СВЕТОЗАР
ЋОРОВИЋ
у
Ћелије
Загреб
@card@
.
издање
„
матица
хрватски
“
ШТАМПА
Кузма
РОЖМАНИЋА
у
загребати
и
отац
Мелентије
оставити
сасушен
и
измрвљен
трава
,
који
јесам
мршав
прст
пребирати
и
разврставати
.
Подиже
глава
.
Упријевши
на
отац
Прокопије
велик
,
влажан
очи
,
у
чији
се
зјеница
огледати
и
свијетлио
златаст
пламен
воштаница
,
што
јесам
догоријевати
на
сто
,
мученички
завапити
:
—
убити
ми
игуман
,
брата
...
убити
ми
...
ја
знати
,
на
прилика
,
да
ја
јесам
судити
да
млад
преминути
.
али
он
хтети
најмање
за
година
,
за
два
,
убрзати
смрт
мој
.
—
Убрзат
хтети
и
наш
,
куга
он
уморити
!
—
дочекати
Прокопије
живо
,
гладити
се
по
рашчупан
кос
,
који
он
у
широк
,
коврчав
прамен
падати
по
лице
и
по
раме
.
—
заклети
се
крвник
да
ми
упропастити
.
—
он
знати
,
да
ја
требати
само
јак
јела
,
—
наставити
Мелентије
болано
и
спустити
рука
на
прса
,
одакле
се
чути
оштро
,
тестераст
шкрипање
,
сличан
удаљен
шкрипање
неподмазан
кола
.
—
знати
,
брата
,
па
ја
,
за
инад
,
не
да
месо
него
два
пут
у
недјеља
.
нагонити
ја
нечовјечно
да
постити
сав
пост
,
с
петак
и
сриједа
по
врх
.
Прокопије
дохватити
почађао
мумаказе
,
са
пребијен
држаље
,
да
усекнути
воштаница
.
у
забуна
усекнути
јесам
прст
и
,
опржити
се
,
високо
измахнути
рука
и
опсовати
нешто
.
—
бре
,
јесам
ја
до
јела
,
—
окресати
набусит
.
—
нек
ја
да
сух
хљеб
,
па
хтети
он
бити
захвалан
.
али
стега
,
стега
овај
не
моћи
подносити
...
јесам
ли
роб
његов
,
шта
ли
јесам
?
...
ударити
стотину
некакав
пропис
и
по
типик
и
мимо
типик
,
па
дати
да
сав
тај
чудо
попамтити
и
да
се
сав
покоравати
!
...
ти
не
смијеш
се
обући
како
хтети
,
те
не
смијеш
ићи
куд
хтети
и
кад
хтети
,
те
не
смијеш
читати
шта
хтети
!
...
не
смијеш
се
ни
разговорити
,
ни
развеселити
,
не
смијеш
опсовати
,
протестовати
...
убити
ми
,
крвнички
ли
он
мантија
његов
!
—
Јела
!
...
јела
!
—
зашиштати
Мелентије
уздисати
,
а
блијед
доњи
усна
трзати
се
,
а
прамен
брада
испод
она
кострешити
се
као
да
јесам
јела
већ
на
сто
па
он
се
гадити
.
—
и
сјутра
купус
!
...
грах
и
купус
!
—
стега
,
бре
!
...
стега
!
из
близ
прикрајак
,
из
модрикаст
полутама
,
тупо
загрмети
суров
и
оштар
глас
нечији
:
—
онаки
ви
и
подобајет
,
пасји
синов
!
обојица
се
окренути
и
погледати
тамо
.
на
крив
троножница
стиснути
се
,
скупити
мрк
прилика
,
голем
,
кудрав
,
разбарушен
.
опустити
преко
уздигнут
колити
велик
,
сличан
шапа
,
рука
,
међу
чији
се
прст
руменити
врх
припаљен
цигара
као
око
у
јаребица
.
како
јесам
бити
окренути
у
страна
,
лице
она
се
јесам
ни
моћи
загледати
.
само
јесам
из
чупав
брада
високо
штрчати
закучаст
,
меснат
нос
,
испод
ко
јесам
,
као
из
димњак
,
кутљати
дим
духански
и
,
клизити
низ
опуштен
десни
брк
,
повлачити
се
по
соба
.
—
зар
и
ти
,
отац
Јањићије
,
против
ми
?
—
запитати
Мелентије
,
наизмјенце
мирисати
трава
,
са
који
се
лагано
осипати
сјемење
и
као
ситан
бисер
ниже
се
на
прегиб
подвијен
мантија
,
—
зар
јесам
и
ти
скривити
?
—
скривити
јесам
ја
,
чим
јесам
рђа
и
рђаковићи
,
—
опет
загрмети
глас
из
прикрајак
,
а
десно
колити
заиграти
уздизати
се
на
више
.
—
од
сагниглава
и
слапчина
ники
ја
мрзак
немати
!
...
Прокопије
,
увриједити
,
зарежати
:
—
зар
ја
сагниглаве
?
—
Кукавица
и
не
знати
ништа
друго
него
кроз
читав
шум
вавијек
запомагати
:
куку
,
куку
и
кук
!
—
захуктати
Јањићије
уобљен
глас
,
подражавати
глас
кукавица
.
—
А
ни
ви
ништа
друго
не
радити
него
запомагати
:
куку
,
куку
,
куку
!
.
.
Кук
хтети
ви
и
бити
,
хунцут
један
!
...
ко
јесам
научити
да
вазда
јаукати
,
да
бог
да
и
свет
отац
Василија
,
јаукати
до
гроб
и
никада
се
не
утјешити
!
...
А
ко
хтети
да
запјевати
,
сваки
хтети
се
зао
мушки
опријети
,
сваки
сила
одољети
и
закликтат
хтети
напосљетку
ко
соко
оштроок
,
да
он
зачути
брдо
и
планина
!
Прокопије
запитати
подругљиво
:
—
Па
шта
хтети
радити
?
...
Хоћемо
ли
се
одметнути
у
хајдук
,
ко
што
јесам
се
и
ти
одметнути
?
Јањићије
се
лагано
издигнути
,
исправити
.
онако
стасит
,
голем
као
да
запријети
глава
у
црн
,
почађао
таваница
,
из
који
се
каткада
полако
точити
црвоточина
.
Рашири
снажан
рука
,
који
се
извити
из
широк
рукав
изблиједио
мантија
и
протегнути
се
,
зијевати
.
—
одметнути
јесам
се
,
јер
јесам
бити
човјек
,
—
избацити
поносито
.
—
бог
ја
јесам
створити
да
уздисати
,
него
да
се
рвати
са
сваки
сила
и
насиље
...
отац
родити
бити
ја
силеџија
,
па
јесам
се
и
он
опирати
.
отети
јесам
се
и
његов
сила
.
кад
јесам
хтјети
да
ја
немио
жена
,
ускочити
јесам
у
калуђер
,
за
инад
...
на
турски
сила
,
чим
ја
додијати
,
ударити
јесам
:
прихватити
за
пушак
,
отићи
у
гора
и
крвити
се
.
десетак
зликовац
,
молећи
бог
,
опремити
на
онај
свијет
и
не
кајати
се
ни
мало
...
да
јесам
ја
бити
слапчина
као
ви
сада
,
још
бити
Турчин
овуда
жарити
и
палити
...
али
она
скрхати
...
и
свачији
сила
скрхат
хтети
,
ако
здравље
бити
!
—
осим
игуманов
,
—
допунити
Прокопије
јетко
,
па
и
он
зијевнути
.
—
ја
се
не
бојити
игуман
,
—
мукло
окресати
Јањићије
.
—
он
ти
заповиједати
.
—
не
слушати
он
.
—
и
не
моћи
он
оборити
.
Јањићије
се
заљуљати
према
свијећа
да
припасти
нов
цигара
.
запитати
оштро
,
изазивачки
:
—
ја
не
моћи
?
—
не
моћи
.
Мелентије
,
бојити
се
свађа
,
одступити
од
сто
и
умијешати
се
међу
она
.
свој
сух
рука
,
који
јесам
бити
жут
од
воштаница
,
спустити
на
рам
Јањићијев
.
некако
молити
протепати
:
—
оставити
...
Мог
ми
чути
.
Јањићије
задрхтати
.
ноздрва
он
се
раширити
,
ситан
набор
око
очи
почети
се
скупљати
,
а
опуштен
брк
заиграти
изнад
чупав
брада
.
—
неки
чути
.
Хоћу
да
ја
чути
!
—
викнути
гласније
да
бити
он
и
на
авлија
чути
.
—
Казнит
хтети
.
—
Мен
?
...
ја
да
казна
?
—
и
одигнути
рука
,
као
да
хтети
смождити
Мелентије
.
—
немати
он
тај
снага
...
за
брада
хтети
он
,
па
под
нога
.
—
не
смијеш
,
—
опет
хтети
Прокопије
,
дражити
он
.
—
Избацит
хтети
тај
из
манастир
.
—
ја
са
бранити
манастир
од
Турчин
боље
од
он
!
—
одговорити
Јањићије
ватрен
.
—
свеједно
...
он
ми
јесам
господар
.
Јањићије
опружити
голем
шака
и
сав
се
наг
према
воштаница
.
узити
јесам
и
одигнути
изнад
глава
.
блијед
одсијев
заиграти
он
по
мрк
,
смежуран
лице
и
освијетлити
дубок
зарезотина
на
чела
,
траг
некадањи
рана
,
који
он
широк
лијеви
обрва
дијелити
на
два
половина
и
због
који
он
лице
и
у
љутина
увијек
имати
некако
насмијан
израз
.
—
тако
ја
бог
и
свет
отац
Василија
,
—
рећи
свечано
,
—
никада
он
се
покорити
не
хтети
.
Окуша
ли
силом
,
скрхат
хтети
он
сила
и
оборит
хтети
он
!
—
не
хтети
!
Јањићије
,
разљутити
,
измахнути
воштаница
и
бацити
јесам
Прокопије
на
глава
.
Прокопије
,
зарити
сав
прст
у
кос
,
брже-боље
одскочити
.
извити
се
и
растурити
Мелентијев
трава
по
испљуван
под
,
који
јесам
бити
прошарати
безбројан
пахуља
раздеран
хартија
и
згњечен
остатак
попушен
цигара
,
од
који
се
неки
још
и
сада
димити
.
—
Шта
ви
јесам
?
...
Шта
јесам
?
—
болно
застењати
Мелентије
и
с
натега
подигнути
свијећа
,
који
јесам
још
и
на
под
горјети
.
—
зар
тако
ваљати
?
—
тако
,
—
презриво
одговорити
Јањићије
.
—
невјерник
требати
воштаница
утјеривати
памет
у
глава
.
неки
тихо
закуцати
на
врата
и
некако
плашљиво
прихватити
за
штекавица
.
—
Ко
јесам
?
—
запитати
Прокопије
брзо
поправљати
искушљан
мантија
,
на
који
се
,
као
на
ускршњи
јаје
,
полако
смрзавати
шара
од
восак
,
што
јесам
мало
пријести
накапати
са
свијећа
.
—
игуман
!
—
шапнути
Мелентије
погурити
се
.
—
Ко
јесам
?
узак
,
напукнут
канат
отворити
се
шкрипити
и
јајаст
глава
нечији
,
до
обрва
утонути
у
излињао
шубара
,
промолити
се
иза
он
.
грахораст
,
лукав
очи
,
који
јесам
некако
као
по
зејтин
пливати
,
зауставити
се
на
Прокопије
.
—
Смије
ли
се
тамо
?
—
запитати
понизно
,
улагивати
се
.
Прокопије
,
задовољан
што
баш
он
питати
,
што
он
држати
за
стар
,
можда
и
за
игуман
,
испрсити
се
мало
.
намргодити
се
и
надути
запитати
:
—
Ко
јесам
ти
?
—
ја
јесам
Јеврем
.
—
какав
Јеврем
?
—
Јеврем
,
који
жети
да
постати
Јеремија
,
брат
ваш
испосник
.
—
не
ругати
се
,
пасји
синути
,
него
улазити
и
казати
шта
тражити
,
—
окосити
се
љутит
Јањићије
и
,
зграбити
он
иза
врата
за
закопчан
јак
од
кошуља
,
увући
у
соб
.
—
Шта
хтети
?
—
Хоћу
да
се
закалуђерити
.
—
ти
?
...
Прокопије
,
љутнути
се
што
се
Јањићије
умијешати
и
тај
он
снизити
у
очи
придошлица
,
приступити
и
питом
запитати
:
—
Збориш
ли
озбиљно
?
—
озбиљно
.
Одговарајући
,
Јеврем
никако
јесам
моћи
да
гледати
у
очи
питач
.
лукав
,
испод
ока
,
мјерити
јесам
час
Јањићијев
нос
и
широк
он
појас
,
окићен
дршка
од
нож
,
што
јесам
провиривати
испод
раздрљен
мантија
,
час
Мелентијев
рука
,
који
јесам
непрестано
разврставати
разбацан
трава
,
час
мало
прозорче
,
у
који
се
огледати
читав
тијесан
ћелија
са
воштаница
на
стар
сто
и
са
нејасан
силуета
калуђер
унаоколо
.
—
А
знати
ли
ти
,
јадан
не
бити
,
сав
тегоба
,
који
ти
у
овај
живот
чекати
?
—
запитати
Прокопије
,
хватати
он
са
два
од
духан
пожутјети
прст
за
брада
.
—
Знаш
ли
,
да
јесам
овај
као
неки
тамница
?
—
ја
се
тегоба
не
бојити
,
—
безбрижно
одговорити
Јеврем
и
узвити
раме
.
—
А
не
бојити
се
ни
тамница
.
—
А
знати
ли
да
ти
јесам
боље
орати
и
копати
него
се
овдје
сахрањивати
?
кад
орати
и
копати
,
радостан
јесам
,
надати
се
плод
,
док
овдје
...
шта
се
имати
радовати
и
надати
?
...
Јеврем
погледати
у
воштаница
и
осмјехнути
се
.
неки
неодољив
жеља
повући
он
да
јесам
,
из
потаја
,
утрнути
и
да
згазити
онај
Мелентијев
трава
.
—
Мен
јесам
срце
довести
у
манастир
,
—
рећи
напосљетку
,
након
дуг
почивка
,
опет
се
улагивати
.
-
примјерити
божји
угодник
!
—
не
лаж
,
пасјевина
,
и
не
спомињати
божји
угодник
без
невоља
,
—
креснути
Јањићије
изненада
и
немилосрдан
он
гурнути
у
ребро
.
—
Кажи
:
беспослен
јесам
па
јесам
доћи
амо
,
да
се
за
неки
вријеме
склонити
и
прехранити
.
—
Хихихи
!
—
засмијати
се
Јеврем
пригушено
и
,
увлачити
глава
међу
раме
,
бржебоље
поклопити
уста
шака
.
—
Хихихи
...
—
погодити
јесам
,
а
?
—
задовољно
запитати
Јањићије
и
подругљиво
погледати
на
Прокопије
.
—
Хихихи
!
...
једнако
се
смијући
Јеврем
зањијати
глава
и
поћи
.
—
видити
да
ви
не
моћи
преварити
,
—
избацити
развучено
,
стискати
зуб
.
—
збогом
.
Јањићије
он
препријечити
пут
,
зауставити
он
.
—
Поштен
јесам
,
чим
јесам
одмах
признати
,
—
рећи
мирно
и
достојанствено
,
тон
моћан
заштитник
.
—
Остат
хтети
овдје
!
—
не
моћи
остати
,
—
опет
се
умијешати
Прокопије
,
у
жеља
да
макар
како
остати
побједилац
и
да
он
бар
Јеврем
запамтити
као
човјек
,
чији
се
ријеч
слушати
и
уважавати
.
—
не
хтети
дозволити
игуман
.
Јањићије
он
пресјећи
:
—
игуман
јесам
заврзан
ко
и
ти
...
не
хтети
он
ни
питати
.
—
Мораш
.
—
не
морати
.
па
се
окренути
Јеврем
и
заповједнички
подвикнути
:
—
за
ја
!
ИИ
.
Уставши
раније
,
Јеврем
се
извући
из
ћелија
полако
,
опрезно
,
старати
се
да
не
пробудити
Јањићије
,
који
јесам
збити
и
згрчити
,
на
кратак
кревет
,
са
дубоко
увучен
глава
под
јастук
уједначено
хркати
и
шиштати
,
да
се
чинити
као
да
неко
недалеко
свирати
у
старински
оргуље
.
кренути
према
манастирски
чесма
.
из
кадифаст
маховина
и
млад
бршљан
превучен
зид
избијати
јесам
,
поред
велик
авлијски
капија
,
два
дуг
воден
језик
,
у
широк
,
блистав
млаз
,
који
се
,
дробити
се
и
пјенушити
према
сунце
,
прелијевати
у
сав
седам
дугин
бој
.
у
мек
,
успављив
музика
вод
,
који
се
отакати
,
учинити
он
се
као
да
однекуда
одјекнути
и
звонак
глас
Прокопијев
...
застати
...
ослухнути
...
—
он
јесам
!
—
прошаптати
тихо
.
и
упутити
се
мали
,
неугледан
црквица
.
некако
покуњено
,
постидити
шћућурити
се
она
,
старати
и
оронути
,
на
средина
авлија
,
са
мрк
,
мермеран
шубара
,
изнад
камени
врата
,
који
она
замјењивати
звоник
и
са
сакат
и
искривљен
крст
на
она
,
који
јесам
,
како
се
чинити
,
некада
бити
посребрити
,
а
сад
се
оголити
црнити
као
преломљен
и
сасушен
грана
.
прислонити
се
на
врата
,
уз
хладан
побојати
,
ишаран
име
беспослен
дјечурлија
и
још
беспослен
посјетилац
.
повирити
унутра
.
кроз
растворен
двери
на
полутруо
иконостас
,
окићен
кљаст
и
убог
светитељ
,
—
који
се
још
једва
моћи
распознат
остатак
хаљина
,
очи
,
рука
или
нога
,
—
кроз
мирисав
дим
тамјан
,
што
се
повијати
између
два
жмирав
кандило
,
опазити
Прокопије
.
наднијети
се
над
частан
трапез
па
,
у
исти
мах
,
и
служити
и
свађати
се
са
послужитељ
Васа
:
—
о
благорастворенији
воздухов
,
о
изобилији
плодов
земни
...
а
што
ја
јесам
боље
распалити
кадионица
,
срећа
ти
се
окаменити
...
и
времењех
миран
,
господа
помолимсја
...
—
распалити
јесам
колико
се
моћи
...
господа
помиловати
!
—
отпијевати
Васа
стршити
изнад
нахерен
налоњ
,
висок
и
сух
као
Јован
пустињак
.
Јеврем
се
на
прст
прокрасти
у
црква
.
застати
у
дно
,
подупријевши
рамени
прљав
зид
,
низ
који
се
са
влажан
,
потпуклог
свод
непрестано
циједити
вод
.
Обазрије
се
на
сав
страна
,
да
видити
:
имати
ли
још
ко
од
богомољац
?
нигдје
ники
.
затим
се
лагано
спустити
на
десни
кољено
и
желити
да
обратити
на
себе
пажња
отац
Прокопије
почети
се
на
глас
молити
бог
...
—
Presvjatuju
,
prečistuju
,
preblagoslovenuju
,
slavnuju
vladičica
naš
i
prisnodjevu
Mari
...
А
рашта
ти
тако
уранити
?
—
запитати
Прокопије
оштро
,
гледати
он
иза
растворен
књига
.
—
...
so
vsjemi
svjatimi
pomjanuvše
sam
sebe
...
да
ти
јесам
Јањићије
,
рука
он
усахнути
,
послати
да
ја
подражити
?
...
i
drug
druga
i
ves
život
naš
Hrista
bog
predadim
...
—
Tebje
gospoda
!
...
ето
игуман
!
—
запјевати
Васа
јаче
,
па
се
намах
уозбиљити
и
дубоко
се
наклањати
према
икона
почети
се
крстити
.
—
игуман
!
—
прошаптати
Јеврем
некако
уплашено
,
бржебоље
клекнути
на
оба
кољено
.
смирено
скрстити
и
рука
на
прса
.
—
игуман
!
...
гдје
јесам
?
...
Мален
,
погрбљен
старчић
,
поклопити
дубок
камилавка
,
огрнути
у
мантија
,
који
јесам
рукав
падати
мимо
кољено
,
ситан
,
убрзан
ход
пријећи
преко
црквица
,
опирати
се
о
дебео
штап
са
сребрн
јабука
при
врх
.
зауставити
се
близу
налоњ
.
Прекрсти
се
два
три
пут
,
исправити
се
мало
и
,
жмиркати
,
погледати
унаоколо
.
Јеврем
јесам
тек
сада
моћи
да
он
загледати
готово
младићски
свјеж
,
румен
лице
,
обрубити
широк
сијед
брада
,
кроз
који
он
на
прса
погдјегдје
провиривати
крај
позлаћен
крста
као
рог
мјесечев
кроз
снијег
засут
јелик
.
испод
голем
бијел
обрва
ситан
очи
живо
јесам
прелијетати
с
предмет
на
предмет
.
када
склизнути
преко
Јеврем
,
чисто
он
подићи
трнак
.
Још
се
више
упреподобити
и
сав
се
чешће
почети
крстити
:
—
ха
,
помоћи
,
Божа
!
...
не
пустити
ја
,
Божа
!
...
Пошто
се
служба
свршити
,
игуман
приступити
Прокопије
.
Снажно
звецкати
бројаница
,
који
јесам
пребирати
међу
прст
и
лупкати
штап
о
мермеран
под
,
нешто
он
прекоравати
.
Јеврем
,
и
ако
бити
наћулити
уш
,
никако
јесам
моћи
чути
,
о
шта
разговарати
.
само
јесам
видити
,
како
отац
Прокопије
невјешто
шепртљити
,
непрестано
погледати
у
свод
црквен
и
десни
рука
приносити
прса
,
док
се
игуман
сав
више
жестити
и
сав
јаче
звечати
бројаница
.
—
пропасти
јесам
,
—
помислити
,
кад
се
игуман
окренути
према
он
и
оштар
он
поглед
премјерити
свега
.
—
Истјерат
хтети
ја
...
па
онако
клечати
пружити
се
по
тле
и
брзо
дохватити
један
крај
игуманов
мантија
почети
јесам
цјеливати
.
—
но
шта
јесам
?
...
Шта
ти
јесам
?
...
—
запитати
зачуђен
игуман
и
мало
одступити
.
—
Ко
јесам
ти
,
момак
?
—
допустити
...
допустити
да
се
наљубити
одежда
светитељски
,
—
завапити
Јеврем
,
пузати
и
увијати
се
као
црв
.
—
не
окренути
лице
твој
,
отац
свет
,
од
ја
грјешник
!
игуман
,
лукав
и
неповјерљив
,
лако
он
одгурнути
штап
и
строго
запитати
:
—
Шта
желити
?
...
Кажи
!
—
Желим
да
ја
пустити
да
читав
вијек
љубити
ваш
стопа
,
—
одговорити
Јеврем
некако
утањити
.
—
То
јесам
узгред
...
А
главно
шта
јесам
?
...
рећи
!
—
немилостан
осјећи
игуман
,
мргодити
се
.
—
но
?
Јеврем
скочити
,
исправити
се
.
стрести
прашина
са
кољено
и
рећи
мирније
:
—
Хоћу
у
калуђер
!
игуман
се
лукав
осмјехнути
,
скупити
бројаница
у
шака
и
размислити
мало
прогунђати
:
—
Пођи
за
ја
!
на
средина
авлија
као
да
се
присјетити
нешта
и
зауставити
се
опет
.
—
А
оклен
јесам
?
—
запитати
некако
небрижно
и
почети
штап
по
пијесак
да
веза
звијезда
са
полумјесец
.
—
из
далек
сам
,
свет
отац
,
—
убрзати
Јеврем
живо
,
бојити
се
да
он
не
упасти
у
ријеч
и
да
не
почети
питати
подробан
.
—
Сироче
остати
,
без
отац
,
без
мати
...
милостив
ја
људи
отхранити
...
они
ја
слати
у
школа
...
знати
читати
сав
молитва
,
отпјевати
читав
јутрење
и
летурђија
...
Учитељи
ја
вазда
хвалити
и
хтјети
да
ја
слати
на
висок
школа
...
писати
за
ја
некакав
руски
кнез
,
и
он
ја
звати
у
Русија
...
„
Син
немати
,
син
да
ја
бити
“
,
писати
јесам
...
опазити
,
како
се
игуман
мргодити
и
намигивати
десни
ока
,
па
као
да
и
јесам
осјетити
,
како
јесам
претјерати
.
Бржебоље
саставити
рука
на
прса
и
преклонити
глава
.
—
А
ја
једнако
срце
вући
у
манастир
,
—
отегнути
преподобан
.
—
Хоћу
живот
да
провести
у
пост
и
у
молитва
...
Још
кад
јесам
чути
за
ви
,
свет
отац
,
и
за
ваш
добростив
срце
,
тај
ја
се
жеља
учетверостручити
...
савити
ја
се
око
срце
,
па
она
одољети
не
моћи
.
ако
ја
не
примити
,
не
остајати
ја
друго
него
да
скочити
у
вод
...
игуман
се
осмјехнути
подругљиво
,
па
одигнути
штап
изнад
глава
и
сребрен
јабука
куцнути
он
по
чела
.
—
препрести
јесам
,
тај
видити
,
-
рећи
отезати
,
—
а
зато
хтети
ти
и
примити
...
такав
ја
каткад
требати
...
не
хтети
тај
сад
закалуђерити
,
јер
се
тај
не
моћи
,
али
хтети
бити
искушеник
...
Пристајеш
?
...
—
пристајати
на
сав
,
свет
отац
,
какогод
ви
одредити
,
—
дочекати
Јеврем
одушевљено
па
опет
притрчати
да
он
пољубити
мантија
.
—
и
на
сав
јесам
ви
захвалан
.
—
Само
...
игуман
поглед
на
сав
страна
:
не
слушати
ли
она
когод
?
ухватити
Јеврем
за
рука
и
рећи
мекше
:
—
не
смијеш
се
много
дружити
с
калуђер
...
јесам
добар
...
Нарочито
моћи
са
Јањићије
,
јер
јесам
тај
бунтовник
и
кавгаџија
...
—
јесам
...
бунтовник
јесам
и
кавгаџија
.
тај
јесам
одмах
опазити
,
—
потврдити
Јеврем
,
у
жеља
да
он
се
што
боље
додворити
.
игуман
,
вребати
као
јастријеб
наоколо
,
опазити
како
омален
сељак
,
са
дугачак
млат
преко
раме
,
гегати
се
мина
поред
капија
.
носити
јесам
у
рука
,
на
завијен
врбов
шипчица
нанизати
,
три
велик
риба
,
који
се
мокрити
љуска
попут
растопљен
сребро
бјеласати
према
сунце
.
Бржебоље
прекинути
разговор
и
добацити
узгред
:
—
@card@
тај
хтети
други
пут
говорити
,
—
хитно
се
одмакнути
и
отићи
да
стигнути
сељак
и
да
погађати
риба
.
Јеврем
,
остати
јесам
на
авлија
,
одахнути
.
разговор
с
игуман
бити
он
заморити
и
нимало
он
пријатно
не
бити
бити
,
кад
бити
он
наскоро
наставити
.
зато
заобићи
око
црква
и
кроз
тијесан
капиџик
с
противан
страна
проћи
у
чувен
гај
манастирски
.
обрастао
млада
,
поткресан
храстовина
и
шатораст
бор
,
у
чији
се
круна
погонити
и
чаврљати
читав
јат
врабац
,
спуштати
се
он
до
велик
пољана
,
одјевен
у
расцвјетан
мак
,
који
се
црвенити
и
пушити
као
голем
разбојиште
,
попрскати
врео
и
свјеж
крв
.
узак
и
тијесан
стаза
,
оивичити
запрашен
трава
,
вијугати
се
попут
црнокруг
испод
дрвеће
и
као
да
се
обмотавати
око
расијан
калуђерски
гроб
,
зарастао
у
коприва
и
одавно
заборављен
.
на
искривљен
крст
њихов
,
увијен
у
мек
ладолеж
и
оштар
мрежа
купинов
,
јесам
се
више
ни
натпис
моћи
читати
.
—
Божа
,
колико
ли
јесам
она
погубити
!
—
шапнути
,
вадити
из
џеп
овелик
лисичији
реп
,
који
он
служити
мјесто
четка
,
и
отресати
он
прашина
са
рукав
.
—
и
колико
хтети
она
још
доћи
на
ред
!
...
Нешто
црно
,
протегнути
промакнути
иза
манастирски
појата
,
који
се
једва
назирати
кроз
чворугав
храстов
стабло
.
изгубити
се
у
ред
бор
,
што
се
згуснути
у
страна
и
руменкаст
врх
клањати
се
према
сунце
,
па
се
опет
појавити
испод
крив
јасен
,
огрнут
плашт
бршљан
.
упутити
се
гроб
.
Јеврем
познати
Мелентије
.
изморен
и
блијед
,
са
жућкаст
пјега
на
лице
и
модар
прстен
испод
очи
ићи
јесам
смјерно
,
погружено
.
у
један
рука
држати
отргнут
влат
незрео
жито
,
а
у
други
омањи
књига
,
који
јесам
дебео
корица
одавно
изгубити
бој
и
по
средина
бити
преломити
.
—
Добра
јутро
,
отац
Мелентије
,
—
јавити
се
Јеврем
понизно
,
снимати
шубара
са
глава
и
дубоко
се
клањати
.
—
јесам
ли
добро
спавати
?
Мелентије
се
,
изненадити
,
тргнути
.
Чинило
се
јесам
да
он
овај
ненадан
сусрет
не
бити
повољан
.
на
поздрав
не
одговорити
ништа
.
само
измахнути
глава
и
хтјети
да
поћи
даље
.
па
се
поново
зауставити
и
,
не
гледати
он
у
лице
,
тихо
запитати
Јеврем
:
—
јесам
ли
истина
да
сладак
папрат
лијечити
сав
болест
?
—
А
ђаво
бити
он
знати
,
—
одговорити
Јеврем
мирно
,
забацив
рука
на
леђа
.
—
никад
јесам
кушати
,
јер
и
не
памтити
да
јесам
бити
болестан
.
—
никада
?
—
ни
дан
.
—
благо
ти
!
Погледавши
он
опет
запитати
:
—
сигурно
тај
отац
јесам
бити
пијаница
?
—
бог
да
он
духати
простити
,
никад
се
готово
јесам
ни
тријезнити
,
—
отповрнути
Јеврем
као
преко
воља
.
—
А
мати
?
—
мрзити
јесам
и
вино
и
ракија
.
само
јесам
испијати
кахва
и
пушити
као
Турчин
.
—
хм
...
Мелентије
се
замислити
и
као
да
рачунати
нешто
.
—
А
никад
ти
јесам
давати
да
пити
вод
са
укухан
вријесак
и
кадуља
?
—
никада
.
—
и
опет
јесам
здрав
?
мутан
очи
његов
некако
пакосно
сијевнути
.
приступити
Јеврем
и
,
подрхтавати
,
ошинути
он
преломљен
влатом
по
зарумењен
образ
.
—
Рашта
јесам
ти
здрав
,
рашта
јесам
Прокопије
здрав
?
и
Јањићије
и
игуман
!
...
сав
здравити
,
а
ја
болестан
!
—
узвикнути
ватрен
,
а
глас
он
шкрипити
,
цвилити
некако
сухо
,
жалостивно
.
—
какав
јесам
тај
правда
?
...
Божја
или
ђавољи
?
...
Рашта
јесам
тај
?
...
Рашта
?
...
сав
се
скупити
,
најежити
се
.
Лака
,
провидан
румен
разлити
он
се
преко
пјегав
образ
;
модар
жила
један
испријечити
се
преко
чела
,
између
обрва
;
поблиједјети
усна
грчевито
се
трзати
.
—
Рашта
се
тражити
баш
мој
смрт
?
—
наставити
жесток
,
задихан
,
као
да
се
обрачунавати
са
човјек
,
који
он
јесам
много
напакостити
.
—
Шта
јесам
ја
ко
скривити
?
Шта
јесам
ко
учинити
?
...
млад
,
зелен
да
се
скрхати
и
посрнути
међ
овај
пуст
гроб
,
гдје
се
толики
срушити
тек
под
бремен
година
?
...
да
ја
црв
испити
очи
,
који
се
још
не
нагледати
љепота
овај
свијет
,
да
ја
расточити
тијело
,
који
ни
сазнати
јесам
за
сласт
живот
?
...
спустити
се
крај
један
гроб
и
,
чупкати
се
за
брада
и
махати
влатом
испред
очи
,
пркосно
,
као
раздражити
дијета
,
почети
бунцати
:
—
не
хтети
ни
умирати
!
...
не
хтети
!
...
не
хтети
!
...
не
хтети
!
...
—
и
моћи
,
брата
,
и
моћи
,
—
сухо
одговорити
Јеврем
,
лагано
се
измицати
од
он
као
од
суманит
.
—
Рашта
бити
умирати
прије
време
?
Мелентије
он
јесам
чути
.
он
јесам
и
даље
чупкати
брада
,
стиснут
шака
ударати
по
влажан
,
згњечен
трава
и
као
свађати
се
с
неки
,
шиштати
,
гунђати
,
кесити
труо
зуб
.
једва
се
умирити
,
лијено
се
подигнути
,
поткупити
мантија
под
пазухо
и
поћи
.
сударити
се
с
Јеврем
,
који
он
јесам
зачудити
посматрати
и
,
стрекнути
,
одступити
мало
...
и
као
да
се
тек
сада
сјетити
,
како
јесам
малочас
разговарати
с
он
.
некако
постидити
обор
глава
и
тихо
прошаптати
:
—
опростити
...
болестан
јесам
па
не
знати
ни
шта
говорити
ни
шта
радити
.
и
луд
јесам
,
чинити
ја
се
...
Чуда
ја
се
свакакав
привиђати
,
страшан
ја
сан
поход
...
бојити
се
ноћ
,
мрак
се
бојити
,
страховати
од
она
...
А
радовати
се
дан
и
сунце
ко
што
он
се
сваки
травка
радовати
...
Изиђем
да
он
се
нагледати
,
да
се
нагријати
,
да
ја
свјетлост
његов
растопити
црн
мисао
...
—
узети
ти
два
три
ока
вино
,
ударити
мало
уз
тамбура
и
запјевати
,
па
хтети
се
сам
разлетјети
,
—
добацити
Јеврем
,
кушати
да
он
развеселити
.
—
Чим
ја
снаћи
какав
невоља
,
одмах
запјевати
...
—
да
пјевати
?
...
ја
?
—
осмјехнути
се
Мелентије
болно
и
завртити
глава
.
—
Нипошто
!
...
—
Рашта
?
Мелентије
не
одговорити
.
Растворивши
књига
почети
превртати
восак
покапан
лист
и
као
тражити
нешто
.
Јеврем
се
измакнути
и
хтјети
да
поћи
.
он
он
ухватити
за
рукав
и
задржати
.
—
Стана
,
—
рећи
шапатом
и
унети
он
се
у
лице
,
задахнути
он
задах
лешина
који
трун
.
—
кад
јесам
ја
питати
,
требати
и
да
ти
испричати
.
Причао
јесам
сав
.
Зашто
бити
и
од
ти
крити
?
—
ако
јесам
дуг
прича
,
не
волити
слушати
,
—
осјећи
Јеврем
кратко
,
гадити
се
и
врпољити
.
—
Ништа
тако
не
мрзети
као
дуг
прича
.
—
јесам
дуг
.
јесам
,
—
убрзати
Мелентије
и
,
бојити
се
да
не
побјегне
,
ухватити
он
чвршће
.
—
и
интересантан
јесам
много
.
Јеврем
се
почети
мрштити
.
—
не
вјеровати
,
—
рећи
.
—
Бит
хтети
жалостив
,
а
ни
тај
не
волити
.
—
Слушај
!
узити
он
испод
рука
и
повести
међу
бор
,
гдје
се
,
кроз
бокораст
грање
,
који
јесам
мирисати
на
млад
смола
,
ломити
и
дробити
насртљив
млаз
сунчан
и
пливајући
,
клизити
по
некошен
трава
,
сакривати
се
у
она
.
—
бити
јесам
тај
пријести
неколико
година
,
док
јесам
бити
учитељ
у
један
село
.
не
хтети
да
казати
у
који
село
,
јер
тај
и
не
требати
.
моћи
само
,
онако
узгред
,
рећи
,
да
ја
јесам
у
он
бити
угодно
,
да
јесам
бити
потпуно
задовољан
.
у
стар
приземљуша
,
од
пруће
оплетен
,
облијепљен
земља
црвеница
а
покривен
нагњио
слама
,
—
сав
јесам
јесам
звати
школа
,
—
имати
јесам
свој
собица
,
који
,
вјеровати
ја
,
не
бити
промијенити
чак
ни
за
владичин
,
камоли
за
игуманов
ћелија
.
Комшилука
јесам
имати
.
само
,
на
неки
педесет
корачај
даљина
,
тонути
јесам
у
земља
кућа
сељак
Петар
Рађушића
.
он
јесам
уједно
бити
и
школски
послужитељ
,
а
његов
звонак
,
мушки
глас
,
нарочито
у
ноћ
,
често
ја
трзати
иза
сан
и
напомињати
ја
,
да
јесам
у
какав
пустиња
,
да
јесам
ипак
мед
људи
.
уз
Петар
јесам
још
живјети
жена
Станија
и
кћер
Јања
.
—
А
о
Јања
хтети
само
и
причати
,
—
упасти
Јеврем
,
—
Досјећам
се
.
Мелентије
потврдити
глава
.
—
Добра
јесам
цура
бити
,
—
уздахнути
,
—
никакав
љепотица
.
ни
кршан
ни
стасит
.
напротив
.
Мршава
,
блијед
,
ситан
,
са
траг
оспице
на
лице
и
са
неколико
капљати
зној
на
чела
,
који
као
да
никад
јесам
ни
отирати
...
увијек
јесам
,
као
дијета
какав
,
пристајати
за
отац
или
за
мати
.
ићи
за
она
,
газити
и
вјечито
полупромукао
глас
пјевушити
понеки
пјесмица
или
кикотати
прича
покакву
прича
весео
,
несташан
.
и
као
да
ни
отац
ни
мати
јесам
моћи
ништа
ни
радити
,
ако
она
јесам
бити
близу
,
ако
јесам
јесам
чути
.
једампут
,
сјећати
се
,
дозвати
јесам
бити
Петар
,
да
изнети
клупа
из
разред
и
да
очистити
под
.
Дошао
јесам
одмах
суморан
и
ћутљив
као
вазда
,
и
подвести
уста
чађав
марама
прихватити
за
посао
.
са
велик
мука
и
натега
,
застајати
,
гунђати
и
проклињати
изнијети
јесам
један
клупа
,
други
.
кад
се
вратити
по
трећи
и
одигнути
јесам
,
изненада
јесам
одбацити
и
опсовати
нешто
.
„
не
моћи
се
овако
“
,
окресати
сухо
.
„
зовнути
хтети
Јања
да
помоћи
“
.
и
отићи
по
она
и
довести
јесам
.
Чим
закорачити
у
соб
,
поћи
и
она
према
клупа
,
да
узети
који
,
да
понети
.
он
одбити
.
„
Знаш
ти
твој
посо
“
,
рећи
некако
опор
и
указати
она
да
стати
крај
врата
.
затим
,
чим
она
запјевати
,
прекрсти
се
,
загрнути
рукав
и
полегнути
на
посао
.
за
тила
час
изнети
сав
клупа
.
уза
и
метла
и
очист
соб
,
опрати
јесам
,
а
да
више
ни
починути
ни
хукнути
јесам
.
Свршивши
уза
јесам
за
рука
и
,
отирати
зној
широк
рукав
од
кошуља
,
отићи
готово
каскати
.
и
мазити
јесам
обојити
непрестано
.
Петар
се
,
додуше
,
чувати
да
се
тај
не
опазити
,
—
како
он
не
бити
прозвати
женскиња
,
—
ти
се
чешће
и
обрецивати
и
тобоже
корити
јесам
.
А
вазда
јесам
куповати
нов
одијело
,
накит
,
колач
,
шећерлема
.
сваки
зарађен
пар
трошити
на
она
.
и
ништа
он
јесам
толико
радовати
,
колико
кад
бити
јесам
когод
похвалити
.
„
немати
боље
дјевојка
од
Јања
“
,
говорити
јесам
каткада
,
пажљиво
он
посматрати
испод
ока
.
„
онаки
душа
још
само
анђео
моћи
имати
...
“
„
не
знати
јесам
ти
,
господин
.
хунцут
јесам
она
“
,
одговарати
он
,
смјешкати
се
и
трљати
длан
о
бедра
.
„
јесам
она
ко
што
се
чинити
...
“
„
ја
јесам
јесам
добро
упознати
.
не
моћи
јесам
скудити
“
,
опет
бити
ја
,
жељан
да
он
навести
на
опширан
разговор
о
она
.
„
Ништа
боље
од
она
!
“
„
да
бог
да
“
,
чинити
се
он
као
да
не
вјеровати
и
вртити
глава
.
А
тај
читав
дан
само
ја
у
очи
гледати
.
као
да
погађати
жеља
пријести
него
она
споменути
.
немати
,
чинити
се
,
заповијест
,
који
тада
не
бити
послушати
.
два
или
три
пут
,
кад
јесам
ићи
у
варош
,
купити
бити
понеки
ситница
,
—
цвијет
,
огледалце
,
чешаљ
,
—
за
Јања
и
предавати
Петар
да
однети
.
ко
љутити
се
,
корити
ја
,
грдити
она
и
називати
хунцут
,
а
ипак
јесам
,
као
разбојник
плијен
,
са
раширен
зјеница
,
у
чудан
журба
грабити
дар
,
гурати
он
у
њедра
,
носити
.
сјутрадан
добијати
јесам
већ
од
он
,
као
уздарје
,
сир
,
млијеко
,
кајмак
.
Јеврем
,
прислањати
се
уз
стабло
,
затрести
један
борић
и
поплашити
читав
чета
врабац
некако
пакосно
избацити
:
—
А
она
ти
се
ништа
јесам
одужити
?
не
ваљати
!
—
она
се
,
чим
јесам
први
дар
примити
,
почети
некако
уклањати
испред
ја
,
сакривати
се
,
—
тихо
одговорити
Мелентије
.
—
у
школа
јесам
више
ни
долазити
,
кад
год
јесам
бити
у
она
.
Чим
бити
се
сусрести
у
пут
,
заклањати
се
за
очев
или
за
материн
рам
,
сакривати
лице
рукав
или
прекривати
;
ако
јесам
јесам
затећи
на
ливада
,
сакривати
се
међу
стог
,
увлачити
у
жито
...
Међутим
,
кад
год
јесам
бити
у
школа
,
чамити
јесам
,
с
мати
заједно
,
у
она
и
нешто
уређивати
,
распремати
.
и
соб
свој
затјецати
јесам
уређен
.
Прашина
свуда
почистити
,
сто
и
столица
истрти
,
огледало
искитити
свјеж
грана
рузмарин
или
јоргован
.
Чаршафи
на
кревет
мирисати
јесам
чистина
;
рубља
у
ормар
увијек
бити
угладити
,
чарапа
потплести
или
окрпити
.
—
охо
!
Баш
као
прав
домаћица
!
—
ненадно
упасти
Јеврем
и
ни
јесам
не
знати
рашта
,
гласно
се
засмијати
.
Мелентије
он
пријекорно
погледати
.
ухватити
се
за
брада
и
почети
јесам
гладити
.
затим
окренути
длан
према
сунце
и
гледати
како
се
заруменити
,
као
да
погађати
:
јесам
ли
данас
провидан
,
него
јесам
бити
јуче
?
...
Јеврем
он
позвати
,
да
наставити
прича
.
он
се
не
одазвати
.
Напошљетку
малаксати
опустити
рука
и
као
за
се
прошаптати
:
—
сав
танак
...
танак
...
танак
...
—
зар
јесам
свршити
прича
?
—
запитати
Јеврем
зачудити
,
а
већ
постати
нестрпљив
:
—
шта
ли
јесам
даље
бити
?
—
Причу
?
...
какав
?
—
отегнути
Мелентије
расијано
,
гледати
некуда
изнад
себе
,
у
преплетен
грање
.
затим
,
као
присјетити
се
,
запитати
брже
:
—
А
гдје
јесам
стати
?
...
па
лијено
узмахнути
глава
и
опет
наставити
:
—
А
што
да
причати
о
ситница
?
...
ти
тај
и
не
интересовати
.
боље
одмах
да
пријећи
на
главно
и
да
ти
казати
,
да
се
,
након
неколик
мјесец
,
разбољети
...
јесам
,
разбољети
се
...
неки
десетак-петнаест
дан
Петар
никако
јесам
ни
долазити
у
школ
;
на
мој
порука
јесам
отпоручивати
ништа
.
видити
јесам
он
само
како
се
,
два
или
три
пут
,
као
лопов
какав
прокрасти
у
школски
башта
,
устргнути
неколик
руж
и
безобзирце
трчати
,
бјежати
натраг
.
на
мој
прозор
јесам
хтјети
ни
погледати
,
ни
осврнути
се
...
ни
јесам
не
знати
због
шта
али
,
и
ако
ја
нешто
вући
,
да
он
зовнути
и
припитати
,
јесам
он
се
смјети
јавити
ни
упитати
.
један
вече
,
касно
,
уљести
ја
у
соб
.
необријан
,
запуштен
,
суморан
.
застати
покрај
врата
,
скинути
подеран
капа
и
кушљати
јесам
,
погледати
ја
.
заустити
да
проговорити
нешто
,
да
запитати
...
и
стати
...
погледати
ја
још
једном
некако
постидити
,
поплашити
,
отегнути
врат
као
да
гутати
пљувачка
...
па
се
лијено
окренути
и
изаћи
из
соб
.
отићи
.
„
Петар
,
шта
ти
јесам
?
“
гласно
повикнути
за
он
и
поћи
да
он
стигнути
,
зауставити
.
одмахнути
рука
,
не
осврнути
се
.
Умаче
.
у
јутро
доћи
опет
.
изморен
,
јадан
.
Држи
у
рука
неколик
узабран
руж
,
још
пун
роса
,
стискати
она
на
прса
и
,
гледати
преда
себе
,
ћутети
.
„
Шта
јесам
,
Петар
?
...
како
јесам
Јања
?
“
„
зло
“
,
јекнути
он
тупо
,
пригушено
.
„
не
ићи
на
боље
?
“
Ружа
он
испасти
из
рука
.
окренути
се
према
зид
и
на
сила
ушмркивати
мукло
одговорити
:
„
при
крај
јесам
“
...
поклопити
образ
длан
,
почети
трљати
нос
и
брзо
се
окренути
да
опет
јурнути
кроз
врата
.
Задржах
он
силом
.
„
Шта
јесам
?
...
ти
као
да
имати
нешто
да
ја
рећи
?
“
запитати
меко
,
соколити
он
.
„
Женски
посао
“
,
сухо
прогунђати
он
и
узвити
раме
.
„
ја
не
бити
,
али
Станија
“
...
опет
занијеми
.
„
Шта
хтети
Станија
?
“
запитати
јаче
,
купити
руж
са
под
и
састављати
она
у
кит
.
„
ја
хтети
учинити
све
,
што
моћи
“
.
„
стид
ја
казати
“
...
и
бленувши
у
таваница
,
пипкати
се
око
појас
нејасан
,
испрекидано
промуцати
:
„
Шта
хтети
?
...
несретан
отац
!
...
срце
родитељски
!
...
од
невоља
јесам
дошо
“
...
па
превући
рука
преко
чела
и
очајно
отегнути
:
„
Божа
мој
!
“
...
„
зар
јесам
ја
тако
рђав
човјек
,
те
се
чак
бојити
испоручити
ја
порука
Станијин
?
“
почети
он
прекоравати
,
рачунати
,
да
хтети
он
само
тако
моћи
натјерати
,
да
ја
се
повјерити
.
„
зар
тако
ваљати
,
Петар
?
“
...
„
знати
да
не
ваљати
...
знати
“
,
убрзати
он
снебивати
се
и
као
правдати
.
„
Али
овај
“
...
заломити
прст
и
погледати
ја
молити
.
„
не
замјерити
,
господин
,
што
болесница
трабуњати
...
сав
говорити
о
ти
,
само
о
ти
...
спомињати
некакав
соб
,
спремати
се
да
ићи
,
да
уредити
...
говорити
и
о
свадба
...
удати
хтети
се
,
казати
,
за
ти
и
...
сав
таки
трабунтије
!
...
и
пјевати
,
пјевати
о
сват
“
...
ухватити
се
за
џемадан
на
прса
као
да
хтети
он
растргати
.
јекнути
опет
:
„
срце
ја
раздријети
пјевати
овај
“
...
„
Што
ја
тај
јесам
пријести
рећи
?
“
прошаптати
тихо
и
узети
он
за
рука
као
дијета
повести
до
столица
.
„
ја
бити
она
се
јавити
,
послати
штогод
“
...
он
скупити
усна
и
намргодити
се
.
као
да
ја
јесам
вјеровати
.
„
како
хтети
?
...
тај
господин
,
па
да
ти
мучити
!
“
сухо
одговорити
.
„
јесам
знати
,
шта
хтети
од
јад
,
него
она
носити
руж
и
казивати
,
лагати
...
опростити
,
господин
,
ако
бог
знати
...
да
јесам
од
ти
“
...
Склопивши
рука
као
у
неки
занос
узвикнути
:
„
Божа
,
радост
њезин
!
...
смијех
!
...
суза
!
...
не
питати
!
“
...
па
опет
устати
,
преклонити
се
и
превити
као
гудало
.
„
звати
ти
,
звати
,
звати
“
...
застењати
...
„
и
молити
ти
се
ко
бог
да
она
отићи
...
свој
рука
да
она
предати
тај
руж
...
Ништа
више
!
...
ако
знати
шта
јесам
невоља
,
помоћи
!
...
моћи
да
отићи
на
онај
свијет
жељан
“
...
Снажно
ја
стиснути
за
рука
и
повући
себе
:
„
помоћи
!
...
помоћи
!
“
„
хајдемо
“
,
прекинути
он
узбуђен
,
облачити
капут
и
журити
врата
.
„
Брза
!
“
Мелентије
отпочинути
мало
.
погледати
Јеврем
,
који
он
нетренимице
слушати
и
почети
лакше
:
„
Петар
,
скинути
капа
и
наклањати
се
,
увести
ја
у
мрачан
,
мемљив
соб
.
мирис
узвариваних
трава
и
печен
кромпир
запахнути
ја
на
врата
.
циста
осјетити
,
како
малаксавати
.
савладати
се
некако
и
крочити
напријед
.
угледати
у
крај
,
испод
једноок
прозор
,
на
који
јесам
замјењивати
стакло
танк
,
провидан
кожа
,
ситан
,
згрчен
старица
,
како
се
наднијети
над
хрпа
дроњак
и
стегнути
,
држати
нешто
.
познати
Станија
.
Погледавши
боље
загледати
,
како
испод
онај
дроњак
вирити
мали
,
мршав
рука
,
који
јесам
Станија
принијети
свој
раздрљен
прса
и
загријавати
јесам
на
усалим
исушен
дојка
,
миловати
,
миловати
...
дакле
ту
јесам
Јања
!
...
Бржебоље
приступити
ближе
и
одигнути
ружити
готово
до
очи
,
назвати
бог
.
Станија
стрекнути
,
пренути
се
.
искривити
се
,
извити
и
уплашено
ја
погледати
,
као
да
хтјети
цикнути
.
у
исти
мах
између
дроњак
извирити
блијед
,
обвехла
глава
.
Чудно
засвијетлити
два
ситан
ока
и
познат
,
промукао
глас
зашиштати
:
„
казати
јесам
...
ево
он
,
мајка
!
“
...
Чим
јесам
се
сагео
и
опружити
рука
,
глава
се
бржебоље
сакрити
међу
дроњак
.
Танко
,
дјетињи
рука
,
као
сасушен
трска
,
дрхтати
кушати
да
се
одигнути
и
да
прихватити
руж
.
„
Ева
...
доћи
јесам
...
јесам
ли
ја
се
зажељети
,
Јања
?
“
...
„
хвала
“
,
зашуштати
дроњак
задовољно
,
трести
се
.
„
А
што
се
сакривати
?
...
-
Шта
ти
јесам
?
...
погледати
ја
“
,
замолити
приступати
ближе
и
покушавати
да
она
открити
глава
.
„
моћи
...
моћи
...
данас
јесам
још
ружан
“
,
као
да
изненада
заплакати
дроњак
.
„
моћи
“
...
јесам
дуго
сједио
.
Почео
јесам
да
причати
,
да
обећавати
,
лагати
;
кушати
да
јесам
изазвати
,
да
још
што
проговорити
.
узалуд
.
мјесто
одговор
дроњак
јесам
се
трести
сав
јак
и
мршав
рука
сав
грчевит
стезати
ружити
.
кад
кренути
,
Станија
се
пружити
по
под
,
обгрлити
ја
нога
и
нијемо
,
увијати
се
,
пољубити
у
напрашен
ципела
.
Петар
се
само
поклонити
и
кушљати
капа
у
рука
,
мукло
изговорити
:
„
хвала
“
...
Мелентије
забацити
кос
на
чела
и
исправити
се
.
ухватити
Јеврем
за
рам
и
некако
свечано
изговорити
:
—
ето
тај
дан
ја
јесам
се
вјерити
са
смрт
...
јесам
Јања
него
ја
сам
смрт
тада
завољети
и
ја
јесам
она
се
обећати
...
отада
знати
,
да
јесам
само
њезин
.
—
оставити
,
—
окосити
се
Јеврем
осорно
.
—
лудорија
!
—
не
вјеровати
?
...
ни
ти
не
вјеровати
?
—
избацити
Мелентије
узбуђено
,
узмицати
натрашке
.
—
сав
јесам
причати
и
ники
не
вјеровати
!
сав
мислити
,
да
јесам
измислити
прича
,
да
...
окренути
се
од
Јеврем
као
да
бити
да
поћи
и
опет
се
приповратити
.
Измахујући
књига
и
као
пријетити
узвикнути
јаче
:
—
ја
...
ја
...
видити
јесам
сјутрадан
и
како
јесам
носити
,
да
сахрана
.
видити
четворица
окисао
сељак
,
како
јесам
упртити
кратак
,
климав
носила
,
прекрити
црн
покров
и
ћутети
,
као
са
какав
украден
ствар
,
брзо
измицати
,
бјежати
...
ни
попасти
,
ни
ђак
,
ни
ники
више
јесам
бити
...
само
Петар
,
гологлав
,
распасан
,
мокар
,
спотицати
се
и
посртати
каскати
за
она
,
желити
да
она
сустигнути
.
А
киша
лити
по
он
;
лити
,
шибати
он
,
гонити
...
један
опанак
спасти
он
с
нога
и
остати
у
глиб
,
—
он
тај
и
не
осјетити
;
искајишан
појас
лепршати
око
он
као
рашчупан
крило
и
заплитати
он
се
за
нога
,
—
он
он
и
не
дохватити
...
само
што
каскати
,
каскати
и
спотицати
се
...
А
низ
улијепљен
кос
и
мрк
лице
циједити
се
вод
и
слијев
на
раскопчан
кошуља
и
гол
,
раздрљен
њедра
...
Мелентије
обор
глава
и
наставити
тише
:
—
увјерити
јесам
се
тада
,
да
ни
за
ја
немати
други
пут
,
него
да
ићи
за
она
...
за
она
!
...
она
ја
звати
и
не
да
да
лагати
...
кад
јесам
,
од
страх
и
привиђење
хтјети
побјећи
из
село
,
сакрити
се
,
—
пропљувати
јесам
крв
...
кад
јесам
,
у
варош
,
почети
пристајати
за
други
дјевојка
,
разбољети
јесам
се
и
једва
остати
у
живот
...
не
да
да
лагати
!
...
зато
јесам
и
доћи
овдје
,
да
као
калуђер
сачекати
суђен
дан
...
зато
и
не
моћи
запјевати
ни
отрести
се
црн
мисао
...
никада
!
—
Међер
ти
баш
јесам
при
чист
свијест
,
—
дочекати
Јеврем
меко
,
као
жалити
он
.
—
бог
неки
ти
се
смиловати
!
—
гдје
јесам
забога
?
—
изненада
повикати
Васа
клатити
се
на
свој
дугачак
нога
као
на
рђаво
намјештен
штула
.
—
сломити
се
тражити
ви
...
па
се
окренути
Мелентије
и
опоро
креснути
:
—
звати
ти
Игуманина
!
Мелентије
покупити
мантија
у
шака
и
пригрлити
књига
на
прса
заћи
према
манастир
.
Васа
,
погнути
се
мало
,
кренути
за
он
.
Дугачки
тур
од
турски
чакшире
,
сличан
раширен
метла
,
одмахивати
он
уједначено
час
на
десни
час
на
лијеви
страна
...
Јеврем
,
погледати
он
,
умало
не
праснути
у
смијех
.
и
по
неодољив
нагон
сеоски
беспосличар
,
који
јесам
од
дјетињство
навикнути
на
безазлен
шал
и
шегачење
с
други
,
одмах
се
одлучити
да
се
заиграти
мало
,
да
напакостити
Васа
.
брзо
се
опипати
око
појас
,
опипати
по
фермен
.
Нађа
прибадача
.
па
хитно
извући
лисичији
реп
из
џеп
,
—
свој
данашњи
четкица
,
—
причврстити
он
за
прибадача
.
Потрча
на
прст
за
Васа
и
пажљиво
,
да
не
бити
осјетити
,
прикачити
он
реп
за
тур
.
Стигоше
међу
калуђер
.
игуман
јесам
стајати
насред
авлија
,
опирати
се
о
штап
и
разлагати
нешто
оштро
,
енергичан
.
око
он
се
укипити
:
Прокопије
са
оборен
глава
и
са
увучен
рука
за
црн
појас
,
и
Јањићије
накострешити
,
суров
,
са
раскорачен
нога
и
раширен
лакат
као
да
хтети
неко
на
мегдан
звати
.
—
Ева
отац
Мелентије
!
—
некако
побједоносан
узвикнути
Васа
,
па
се
нагло
исправити
и
по
војнички
поздрав
сијед
игуман
.
—
једва
он
наћи
...
тај
час
отац
Јањићије
као
да
вриснути
.
Очи
он
засузити
,
лице
некако
помодрити
.
Поче
као
у
грч
одмахивати
рука
око
себе
и
кривити
се
.
црвенити
он
појас
заиграти
,
заиграти
...
Васа
се
,
у
чудо
,
неспретно
окренути
да
видити
:
шта
он
јесам
?
...
док
и
Прокопије
ударити
у
смијех
...
поклопити
велик
уста
оба
рука
,
зачепити
она
брада
,
а
раме
он
почети
одскакивати
као
да
хтети
се
истрзати
...
Васа
,
забленути
,
окренути
се
и
према
он
...
А
игуман
испустити
штап
на
земља
,
одигнути
рука
у
вис
,
завратити
глава
и
као
да
почети
цичати
,
звиждукати
.
осмјехнути
се
чак
и
Мелентије
,
стиснути
усна
.
сав
авлија
као
да
захрзати
у
необуздан
,
обијестан
смијех
.
Васа
,
раширив
рука
као
да
хтети
полетјети
,
почети
се
окретати
у
ковитлац
,
тражити
нешто
.
гледати
она
сав
разрогачен
очи
и
јесам
се
блесаво
смјешкати
и
као
питати
се
:
шта
јесам
овај
људи
?
—
реп
!
—
напошљетку
узвикнути
Јањићије
,
указивати
он
на
тур
и
превијати
се
.
—
реп
!
—
реп
!
...
—
задавити
потврда
и
Прокопије
кроз
згуснут
прст
и
упљуван
брада
.
—
реп
!
...
реп
!
...
реп
!
...
—
као
да
понављати
стотина
она
из
црква
,
из
земља
,
из
зид
авлијски
.
—
Женетина
!
—
узвикнути
Васа
раздражити
,
једва
се
досјетити
и
напипати
реп
.
—
она
се
заклети
да
хтети
ја
обрукати
!
бијесно
чупати
реп
на
ситан
комадић
упутити
се
кухиња
.
Прокопије
притрчати
да
прихватити
игуман
,
који
као
да
малаксавати
од
смијех
.
ИИИ
.
нескладан
и
тупо
звечати
мотика
,
ударати
у
неједнак
,
кратак
размак
о
тврд
,
сасушен
земља
.
врео
и
спаран
мирис
ударати
у
глава
,
кроз
сасушен
уста
хватати
за
грло
и
дава
,
загушивати
.
клизити
углачан
држаља
из
нажуљен
,
знојав
шака
.
дуг
,
искривудати
низ
погурен
тежак
,
као
мрк
караван
претоварен
коњ
,
лагано
се
мицати
,
угибати
,
не
застајати
,
не
почивати
,
а
изнад
замршен
и
напрашен
грива
као
растегнут
прамен
дим
треперити
рој
мушица
и
расипати
се
по
она
.
напријед
се
издвојити
буљубаша
,
крепко
,
стасит
момак
.
полегутити
се
мало
,
повити
по
држаља
и
,
измахивати
оштар
мотика
,
који
засјењивати
очи
одбљескивати
према
сунце
,
као
да
се
ругати
осталима
,
дражити
она
.
упрљан
,
знојав
кошуља
прионути
он
за
обао
раме
и
око
јак
ребро
,
на
мрк
,
једар
мишица
свијетао
се
капати
зној
.
он
нити
се
отирати
нити
отхукивати
.
само
измицати
,
грабити
напријед
,
свијесан
свој
снага
и
сав
срећан
,
што
јесам
и
други
моћи
показати
...
остати
се
упињати
да
много
не
изостати
за
он
.
соко
сам
себе
,
упињати
се
.
тек
понекад
ако
се
који
од
умор
или
од
завист
отети
понеки
псовка
...
разлијевати
се
сунце
по
она
.
Пек
,
пржити
црн
,
разголићен
врат
и
обнажен
прса
.
тврд
земља
одбијати
она
угријан
мотика
и
запахњивати
она
врео
јара
,
који
треперити
пред
очи
.
А
хитар
шева
један
,
пливати
изнад
она
у
бијел
висина
као
ситан
пјега
,
кликтати
она
,
јављати
се
,
поздрављати
.
—
Можете
ли
?
—
некако
подругљиво
питати
буљубаша
,
застајати
при
врх
виноград
и
опирати
се
на
мотика
.
—
сустати
ли
?
...
—
Можемо
,
моћи
,
—
готово
једногласно
одговарати
друг
и
,
пркосно
он
гледати
,
и
сам
застати
мало
да
зарђао
стругач
састругати
земља
с
мотика
или
да
пљунути
у
длан
.
—
не
хтети
ми
побјећи
!
—
ако
јесам
сустати
,
а
ви
починити
!
—
не
хтети
!
Пристиже
она
и
Прокопије
са
Јеврем
.
као
надзиратељ
манастирски
радник
он
јесам
морати
допирати
свуда
и
све
обилазити
:
и
виноград
,
и
њива
,
и
ливада
.
сав
он
сматрати
као
подесан
за
овај
послов
;
ники
јесам
знати
јефтин
погодити
тежак
нити
он
знати
натјерати
да
боље
и
пажљив
радити
.
он
јесам
водити
и
сав
рачун
за
њива
и
виноград
,
на
мали
,
неједнак
папирић
,
који
нитко
други
јесам
знати
прочитати
осим
он
.
само
,
на
велик
жалост
свој
,
никад
он
јесам
дати
новац
у
шака
.
неповјерљив
игуман
сам
јесам
радник
исплаћивати
и
,
сврх
сав
,
редовно
пребацивати
Прокопије
за
некакав
сувишан
издатак
,
макар
што
јесам
знати
да
се
никако
јесам
моћи
потрошити
мање
.
Дошавши
пред
тежак
назвати
она
бог
.
указати
Јеврем
на
хлад
под
трешња
,
у
страна
,
и
наредити
да
тамо
спустити
торба
,
у
који
јесам
бити
нешто
јестиво
и
ракија
.
па
се
прекрсти
према
исток
и
,
на
широко
размахнути
рука
,
збацити
са
себе
и
горњи
и
доњи
мантија
.
камилавка
одгурнути
нога
под
оближњи
трс
...
остати
у
кошуља
и
танак
,
искрпљен
чакшире
...
затим
прст
рашчешљати
брада
,
затрести
густ
перчин
,
који
се
разасути
низ
раме
и
,
узети
један
мотика
што
јесам
одбацити
лежати
у
страна
,
стати
према
буљубаша
.
—
Хајд
,
момак
,
да
се
ја
и
ти
огледати
!
—
рећи
весело
,
изазивачки
.
—
не
моћи
се
ја
с
ти
надметати
,
отац
,
—
некако
постидити
избацити
буљубаша
,
гледати
он
испод
ока
.
—
ти
бити
ја
мого
у
зуб
понијети
.
—
напријед
!
и
,
забацити
широк
рукав
до
на
раме
,
Прокопије
замахнути
мотика
.
ударити
у
земља
.
земља
као
да
застењати
,
јекнути
под
ударац
.
Мотика
се
зарити
дубоко
.
он
,
некако
побједоносан
,
узвикнути
,
сага
се
готово
до
тло
и
,
стегнув
шака
држаља
да
не
клизити
,
почети
ударати
бијесно
и
диваљ
...
Буљубаша
далеко
заостати
за
он
...
Погнувши
се
по
мотика
и
упињати
се
да
он
достигнути
,
испрекидано
избацити
:
—
богмити
ти
,
отац
,
огладнити
рад
!
...
охо
!
...
—
напријед
!
—
узвикнути
Прокопије
живље
,
а
сав
се
предати
посао
па
и
не
чути
,
што
он
се
говорити
.
Снажни
гуштеров
на
мишица
забрекнути
он
,
наједрати
,
кошуља
на
леђа
надувати
се
у
голем
мјехур
,
чакшире
на
кук
затегнути
да
попуцати
...
А
он
само
копати
,
копати
не
застајати
,
не
освртати
се
.
само
што
каткада
,
кад
он
мокар
кос
пасти
по
очи
или
он
бич
од
перчин
пошкакљати
по
врат
,
узмахнути
глава
или
она
одбацити
рука
.
опет
копати
,
копати
даље
.
један
крезуб
старчић
,
између
тежак
,
одбацити
мотика
од
себе
и
рећи
заморити
:
—
Кршна
ли
тежак
у
ти
обаталити
тај
ђавољи
мантија
,
пост
она
се
охладити
!
...
Мого
бити
десетеро
дјеца
исхрањивати
.
—
проклети
отац
!
—
застењати
Прокопије
и
застати
мало
.
—
Отрже
ја
од
посао
и
луд
млад
гурнути
у
калуђер
!
мислити
зар
да
хтети
постати
владика
!
...
бог
ја
створити
да
радити
,
живити
и
уживати
,
а
он
ја
закопати
у
мртав
кућа
,
у
ћелија
,
земља
он
кости
изметати
!
и
буљубаша
одбацити
мотика
.
извадити
иза
појас
дуг
,
подеран
марама
и
почети
отирати
зној
.
—
не
моћи
се
више
,
—
хукнути
.
—
не
моћи
се
више
,
—
одобрити
још
неки
и
погледати
на
сунце
да
видити
,
који
јесам
доба
.
—
да
се
одморити
.
Прокопије
се
исправити
,
протегнути
.
пуно
,
буцмаст
лице
чудно
се
руменило
према
сунце
,
очи
задовољно
сјактити
.
Између
неуређен
длака
провиривати
он
два
низа
јак
зуб
,
а
бјелина
она
јако
одударати
од
црн
развијорен
брада
и
накострешен
брк
.
дебео
доњи
усна
црвенити
се
испод
она
као
маков
цвијет
,
недавно
узабрати
.
поглед
по
сав
и
насмијати
се
.
затим
и
јесам
бацити
мотика
,
савијен
кажипрст
заструга
зној
са
чела
и
,
подбочити
се
рука
о
кук
,
упутити
се
гурав
трешња
,
гдје
јесам
у
хлад
почивати
Јеврем
.
—
слатко
ли
хтети
се
ручати
данас
!
—
избацити
дријешити
торба
и
вадити
овелик
боца
са
ракија
.
—
сваки
залогај
бит
хтети
мед
прелити
!
принети
грлић
уста
и
добро
повући
.
понудити
и
остати
.
па
,
прекрстивши
нога
,
сједе
на
земља
и
прихватити
за
хљеб
.
Облимице
почети
гутати
тврд
залогај
,
не
квасити
она
ни
људски
жвакати
.
—
немати
лијеп
молитва
од
рад
!
—
промумлати
весело
,
давити
се
залогај
,
а
ситан
мрва
падати
он
по
брада
и
низати
се
на
она
.
—
ни
након
Василијев
летурђија
,
што
се
отегнути
ко
гладан
година
,
не
јести
овако
...
ко
након
мотика
...
хој
,
хој
!
...
Старчић
се
лукав
осмјехнути
.
—
ни
Јањићијев
молитва
јесам
каткад
лош
,
—
рећи
отегнут
.
—
зар
и
Јањићије
имати
башка
молитва
?
—
запитати
Јеврем
ваљушкати
се
на
земља
и
зијевати
.
—
То
,
видити
,
јесам
знати
.
—
А
шта
ти
знати
?
—
окосити
се
старац
кочоперан
и
презриво
он
погледати
.
—
ти
јесам
још
млад
...
јесам
се
,
можебити
,
бити
ни
родити
,
кад
јесам
у
наш
село
живити
Аћим
Спремо
са
свој
Аница
.
Аћим
добар
душа
,
злато
од
човјек
,
а
она
злоја
и
језичак
...
ни
у
десет
јесам
село
онаки
бити
јесам
...
сваки
дан
он
ружити
,
бестимала
,
подгризати
он
живот
ко
што
црв
дрво
подгризати
...
ударити
јадник
на
сто
белај
с
она
!
залуд
молити
пријатељ
да
јесам
свјетовати
,
залуд
тражити
од
хоџа
запис
,
залуд
плаћати
игуман
да
држати
денија
.
Ништа
не
помагати
...
А
у
онај
доба
отац
Јањићије
баш
се
спремати
у
хајдук
,
па
како
бити
млад
и
бијесан
,
поручити
Аћим
да
он
послати
Аница
.
„
у
ја
“
казати
„
имати
један
дебео
молитва
,
па
ако
она
не
излијечити
,
ништа
излијечити
не
хтети
“
...
и
бог
дати
ти
се
Аница
преварити
и
доћи
у
Јањићијев
ћелија
.
криво
,
додуше
,
бити
игуман
и
љутити
се
што
хтети
,
мимо
обичај
,
женски
глава
у
калуђерски
ћелија
.
али
ко
јесам
смјети
отац
Јањићије
прекорити
,
кад
он
се
и
Турчин
бојати
ко
муња
?
...
и
Јањићије
лијепо
свезати
Аница
и
изнети
дебео
тољага
од
три
четири
ли
ока
.
тај
молитвати
тољага
данас
,
те
молитвати
сјутра
,
те
тако
сваки
јутро
наште
срце
за
осам
дан
.
Чуле
она
се
помагање
до
у
врх
планина
...
девети
дан
спремити
јесам
Аћим
миран
и
преподобан
.
„
Очитао
јесам
“
,
поручити
,
„
онај
дебео
.
Услишит
хтети
јесам
и
бог
и
Аница
“
...
отада
,
причати
,
јесам
бити
сретан
домаћин
од
Аћим
...
—
да
ја
имати
жена
,
па
макар
и
зло
бити
,
—
уздахнути
Прокопије
опљуцкивати
.
—
ех
,
брата
!
...
ех
проклети
отац
,
земља
он
кости
изметати
!
Јеврем
мешкољити
се
отегнути
:
—
дати
јесам
бог
,
пуно
јесам
сести
жена
!
сав
се
насмијати
.
Буљубаша
намигнути
старчић
и
овај
пријатељски
куцнути
Прокопије
по
раме
.
—
А
ти
ни
један
не
гледати
мрко
,
—
рећи
полушапат
.
Прокопије
,
у
забуна
,
подухват
брада
шака
и
постидити
поклопити
очи
она
.
затим
,
хихикајући
,
проциједити
кроз
зуб
:
—
А
шта
јесам
ја
?
...
зар
јесам
човјек
?
не
знати
,
како
бити
скренути
разговор
на
други
,
заискати
вод
.
Буљубаша
послушно
скочити
да
дохватити
жбан
.
али
он
нешто
претегнути
.
затетурати
као
пијан
,
преметнути
се
преко
старчић
и
,
љоснути
ничице
,
ударити
чела
о
земља
.
док
јесам
сједио
и
разговарати
,
Јеврем
он
,
кришом
,
свести
конопац
нога
за
стабло
трешњев
и
тај
он
оборити
...
настати
свађа
,
препирање
.
Буљубаша
,
посрамљен
и
увријеђен
,
црвен
,
биједити
све
унаоколо
,
један
по
један
,
и
пријетити
стиснут
шака
.
остати
,
злурадо
се
смијући
и
гуркати
се
међусобно
,
правдати
се
и
преклињати
да
јесам
крив
.
Напошљетку
се
дигнути
Прокопије
и
да
прекинути
инад
,
заповједнички
викнути
:
—
на
посао
!
сав
се
дигнути
лијено
,
преко
воља
.
лагано
,
гегати
се
,
отићи
до
мјесто
и
опет
прихватити
за
мотика
.
Пљунувши
у
длан
и
прекрстивши
се
почети
поново
ударати
о
тврд
,
сасушен
земља
.
и
туп
,
одмјерен
удар
мотика
опет
се
почети
надалеко
разлијегати
кроз
врео
,
свијетао
дан
.
Чињаше
се
као
да
и
одоздо
од
поље
,
који
као
новосакован
сабља
пресијецати
сребрнаст
ријека
,
и
озго
са
модар
планина
,
низ
који
као
да
јесам
протећи
бијел
сунчан
поток
,
одазивати
се
стотина
и
стотина
она
,
звечати
,
ударати
...
Јеврем
јесам
још
неки
вријеме
лежати
под
трешња
,
љутити
се
и
прекоравати
сам
себе
,
што
јесам
поћи
са
Прокопијом
.
јесам
знати
ни
шта
хтети
,
ни
куда
хтети
.
Читаво
тијело
некако
он
се
раслабити
,
малаксао
,
жглобови
као
