
клупче
конац
.
на
она
тежак
од
јумбасма
шалваре
са
широк
,
златан
ногавица
.
испод
она
вирити
њен
обао
пета
у
бео
чарапа
од
конац
.
на
прса
легати
низа
дукат
и
крити
овлаш
око
врата
закопчан
кошуља
с
чипка
.
бедра
она
не
као
у
девојка
,
но
као
у
сваки
нов
жена
,
засићен
наслада
,
набрекао
,
пун
и
издвајати
она
се
тако
обао
од
половина
.
сам
она
осећати
како
она
мишица
,
подупрети
онај
клупче
,
одскакати
и
надимати
рукав
.
лице
она
сасвим
чисто
.
особито
око
врата
,
подбрадак
и
вилица
,
почети
она
млечан
,
женски
белина
.
нигде
,
ни
по
потиљак
,
ни
око
уш
,
нем
маља
.
позади
врата
,
онај
простор
испод
уш
,
открити
занесен
кос
у
страна
и
увијен
у
свилен
шамија
,
бљештати
она
и
показивати
сав
једрина
раме
она
.
из
цео
она
бити
она
чист
бео
,
женски
сређеност
,
засићеност
,
а
који
се
код
она
највише
показивати
у
њен
миран
очи
,
у
набран
,
танак
,
повијен
обрва
и
онај
сустао
,
влажан
,
срећан
уста
.
А
кад
бити
јесам
видети
овамо
сам
,
одмах
бити
одозго
из
кућа
Томча
к
она
одлазити
.
Сагињући
се
,
почети
бити
да
она
показивати
шта
се
рушити
и
како
хтети
да
се
зидати
.
онда
ни
свекрва
,
када
бити
она
тако
видети
,
не
бити
моћи
да
издржати
.
макар
приставити
јела
у
кујна
сав
искипети
,
и
она
бити
к
она
сићи
.
али
,
да
се
не
бити
приметити
,
увек
бити
налазити
неки
посао
у
штала
или
око
онај
ђубре
.
А
тај
све
зато
,
да
бити
бити
што
даље
од
она
,
да
бити
она
тако
отуда
,
из
штала
,
из
какав
кут
,
из
мрак
,
моћи
што
више
гледати
.
особито
бити
гледати
она
,
Софка
,
како
са
онај
срећан
израз
уста
и
са
црн
и
задовољан
очи
,
окренути
и
нагнути
над
Томча
,
слушати
шта
она
овај
говорити
и
показивати
.
А
по
Софка
се
видити
како
она
знати
да
и
он
тај
не
интересовати
,
него
да
бити
само
моћи
бити
поред
она
,
да
јесам
гледати
,
наслађивати
се
она
,
он
она
тај
и
показивати
.
свекрва
видити
како
Софка
уживати
у
Томча
,
гледати
како
се
око
она
увијати
,
сагибати
,
како
она
рука
показивати
,
а
већ
он
рука
дугачак
,
мишица
он
се
јасно
из
закопчан
и
тесан
рукав
од
минтан
помаљати
као
и
већ
ојачати
његов
ребро
и
плећа
,
који
бити
се
,
кад
бити
се
сагнути
,
ослободити
од
утегнут
појас
,
почети
да
широк
.
па
још
када
свекрва
видити
,
како
Софка
,
задовољан
што
Томча
тако
срећно
,
као
дете
,
око
она
облетати
,
сав
се
к
он
окретати
и
,
знати
колико
хтети
он
учинити
задовољство
,
почети
да
он
се
као
уносити
,
и
сав
лице
,
прса
предаја
,
да
јесам
он
гледати
колико
хтети
,
наслађивати
се
она
,
онда
овај
,
свекрва
,
не
моћи
више
да
издржати
,
већ
почети
да
шапутати
у
себе
:
—
сладак
деца
мој
!
—
и
још
ако
тада
приметити
како
јесам
Софкин
трбух
мало
велик
,
како
хтети
можда
до
година
и
унук
доћи
,
она
од
срећа
ухватити
грч
.
и
отуда
,
из
штала
,
из
кућа
,
где
се
јесам
бити
сакрити
,
почети
да
кијати
,
кашљати
.
и
тај
јесам
издати
.
Софка
,
приметити
јесам
,
а
погађати
све
,
почети
благо
,
весело
тобож
да
јесам
корити
:
—
А
јела
,
нана
?
ако
оно
тамо
искипети
?
она
,
посрамити
,
брисати
се
,
а
највише
сузити
од
радост
,
почети
да
се
извињавати
и
одлазити
натраг
у
кујна
.
—
сад
хтети
,
сад
,
Софка
!
него
нешто
у
штала
имати
јесам
послати
,
па
ја
овај
проклет
смрад
ухватити
.
XXX
Беше
празник
,
свет
недеља
,
и
тај
давно
после
служба
божји
,
јер
бити
престати
јек
звоно
са
црква
.
престати
по
чаршија
ход
,
кретање
људи
,
који
јесам
ићи
из
црква
кућа
,
или
по
механа
.
Беше
настати
онај
празнични
затишје
,
светло
,
топло
са
јак
сунце
а
кратак
сенка
,
са
већ
изнад
земља
и
калдрма
ужарен
и
разигран
ваздух
.
Софка
,
пошто
јесам
бити
одавна
спремити
соб
,
почистити
и
дотерати
кујна
и
око
кућа
,
бити
се
обући
и
,
чекати
на
ручак
,
који
јесам
свекрва
тамо
постављати
,
срећно
јесам
стајати
испред
кућа
.
око
она
,
као
увек
,
бити
јесам
Томча
и
нешто
она
говорити
.
одједном
горе
,
на
капија
,
појавити
се
отац
њен
.
Софка
од
срећа
претрнути
,
кад
он
спазити
,
и
у
мало
,
заборавити
се
,
не
потрчати
к
он
.
зар
се
већ
вратити
?
А
она
јесам
чути
да
јесам
ускоро
после
Марков
смрт
опет
отићи
тамо
,
у
Турска
.
али
се
задржати
,
јер
по
његов
оштар
,
ситан
,
успорен
корак
она
видити
да
јесам
љут
.
затим
видити
како
он
,
када
спазити
она
па
још
и
са
Томча
и
око
она
двориште
рашчистити
,
кућа
окречити
,
удесити
,
заиграти
чудан
,
ироничан
осмех
на
сув
,
мало
збрчкан
и
већ
крезуб
уста
.
и
тај
осмех
Софка
пресећи
,
следити
.
Томча
радосно
отрчати
у
кућа
,
да
спрема
у
велик
соба
што
требати
за
таст
.
Софка
,
чисто
укопати
остати
чекати
отац
.
јесам
моћи
да
се
макнути
,
јер
јесам
тај
његов
подсмех
,
са
који
она
се
приближавати
,
сав
збунити
.
јасно
јесам
видети
како
се
у
тај
његов
осмех
крити
јеткост
,
бес
и
подсмех
на
сав
:
и
на
она
,
Софка
,
јер
,
ето
,
девојка
добити
муж
,
свој
кућа
,
па
већ
почети
да
се
гојити
;
и
на
муж
она
,
Томча
,
јер
он
видети
како
срећан
облетати
око
она
.
за
Софка
јесам
јасно
тај
његов
осмех
говорити
:
„
о
,
о
,
погле
,
овај
баш
почети
да
живити
;
погле
како
се
удесити
.
А
ја
овамо
моћи
без
ишта
.
ја
и
њен
мати
ништа
,
заборавити
на
ми
!
“
и
тада
се
Софка
сетити
,
да
јесам
можда
одавно
без
пар
,
без
игде
ишта
,
и
са
језа
дочекивати
он
почети
себе
да
пребацивати
:
што
се
јесам
сетити
и
кришом
,
макар
красти
,
да
она
слати
,
и
тај
не
он
,
него
мати
,
да
се
он
не
бити
наћи
увредити
,
и
да
сада
не
долазити
овако
љут
.
али
из
тај
јесам
истргнути
свекрва
.
она
истрчати
испред
Софка
ка
ефенди
-
Мита
и
искрено
радостан
,
чистити
рука
од
брашно
о
скут
,
почети
он
поздрављати
:
—
о
,
пријатељ
,
пшеница
да
посути
,
праг
да
пресећи
,
кад
већ
један
пут
доћи
.
Софка
чути
како
отац
,
видити
сав
тај
,
а
сада
још
и
Софкин
овако
укопан
стајање
,
у
иронија
одговарати
:
—
ех
,
ех
,
зар
јесам
ми
толико
жељан
?
—
и
тај
„
ми
“
наглашивати
једва
угушивати
јарост
и
горчина
.
да
забашурити
,
почети
једнако
чистити
чакшире
и
ципела
,
што
она
јесам
тобож
упрљати
ићи
преко
капија
и
њихов
двориште
,
а
у
ствар
да
бити
што
више
сакрити
свој
љутња
и
бес
и
имати
шта
да
гужва
и
стисак
рука
.
—
како
јесам
,
тато
?
—
поздравити
он
Софка
и
прићи
он
рука
.
он
јесам
пољубити
.
додирнути
она
чела
,
и
тај
врх
од
чела
,
онај
раздељак
од
навише
зачешљан
кос
.
—
Добра
,
чедо
!
—
увређено
она
одговорити
.
али
се
тргнути
,
када
видити
,
како
сав
тај
бивати
сав
веће
,
ширити
се
,
а
за
он
јесам
бити
и
овај
много
неугодан
,
а
камо
ли
што
морати
сада
,
—
и
тај
према
она
још
!
—
толико
да
увијати
.
зато
,
да
сав
тај
спречити
,
кратко
упитати
Софка
:
—
где
јесам
Томча
?
имати
нешто
са
он
!
—
и
не
чекати
од
Софка
одговор
,
упутити
се
права
к
он
.
Софка
ући
онамо
,
у
свој
сопац
.
али
тамо
не
мој
да
остати
.
не
знати
зашто
,
почети
дрхтати
.
и
што
никада
у
живот
,
почети
осећати
како
она
душа
,
сав
њен
унутрашњост
некако
мртвачки
заударати
.
Поче
да
дрхтати
и
да
се
трести
од
неки
неизмеран
несрећа
,
који
предосетити
да
хтети
се
десити
.
и
заиста
,
она
одмах
чути
како
он
,
отац
,
и
не
чекати
да
тамо
у
велик
соба
бити
послужити
,
не
хтети
ни
да
сести
на
силно
нуђење
Томчин
,
сав
побеснети
,
што
јесам
дочекати
,
да
он
,
ефенди
Мита
,
тако
што
чинити
,
оволико
се
понижавати
и
на
нога
неко
долазити
,
заглушен
,
шиштав
глас
говорити
нешто
Томча
,
а
на
тај
он
Томча
,
и
тај
наиван
,
чисто
узбезекнут
,
одговор
:
—
не
знати
,
не
знати
,
тато
,
не
знати
,
бог
ја
,
ја
ни
за
какав
пар
!
—И
тај
Томчин
одбијање
јесам
бити
одбијање
,
одрицање
да
он
хтети
дати
,
него
детињски
уверавање
,
као
кад
неко
скривити
,
па
се
правдати
.
—
пар
!
—
чути
Софка
очев
глас
,
промукао
,
и
готово
попрскан
пљувачка
.
и
тај
не
од
беснило
,
што
он
овај
одрицати
,
не
да
пар
,
него
што
јесам
он
они
:
она
,
његов
Софка
,
и
он
,
тобож
његов
зет
,
балавац
,
довде
довести
,
да
ето
он
,
он
,
ох
,
он
,
тражити
,
и
тај
од
ко
!
...
и
Софка
пресећи
,
јер
чути
како
он
,
заборавити
се
сасвим
а
сигурно
тамо
над
Томча
нагињати
се
,
да
он
ударити
,
викнути
:
—
зар
да
ја
јесам
онај
,
твој
отац
(
јесам
хтети
ни
име
да
он
споменути
)
обећати
пар
,
зар
бити
ја
за
ти
,
пезевенк
један
,
дати
мој
кћер
?
—
и
у
тај
„
за
ти
“
,
„
пезевенк
“
,
толико
јесам
бити
страшан
презирање
и
одгуривање
нога
од
себе
нешта
гадан
,
нечист
,
да
Томча
под
тај
као
поклекнути
,
срушити
се
,
али
се
зато
чути
његов
страшан
,
пробуђен
јаук
и
претња
:
—
тато
,
бре
?
не
тако
,
не
тај
,
бре
!
—
да
!
—
још
бесан
,
још
обезумљен
,
чути
како
она
отац
наставити
.
—
зар
да
јесам
обећати
пар
,
и
тај
какав
,
зар
бити
ја
дати
,
не
за
ти
него
за
ви
,
мој
чедо
,
кћер
?
ко
јесам
ти
?
Шта
јесам
ти
?
Керпич
један
,
сељак
један
!
и
зар
да
ти
сад
ја
...
у
један
корак
осетити
Софка
овамо
код
себе
Томча
.
јесам
се
моћи
познат
.
вилица
јесам
он
играти
задржавати
у
уста
неки
глас
,
а
не
знати
шта
хтети
рука
,
штипати
јесам
свој
нога
,
бутина
.
—
Дај
пар
!
дати
!
—
дахтати
јесам
ка
Софка
.
једва
се
држати
на
нога
.
Софка
,
ужаснути
,
видити
како
он
рука
једнако
ићи
по
појас
,
под
мишка
,
где
се
обично
држати
нож
.
убити
јесам
тај
страх
,
да
крв
не
легнути
,
те
не
учинити
оно
што
јесам
требати
да
учинити
:
да
Томча
не
да
пар
,
већ
да
се
она
сам
дигнути
и
отићи
тамо
отац
и
—
ма
шта
бити
,
ма
какав
грех
наступити
—
отерати
он
,
најурити
.
јер
,
после
овај
,
за
Софка
сав
се
свршавати
.
Ништа
више
јесам
помагати
.
сав
јесам
пропадати
.
она
јесам
сасвим
пропадати
,
умирати
.
она
,
Софка
,
онај
Софка
нестајати
јесам
.
после
овај
пар
,
куповина
,
она
јесам
у
Томчин
очи
постајати
други
,
обичан
,
неки
ствар
,
који
се
,
као
сваки
ствар
,
моћи
новац
купити
.
Томча
,
кидати
рука
заклопац
,
сјурити
оба
рука
унутра
и
не
гледати
ни
који
хтети
кеса
,
да
ли
са
сребро
,
злато
или
никл
,
са
два
кеса
одјурити
натраг
,
силно
,
из
сав
снага
одахњивати
.
и
тамо
у
соба
,
као
неки
страшан
терет
скидати
,
бацити
кеса
.
сигурно
она
јесам
у
сам
прса
ефенди
-Митина
бацити
,
јер
тако
јетко
и
презриво
викнути
:
—
на
!
отац
она
са
кеса
као
побећи
.
али
,
да
се
не
бити
приметити
да
бежати
,
једнако
се
око
себе
загледати
,
тобож
исправљати
свој
угужван
чакшире
.
и
што
бар
тада
не
бити
паметан
?
Што
се
не
дигнути
и
заједно
са
он
,
отац
,
и
она
не
отићи
?
опет
бити
,
ма
да
јесам
и
црн
,
ипак
тај
бити
боље
него
што
остати
.
јер
,
тек
што
отац
отићи
,
отуда
,
из
велик
соб
,
кујна
,
цео
кућа
одјекнути
Томчин
страшан
глас
,
—
а
још
страшан
јесам
бити
,
јер
се
на
она
овамо
,
у
соба
,
односити
,
а
тобож
јесам
мати
говорити
.
—
—
Па
мајка
,
нана
,
ја
сељак
,
керпич
...
—
моћи
,
синак
!
моћи
,
Томча
!
Ништа
јесам
!
Чуло
се
уплашено
материн
утишавање
...
—
А
?
ја
керпич
?
!
А
онај
,
што
се
за
пар
продавати
,
куповати
,
они
јесам
све
,
ја
ништа
.
ја
керпич
!
Ђубре
!
аха
!
—
и
сав
тај
бити
јесам
тако
страшно
али
и
са
така
наслада
,
као
да
се
сада
,
после
овај
,
он
нешта
ослобађати
,
скидати
са
себе
нешто
,
што
он
јесам
,
истина
бити
тако
драго
,
мило
,
али
који
јесам
он
ипак
некако
стран
,
туђ
,
увек
се
,
поред
сав
наслада
,
срећа
,
ипак
не
осећати
сав
,
не
бити
слободан
,
јесам
моћи
да
дисати
,
глас
јесам
имати
сав
,
ни
покрет
,
ни
очи
,
ни
поглед
сав
.
А
сав
тај
бити
јесам
она
,
Софка
,
и
тај
она
,
некадањи
Софка
,
а
не
овај
,
сада
,
као
сваки
женски
и
ствар
,
за
пар
купити
.
—
аха
!
—
чути
Софка
како
он
чисто
покликнути
од
неки
диваљ
радост
и
бес
и
брзо
он
видити
код
себе
.
—
ти
!
—
устремити
се
он
на
она
.
и
у
тај
„
ти
!
“
бити
јесам
сав
презирање
,
бол
,
јад
,
увреда
.
узалуд
свекрва
дотрчати
,
Софка
већ
осетити
његов
рука
по
сав
чела
и
кос
,
и
осетити
се
како
пасти
од
његов
ударац
.
он
брзо
појурити
из
соб
,
да
не
бити
морати
и
мати
,
који
он
,
трчати
зз
он
,
почети
задржавати
,
од
себе
нога
одбацити
,
и
викнути
:
—
Арса
!
Арса
,
као
пушак
погодити
тај
већ
заборављен
од
стар
газда
суров
и
заповеднички
глас
,
дотрчати
уплашен
:
—
Шта
,
газдо
?
—
коњ
,
чизма
отац
!
—
цикнути
Томча
на
Арса
.
и
јесам
одлетити
у
штала
и
,
не
чекати
ни
да
се
алат
оседлати
,
ни
Арса
да
он
чизма
донети
,
на
голог
алат
усести
и
усред
дан
,
на
запрепашћење
чаршија
и
улица
кроз
који
пролет
,
одјурити
пут
њихов
хан
на
граница
.
XXXИ
доцније
Томча
,
смејати
се
сам
себе
,
причати
јесам
:
како
јесам
,
када
јесам
већ
дубоко
у
ноћ
,
једнако
јурити
на
алат
,
наићи
код
један
река
и
она
хтети
прећи
,
више
мост
,
усред
вод
—
а
вод
јесам
бити
таман
,
свеж
,
опколити
зеленило
,
маховина
и
разгранат
врба
—
јасно
,
као
на
дан
,
угледати
гол
,
раскошан
женска
како
се
купати
и
чешљати
кос
и
као
да
он
к
себе
звати
.
бити
јесам
исти
она
Софка
.
али
,
да
он
не
бити
тај
омађијати
и
он
се
вратити
натраг
к
она
,
а
највише
из
страх
да
не
бити
и
алат
тај
видети
,
од
тај
се
уплашити
,
цурукнути
и
силом
он
кући
донети
,
—
он
јесам
сав
по
алат
полегати
.
рука
запушити
он
и
очи
и
уш
.
и
гристи
он
испод
грива
,
за
вратни
жила
,
тако
јесам
силно
алат
уједати
,
да
јесам
овај
појурити
и
скок
прећи
тај
пољана
.
и
јурити
кроз
шум
,
кроз
тама
,
заклањати
он
од
месечина
,
однети
он
у
хан
.
тамо
,
прегледати
и
видети
колико
јесам
чивчија
и
слуга
красти
,
сав
она
редом
истући
и
испребијати
.
они
чак
бити
као
и
радостан
,
што
јесам
тако
видети
да
она
јесам
нов
газда
не
само
као
стар
,
већ
и
силан
.
и
како
се
тамо
пропити
,
више
се
не
трезнити
.
Циганка
и
сељанка
јурити
и
чак
силом
,
помоћу
слуга
,
чивчија
напаствовати
,
триста
чудо
чинити
.
мати
,
свекрва
,
узалуд
он
поручити
:
да
се
одмах
отуда
вратити
;
или
ни
она
овде
код
кућа
хтети
остати
.
Стиг
од
он
одговор
:
мати
част
и
поштовање
.
Што
год
она
хтети
,
зажелити
,
неки
попити
и
појести
.
Ништа
да
не
жалити
ни
штедити
,
али
,
ако
и
поред
тај
још
нешто
од
он
хтети
,
онда
нека
ићи
куд
год
јесам
воља
.
и
Софкин
отац
,
ефенди
Мита
,
опет
,
да
бити
себе
дати
углед
а
Томча
задати
страх
,
сам
наводаџија
послати
к
он
с
порука
:
да
или
долазити
кућа
и
не
срамотити
он
,
или
хтети
он
свој
кћер
натраг
узети
.
Томча
наводаџија
дочекати
не
моћи
бити
боље
.
али
таст
,
ефенди
-
Мита
,
посао
„
лакат
“
и
са
он
и
таки
неки
срамотан
реч
,
псовка
,
да
се
по
тај
видело
,
како
се
он
сасвим
окренути
од
она
,
сасвим
пропасти
.
по
тај
псовци
,
гадан
реч
,
видети
се
да
се
сасвим
повратити
у
онај
доба
,
када
јесам
,
као
дечко
,
тамо
са
отац
по
тај
хан
седети
и
живети
са
Циганин
,
разним
пропао
и
мрачан
људи
.
ефенди
Мита
,
више
љут
,
што
јесам
тај
лакат
са
псовка
по
други
послати
за
он
,
а
не
да
он
јесам
јесам
у
очи
рећи
,
послати
по
Софка
,
да
јесам
натраг
водити
.
али
Софка
одбити
.
не
само
да
одбити
,
него
отац
поручити
