љутњеу
гласу
...
То
је
наука
којом
се
ја
бавим
већ
близу
тридесет
година
,
и
то
,
да
не
ласкам
себи
,
са
успехом
,
заврши
министар
,
и
погледа
ме
прекорно
.
—
Ја
веома
ценим
историју
и
људе
који
цео
свој
живот
посвете
тој
заиста
важној
науци
,
рекох
учтиво
да
бих
колико
толико
оправдао
свој
малопрешњи
заиста
неразмишљени
поступак
.
—
Не
само
важна
,
господине
мој
,
већ
најважнија
,
разумете
ли
,
најважнија
!
узвикну
одушевљено
министар
и
погледа
ме
значајно
,
испитујући
.
—
Сасвим
тако
!
рекох
.
—
Ето
видите
,
опет
ће
министар
,
колико
би
било
штете
кад
би
се
,
рецимо
,
о
граници
наше
земље
утврдило
онако
,
како
то
износи
мој
колега
министар
грађевина
.
—
А
и
он
је
историк
?
прекидох
га
питањем
.
—
Надриисторик
.
Он
својим
радом
на
тој
науци
само
штете
доноси
.
Узмите
само
па
читајте
његове
погледе
поводом
тога
питања
о
старој
граници
наше
земље
,
па
ћете
видети
колико
ту
има
његовога
незнања
,
па
чак
,
ако
хоћемо
право
,
и
непатриотизма
.
—
Шта
он
доказује
,
ако
смем
знати
?
упитам
га
.
—
Не
доказује
он
ништа
,
господине
мој
!
Жалосно
је
то
доказивање
кад
он
вели
да
је
стара
граница
с
јужне
стране
ишла
северно
од
града
Крадије
;
а
то
је
непоштење
;
јер
наши
непријатељи
онда
могу
с
мирном
савешћу
полагати
право
на
земљиште
до
више
Крадије
.
Шта
мислите
колико
штете
тиме
наноси
овој
напаћеној
земљи
?
узвикну
министар
љутито
с
праведним
гњевом
,
уздрхталим
,
болним
гласом
.
—
Неизмерна
штета
!
-
узвикнем
и
ја
као
пренеражен
том
страхотом
која
би
постигла
целу
земљу
због
незнања
и
неразумевања
министра
грађевина
.
—
Ја
то
питање
,
господине
,
нећу
оставити
,
јер
то
ми
,
најзад
,
налаже
дужност
коју
имам
да
чиним
према
нашој
милој
отаџбини
као
син
њен
.
Ја
ћу
то
питање
изнети
и
пред
само
народно
представништво
,
па
нека
оно
донесе
своју
одлуку
,
која
има
да
важи
за
сваког
грађанина
ове
земље
.
У
противном
случају
ја
ћу
дати
оставку
,
јер
ово
је
већ
други
мој
сукоб
са
министром
грађевина
,
и
то
све
због
тако
важних
питања
по
земљу
.
—
Па
зар
скупштина
може
и
о
тим
научним
питањима
доносити
одлуке
?
—
Зашто
не
?
Скупштина
има
право
да
о
свима
питањима
доноси
одлуке
које
су
обавезне
за
сваког
као
закон
.
Јуче
је
баш
један
грађанин
поднео
скупштини
молбу
,
да
му
се
дан
рођења
рачуна
пет
година
раније
него
што
се
родио
.
—
Како
то
може
?
узвикнух
и
нехотице
од
чуда
.
—
Може
,
зашто
не
?
...
Он
се
,
рецимо
,
родио
.
.
74
године
,
а
скупштина
његов
дан
рођења
прогласи
да
је
у
години
.
.
69
.
—
Чудновато
!
А
што
му
то
треба
?
—
Треба
му
,
јер
тек
тако
има
права
да
се
кандидује
за
посланика
на
једно
упражњено
место
,
а
он
је
наш
човек
и
помагаће
својски
постојеће
политичко
стање
.
Запрепаштен
од
чуда
нисам
умео
ни
речи
проговорити
.
Министар
то
као
да
примети
,
те
ће
рећи
:
—
Вас
као
да
то
чуди
.
Такви
и
слични
случајеви
нису
ретки
.
Једној
госпођи
скупштина
је
уважила
молбу
такве
исте
природе
.
Она
је
опет
молила
да
је
скупштина
огласи
за
десет
година
млађу
него
што
је
.
Једна
је
опет
поднела
молбу
да
народно
представништво
донесе
меродавну
одлуку
да
је
у
браку
са
својим
мужем
родила
двоје
деце
,
која
одмах
постају
законити
наследници
њеног
богатог
мужа
.
И
скупштина
,
разуме
се
,
како
је
она
имала
јаких
и
добрих
пријатеља
,
усвоји
њену
наивну
и
племениту
молбу
,
и
огласи
је
мајком
двоје
деце
.
—
А
где
су
деца
?
упитам
.
—
Која
деца
?
—
Па
деца
о
којој
говорите
?
—
Та
деце
нема
,
разумете
ли
?
али
се
рачуна
због
те
одлуке
скупштинске
,
да
та
госпоја
има
два
детета
,
и
тако
је
престао
рђав
живот
између
ње
и
њеног
мужа
.
—
То
не
разумем
,
приметим
,
и
ако
чак
не
беше
учтиво
да
то
кажем
.
—
Како
не
разумете
?
...
Врло
проста
ствар
.
Тај
богати
трговац
,
муж
те
госпође
о
којој
говоримо
,
нема
с
њом
деце
.
Разумете
ли
?
—
Разумем
.
—
Е
лепо
,
сад
пазите
даље
:
како
је
он
врло
богат
,
то
зажели
да
има
деце
која
ће
наследити
његово
велико
имање
,
и
услед
тога
дође
до
врло
рђава
живота
између
њега
и
његове
жене
.
Његова
жена
онда
,
као
што
вам
кажем
,
поднесе
скупштини
молбу
,
и
скупштина
повољно
реши
.
—
Па
је
ли
богати
трговац
задовољан
таквом
одлуком
народног
представништва
?
—
Разуме
се
да
је
задовољан
.
Сад
је
потпуно
умирен
,
и
веома
од
тада
воли
своју
жену
.
Разговор
је
текао
даље
,
разговарали
смо
о
многим
стварима
,
али
се
господин
министар
ни
једном
речју
не
дотаче
питања
финансиских
.
Напослетку
окуражим
се
да
га
најпонизније
запитам
:
—
Финансије
су
врло
добро
уређене
у
вашој
земљи
,
господине
министре
?
—
Врло
добро
,
рече
он
с
поузданошћу
,
па
одмах
затим
додаде
:
—
Главна
је
ствар
буџет
добро
израдити
,
па
све
иде
лако
.
—
Колико
је
милиона
годишње
буџет
ваше
земље
?
—
Преко
осамдесет
милиона
.
А
ево
како
је
распоређен
:
За
бивше
министре
,
који
су
сад
било
у
било
у
пензији
било
на
расположењу
тридесет
милиона
,
за
набављање
ордена
десет
милиона
,
за
увођење
штедње
у
народ
пет
милиона
.
—
Извините
господине
Министре
,
што
вас
прекидам
...
Не
разумем
какав
је
то
издатак
од
пет
милиона
за
увођење
штедње
.
—
Е
видите
,
господине
,
штедња
је
неоспорно
најважнија
ствар
,
кад
је
већ
реч
о
финансирању
.
Те
новине
нема
нигде
у
свету
,
али
нас
је
томе
невоља
научила
због
рђавих
финансиских
прилика
у
земљи
,
те
смо
тако
хтели
да
жртвујемо
ту
приличну
суму
годишње
само
да
бисмо
народу
помогли
и
олакшали
му
колико
толико
.
Сада
ће
на
сваки
начин
поћи
на
боље
,
јер
је
већ
за
ово
кратко
време
издат
читав
милион
писцима
књига
о
штедњи
за
народ
.
Ја
сам
и
сам
науман
да
колико
толико
помогнем
народу
у
том
погледу
,
те
сам
већ
почео
писати
дело
:
„
Штедња
у
нашем
народу
у
старом
веку
“
;
а
мој
син
пише
дело
:
„
Утицај
штедње
на
културни
напредак
у
народа
“
;
а
моја
ћерка
је
до
сада
написала
две
приповетке
,
опет
за
народ
,
у
којима
се
износи
како
ваља
штедити
,
а
сад
пише
и
трећу
:
„
Раскошна
Љубица
и
штедљива
Мица
.
“
—
Мора
бити
нека
врло
лепа
прича
?
!
—
Врло
лепа
;
у
њој
се
износи
како
пропада
Љубица
због
љубави
,
а
Мица
се
удала
за
великог
богаташа
,
и
увек
се
одликовала
штедњом
.
„
Ко
штеди
,
томе
и
Бог
помаже
,
“
завршује
се
прича
.
—
То
ће
имати
необично
добра
утицаја
на
народ
!
рекох
одушевљен
.
—
Разуме
се
,
продужи
господин
министар
;
—
велика
и
значајна
утицаја
.
Ето
,
на
пример
,
од
кад
је
установљена
штедња
,
моја
ћер
је
већ
преко
сто
хиљада
уштедила
за
мираз
себи
.
—
То
вам
је
онда
најважнија
партија
у
буџету
,
приметим
.
—
Тако
је
,
али
је
само
било
мучно
доћи
на
тако
срећну
мисао
,
а
остале
су
буџетске
партије
биле
и
раније
,
пре
мога
министровања
.
На
пример
за
народне
свечаности
пет
милиона
,
за
поверљиве
владине
издатке
десет
милиона
,
за
тајну
полицију
пет
милиона
,
за
одржавање
и
утврђивање
владе
на
своме
положају
пет
милиона
,
на
репрезентацију
чланова
владе
пола
милиона
.
Ту
смо
као
и
свуда
веома
штедљиви
.
И
сад
долази
оно
све
остало
мање
важно
у
буџету
.
—
А
на
просвету
,
војску
,
и
остало
чиновништво
?
—
Јест
,
имате
право
,
и
ту
,
сем
просвете
,
иде
око
четрдесет
милиона
,
али
то
улази
у
редовни
годишњи
дефицит
.
—
А
просвета
?
—
Просвета
?
Е
она
већ
,
разуме
се
,
долази
у
непредвиђене
издатке
.
—
Па
чиме
онда
покривате
тако
велики
дефицит
?
—
Ничим
.
Чим
се
може
покрити
?
То
долази
у
дуг
.
Чим
се
накупи
повише
дефицита
ми
закључимо
зајам
,
па
тако
опет
.
Али
се
и
с
друге
стране
старамо
па
у
неким
буџетским
партијама
буде
суфицита
.
Ја
сам
већ
у
своме
министарству
почео
уводити
штедњу
,
а
на
томе
живо
раде
и
остаде
моје
колеге
.
Штедња
,
као
што
вам
кажем
,
то
је
основа
за
благостање
сваке
земље
.
Јуче
сам
у
интересу
штедње
отпустио
једног
служитеља
.
То
је
већ
уштеда
од
осам
стотина
динара
годишње
.
—
То
сте
добро
учинили
!
приметих
.
—
Морамо
се
,
господине
,
већ
једаред
почети
старати
о
благостању
народном
.
Момак
плаче
да
га
примим
опет
,
моли
,
а
није
грешник
ни
рђав
,
али
што
не
иде
не
иде
;
јер
то
захтевају
интереси
наше
миле
отаџбине
.
„
С
половином
ћу
плате
служити
“
вели
он
мени
.
Не
може
да
буде
,
рекох
;
ја
јесам
министар
,
али
ово
нису
моје
паре
,
већ
народне
,
крваво
стечене
,
и
ја
морам
о
свакоме
динару
водити
озбиљна
рачуна
.
“
Молим
вас
,
господине
,
реците
сами
од
куд
ја
смем
у
лудо
бацити
државних
осам
стотина
динара
?
заврши
министар
и
с
раширеним
рукама
очекиваше
од
мене
позитиван
одговор
.
—
Сасвим
тако
!
—
Ето
,
ономад
је
издата
велика
сума
новаца
једном
члану
владе
да
лечи
жену
из
буџета
на
поверљиве
издатке
,
и
онда
ако
се
не
пази
на
сваку
пару
,
како
ће
народ
плаћати
?
А
колики
су
приходи
у
земљи
,
господине
министре
,
то
је
,
држим
,
важна
ствар
?
—
Тхе
,
то
баш
и
није
важно
!
...
Како
да
вам
кажем
?
управо
не
зна
се
још
колики
су
приходи
.
Читао
сам
нешто
о
томе
у
једном
страном
листу
,
али
ко
зна
је
ли
тачно
?
Тек
на
сваки
начин
има
доста
прихода
,
доста
без
сумње
!
рече
министар
и
с
убеђењем
и
неком
стручњачком
важношћу
.
У
том
пријатном
и
важном
разговору
прекиде
нас
момак
,
који
уђе
у
министрову
канцеларију
и
јави
да
једна
чиновничка
депутација
жели
пред
господина
министра
.
—
Зваћу
их
мало
час
,
нека
причекају
,
рече
момку
;
а
за
тим
се
обрати
мени
:
—
Верујте
да
сам
тако
уморан
од
тог
многог
примања
од
ово
два
три
дана
,
да
ми
чисто
глава
бучи
.
Ово
сад
с
вама
што
сам
уграбио
да
проведем
у
пријатном
разговору
!
—
Долазе
послом
?
упитах
.
—
Имао
сам
,
ево
видите
,
баш
ту
на
нози
грдно
велики
жуљ
,
па
сам
га
пре
четири
дана
оперисао
и
операција
је
,
Богу
хвала
,
испала
врло
срећно
.
Због
тога
долазе
чиновници
са
својим
шефовима
на
челу
те
ми
честитају
и
изражавају
своју
радост
због
срећно
извршене
операције
.
Ја
се
извиним
господину
министру
што
сам
га
сметао
у
послу
,
а
да
га
не
бих
и
даље
прекидао
,
то
се
најучтивије
поздравим
и
изађем
из
његова
кабинета
.
И
заиста
о
томе
жуљу
министра
финансија
беше
и
у
новинама
вазда
нових
саопштења
:
„
Чиновници
...
.
надлештва
јуче
у
четири
часа
по
подне
са
својим
шефом
на
челу
били
су
депутативно
код
господина
министра
финансија
,
да
му
честитају
с
радошћу
срећну
операцију
жуља
.
Господин
министар
их
је
изволео
љубазно
и
свесрдно
примити
,
а
том
приликом
је
и
шеф
у
име
свију
чиновника
свога
надлештва
изговорио
дирљив
говор
у
точ
смислу
,
а
господин
министар
је
захвалио
свима
на
тој
реткој
пажњи
и
искреном
осећању
.
“
—
Кад
сам
изашао
на
улицу
,
опет
улица
препуна
силна
света
што
се
таласа
на
све
стране
,
а
граја
да
уши
заглуну
.
—
Куда
ће
овај
оволики
свет
?
шта
је
сад
било
?
...
Сигурно
депутација
каква
?
мислио
сам
у
себи
гледајући
с
чуђењем
у
ту
небројену
шарену
масу
разноврсна
света
,
и
приђем
првом
што
беше
до
мене
,
те
га
запитам
:
—
Куда
жури
овај
оволики
свет
?
Онај
се
осети
дубоко
увређен
од
тог
мог
глупог
питања
,
погледа
ме
љутито
и
с
презрењем
,
па
се
окрете
леђима
мени
и
пође
за
масом
.
Запитам
другог
,
трећег
,
и
сваки
ме
с
презрењем
погледа
и
не
одговори
.
Најзад
се
намерих
на
једног
с
којим
сам
се
познао
приликом
покретања
једног
патриотског
листа
(
а
већ
у
тој
земљи
да
се
не
чудите
,
сваки
дан
се
покреће
по
неколико
листова
)
,
те
упитах
и
њега
:
—
Куда
жури
оволики
свет
?
а
стрепим
да
ћу
и
с
овим
познатим
патриотом
још
горе
проћи
него
са
са
осталима
.
И
он
ме
погледа
презриво
,
па
згушеним
гласом
пуним
срџбе
и
гнева
изговори
:
—
Срамота
!
Ја
се
застидех
и
једва
промуцам
:
—
Извините
,
нисам
имао
намеру
да
вас
вређам
,
само
сам
хтео
да
запитам
...
—
Но
,
то
је
лепо
питање
!
Где
ти
живиш
,
зар
те
није
срамота
да
питаш
за
једну
ствар
коју
и
стока
може
знати
?
Наша
земља
страда
,
и
ми
сви
журимо
да
јој
притекнемо
у
помоћ
као
њени
ваљани
синови
,
а
ти
се
ишчуђаваш
,
и
не
знаш
за
тако
важан
догађај
!
изговори
мој
познаник
гласом
што
дрхти
патриотским
болом
.
Ја
сам
се
дуго
извињавао
и
правдао
за
тако
крупну
погрешку
,
коју
сам
неразмишљено
учинио
,
и
замолим
га
за
опроштај
.
Он
се
одобровољи
и
исприча
ми
како
Анути
,
једно
ратоборно
племе
,
упада
с
југа
у
њихову
земљу
и
чини
грдне
зулуме
.
—
Данас
је
стигла
вест
—
продужи
он
говор
—
да
су
ноћас
потукли
многе
породице
,
поплашили
многе
домове
и
запленили
многу
стоку
!
—
То
је
страшно
,
рекох
,
и
стресем
се
од
ужаса
и
дође
ми
да
јурнем
на
југ
земље
и
да
се
побијем
са
Анутима
јер
ме
тако
заболе
страдање
невиних
,
мирних
грађана
од
њихова
варварства
,
па
чисто
заборавих
да
сам
стар
,
изнурен
и
немоћан
—
осетих
у
том
тренутку
младићску
снагу
.
—
Па
зар
смемо
ми
остати
глуви
према
тим
покољима
и
том
зверском
поступању
наших
суседа
?
—
Никако
!
узвикнух
одушевљен
његовим
ватреним
речима
:
и
од
Бога
би
била
грехота
!
—
Зато
и
журимо
на
збор
.
Ни
једнога
свеснога
грађанина
нема
који
на
овај
збор
неће
доћи
;
само
ће
сваки
сталеж
за
себе
држати
збор
на
засебном
месту
.
—
Што
то
?
—
Тхе
,
што
?
...
Наша
вечита
неслога
!
Али
ипак
сваки
збор
ће
донети
једнодушну
одлуку
,
патриотску
.
У
осталом
и
боље
је
што
више
,
а
главно
је
да
смо
сви
у
осећању
и
мислима
сложни
,
дишемо
једном
душом
,
кад
је
питање
о
нашој
милој
отаџбини
.
И
заиста
свет
се
поче
одвајати
у
разне
групе
и
ићи
разним
правцима
:
свака
група
жури
на
своје
одређено
место
где
ће
се
држати
збор
.
Како
,
разуме
се
,
нисам
могао
стићи
на
све
зборове
,
то
се
са
својим
познаником
упутим
тамо
куда
иђаше
он
и
његова
група
.
То
су
били
чиновници
судске
и
полицијске
струке
.
Зађосмо
у
пространу
салу
једног
хотела
у
којој
већ
беху
спремљена
седишта
и
сто
са
зеленом
чохом
за
сазиваче
збора
.
Родољубиви
грађани
поседаше
на
столице
,
а
сазивачи
заузеше
своја
места
за
столом
.
—
Браћо
,
поче
један
од
сазивача
:
ви
већ
знате
што
смо
се
овде
окупили
.
Све
је
вас
овде
окупило
племенито
осећање
и
жеља
да
се
нађе
лека
и
стане
на
пут
дрским
упадима
анутских
чета
у
јужне
крајеве
наше
драге
отаџбине
,
да
се
помогне
несрећноме
народу
који
страда
.
Него
пре
свега
,
господо
,
као
што
знате
,
при
оваквим
приликама
ред
је
да
се
избере
председник
,
подпредседник
и
секретари
збора
.
После
дуге
граје
изабраше
тога
што
отвори
збор
за
председника
а
оне
друге
сазиваче
за
остало
зборско
часништво
.
Пошто
се
по
утврђеном
реду
и
обичају
часници
одборски
захвалише
родољубивом
скупу
на
тој
реткој
почасти
,
председник
лупи
у
звоно
и
објави
да
је
збор
отворен
.
—
Жели
ти
ко
да
говори
?
упита
.
Јави
се
један
из
првог
реда
седишта
и
рече
да
је
рад
да
се
са
збора
поздрави
влада
и
велики
мудри
државник
,
који
ће
самом
владару
протумачити
изразе
њихове
верности
и
оданости
.
Збор
прими
тај
предлог
и
одмах
се
спремише
написмени
поздрави
,
који
беху
акламацијом
усвојени
,
али
да
се
само
на
неким
местима
удеси
ред
речи
правилно
по
синтакси
.
Стадоше
се
јављати
говорници
све
јачи
и
јачи
.
Сваки
говор
беше
пун
родољубља
,
пун
бола
и
пун
гнева
према
Анутима
.
Сваки
је
од
говорника
био
сагласан
с
предлогом
првог
говорника
,
да
се
без
икаква
одлагања
,
јер
је
ствар
и
иначе
хитне
природе
,
донесе
одмах
ту
,
на
збору
оштра
резолуција
,
којом
ће
се
најенергичније
осудити
варварски
поступци
Анута
.
И
ту
одмах
изабраше
тројицу
,
који
су
добро
владали
језиком
,
да
саставе
резолуцију
у
поменутом
смислу
и
да
је
прочитају
збору
ради
одобрења
.
У
исти
мах
јави
се
један
с
готовом
резолуцијом
и
замоли
збор
за
дозволу
да
је
прочита
,
па
ако
се
збор
слаже
с
њом
,
да
се
прими
.
Одобрише
му
,
и
онај
узе
читати
:
„
Чиновници
судске
и
полициске
струке
окупљени
на
данашњем
збору
,
дубоко
потресени
немилим
догађајима
који
се
свакодневно
на
жалост
одигравају
у
јужним
крајевима
наше
земље
,
због
варварског
понашања
Анутских
чета
,
налазе
се
побуђени
да
донесу
следећу
резолуцију
:
1
.
Дубоко
сажаљевамо
то
што
је
наш
народ
у
тим
крајевима
снашла
таква
беда
и
несрећа
“
;
2
.
Најоштрије
осуђујемо
дивље
поступке
Анута
узвикујући
:
Доле
с
њима
!
3
.
С
гнушањем
и
презрењем
констатујемо
,
да
су
Анути
некултуран
народ
недостојан
и
пажње
својих
просвећених
суседа
.
“
Ова
резолуција
би
једногласно
примљена
у
начелу
,
али
при
бурној
дебати
у
појединостима
би
још
усвојено
да
се
код
2
.
тачке
дода
код
„
дивље
“
још
и
реч
„
одвратне
“
.
За
тим
овластише
управу
да
у
име
збор
потпише
резолуцију
,
а
збор
се
разиђе
у
највећем
реду
.
На
улици
опет
граја
и
маса
света
што
се
враћаше
са
многих
патриотских
зборова
.
На
лицима
се
њиховим
сад
примећаваше
душевни
мир
као
оно
кад
човек
осети
задовољство
после
извршене
тешке
,
али
племените
,
узвишене
дужности
.
На
многим
местима
чуо
сам
разговор
овакве
природе
:
—
Није
требало
ипак
да
буде
онако
оштро
доказује
један
.
—
Шта
није
требало
!
добро
је
оно
.
Није
него
шта
мислиш
?
Према
таквим
животињама
треба
бити
груб
и
оштар
,
љути
се
други
.
—
Знам
,
молим
те
,
али
не
иде
,
није
тактично
!
опет
ће
први
.
—
Какав
такт
према
њима
ти
још
хоћеш
?
Да
се
ваљда
не
замеримо
тако
ваљаним
људима
,
шта
ли
?
Овако
ти
њима
,
па
кад
чита
да
се
стресе
,
опет
ће
други
,
а
глас
му
дрхти
од
љутине
.
—
Па
ми
баш
и
треба
као
просвећени
да
будемо
узвишенији
од
њих
;
а
после
тога
,
треба
бити
опрезан
да
се
не
замеримо
суседној
земљи
,
разлаже
онај
мирољубиви
и
тактични
.
Пред
вече
тога
истог
дана
већ
су
се
у
новинама
могле
читати
многобројне
резолуције
донете
тога
дана
на
родољубивим
зборовима
.
Нико
није
изостао
а
да
не
похита
земљи
у
помоћ
.
Препуне
новине
:
резолуција
професора
поводом
немилих
догађаја
на
југу
Страдије
,
резолуција
омладине
,
резолуција
учитеља
,
резолуција
официра
,
резолуција
радника
,
трговаца
,
лекара
,
преписача
.
Једним
словом
нико
није
изостао
.
Све
су
резолуције
у
једном
духу
,
све
оштре
и
одлучне
,
у
свакој
има
оно
„
дубоко
потресени
“
,
„
најоштрије
осуђујемо
“
и
тако
даље
.
У
вече
је
опет
настало
весеље
у
граду
,
а
затим
миран
,
тих
и
спокојан
сан
родољубивих
и
куражних
синова
срећне
земље
Страдије
.
Сутра
дан
су
стизале
вести
из
осталих
крајева
Страдије
.
Ни
једног
јединог
места
нема
где
не
бејаше
донета
оштра
резолуција
поводом
„
последњих
немилих
догађаја
“
,
како
су
то
Страђани
назвали
.
А
већ
по
себи
се
разуме
,
да
је
сваки
грађанин
за
ове
велике
услуге
отаџбини
,
ко
мање
ко
више
,
обасут
одликовањима
за
грађанску
кураж
и
врлине
.
И
мене
одушеви
тај
бујни
народ
пун
грађанске
свести
и
самопрегоревања
за
општу
ствар
,
па
ми
се
из
груди
оте
узвик
:
„
Страдијо
,
ти
нећеш
никад
пропасти
,
па
ма
сви
народи
пропали
!
“
—
Ха
,
ха
,
ха
,
ха
!
у
том
тренутку
као
да
ми
зазвони
у
ушима
опет
онај
сатански
,
подругљив
смех
неког
злог
духа
ове
срећне
и
блажене
земље
.
Нехотице
уздахнем
.
И
ако
сам
мислио
да
прво
идем
министру
просвете
,
ипак
због
ових
последњих
немилих
догађаја
зажелим
да
чујем
шта
о
томе
вели
министар
војни
,
те
се
још
истог
дана
упутим
њему
.
Министар
војни
,
мали
журав
човечић
с
упалим
грудима
и
нежним
танким
ручицама
,
тек
беше
свршио
молитву
мало
пре
него
што
мене
прими
.
У
његовој
канцеларији
се
осећаше
мирис
измирне
и
тамњана
као
год
у
каквом
храму
,
а
на
столу
његовом
вазда
побожних
,
старих
и
већ
пожутелих
књига
.
Ја
у
прво
време
помислих
да
сам
погрешио
и
пошао
другом
коме
,
али
ме
униформа
вишег
официра
што
је
господин
министар
имаше
на
себи
ипак
противноме
увераваше
.
—
Извините
,
господине
,
рече
благо
нежним
нежним
танким
гласом
;
сад
сам
баш
свршио
своју
редовну
молитву
.
Ја
то
чиним
увек
кад
год
седам
за
посао
,
а
нарочито
сада
молитви
има
много
више
смисла
због
ових
последњих
немилих
догађаја
па
југу
наше
миле
земље
.
—
Ако
они
продуже
своје
упаде
,
то
још
може
доћи
до
рата
?
упитам
.
—
А
не
,
нема
никакве
опасности
.
—
Али
ја
држим
,
господине
министре
,
да
је
то
већ
опасност
кад
они
убијају
људе
и
пљачкају
свакодневно
по
читавом
једном
крају
ваше
земље
?
—
Убијају
,
то
јесте
;
али
ми
не
можемо
бити
тако
некултурни
,
тако
дивљачни
као
...
Овде
је
хладно
,
као
да
од
некуд
има
промаје
.
Кажем
тим
несрећним
момцима
да
у
мојој
соби
температура
буде
увек
шеснаест
и
по
степени
,
па
ипак
ништа
...
скрену
господин
министар
свој
започети
говор
и
зазвони
у
звонце
за
момка
.
Момак
уђе
и
поклони
се
,
а
звекнуше
му
ордени
на
грудима
.
—
Па
јесам
ли
ја
вама
за
име
Бога
,
говорио
да
у
мом
кабинету
буде
стална
температура
од
шеснаест
и
по
степени
,
а
ето
сад
опет
хладно
;
па
нека
промаја
:
просто
да
се
смрзне
човек
.
—
Ево
,
господине
министре
,
справа
за
мерење
топлоте
показује
осамнаест
!
рече
момак
учтиво
и
поклони
се
.
—
Онда
побро
,
рећи
ће
министар
задовољан
одговором
;
можете
сад
ићи
,
ако
је
повољи
.
Момак
се
опет
дубоко
поклони
и
изиђе
.
—
Баш
ми
та
проклета
температура
,
верујте
,
задаје
много
бриге
;
а
температура
је
за
војску
главна
ствар
.
Ако
температура
није
као
што
треба
,
војска
неће
ваљати
ништа
...
Цело
јутро
сам
спремао
распис
свима
командама
.
Ево
баш
ћу
вам
га
прочитати
:
„
Како
су
у
последње
време
учестали
упади
Анута
у
јужне
крајеве
наше
земље
,
то
наређујем
да
се
војници
сваког
дана
заједнички
,
под
командом
,
моле
свевишњем
Богу
за
спас
наше
драге
нам
и
миле
отаџбине
,
натопљене
крвљу
наших
врлих
предака
.
Молитву
ће
за
тај
случај
,
ону
која
треба
,
одредити
војни
свештеник
;
али
на
крају
молитве
,
да
дође
и
ово
:
„
Нека
добрим
,
мирним
и
праведним
грађанима
што
падоше
као
жртве
зверског
насиља
дивљачких
Анута
милостиви
Бог
да
рајско
насеље
!
Бог
да
им
прости
праведну
родољубиву
душу
;
лака
им
била
земља
Страдија
,
коју
су
искрено
и
жарко
љубили
!
Слава
им
!
“
Ово
имају
изговорити
сви
војници
и
старешине
од
једном
:
али
ће
се
изговарати
побожним
скрушеним
гласом
.
Затим
ће
се
све
исправити
,
дићи
гордо
и
поносно
главе
,
као
што
доликује
храбрим
синовима
наше
земље
,
и
три
пута
громогласно
узвикнути
уз
јек
труба
и
лупу
добоша
:
„
Живела
Страдија
,
доле
с
Анутима
!
“
Треба
пазити
да
се
све
ово
лепо
и
пажљиво
изведе
,
јер
од
тога
зависи
добро
наше
отаџбине
.
Кад
се
све
то
без
опасности
изведе
,
онда
ће
неколико
чета
са
заставом
промарширати
победоносно
кроз
улице
,
уз
громке
ратоборне
звуке
музике
,
а
војници
морају
корачати
оштро
,
тако
да
им
се
при
сваком
кораку
љушне
мозак
у
глави
.
Како
је
ствар
хитна
,
то
ћете
све
ово
одмах
тачно
извршити
,
и
о
свему
поднети
исцрпан
извештај
...
У
исто
време
најстрожије
наређујем
да
обратите
нарочиту
пажњу
на
температуру
у
касарнама
,
како
би
био
задовољен
тај
најбитнији
услов
за
развијање
војске
.
“
—
То
ће
на
сваки
начин
имати
успеха
,
ако
распис
стигне
на
време
?
рекох
.
—
Морао
сам
журити
,
те
је
,
хвала
Богу
Благовремено
откуцан
телеграфом
цео
распис
на
читав
час
пре
вашега
доласка
.
Да
нисам
журио
да
ствар
овако
на
време
паметно
упутим
,
могло
би
се
десити
вазда
непријатних
рђавих
случајева
.
—
Имате
право
!
рекох
колико
тек
нешто
да
рекнем
,
и
ако
нисам
могао
имати
појма
шта
би
се
то
рђаво
могло
десити
.
—
Да
,
господине
мој
,
тако
је
.
Да
ја
нисам
као
министар
војни
тако
урадио
,
могао
би
који
од
команданата
на
југу
земље
употребити
војску
да
оружјем
притекне
у
помоћ
нашим
грађанима
и
да
пролију
крв
анутску
.
Сви
наши
официри
и
мисле
да
би
то
најбољи
начин
био
,
али
неће
да
о
стварима
мало
дубље
и
свестраније
размисле
.
Прво
и
прво
ми
,
данашња
влада
,
хоћемо
мирољубиву
,
побожну
спољну
политику
,
ми
нећемо
према
непријатељима
да
будемо
нељуди
:
а
што
они
тако
зверски
поступају
према
нама
то
ће
им
Бог
платити
вечном
муком
и
шкргутом
зуба
у
паклу
огњеноме
.
Друга
ствар
,
господине
мој
драги
,
која
је
такође
важна
,
то
је
што
наша
данашња
влада
нема
присталица
у
народу
,
те
нам
војска
поглавито
треба
за
наше
унутрашње
политике
ствари
.
На
пример
,
ако
је
која
општина
у
рукама
опозиционара
,
онда
треба
употребити
оружану
војску
да
се
такви
издајници
ове
напаћене
отаџбине
казне
,
и
да
се
власт
преда
у
руке
коме
нашем
човеку
...
Господин
министар
се
закашља
,
те
ја
уграбим
реч
.
—
То
све
јесте
,
али
ако
упади
анутских
чета
узму
јаче
размере
?
—
Е
онда
бисмо
и
ми
предузели
оштрије
кораке
.
—
Шта
мислите
,
ако
смем
запитати
,
господине
министре
,
у
таквом
случају
?
—
Предузеле
би
се
оштрије
мере
,
али
опет
тактично
,
мудро
,
смишљено
.
У
први
мах
бисмо
наредили
да
се
по
целој
земљи
опет
донесу
оштрије
резолуције
,
па
Бога
ми
,
ако
и
то
не
помогне
,
онда
бисмо
,
разуме
се
,
морали
брзо
,
не
губећи
ни
часа
,
покренути
родољубиви
лист
са
искључиво
патриотском
тенденцијом
,
и
у
таквом
једном
листу
осули
бисмо
читав
низ
оштрих
,
на
чак
и
заједљивих
чланака
против
Анута
.
Али
не
дај
Боже
да
већ
по
несрећи
и
дотле
дође
!
рече
министар
,
па
обори
главу
скрушено
и
узе
се
крстити
шапућући
својим
бледим
испијеним
уснама
топле
молитве
.
Мене
до
душе
не
обузе
ни
мало
то
блажено
,
религиозно
осећање
,
али
сам
се
,
тек
друштва
ради
,
и
сам
почео
крстити
,
а
неке
луде
мисли
ме
обузеше
:
„
Чудна
земља
!
мислио
сам
...
Тамо
гину
људи
,
министар
војни
саставља
молитве
и
мисли
на
покретање
родољубивог
листа
!
Војска
им
је
и
послушна
и
храбра
:
то
се
доказало
у
толиким
ратовима
:
и
нашто
онда
не
извести
једно
одељење
на
границу
и
спречити
опасност
од
тих
анутских
чета
?
“
—
Вас
можда
чуди
овакав
мој
план
,
господине
?
прекиде
ме
министар
у
мислима
.
—
Па
и
чуди
ме
!
рекох
нехотично
,
и
ако
се
одмах
покајах
због
те
неразмишљености
.
—
Нисте
ви
драги
мој
,
посвећени
довољно
у
ствари
.
Није
овде
главно
одржати
земљу
,
већ
што
дуже
одржати
кабинет
.
Прошли
кабинет
се
држао
месец
дана
,
а
ми
тек
две
три
недеље
,
па
да
тако
срамно
паднемо
!
Положај
нам
је
непрестано
уздрман
и
ми
,
разуме
се
,
морамо
употребљавати
све
мере
да
се
што
више
одржимо
.
—
Шта
радите
?
-
—
Радимо
што
су
и
до
сада
чинили
!
Правимо
изненађења
сваког
дана
,
чинимо
свечаности
,
а
сад
ћемо
,
како
нам
ствари
рђаво
стоје
,
морати
измислити
какву
заверу
.
А
то
је
бар
лако
у
нашој
земљи
.
И
што
је
главно
,
свет
се
на
то
толико
навикао
,
да
чак
,
и
ако
је
све
ропски
послушно
,
са
чуђењем
распитују
:
„
Шта
?
зар
још
нема
никакве
завере
?
“
само
ако
се
задржи
неколико
дана
више
с
тим
најсигурнијим
средством
за
сузбијање
опозиције
.
И
тако
дакле
,
због
тих
изненађења
,
свечаности
,
завера
,
нама
је
војска
увек
потребна
за
наше
унутрашње
ствари
.
То
је
споредна
ствар
,
господине
мој
,
што
тамо
људи
гину
;
али
мени
је
главно
да
свршим
прече
ствари
,
корисније
за
земљу
,
него
што
би
била
тако
очита
будалаштина
тући
се
са
Анутима
.
Ваше
,
како
ми
изгледа
по
свему
,
мишљење
о
овим
стварима
није
оригинално
;
тако
,
на
жалост
,
мисле
и
наши
официри
и
наша
војска
;
али
ми
чланови
данашњег
кабинета
гледамо
на
ствар
много
дубље
,
трезвеније
!
—
Па
зар
је
војска
чему
год
потребнија
,
него
да
буде
одбрана
земље
,
одбрана
оних
породица
тамо
на
југу
,
које
страдају
од
туђинског
зулума
?
јер
тај
исти
крај
,
господине
министре
,
шаље
у
војску
своје
синове
,
шаље
их
радо
,
пошто
у
њима
,
у
војсци
,
гледа
потпору
своју
,
рекох
господину
министру
доста
љутито
,
и
ако
то
нисам
требао
рећи
:
е
,
али
дође
тако
човеку
,
те
рекне
и
учини
што
шта
као
да
је
стао
на
луди
камен
.
—
Мислите
ли
да
војска
нема
прече
дужности
,
господине
?
рече
ми
господин
министар
тихим
,
али
прекорним
гласом
,
климајући
главом
прекорно
,
тужно
,
и
с
нешто
презрења
:
а
при
том
ме
је
с
омаловажавањем
мерио
од
главе
до
пета
.
—
Мислите
ли
?
понови
он
с
болним
уздахом
.
—
Али
,
молим
вас
...
—
почех
нешто
:
а
ко
зна
шта
сам
хтео
,
јер
ја
и
сам
не
знам
:
док
ме
министар
прекиде
јачим
гласом
,
изговарајући
значајно
своје
важно
и
убедљиво
питање
.
—
А
параде
?
—
Какве
параде
?
—
Та
зар
се
још
и
то
може
питати
?
а
то
је
бар
тако
важна
ствар
у
земљи
!
наљути
се
мало
смирени
и
побожни
господин
министар
.
—
Извините
,
то
нисам
знао
,
рекох
.
—
Нисте
знали
?
!
...
Којешта
!
а
непрестано
вам
говорим
да
због
разних
важних
изненађења
земљи
,
мора
бити
и
свечаности
и
парада
;
а
куд
би
све
то
могло
бити
без
војске
?
То
је
бар
за
данас
главни
њен
задатак
.
Нека
упадају
непријатељске
чете
,
то
нису
тако
важне
ствари
,
али
главно
је
да
ми
парадирамо
по
улицама
уз
јеку
труба
;
а
већ
ако
би
опасности
по
земљу
увелико
наступиле
с
поља
,
онда
би
се
ваљда
и
министар
спољних
односа
земаљских
почео
нешто
о
томе
бринути
,
ако
не
би
био
случајно
заузет
својим
домаћим
пословима
.
Он
,
сиромах
има
доста
деце
,
али
се
ипак
држава
стара
о
својим
заслужним
људима
.
Његова
се
мушка
деца
,
знате
врло
рђаво
уче
;
и
шта
се
могло
друго
радити
,
већ
да
се
изберу
за
државне
питомце
?
То
је
и
право
,
а
и
за
женску
децу
ће
се
држава
постарати
јер
ће
им
се
спремити
мираз
о
државном
трошку
,
па
ће
се
младожењи
који
би
узео
министрову
ћерку
,
дати
велики
положај
,
који
иначе
,
разуме
се
већ
,
не
би
никад
могао
добити
.
—
То
је
лепо
кад
се
цене
заслуге
!
рекох
.
—
Код
нас
је
то
јединствено
.
У
томе
нам
нема
равна
.
Ма
ко
био
министар
,
па
чак
добар
или
рђав
,
увек
се
благодарна
држава
стара
о
његовој
породици
.
Ја
немам
деце
,
али
ће
држава
послати
моју
свастику
да
учи
сликарство
.
—
Госпођица
свастика
има
дара
?
—
Та
она
до
сад
није
сликала
ништа
;
али
,
ко
зна
,
може
се
очекивати
успеха
.
С
њом
ће
ићи
и
њен
муж
мој
пашеног
;
и
он
је
изабрат
за
државног
питомца
.
То
је
врло
озбиљан
и
вредан
човек
;
од
њега
се
можемо
много
надати
.
—
То
је
млад
пар
?
—
Млади
још
,
држећи
:
паши
је
шесет
,
а
мојој
сваји
око
педесет
и
четири
године
.
—
Ваш
господин
пашеног
се
бави
на
сваки
начин
науком
?
—
О
још
како
!
Он
је
иначе
пиљар
,
али
радо
чита
романе
;
а
новине
гута
,
што
се
каже
.
Чита
сваке
наше
новине
,
а
већ
разних
подлистака
и
романа
прочитао
је
више
од
двадесет
.
Њега
смо
послали
да
студира
геологију
.
Господин
министар
ућута
,
замисли
се
нешто
,
и
узе
сукати
своје
бројанице
,
које
му
вишаху
о
мачу
.
—
Поменусте
изненађења
,
господине
министре
?
посетим
га
на
започети
разговор
,
јер
ме
није
много
интересовао
ни
његов
паша
,
ни
његова
свастика
.
—
Јест
,
јест
,
имате
право
,
ја
сам
мало
скренуо
разговор
на
споредне
ствари
.
Имате
право
.
Приредили
смо
крупно
изненађење
,
које
мора
имати
велики
политички
значај
.
—
То
ће
заиста
бити
врло
значајна
ствар
.
А
о
томе
се
не
сме
знати
ништа
пре
него
што
се
догоди
?
упитам
радознало
.
—
Зашто
не
,
молим
вас
?
то
је
већ
објављено
народу
и
цео
народ
припрема
весеља
и
очекује
сваког
часа
важан
догађај
.
—
То
ће
бити
нека
срећа
по
вашу
земљу
?
—
Ретка
срећа
.
Цео
народ
се
радује
,
и
с
усхићењем
поздравља
владу
на
мудрој
,
родољубивој
управи
.
Ни
о
чему
се
сад
више
не
говори
и
не
пише
у
нашој
земљи
,
већ
само
о
том
срећном
случају
који
ће
ускоро
наступити
.
—
А
ви
сте
на
сваки
начин
спремили
све
што
треба
да
такав
срећан
случај
неминовно
наступи
?
—
Ми
о
томе
нисмо
још
ништа
темељније
размишљали
,
али
није
искључена
могућност
да
баш
заиста
наступи
какав
срећан
случај
.
Ви
можда
знате
ону
стару
прастару
причу
,
како
је
у
једној
земљи
власт
објавила
незадовољном
народу
да
ће
се
у
земљи
појавити
велики
Гениј
,
управ
Месија
,
који
ће
отаџбину
спасти
од
дугова
,
рђаве
управе
и
сваког
зла
и
беде
,
па
ће
народ
повести
бољим
путем
,
срећнијој
будућности
.
И
заиста
раздражени
и
незадовољни
народ
на
рђаве
земаљске
власти
и
управу
умири
се
и
настаде
весеље
по
целој
земљи
...
Нисте
никад
зар
слушали
ту
стару
причу
?
—
Нисам
,
али
је
врло
занимљива
.
Молим
вас
,
шта
је
даље
било
?
—
Наступила
,
као
што
вам
кажем
радост
и
весеље
у
целој
земљи
.
Народ
је
чак
,
скупљен
на
великом
општенародном
збору
решио
да
се
богатим
прилозима
купе
велика
имања
и
подигну
многе
палате
,
на
којима
ће
бити
записано
:
„
Народ
свом
великом
Генију
и
избавитељу
.
“
За
кратко
време
све
је
то
урађено
,
све
припремљено
,
само
се
очекиваше
Месија
.
Чак
је
народ
општим
јавним
гласањем
изабрао
и
име
своме
избавитељу
.
Господин
министар
застаде
и
узе
опет
своје
бројанице
на
којима
поче
лагано
одбрајати
зрна
.
—
И
појави
се
Месија
?
упитам
.
—
Не
.
—
Никако
?
—
Ваљда
никако
!
рече
министар
равнодушно
,
и
изгледаше
као
да
без
воље
прича
ту
причу
.
—
Зашто
?
—
Ко
то
зна
!
—
Па
ништа
се
чак
ни
важно
није
догодило
?
—
Ништа
.
—
Чудновато
!
рекох
.
—
Место
Месије
,
пао
је
те
године
велики
град
,
и
упропастио
све
усеве
у
земљи
!
рече
министар
гледајући
смирено
у
своје
ћилибарске
бројанице
.
—
А
народ
?
питам
.
—
Који
?
—
Па
народ
у
тој
земљи
о
којој
говори
та
занимљива
прича
?
—
Ништа
!
рече
министар
.
—
Баш
ништа
?
—
Шта
би
!
.
.
Народ
као
народ
!
—
То
је
дивно
чудо
!
рекох
.
—
Тхе
!
оно
,
ако
хоћете
право
,
народ
је
ипак
у
ћару
!
—
У
ћару
?
—
Разуме
се
!
—
Не
разумем
!
—
Проста
ствар
...
Народ
је
бар
неколико
месеци
живео
у
радости
и
срећи
.
—
То
је
истина
!
рекох
постиђен
што
тако
просту
ствар
нисам
могао
одмах
протумачити
.
После
тога
смо
још
прилично
говорили
о
разним
стварима
,
а
између
осталога
господин
министар
ми
напомену
како
ће
баш
поводом
тог
срећног
случаја
о
коме
беше
речи
,
тог
истог
дана
произвести
још
осамдесет
генерала
.
—
А
колико
их
имате
сада
?
упитам
.
—
Имамо
их
доста
,
Богу
хвала
,
али
ово
се
мора
учинити
ради
угледа
земље
.
Замислите
само
како
то
звучи
:
осамдесет
генерала
за
дан
.
То
импонује
,
рекох
.
—
Разуме
се
.
Главно
је
да
је
што
више
помпе
и
галаме
!
У
Министарству
Просвете
све
сам
овејани
научник
.
Ту
се
тек
ради
темељно
и
смотрено
.
По
петнаест
,
па
и
двадесет
дана
дотерује
се
само
стилизација
и
најмањег
акта
,
и
разуме
се
већ
,
ту
су
и
језикословне
ситнице
,
падежи
свакојаки
,
с
предлозима
и
без
предлога
.
Посматрао
сам
акта
.
Један
директор
,
на
пример
,
пише
:
„
Господину
Министру
Просвете
.
„
Наставници
ове
гимназије
већ
шест
месеца
нису
плату
примили
и
у
такву
су
материјалну
невољу
доведени
да
ни
хлеба
немају
.
Ово
се
даље
не
може
дозволити
,
јер
ће
се
тиме
убити
углед
наставника
,
па
и
саме
наставе
.
„
Учтиво
молим
Господина
Министра
да
што
пре
изволи
порадити
код
Господина
Министра
Финансија
за
нужно
наређење
да
нам
се
изда
плата
бар
за
три
месеца
.
“
На
полеђини
превијеног
акта
стоји
:
„
Министарство
Просвете
.
П
.
Н
.
5860
.
1-П-891
.
Директор
Гимназије
...
ске
моли
да
се
тамошњој
гимназији
изда
плата
за
три
месеца
.
“
Испод
тога
Министровом
руком
написан
реферат
:
„
Стил
неправилан
.
Ред
речи
не
одговара
правилима
синтаксе
.
Употребљене
су
стране
речи
:
дозволити
и
нужно
.
“
(
Те
су
речи
у
акту
подвучене
црвеном
писаљком
)
.
Испод
тога
министровом
руком
написано
(
рукопис
ружан
,
нечитак
,
као
што
обично
такав
рукопис
добије
одмах
истог
момента
сваки
који
год
постане
министар
)
:
„
Просветном
Савету
на
мишљење
.
“
Испод
тога
стоји
опет
нов
рукопис
:
„
2-ИИИ-891
.
„
Главном
Просветном
Савету
.
(
Један
тај
Просветни
Савет
је
свега
и
био
,
а
мислио
би
човек
има
бар
тридесет
споредних
)
.
„
У
прилогу
%
шаље
се
Савету
акт
директора
...
ске
гимназије
да
у
њему
проучи
граматичке
облике
,
синтактичке
и
стилистичке
особине
,
па
да
га
са
својим
мишљењем
врати
што
пре
Министарству
Просвете
на
даљу
употребу
.
“
По
наредби
Министра
ит
.
д
.
(
Потпис
)
.
Како
је
ствар
хитне
природе
,
то
не
прође
ни
петнаест
дана
,
а
Главни
се
Просветни
Савет
искупи
у
седницу
.
Између
осталих
предмета
дође
и
овај
,
и
савет
одлучи
да
се
та
ствар
упути
на
оцену
двојице
стручњака
.
Одредише
двојицу
и
ставише
решење
у
записник
,
а
деловођа
има
дужност
да
то
изврши
.
Сад
долазе
писма
стручњацима
:
„
Господине
.
„
Према
акту
Господина
Министра
Просвете
ПН
.
5860
,
од
2-ИИИ
ове
године
,
а
према
одлуци
XВ
седнице
Главног
Просветног
Савета
,
држане
17-ИИИ
исте
године
СБр
.
2
.
,
част
ми
је
умолити
Вас
да
проучите
акт
директора
...
ске
гимназије
у
погледу
граматичком
,
синтактичком
и
стилистичком
,
па
да
о
томе
у
што
краћем
року
поднесете
Савету
исцрпан
реферат
.
„
Примите
,
Господине
,
и
овом
приликом
уверење
о
мом
одличном
поштовању
.
“
Председник
Гл
.
Просветног
Савета
“
(
Потпис
)
.
Такве
садржине
писмо
упућено
је
и
другом
референту
.
После
два
месеца
тек
стиже
Просветном
Савету
исцрпан
реферат
о
директорову
акту
на
коме
су
заједнички
радила
оба
стручњака
.
Реферат
овако
почиње
:
„
Главном
Просветном
Савету
:
„
Размотрили
смо
и
проучили
акт
директора
...
ске
гимназије
и
имамо
част
поднети
Савету
следеће
своје
мишљење
:
„
Све
у
природи
подлежно
је
закону
поступног
развијања
и
усавршавања
.
Као
год
што
се
од
првобитне
монере
поступним
развијањем
и
усавршавањем
дугим
низом
векова
долази
до
најсложенијег
организма
човечијег
тела
,
тако
се
исто
и
језик
развијао
од
неартикулисаних
,
животињских
гласова
док
није
дугим
низом
векова
достигао
висину
савршенства
данашњих
модерних
језика
.
„
Да
бисмо
ствар
што
боље
и
прегледније
извели
,
то
ћемо
се
служити
овим
редом
:
И
.
Општи
део
.
1
.
Говор
и
његов
постанак
.
2
.
Порекло
данашњих
језика
.
3
.
Заједнички
корени
(
Санскрит
)
.
4
.
Цепање
језика
на
главније
групе
,
5
.
Један
део
из
упоредне
филологије
.
6
.
Историја
науке
о
језику
.
7
.
Развијање
науке
о
језику
у
опште
.
ИИ
.
Наш
језик
и
закони
његова
развијања
.
1
.
Стара
постојбина
(
историја
)
.
2
.
Сродни
језици
.
3
.
Заједничке
особине
и
разлике
сродних
братских
језика
нашем
језику
.
4
.
Дијалекти
заједничког
језика
у
старој
постојбини
развијају
се
у
засебне
језике
.
б
.
Дијалекти
нашег
језика
.
ИИИ
.
Директоров
акт
.
1
.
Порекло
и
историја
акта
.
2
.
Особине
језика
у
и
њему
према
особинама
старог
страдиског
језика
у
старим
повељама
...
“
И
тако
даље
.
Ко
би
још
могао
све
то
и
попамтити
!
то
јест
,
ако
је
и
ово
добро
запамћено
.
Сад
долази
стручно
разрађивање
сваког
дела
сваке
тачке
по
овом
утврђеном
реду
,
и
после
много
,
врло
много
написаних
табака
,
долази
се
на
реч
дозволити
.
Даље
гласи
:
„
Дозволити
,
им
,
гл
.
санскр
.
dharh
duhorh
,
скакати
,
скакуцкати
,
трчкарати
(
В
.
књ
.
ИИИ
.
с
.
15
,
114
,
118
б
.
Н
.
С
.
*
*
м
.
)
=
пл
.
донти
.
р
.
дути
,
гр
.
εμαυριςω
,
л
.
canto
,
cantare
,
provoco
,
provocere
(
sic
)
к
.
3xб
,
звати
,
звонити
,
звук
,
звер
(
В
.
Расрди
се
тигар
звери
љута
.
Ђ
.
Л
.
П
.
18
.
)
=
Скочи
срна
иза
грма
=
зволити
са
„
до
“
:
дозволити
(
Н
.
16
.
В
.
3
.
С
.
Н
.
О
.
4
.
Ђ
.
Д
.
18
,
5
,
књ
.
ИИИ
.
Види
пример
:
„
На
јунаку
рана
седамнаест
“
)
.
„
Према
овоме
налазимо
да
реч
„
дозволити
“
није
наша
и
да
је
треба
као
штетну
по
нашу
нацију
избацити
“
.
Истим
начином
долази
,
објашњење
и
речи
„
нужно
“
,
и
долазе
до
истог
закључка
.
Затим
су
прешли
на
ред
речи
у
опште
,
па
посебно
,
па
ред
речи
у
акту
директорову
и
ту
учинили
стручне
замерке
.
Најзад
:
„
Стил
и
особине
стила
у
акту
“
,
а
завршено
опширним
текстом
од
неколико
табака
:
„
Паралела
између
језика
и
стила
у
акту
директорову
и
стила
у
Омировој
Илијади
.
“
(
Ту
су
нашли
да
је
стил
Омиров
много
бољи
.
)
„
Према
свему
овоме
—
веле
—
мишљења
смо
да
се
овај
акт
врати
директору
...
ске
гимназије
,
да
га
према
нашим
примедбама
савесно
исправи
,
а
по
том
се
може
по
истом
акту
радити
даље
шта
треба
.
“
После
читавих
месец
дана
састане
се
Савет
и
размотри
реферат
,
а
за
тим
доноси
одлуку
,
да
се
акт
врати
директору
да
га
према
примедбама
стручњака
исправи
и
наново
пошље
министарству
на
даљи
рад
.
Господи
референтима
се
одређује
по
250
динара
одсеком
,
као
хонорар
за
реферате
,
који
се
има
исплатити
из
фонда
за
пензије
удовица
чиновника
просветне
струке
,
или
из
буџета
одређеног
на
плате
послужитељима
.
То
своје
мишљење
Савет
учтиво
спроведе
Г
.
Министру
на
даљи
рад
.
И
акт
се
по
том
из
министарства
(
уз
њега
реферат
у
прилогу
под
%
)
врати
директору
да
га
исправи
по
напоменама
и
замеркама
стручњака
...
Тако
се
тамо
темељно
,
стручно
,
расправљају
све
ствари
и
води
преписка
пола
године
док
се
у
акту
не
исправи
и
најмања
граматичка
грешка
,
и
тек
се
онда
приступи
даљем
раду
по
том
предмету
.
Од
најмањег
акта
силном
преписком
нарасте
тако
велики
акт
да
га
човек
може
једва
на
леђима
понети
.
Сви
чиновници
у
министарству
,
пошто
су
књижевници
,
онда
,
разуме
се
,
пишу
књиге
;
само
господин
министар
не
пише
ништа
.
Пред
њега
нисам
смео
ни
излазити
,
јер
ме
сви
увераваху
да
тако
дрзак
покушај
не
чиним
,
ако
ми
је
глава
мила
.
Господин
Министар
,
веле
,
ради
по
ваздан
гимнастику
,
врло
је
напрасит
човек
и
воли
да
се
туче
.
Причају
да
се
чак
,
једног
дана
,
потукао
са
поглаваром
цркве
.
И
поглавар
цркве
добар
гимнастичар
и
страстан
јахач
,
међу
тим
напрасит
човек
и
тако
исто
радо
се
туче
.
Једног
је
свештеника
ударио
штапом
по
глави
у
Божјем
храму
,
из
непознатих
разлога
.
Он
је
ту
своју
напраситу
нарав
,
како
сви
мисле
,
добио
читајући
многе
свете
књиге
,
те
се
његови
испади
правдају
,
и
чак
му
нико
и
не
замера
.
Први
сукоб
његов
с
министром
био
је
због
неке
јахачке
трке
,
па
одмах
дођоше
на
ред
многа
друга
питања
побожна
и
просветна
,
од
којих
је
зависило
правилно
васпитање
омладине
.
На
примеру
главар
вере
је
тражио
да
пошто
по
то
у
уџбенике
школске
о
вери
уђе
и
један
део
о
гајењу
ждребади
,
а
министар
је
тражио
да
место
тога
уђе
чланак
пливању
.
У
тим
важним
питањима
нико
није
хтео
попустити
и
ствар
,
мало
по
мало
,
дође
дотле
,
да
један
другог
нису
могли
гледати
.
Министар
,
да
би
своме
противнику
што
више
пакостио
,
нареди
да
се
чак
ни
у
зоологији
у
школама
не
сме
предавати
о
коњу
,
а
место
те
одвратне
животиње
,
кад
она
дође
на
ред
у
предавању
,
да
се
предаје
о
пливању
у
хладној
води
.
Али
,
то
су
већ
ситније
ствари
што
се
мења
једно
место
у
уџбенику
,
јер
се
и
уџбеници
,
па
чак
и
целокупни
програми
за
наставу
мењају
сваког
другог
дана
.
Нема
човека
који
је
са
службом
у
просветној
струци
,
а
да
не
пише
уџбенике
за
школе
;
а
сем
тога
сваки
спремио
какву
корисну
књигу
за
награђивање
ученика
и
за
лектиру
доброј
деци
.
Уџбеници
,
управо
писци
,
чекају
на
ред
.
Треба
многе
помоћи
материјално
и
према
томе
се
и
уџбеници
откупљују
или
препоручују
школама
као
обавезни
за
наставу
.
На
првом
месту
министар
подмири
своје
присне
пријатеље
и
рођаке
.
Таман
се
прими
један
уџбеник
и
ученици
га
набаве
,
а
тек
сутрадан
донесе
министру
други
уџбеник
неки
његов
приснији
,
и
разуме
се
треба
и
њему
учинити
.
Одмах
истог
дана
распис
:
„
Пошто
се
дугом
употребом
показао
уџбеник
(
за
тај
и
тај
предмет
од
тога
и
тога
)
врло
неподесан
,
то
ће
се
у
интересу
наставе
досадашњи
уџбеник
избацити
из
употребе
,
а
узеће
се
уџбеник
...
.
(
име
писца
сам
заборавио
.
“
Хтео
сам
посетити
господина
министра
правде
,
али
он
није
био
у
земљи
.
Био
је
у
то
време
на
одсуству
и
отишао
у
иностранство
да
проучава
школе
за
глувонему
децу
,
јер
се
влада
носила
озбиљном
мишљу
да
у
земљи
Страдији
оснује
неколико
таквих
школа
,
да
би
се
тиме
поправиле
рђаве
финансиске
прилике
у
земљи
.
Како
та
ствар
,
као
врло
важна
и
значајна
није
могла
трпети
одлагања
,
то
су
одмах
предузети
најнужнији
кораци
.
Сем
тога
што
је
послат
министар
правде
да
проучава
уређење
таквих
школа
са
врло
великим
додатком
уз
плату
,
одмах
је
постављен
управник
школа
за
глувонему
децу
са
великом
платом
и
додатком
на
репрезентацију
;
затим
су
постављени
и
наставници
,
а
већ
увелико
је
започето
зидање
велике
зграде
,
која
је
намењена
за
стан
управников
.
Разуме
се
,
да
је
одмах
за
тим
постављен
економ
за
тај
завод
,
лекар
,
шеф
месне
контроле
,
благајник
,
подблагајник
,
писар
,
три
четири
преписача
,
и
неколико
служитеља
.
Сви
су
од
управника
до
служитеља
примали
ревносно
плате
и
с
нестрпљењем
очекивали
да
започну
посао
у
новој
дужности
—
сем
управника
који
је
зуцкао
овде
,
онде
,
како
ће
он
преко
једног
свог
рођака
министра
издејствовати
да
се
у
тај
завод
примају
потпуно
здрава
деца
.
Тај
завод
,
управо
чиновници
,
јер
завода
није
ни
било
,
стајали
су
под
управом
министра
правде
,
јер
је
министар
просвете
изјавио
како
неће
да
има
посла
„
с
којекаквим
глуваћима
.
“
Министар
правде
је
једино
и
имао
бригу
и
старање
око
те
школе
за
глувонему
децу
,
а
послове
министра
правде
узео
је
отправљати
министар
војни
,
а
дужност
министра
војног
вршио
је
министар
просвете
,
који
је
и
иначе
мрзео
и
књиге
и
школе
,
те
је
дужност
његову
као
министра
просвете
вршила
његова
жена
,
а
она
је
,
као
што
сви
знају
,
врло
радо
читала
криминалне
романе
и
радо
јела
сладолед
с
чоколадом
.
Кад
сам
обишао
све
министре
наумим
да
обиђем
и
Народну
Скупштину
.
Народна
се
зове
по
неком
заосталом
обичају
,
а
у
ствари
посланике
поставља
министар
полиције
.
Чим
се
влада
промени
,
одмах
се
расписују
нови
избори
,
а
то
значи
бар
месечно
једном
.
Реч
„
избори
“
значи
у
оваквом
случају
:
постављење
посланика
,
и
води
своје
порекло
још
из
патријархалног
друштва
кад
је
народ
збиља
имао
поред
остале
невоље
још
и
ту
досадну
дужност
,
да
мисли
и
брине
кога
ће
изабрати
за
свога
представника
.
Некад
су
се
тако
примитивно
вршили
избори
,
али
је
у
модерној
,
цивилизованој
Страдији
та
стара
,
глупа
и
дангубна
процедура
упроштена
.
Министар
полиције
узео
је
на
се
сву
народну
бригу
,
те
он
поставља
,
бира
место
народа
,
а
народ
не
дангуби
,
не
брине
,
и
не
мисли
.
Према
свему
овоме
природно
је
да
се
то
зову
слободни
избори
.
Тако
изабрани
народни
представници
скупљају
се
у
главни
град
Страдије
да
решавају
и
већају
о
разним
питањима
земаљским
.
Влада
,
—
разуме
се
свака
патриотска
влада
—
и
ту
се
побрине
да
то
решавање
буде
паметно
,
модерно
.
И
ту
влада
узме
на
се
сву
дужност
.
Кад
се
искупе
посланици
,
пре
него
што
се
почне
рад
,
морају
провести
неколико
дана
у
припремној
школи
,
која
се
зове
клуб
.
Ту
се
посланици
припремају
и
вежбају
,
како
ће
што
боље
одиграти
своју
улогу
.
Све
то
изгледа
као
припрема
за
представу
у
позоришту
.
Влада
сама
пише
дело
које
ће
посланици
играти
у
народној
скупштини
.
Председник
клуба
,
као
какав
драматург
,
има
дужност
да
то
дело
проучи
и
да
за
сваку
седницу
одреди
посланицима
улоге
—
разуме
се
,
према
њиховим
способностима
.
Једнима
се
повере
већи
говори
,
једнима
мањи
,
почетницима
још
мањи
,
некима
се
одреди
да
изговоре
само
по
једну
реч
,
„
за
“
,
или
„
против
.
“
(
Ово
се
друго
врло
ретко
дешава
,
и
то
онда
кад
се
подражава
природности
те
се
,
као
по
свршеном
гласању
,
броје
гласови
,
да
се
види
која
је
страна
победила
;
а
у
ствари
је
то
одређено
много
пре
него
што
је
и
држана
та
скупштинска
седница
.
)
Некима
,
који
се
не
могу
ни
за
то
употребити
,
одређују
се
неме
улоге
,
кад
се
гласа
устајањем
и
седањем
.
Кад
се
тако
лепо
поделе
улоге
,
онда
посланици
иду
кући
и
спремају
се
за
седницу
.
Необично
сам
се
изненадио
кад
сам
први
пут
видео
посланике
како
уче
своје
улоге
.
Устао
сам
био
рано
изјутра
,
и
одем
у
градски
парк
да
прошетам
.
Тамо
пуно
ђака
,
деце
из
нижих
школа
,
и
младића
из
виших
.
Једни
шеткају
тамо
амо
,
и
читају
на
глас
сваки
свој
предмет
:
ко
историју
,
ко
хемију
,
ко
веронауку
,
и
тако
даље
.
Неки
се
по
два
и
два
слишавају
из
онога
што
су
научили
.
Док
од
једном
угледах
међу
децом
неколико
старих
људи
где
тако
исто
шеткају
,
или
седе
,
уче
нешто
из
неких
хартија
.
Приђем
ближе
једном
старцу
у
народном
оделу
,
послушам
,
а
он
понавља
читајући
једну
исту
реченицу
:
—
Господо
,
посланици
,
приликом
претреса
овог
важног
законског
пројекта
побуђен
сам
и
ја
,
да
после
лепог
говора
поштованог
друга
Т
...
М
...
у
коме
је
изнео
сву
важност
и
добре
стране
оваквог
закона
,
проговорим
неколико
речи
,
и
да
управо
у
неколико
допуним
мишљење
поштованог
предговорника
.
Старац
је
ову
реченицу
прочитао
више
од
десет
пута
,
и
онда
оставио
хартије
на
страну
,
диже
главу
,
зажмири
мало
,
и
поче
на
памет
:
—
Господо
,
посланици
,
после
поштованог
друга
у
коме
су
...
Ту
застаде
,
намршти
се
,
ћута
дуго
,
присећа
се
,
па
наново
узе
оне
хартије
,
те
опет
прочита
гласно
исту
реченицу
.
Опет
затим
покуша
да
је
изговори
на
памет
,
али
без
успеха
,
погреши
.
Ова
се
процедура
понављала
неколико
пута
,
и
успех
све
гори
.
Старац
очајно
уздахну
,
одгурну
љутито
хартије
и
глава
му
клону
на
груди
.
Према
њему
на
другој
клупи
седи
једно
ђаче
;
у
руци
му
заклопљена
књига
,
а
оно
на
памет
говори
лекцију
из
Ботанике
:
—
Ова
корисна
биљчица
расте
по
мочварним
пределима
.
Њен
се
корен
у
народу
употребљава
и
као
лек
.
Старац
диже
главу
.
Кад
дете
изговори
целу
лекцију
,
запита
га
:
—
Научи
твоје
?
—
Научих
.
—
Да
си
жив
и
здрав
,
синко
!
Учи
,
сад
,
док
си
млад
можеш
памтити
,
а
кад
дођеш
у
моје
године
—
ич
!
Никако
нисам
могао
растумачити
откуд
ови
стари
људи
међу
децом
,
и
шта
ког
врага
они
уче
под
седом
косом
.
Каква
ли
је
то
опет
школа
у
Страдији
?
Радозналост
моја
постаде
толико
јака
да
сам
најзад
,
не
могући
објаснити
ово
чудо
сам
,
морао
прићи
оном
старцу
,
те
из
разговора
с
њим
дознам
да
је
народни
посланик
,
и
да
му
је
одређено
у
клубу
да
научи
говор
,
од
кога
је
мало
час
понављао
прву
реченицу
...
После
учења
лекција
долази
слишавање
,
а
затим
се
држе
пробе
.
Посланици
дођу
у
клуб
,
и
ту
заузме
сваки
своје
место
.
Председник
клуба
седи
за
нарочитим
столом
,
и
уз
њега
два
потпредседника
.
До
његовог
стола
је
сто
за
чланове
владе
,
а
мало
даље
сто
за
секретаре
клуба
.
Прво
један
секретар
прозове
све
редом
,
а
затим
се
почиње
озбиљан
рад
.
—
Нека
устану
сви
који
имају
да
играју
улоге
опозиционара
!
нареди
председник
.
Устаде
њих
неколико
.
Секретар
изброја
седам
.
—
Куд
је
осми
?
пита
председник
.
Нико
се
не
јавља
.
Посланици
се
почеше
обазирати
око
себе
,
као
да
би
сваки
рекао
:
„
Ја
нисам
;
не
знам
ко
је
тај
осми
!
“
Окрећу
се
и
она
седморица
и
траже
очима
свог
осмог
друга
,
док
се
тек
један
присети
и
узвикну
:
—
А
,
па
овај
је
овде
добио
улогу
опозиционара
.
—
Ја
нисам
,
што
ме
бедиш
!
?
вели
онај
љутито
,
а
гледа
у
земљу
.
—
Па
ко
је
?
пита
председник
.
—
Не
знам
.
—
Јесу
ли
сви
ту
?
пита
председник
секретара
.
—
Сви
.
—
До
ђавола
,
па
мора
неко
бити
!
Нико
се
не
јавља
.
Опет
се
сваки
стаде
окретати
око
себе
,
па
чак
и
онај
кога
проказаше
.
—
Нека
се
јави
,
који
је
!
Нико
се
не
јави
.
—
Ти
си
,
што
не
устајеш
?
рече
председник
ономе
осумњиченом
.
—
Он
је
,
он
је
!
узвикнуше
остали
,
и
чисто
одахнуше
,
као
човек
који
скине
с
леђа
велики
терет
.
—
Ја
не
могу
да
играм
улогу
опозиционара
!
јекну
онај
грешник
очајно
.
—
Како
не
можеш
?
пита
председник
.
.
—
Нека
буде
други
опозиционар
.
.
—
То
је
свеједно
,
ко
било
.
—
Ја
волим
да
сам
уз
владу
.
—
Ама
ти
си
у
ствари
уз
владу
,
него
тек
форме
ради
мора
неко
представљати
опозицију
.
—
Ја
нећу
да
представљам
опозицију
,
ја
сам
уз
владу
.
Председник
се
узе
објашњавати
с
њим
на
дугачко
и
на
широко
и
једва
га
приволи
,
пошто
му
један
од
министара
обећа
неку
богату
лиферацију
,
где
се
може
много
зарадити
.
—
Но
,
хвала
Богу
!
узвикну
председник
сав
знојав
,
заморен
;
сад
их
имамо
осморицу
.
Док
се
председник
и
влада
објаснише
с
осмим
опозиционаром
,
те
га
једва
приволеше
,
она
седморица
седоше
:
—
Е
сад
устаните
сви
опозиционари
!
рече
председник
задовољно
и
отре
зној
с
чела
.
Стоји
само
онај
један
.
—
Та
шта
то
значи
,
где
су
сад
остали
?
викну
председник
ван
себе
од
љутине
.
—
Ми
смо
уз
владу
!
гунђају
она
седморица
.
—
Е
баш
је
оскудица
у
овој
опозицији
!
узвикну
очајно
министар
полиције
.
Настаде
тишина
,
досадна
,
мучна
тишина
.
—
Уз
владу
сте
—
поче
сада
љутито
министар
полиције
...
Па
да
нисте
уз
владу
,
не
бих
вас
ја
ни
изабрао
!
Хоћете
ваљда
да
сад
ми
министри
играмо
улоге
опозиције
?
Идућих
избора
нећете
ми
ви
доћи
.
У
тих
осам
места
ћу
ја
оставити
да
народ
сам
бира
,
па
ћемо
бар
имати
истинске
опозиционаре
!
Најзад
,
после
дугог
објашњења
,
и
пошто
свакоме
обећаваше
по
што
шта
,
пристадоше
и
она
седморица
да
узму
на
се
те
мучне
улоге
.
Неком
обећаше
положај
,
неком
велику
зараду
,
тек
сваки
доби
награду
за
тако
крупне
услуге
влади
,
којој
је
стало
до
тога
да
скупштина
колико
толико
изгледа
истинска
.
Кад
се
све
то
срећно
сврши
,
и
отклони
се
најтежа
препона
,
