некитама
,
ништа
не
видити
,
бленути
пренеражен
,
исколачен
очи
,
и
само
чути
,
после
сваки
фијук
,
онај
непознат
он
,
чудноват
,
слабачак
глас
,
који
он
никад
до
сад
јесам
чути
.
»
Чиј
јесам
тај
глас
?
ко
јесам
тај
?
...
викати
јесам
на
Никола
,
али
овај
јесам
његов
глас
...
тај
неко
давити
...
видити
како
јесам
скомолати
!
«
...
—
Доста
!
грмити
иза
сто
;
у
ходник
престати
фијук
,
чути
се
неки
журба
,
преношење
некакав
клупа
,
чепати
и
шушкати
опанак
...
—
онај
господин
отићи
,
процмилети
Велимир
танко
,
бојажљив
,
с
велик
пажња
у
глас
.
—
мој
устав
!
мој
устав
!
...
још
грмити
игуман
,
не
видити
од
љутина
шта
се
око
он
дешавати
.
и
учитељ
одједном
скочити
,
као
да
се
тек
сад
нешта
сетити
.
блед
,
узбуђен
,
дрктати
вилица
и
колено
,
као
човек
,
који
хтети
нешто
непријатан
и
одсудан
да
учинити
,
а
немати
довољно
смелост
,
окренути
глава
прозор
и
танак
глас
проговорити
:
—
јесам
ни
ја
овде
место
,
где
људи
...
—
седити
,
човек
!
гракнути
гостити
,
не
дати
он
довршити
реченица
ни
устати
.
—
као
во
...
узвикнути
он
напослетку
и
искочити
иза
сто
.
—
Срећан
пут
!
срећан
пут
!
...
викати
игуман
и
бленути
преко
свити
глава
,
не
гледати
ники
посебно
.
—
Хо
...
таки
гостити
!
...
ха-ха-ха
...
смејати
се
он
нервозно
и
иронично
,
гледати
сад
сваки
гост
у
лице
.
—
А
,
даклем
тако
сас
трговачки
чест
!
...
тако
ли
!
...
викати
један
дућанџија
бледети
,
спремати
се
да
устати
,
али
као
још
очекивати
хтети
ли
се
игуман
извинити
или
бар
задржати
он
.
—
Трговачка
чест
!
...
Ха-ха-ха
...
ево
ти
јесам
!
игуман
се
тако
незгодно
лупнути
,
да
сав
три
трговац
одједном
,
као
на
дрот
,
поскакати
и
,
псовати
и
претити
страшно
,
одјурити
из
манастир
.
овај
поступак
дућанџија
долити
још
више
уље
у
распаљен
бес
игуманов
,
и
он
,
гледати
несвесно
,
блесаво
још
овај
неколико
људи
,
повикати
она
:
—
лонцолиз
!
манастирски
лонцолиз
!
...
сав
јесам
једнак
!
...
Начини
се
гала
,
гужва
,
врева
...
сав
поскакати
иза
сто
.
братија
монах
,
сматрати
последњи
узвик
као
»
отпуст
«
,
нагнути
један
за
други
,
погнут
леђа
,
убрзан
корак
,
сваки
у
свој
ћелија
...
гостити
појурити
за
она
,
а
ђак
и
момак
,
видити
се
овако
усамљен
на
ударац
игуманов
страшан
поглед
,
клиснути
куд
који
и
нестати
она
у
шума
...
игуман
остати
јесам
.
после
неколик
тренутак
,
кад
не
остати
живити
дух
у
двориште
манастирски
,
кад
се
сав
гостити
разбегнути
и
кад
јесам
побратити
отићи
у
механа
да
одиграти
један
џандар
на
овако
расположење
,
док
он
се
побратим-
игуман
одљутити
,
а
тај
хтети
,
знати
јесам
он
,
бити
после
један
добар
сан
—
после
сав
тај
,
лагано
ићи
,
ослушкивати
и
брисати
кецеља
уста
,
ући
у
отворен
соб
тетак
,
и
мало
затим
повратити
се
,
водити
игуман
,
готово
носити
он
на
један
раме
,
на
који
се
овај
бити
тешко
наслонити
.
—
Кажем
ја
ти
:
моћи
мешати
вино
;
не
моћи
ти
да
поднети
све
.
.
оволик
брука
!
отићи
човек
пешке
...
још
ако
не
наћи
коњ
нигде
!
...
говорити
она
једначито
,
онако
женски
,
без
наглашавање
и
уводити
он
у
његов
ћелија
.
—
мој
устав
!
...
лонцолиз
!
.
.
мрмљати
игуман
,
не
видити
више
ники
и
не
разумевати
ништа
...
игуман
почивати
.
А
Љубомир
,
кад
се
разбегнути
сав
ђак
и
момак
,
наћи
се
у
неприлика
:
побећи
хтети
и
он
лако
,
али
шта
хтети
ако
игуман
одједном
баш
он
потражити
?
сетити
се
свој
редован
посао
—
храњење
свиња
.
истина
,
још
јесам
рано
за
тај
,
али
хтети
се
ипак
имати
ма
чим
одбранити
.
отићи
у
амбар
,
дохватити
торба
с
кукуруз
и
отићи
свињац
.
уз
пут
јесам
само
зверати
уплашено
,
освртати
се
често
,
гледати
да
не
трчати
какав
гласоноша
за
он
,
али
кад
заћи
у
чаир
,
обрастао
трњак
,
ослободити
се
.
набацати
јесам
клип
сух
кукуруз
пред
гладан
халапљив
свиња
,
и
кад
настати
обичан
врусак
и
мљацкање
,
са
неизбежан
писка
мање
крмачица
,
од
који
какав
дрзак
прождрљив
нераст
хтети
да
отети
сладак
залогај
,
па
јесам
претходно
пирнути
њушка
у
слабина
,
крмачица
шчепати
зуб
клип
,
писнути
опако
ради
обичај
или
кокетарија
,
а
јесам
баш
што
јесам
бости
,
па
побећи
у
други
крај
,
нераст
се
обртати
журно
,
тражити
плен
на
други
страна
,
и
онда
настајати
мување
свиња
,
један
поред
други
,
јер
се
сваки
нада
да
хтети
затећи
још
који
зрно
код
други
нејак
;
кад
настати
овај
свињски
метеж
,
Љубомир
се
замислити
...
»
Зашто
?
...
Шта
овај
бити
?
«
...
питати
се
у
мисао
,
чудити
се
цео
овај
изненадан
догађај
и
не
разумевати
он
још
ни
мало
.
он
све
изгледати
,
да
јесам
Никола
морати
овако
проћи
,
јер
јесам
доћи
његов
„
чреда
“
.
видети
јесам
да
се
сав
у
манастир
вршити
по
чреда
па
,
не
знати
још
узрок
Николин
казна
,
држати
јесам
да
он
јесам
доћи
чреда
,
па
квит
...
сигурно
јесам
још
пре
његов
долазак
бити
чреда
Велимиров
,
сад
јесам
Николина
проћи
,
и
онда
настајати
његов
!
сад
јесам
,
дакле
,
настати
његов
чреда
!
...
али
шта
да
радити
?
...
да
ли
да
учинити
онако
,
како
јесам
учинити
кад
белавка
увести
говеда
у
стричев
њива
,
или
да
трпити
као
што
чинити
Велимир
и
Никола
?
све
,
све
...
али
бити
он
баш
тешко
бити
издржати
тај
чреда
,
онако
ни
за
што
.
не
марити
да
ради
какав
хтети
посати
:
зар
не
чистити
штала
,
отимарити
коњ
,
храна
свиња
,
вући
ђубар
на
њива
...
и
тај
он
,
некадањи
цензор
велик
гимназија
!
...
А
како
јесам
он
лепо
маштати
!
...
да
учити
школа
,
све
...
све
да
изучити
,
па
да
бити
као
његов
некадањи
господин
;
онако
исто
да
подигнути
један
рам
,
да
се
устурити
,
па
шеширати
кроз
чаршија
!
...
истина
,
још
чешће
јесам
помишљати
на
митрополитов
служење
у
црква
,
на
господски
држање
онај
синђел
,
за
ко
он
рећи
да
хтети
бити
владика
,
и
некако
јесам
нејасно
свој
маштање
мешати
са
тај
,
не
разумевати
ни
јесам
јасно
шта
жети
...
-—
еј
,
ђак
...
у
шта
јесам
се
загледати
!
викнути
он
над
сам
ухо
неки
,
тањити
женски
глас
,
који
одјекивати
пријатно
.
Љубомир
се
тргнути
и
одскочити
од
врљика
,
на
који
се
бити
наслонити
.
пред
он
стати
леп
млад
женица
,
мали
црнпураст
глава
,
кицошки
опремити
и
наместити
;
насмејати
се
његов
страх
и
метнути
он
рука
на
рам
.
—
ти
се
жестоко
уплашити
!
—
јесам
нешто
се
замислити
...
—
е
,
богме
кад
се
така
момак
замислити
,
ту
нешто
имати
!
...
рећи
она
шаљиво
,
смејати
се
и
стезати
још
више
рам
Љубомиров
,
који
се
старити
да
се
ослободити
незгодан
терет
.
—
ти
јесам
Љубомир
,
јесам
ли
...
новајлија
?
запитати
она
,
гледати
он
пажљиво
лице
и
цео
стас
,
као
да
јесам
рад
оценити
он
овај
један
поглед
.
израз
њен
лице
,
после
овај
преглед
,
гласити
јесам
:
»
тс
...
јесам
баш
ствар
,
али
тек
ко
знати
!
«
...
—
ја
,
одговорити
Љубомир
,
крити
очи
и
вртети
се
под
њен
рука
.
—
Морее
...
отегнути
она
у
смех
,
ти
се
канда
бојити
ја
?
—
јок
,
мора
...
него
да
ићи
...
игуман
јесам
љут
.
—
Зашто
?
...
стајати
!
викнути
жена
радознало
.
Љубомир
се
замислити
:
да
ли
требати
овај
догађај
причати
сваки
?
казати
она
само
да
јесам
растерати
гост
и
да
јесам
се
сав
разбегнути
.
—
Баш
добра
!
узвикнути
жена
обрадовати
.
онда
ићи
па
казати
Васа
да
он
чекати
овде
.
—
А
,
тај
јесам
тај
!
рећи
Љубомир
ослободити
,
сетити
се
,
из
Николин
причање
,
који
хтети
тај
бити
.
—
не
смије
ти
он
сад
нос
помолити
из
његов
соб
...
Кажем
ти
:
сав
се
разбегнути
,
ко
врабац
...
—
Што
?
—
Па
од
игуман
,
мора
.
—
аха
...
не
бригати
за
тај
.
спавати
сад
ваш
игуман
ко
заклати
.
само
ти
пожурити
.
—
не
бринути
ти
.
казати
јесам
ја
да
Васа
свакад
требати
послушати
за
тај
,
избрбљати
он
и
насмешити
се
ширетски
.
—
Ена
де
!
рећи
изненађен
жена
поцрвенети
.
добро
баш
...
кад
се
закалуђерити
,
довести
ти
један
мој
прија
;
таман
хтети
дотле
порасти
.
—
нека
,
не
требати
!
...
јок
!
викати
момак
у
забуна
,
вешати
торба
о
рам
.
—
не
требати
сад
,
ја
како
...
А
после
хтети
моћи
ни
један
жена
проћи
на
мир
поред
ти
.
рећи
он
нек
’
пожурити
,
очи
ти
!
узвикивати
она
за
Љубомир
,
који
готово
побећи
од
овај
саблажњив
обор
.
Дошавши
у
кухиња
,
Љубомир
затећи
сав
калуђер
и
ђак
око
тетак
.
Максим
и
Арсеније
наклопити
се
у
један
угао
,
не
гледати
никуд
у
страна
,
над
некакав
печење
,
па
обојица
држати
у
један
рука
велик
парац
,
резерва
,
док
други
рука
приносити
други
парац
велик
гладан
уста
и
кидати
он
одлучно
једрити
чврст
зуб
.
Василијан
нешто
весело
причати
,
шетати
по
кухиња
,
резати
оштар
ножић
бутић
млад
јагњетина
и
залагати
се
полако
,
као
сит
човек
,
ко
се
не
јести
после
добар
ручак
.
Велимир
и
Никола
сести
уз
други
чанак
,
па
и
они
пребирати
и
стругутати
ножић
некакав
кости
,
слушати
причање
Василијанов
.
Љубомир
ући
у
кухиња
узнемирен
и
уплашен
,
не
знати
још
шта
хтети
затећи
после
данашњи
окршај
,
али
се
запрепастити
,
кад
углед
како
Василијан
весело
причати
и
како
он
Никола
и
Велимир
,
са
осмех
на
уста
,
слушати
.
као
да
јесам
ништа
ни
бити
!
и
њихов
поглед
као
да
он
вео
:
»
Ништа
,
ет
’
...
сав
јесам
као
обично
...
у
ред
«
...
-
Хи-хи-хи
...
Ева
он
...
бегунац
!
...
гле
ти
ширечина
ваљевски
:
хранити
човек
свиња
у
подне
!
...
Хи-хи-хи
.
.
дочекати
он
Василијан
.
—
е
,
род
,
тај
јесам
паметан
!
велим
он
Арсеније
,
кидати
месо
са
весео
блажен
израз
на
лице
.
—
М-м-ма
...
мумлати
нешто
и
Максим
,
гутати
последњи
залогај
и
загледати
брижан
и
пажљиво
у
суд
са
кост
,
надати
се
још
какав
затурен
парче
.
али
видети
да
јесам
он
нада
узалудан
,
поклопити
округласт
трбух
оба
рука
,
на
шта
се
из
сам
трбух
разлегати
онај
пресит
груб
штуцање
:
хап
!
...
—
тета
,
да
се
залије-е
!
...
хап
!
промрмљати
он
,
гледати
нејасно
влажан
и
блесаст
поглед
.
—
подавати
он
,
Љуба
,
овај
стакло
са
полица
,
па
седити
и
тај
да
јести
,
рећи
тетак
пребирати
рука
сув
шљива
,
који
држати
на
крило
расут
.
—
Хи-хи
...
причекати
,
отац
Макса
,
ја
јесам
прек
,
прићи
весељак
полица
,
дохватити
стакло
па
нагнути
.
—
е
,
брајко
,
оногај
...
хтети
тако
,
не
!
...
ускипети
Максим
и
хтети
скочити
,
али
наћи
да
он
јесам
лакше
само
махнути
рука
,
као
да
бранити
пилић
од
јастреб
,
који
се
спуштати
одозго
.
Е-е
...
чека-а-ај
...
хап
!
кад
Василијан
дати
стакло
друг
,
Љубомир
он
лагано
повући
за
мантија
и
,
значајан
израз
на
лице
,
прошаптати
он
:
—
амо
де
!
Калуђер
прићи
други
празан
угао
.
Љубомир
он
,
са
неки
тајанственост
и
онај
неотесан
сељачки
,
бејаги
поверљив
мимика
,
освртати
се
бојажљив
,
прозборити
:
—
Чеко
ти
она
...
твој
,
код
обор
.
рећи
да
појташ
...
Василијан
поцрвенити
,
збунити
се
па
оштро
погледати
зачудити
Љубомир
и
поћи
врата
.
—
Ха-ха-ха
...
разлегати
се
општи
смех
.
—
обука
,
род
,
стар
антерија
,
добацивати
он
Арсеније
,
гладити
рука
стакло
с
вино
.
—
де
,
ви
ђаволити
!
...
викати
она
тетак
,
смешити
се
и
обарати
очи
стидљиво
,
са
израз
на
лице
,
који
велим
:
»
ја
ви
не
разумети
тај
ствар
,
али
знати
да
јесам
тај
нешто
онако
...
шарено
«
...
—
тета
,
ђаволе-е
...
од
недеља
јесам
мој
чреда
.
и
ти
долазити
под
мој
,
оногај
...
како
хтети
рећи
...
под
мој
власт
.
хап
!
Ђаволе-е
...
отегнути
Максим
тром
,
а
на
лице
он
јасно
извајати
онај
ширетски
,
специјалан
калуђерски
осмех
кад
говорити
са
жена
,
који
она
се
допадати
.
у
тај
осмех
исписати
јесам
бездан
грешан
пожуда
,
ширетлук
и
нешта
што
највише
личити
на
љубаван
занос
,
а
јесам
тај
.
сликарски
четкица
моћи
бити
тај
најбоље
представити
.
Љубомир
,
узимати
у
рука
парац
месо
,
начуљити
уш
кад
се
поменути
чреда
.
»
хм
,
видити
...
одиста
ићи
све
по
чреда
!
«
...
—
Довешћу
ја
ти
луд
Петри
,
нек
’
ти
се
наћи
на
чреда
,
одговорити
тетак
смејати
се
.
—
е
,
моћи
болан
,
оногај
...
зар
тако
наш
...
како
хтети
рећи
...
наш
љубав
?
—
љубити
тај
сврака
,
како
јесам
леп
!
—
А
зар
јесам
овај
Арсеније
...
хап
!
...
леп
од
ја
?
—
Ко
и
тај
.
—
А
игуман
?
прошаптати
Максим
опрезно
,
гледати
на
затворен
прозорче
.
—
Хм-м
...
махнути
тетак
глава
претити
,
па
продужити
рад
уозбиљити
лице
.
Чим
сести
Љубомир
уз
друг
,
Никола
се
насмешити
на
он
,
пружити
он
лепо
парац
месо
.
Љубомир
он
погледати
зачудити
.
—
Шта
јесам
,
мора
...
зборити
он
полугласан
Велимир
:
ти
мислити
он
јесам
убити
?
—
Слава
ти
,
јесам
л
’
тај
бољети
?
питати
он
Љубомир
наиван
,
са
израз
искрен
учешће
у
његов
страдање
.
—
Ха-ха-ха
,
смејати
се
оба
ђак
,
а
Љубомир
преносити
зачуђен
поглед
с
један
на
други
.
—
зар
бити
ми
смести
ко
тако
тући
,
да
ми
заболети
!
рећи
Велимир
.
—
А-а
...
досећати
се
Љубомир
.
ама
зашто
те
онај
’
наки
...
због
шта
тај
?
...
—
Што
јесам
ићи
на
чесма
,
него
наточити
из
видрица
,
насмејати
се
Никола
.
—
она
,
како
познати
!
А
ја
мислити
да
јесам
тај
по
чреда
...
—
како
...
каки
чреда
?
Љубомир
она
казати
како
јесам
мислити
.
Велимир
тај
испричати
осталима
.
настати
грохотан
смех
...
—
е
,
род
,
тај
не
бити
ваљати
за
ти
,
рећи
он
Арсеније
,
смејати
се
весело
.
—
он
тај
велим
,
оногај
...
ко
што
хтети
ја
и
тетак
сад
од
недеља
...
хап
...
на
чреда
.
Љубомир
долазити
овај
ствар
сав
замршен
и
чудноват
.
до
сад
јесам
мислити
да
имати
бар
неки
ред
за
сав
догађај
,
а
сад
нешто
други
:
тући
он
штап
унакрст
,
и
јесам
он
болети
,
и
јесам
он
,
казати
,
ништа
.
и
тако
—
ништа
јесам
ни
бити
!
А
овамо
опет
Максим
помињати
чреда
!
Чудновато
!
...
XИИИ
једва
једном
!
добити
јесам
дозвола
да
читати
житије
свет
.
игуман
се
најпре
противити
,
јесам
дати
ни
поменути
.
какав
читање
сад
,
кад
требати
највише
радити
,
рећи
јесам
тетка
,
који
јесам
вазда
у
сличан
случај
вршити
посреднички
улога
између
свити
манастирски
житељ
с
један
,
и
игуман
с
други
страна
.
доста
он
јесам
за
сад
оно
,
што
јесам
од
ја
научити
,
велим
игуман
,
а
нешто
јесам
ваљад
’
утувити
и
из
пјеније
.
Шта
јесам
тај
Љубомир
моћи
од
игуман
научити
?
Седећи
један
недеља
по
подне
испаван
,
надувен
и
туробан
лице
,
игуман
чути
у
трпезарија
певање
.
тај
јесам
калуђер
са
ђак
па
и
момак
—
ко
јесам
хтети
—
држати
сваконедељни
веџбање
у
црквен
певање
.
тај
јесам
бити
редован
час
,
али
јесам
игуман
,
кад
се
присетити
,
почешће
наређивати
да
се
држати
и
ванредан
час
.
Шта
бити
се
радити
на
дуг
зимски
ноћ
него
тај
!
Чувши
певање
,
игуман
рећи
у
себе
:
аха
!
и
тај
узвик
као
да
он
навести
на
неки
мисао
.
»
ето
,
учити
...
тај
јесам
лепо
,
мисао
игуман
.
тај
јесам
у
мој
слава
...
кад
,
рећи
,
доћи
у
манастир
владика
или
тако
неки
од
онај
велик
...
онај
,
хм
...
па
овај
мој
запевати
,
сав
се
трести
...
Обешењаци
Василијан
и
Никола
певати
као
славуј
...
Владица
мило
;
погледати
ја
благонаклон
поглед
,
па
се
обрнути
,
рећи
Велимир
и
запитати
он
«
...
при
овај
игуман
одједном
скочити
и
погледати
око
себе
незадовољан
.
Дође
он
на
памет
:
ако
владика
запитати
што
,
на
пример
из
литургика
...
А
ни
његов
калуђер
,
камо
ли
ђак
,
не
знати
ни
окучити
...
Ништа
,
ама
баш
ништа
!
до
сад
јесам
владика
попити
његов
монах
на
вера
;
не
питати
она
ништа
;
ко
велим
:
Савин
ђак
морати
ваљати
.
али
се
Сава
сваки
година
по
два-три
пут
овако
присећати
и
чинити
овај
што
сад
чинити
.
игуман
ући
у
трпезарија
,
сав
поскакати
,
певање
одједном
умукнути
.
—
сад
хтети
литургика
,
рећи
игуман
седати
тром
на
свој
место
.
момак
изићи
одмах
,
јер
не
бити
достојан
слушати
овај
ствар
.
и
такав
јесам
ред
...
Калуђери
и
ђак
погледати
Максим
,
као
што
се
гледати
неко
,
ко
хтети
сад
да
нагаравити
,
а
Максим
,
чути
за
литургика
,
погледати
плашљиво
око
себе
,
очекивати
да
бог
учинити
чудо
и
да
он
спасти
од
»
наступајући
истјазанија
«
.
па
видети
да
се
овај
чаша
морати
испит
,
обор
глава
покоран
са
уздах
и
израз
на
лице
,
који
као
да
велим
:
бити
воља
твој
,
господа
!
...
сав
јесам
предавање
игуманов
бити
једнак
:
узимат
јесам
,
из
педагошки
обзир
,
облик
диалог
,
и
тај
само
између
игуман
и
Максим
.
игуман
мрднути
ока
на
онај
страна
,
где
седити
Максим
и
повући
крај
уста
у
страна
.
Василијан
се
насмешити
,
а
Максимов
лице
доћи
блед
и
некако
онако
...
необично
.
—
Оче
Максим
,
почети
игуман
неки
особит
наставнички
тон
,
из
ко
јасно
провиривати
иронија
.
—
Шта
оно
рећи
пре
о
значење
св
.
престол
за
време
вршење
св
.
литургија
?
како
оно
вео
свет
отац
?
...
овај
се
питање
отац
Сава
жесток
бојати
на
испит
у
богословија
,
па
јесам
он
у
манастир
почињати
сав
свој
предавање
.
—
хм
...
оногај
...
почети
Максим
онако
исто
,
као
што
јесам
вазда
,
небројено
пута
почињати
свој
одговор
.
за
јасле
већ
знати
се
...
и
тај
тако
...
јасле
,
јасле
...
—
ама
каки
јасле
?
—
јасле
,
брата
,
витлејемски
,
оногај
...
престављати
свет
престо
,
одговорити
Максим
мало
набусит
,
као
човек
ко
сметати
мислити
.
—
е
,
добро
...
али
у
који
време
?
—
хм
.
.
помоћи
ја
казати
...
оногај
...
развући
Максим
онако
исто
,
како
јесам
и
до
сад
одговарати
;
али
сад
одједном
избацити
нешто
нов
.
до
сад
јесам
он
отезати
,
гњавити
,
мрмљати
и
јесам
знати
дати
никакав
одговор
;
игуман
се
смешкати
иронично
,
да
тај
забашурити
и
свој
незнање
и
прелазити
се
на
други
питање
...
али
сад
Максим
,
не
знати
ни
јесам
зашто
,
повикати
:
јеванђеље
,
брата
...
оногај
,
кад
се
положити
на
св
.
престо
...
онда
!
ето
ти
!
...
игуман
се
замрзити
осмех
на
усна
,
он
прошарати
очи
преко
свити
лице
,
тражити
да
прочитати
на
она
:
јесам
ли
правилан
одговор
,
па
не
видити
ништа
до
љубопитан
поглед
управити
на
себе
,
прећи
на
други
питање
.
—
А
шта
оно
још
представљати
св
.
престол
?
—
хм
...
Голгота
представљати
...
и
она
,
ја
.
—
у
који
време
?
овде
се
морати
поменути
,
да
често
поновити
непријатан
догађај
натерати
и
глуп
човек
,
да
она
малко
психолошки
промотрити
.
тако
јесам
бити
и
с
Максим
.
овај
диалог
изићи
јесам
он
на
врх
глава
,
и
он
јесам
стати
мало
боље
размишљати
о
она
.
Учинило
он
се
сумњив
овај
игуманов
прећуткивање
,
и
мало
по
мало
,
у
он
се
утврдити
мисао
:
да
ни
игуман
не
знати
овај
ствар
.
први
одговор
учинити
јесам
проба
,
па
ослободити
игуманов
ћутање
,
решити
се
да
он
тако
одговарати
до
крај
.
—
у
који
време
?
поновити
Максим
игуманов
питање
,
па
одједном
избацити
:
на
входу
,
брата
...
на
велик
.
игуман
опет
поћутати
значајно
,
ставити
он
још
два
питање
,
на
који
Максим
одмах
и
наопачке
одговорити
,
па
ућутати
.
дуго
тако
постајати
.
завити
дебео
цигара
од
сеоски
,
накрижан
крупан
,
дуван
,
запалити
јесам
и
стати
гледати
кроз
облак
дим
,
који
се
према
сам
прозор
колутати
.
—
То
већ
неки
...
прекинути
игуман
ћутање
,
тај
јесам
онако
,
узгред
...
него
дело
да
прећи
цео
литургија
.
Кажи
ти
ја
...
игуман
отегнути
,
састављати
у
памет
питање
.
Калуђери
се
пренути
.
они
јесам
знати
да
игуман
знати
доста
добро
протумачити
цео
литургија
,
али
он
јесам
мрзити
да
улазити
у
тај
.
он
јесам
импоновати
само
оно
,
што
он
не
разумети
;
а
што
он
знати
,
држати
јесам
да
знати
сав
.
због
тај
се
до
сад
и
заустављати
на
ситница
,
тај
јесам
његов
слушалац
сматрати
овај
предавање
као
занимљив
шал
са
Максим
,
а
Максим
—
као
велик
мука
овај
свет
...
али
сад
,
ево
,
хтети
баш
од
истина
...
Међутим
игуман
почети
из
средина
.
објаснити
доста
добро
главни
део
литургија
,
па
се
осетити
заморити
.
»
е
,
овај
се
баш
потегнути
јуначки
!
«
као
да
говорити
његов
лице
...
он
стати
запиткивати
како
ићи
са
певање
.
за
Љубомир
рећи
он
Василијан
:
—
Баш
не
моћи
никако
да
обрнути
први
глас
.
одговарање
,
онако
што
јесам
кратак
:
господа
помиловати
,
подавати
господа
...
тај
знати
.
али
оне
дуже
...
—
неки
учити
!
неки
учити
!
прекинути
он
игуман
устајати
иза
сто
.
кад
бити
на
врата
,
он
процедити
:
стакло
!
а
тај
јесам
значити
,
да
јесам
време
за
ракија
.
и
тако
,
Љубомир
јесам
чути
до
сад
један
предавање
,
и
дваестина
пут
мучити
се
од
сваки
рука
да
погодити
онај
полутон
,
који
се
почињати
први
глас
.
и
од
један
и
други
посао
не
бити
успех
...
сад
јесам
добити
велик
дебео
књига
,
какав
никад
у
живот
јесам
видети
.
остраг
на
корица
бити
рука
исписати
:
„
Житија
свјатих
;
декемврији
—
февруа
.
«
,
а
више
тај
,
на
марка
:
№
@card@
.
уздрхтао
рука
,
са
журан
поглед
,
превртати
јесам
први
лист
,
на
који
бити
»
предисловије
«
,
некакав
»
извјешченије
«
и
још
неки
други
ствар
,
на
који
он
не
сврнути
пажња
.
Нађа
први
житије
:
»
Памјат
свјатаго
пророк
Наум
«
и
прочитати
он
на
душак
,
јер
јесам
имати
свега
двадесет
један
ред
.
одједном
се
осетити
као
човек
који
се
веома
преварити
у
очекивање
.
»
3ар
ја
јесам
тај
како
житије
!
Прореко
само
за
онај
језеро
,
тај
ти
јесам
свега
!
«
...
А
он
јесам
казивати
,
кад
се
почети
који
леп
житије
читати
,
не
моћи
се
човек
одвојити
лако
од
он
...
како
бити
бити
да
не
читати
редом
?
преврнути
подоста
листа
и
наћи
:
»
Житије
и
подвиги
преподобнаго
отац
нашего
Сава
освјашченаго
«
.
Поче
читати
са
некакав
непријатан
предуверење
,
али
се
,
после
дваестина
ред
,
сав
задубити
у
читање
...
Стајаше
тамо
написати
о
овај
преподобан
,
да
се
као
»
осмољетен
...
отверже
всјех
имјенији
,
и
шед
в
манастир
,
пријат
на
сјати
ангелски
образ
«
...
»
Божа
,
овај
јесам
...
овај
јесам
оно
!
...
узвикивати
Љубомир
,
прекидати
читање
од
узбуђење
.
у
осми
година
,
па
у
манастир
«
...
после
већ
читати
даље
како
ђаво
кушати
Сава
освећен
имање
,
па
после
,
богме
,
и
женидба
и
још
многи
саблазан
,
али
дете
остајати
стално
»
трудами
и
воздержанијем
умершчвљаја
тјело
свој
«
...
у
прекид
,
кад
добити
време
,
превртати
Љубомир
лист
по
лист
овај
необичан
књига
,
а
уз
образ
он
вазда
појурити
некакав
ватра
,
цео
он
тело
обузети
пријатан
топлина
,
срце
он
се
некако
стегнути
,
не
знати
ни
јесам
:
да
ли
плашљиво
или
радосно
.
Чита
занети
;
понеки
пут
прекинути
читање
какав
узвик
и
кратак
размишљање
,
у
ко
јесам
обично
стављати
себе
на
место
онај
светац
,
чији
живот
читати
...
негде
наићи
на
велик
сличност
са
себе
,
и
тај
он
необично
поразити
.
за
св
.
Спиридон
Тримитинског
писати
:
„
от
дјетства
своего
пастух
бје
овчиј
«
...
»
ето
,
узвикивати
Љубомир
:
чувати
овца
и
коза
,
ка
и
ја
по
Маљен
,
па
постати
владика
,
и
гледати
само
какав
јесам
чудо
починити
...
васкрснути
мртво
дете
!
«
...
и
у
његов
занесен
главица
он
већ
стварати
слика
...
он
,
обући
у
епископски
одело
,
стајати
на
један
брежуљак
,
а
Милка
,
она
ђаволаст
Милка
,
носити
свој
умрли
дете
и
стављати
он
пред
његов
нога
...
наравно
,
док
јесам
он
постати
владика
,
дотле
се
она
удати
и
имати
дете
...
Гледајући
неисказан
туг
на
њен
лице
,
он
проливати
суза
и
викати
дете
:
»
Чеда
,
устати
!
«
...
дете
устајати
,
и
настајати
...
онако
...
Љубомир
се
тргнути
.
»
Видиш
,
и
ја
почети
нечастив
да
кушати
!
...
Шта
ја
износити
пред
очи
!
«
...
и
он
се
удубљивати
даље
у
читање
,
осећати
у
исти
време
велик
пријатност
од
прошли
маштање
;
осећати
да
он
опет
нешто
вући
да
још
мало
промаштати
...
он
знати
да
јесам
тај
нечастив
,
али
се
обично
брзо
занети
,
заборавити
све
»
бјесе
«
и
предати
се
слатко
,
заносан
сањање
...
овако
јесам
ићи
све
,
док
не
наићи
на
»
Житије
преподобнаго
отца
нашего
велик
«
.
толико
пута
јесам
слушати
да
јесам
Антонијев
житије
један
од
леп
и
занимљив
.
говорити
јесам
он
и
калуђер
о
тај
житије
,
и
ако
он
ниједан
јесам
читати
,
него
се
знати
онако
,
по
предање
...
Чуо
јесам
и
пре
тај
,
од
неки
богословац
,
да
јесам
Антонијев
житије
написати
озбиљан
,
да
он
јесам
морати
писати
какав
спреман
човек
и
да
јесам
тако
препун
поука
и
прав
богословски
наука
,
да
јесам
довољно
прочитати
он
марљиво
и
разумљив
,
па
као
да
јесам
свршити
цео
школа
...
Љубомир
се
загледати
у
овај
црн
,
кривуљав
,
незграпан
израђен
црквено-словенска
писмен
као
у
неки
светиња
.
стати
превртати
лист
,
да
видити
колик
јесам
животопис
...
преко
четрдесет
лист
.
Читава
књига
!
...
са
велик
побожност
и
страхопоштовање
младић
наместити
црвен
,
масну
вунен
залога
на
почетак
животопис
,
затворити
књига
и
оставити
јесам
под
глава
.
сад
се
јесам
моћи
почињати
овако
озбиљан
ствар
:
требати
сачекати
какав
велик
празник
,
и
онда
почети
читање
.
XИВ
лето
у
манастир
јесам
претрпати
разноврстан
,
непрекидан
посао
,
као
у
сеоски
кућа
.
посати
парохиски
готово
сасвим
застајати
:
обредити
се
последњи
свечар
,
ђурђевак
,
обнети
се
мајски
сеоски
литија
,
па
се
онда
калуђер
сит
набеспосличити
чак
до
јесен
.
тек
понеки
пут
ако
она
узнемирити
по
неки
бабињара
,
који
јесам
крив
октобарски
или
новембарски
казан
,
или
се
пријавити
који
побожан
душа
за
молитва
.
манастир
не
радити
свој
имање
,
него
она
дати
на
наполица
.
тако
јесам
доиста
и
користан
.
само
гајити
виноград
сам
,
и
тај
она
јесам
главни
пољски
посао
.
покосити
ливада
,
отрести
воћњак
,
испећи
ракија
—
сав
снага
надничарски
.
зими
се
зарадити
много
,
тај
се
имати
са
шта
летина
средити
.
али
за
ђак
манастирски
лето
јесам
доиста
права
»
искушење
«
.
ко
издржати
цео
лето
и
не
побећи
,
тај
јесам
довољно
искушати
.
на
она
се
свалити
сав
посао
огроман
кућа
,
јер
момак
имати
сваки
свој
»
струка
«
,
па
ни
један
хтети
да
чути
за
оно
,
што
не
спадати
у
његов
»
специјалност
«
.
А
ђак
јесам
,
уз
тај
,
обавезан
да
се
,
поред
други
посао
,
бринути
и
о
онај
,
што
јесам
посати
коњушарев
,
говедаров
,
чобанинов
,
шумарев
,
воденичарев
...
требати
одгајити
и
уредити
огроман
градина
манастирски
са
разноврстан
поврће
;
требати
уређивати
читав
њива
,
који
јесам
засејати
сам
пасуљ
—
главном
храна
сваки
манастир
,
па
други
,
који
јесам
засејати
сточан
реп
,
па
трећи
засејан
детелина
,
па
подизати
неки
многи
а
веома
потребан
привремен
оградица
од
трње
или
облица
...
кад
јесам
леп
време
—
трчати
прашити
,
плевити
,
окопавати
;
кад
јесам
киша
—
трчати
садити
расад
;
кад
јесам
ветар
—
трчати
намештај
грана
да
не
однети
...
тек
имати
се
послати
доста
.
Љубомир
не
добити
време
ни
да
се
одморити
честито
.
уздисати
јесам
под
терет
тежак
посао
,
али
се
никад
јесам
пожалити
,
никад
он
рад
јесам
бити
противан
.
из
многи
житије
,
који
јесам
успети
прочитати
,
видети
јесам
да
јесам
сав
светитељ
избегавати
нерад
и
да
јесам
у
рад
налазити
помоћ
за
постизање
свој
тежак
задаћа
.
сав
јесам
се
трудити
.
и
епископ
јесам
обрађивати
њива
,
жети
,
копати
...
па
зар
да
избегавати
рад
он
,
који
се
тврдо
решити
да
следовати
стопа
онај
који
јесам
цео
живот
сав
посветити
велик
заветној
мисао
—
служење
бог
...
Прочитао
јесам
доста
други
,
кратак
ну
леп
,
животопис
,
и
већ
јесам
по
она
створити
себе
,
не
још
сасвим
јасан
,
али
ипак
одредити
правац
живот
.
рад
и
велик
умор
не
давати
он
воља
за
дуг
маштање
;
он
прочитати
,
на
допаду
,
неколико
листа
па
,
не
размишљати
много
,
рећи
у
себе
:
»
овако
хтети
и
ја
,
баш
овако
исто
«
...
и
опет
јесам
настављати
прекинути
посати
.
тек
понеки
пут
он
,
усред
какав
журба
,
зауставити
тром
Максим
промукао
отегнут
узвик
:
‘
—
Ехе-еј
...
момак
!
Љубомир
он
прилазити
са
поштовање
и
озбиљност
,
како
обично
прилазити
сав
калуђер
.
—
А
тај
...
шта
тај
?
—
бројити
вила
за
сутра
,
за
плашћење
.
—
А-а-а
!
...
М-м
...
како
бити
бити
да
ја
донети
са
чесма
,
ама
оногај
...
да
разладити
стакло
...
Љубомир
он
послушати
.
—
Шта
ти
имати
у
тај
...
тај
библија
...
како
ли
се
...
дело
ја
баш
испричати
.
Љубомир
стати
причати
редом
.
—
зар
тај
...
ха-ха-ха
...
па
тај
јесам
паремија
...
оне
знати
,
за
велик
празник
...
де
још
...
Љубомир
причати
,
а
Максим
само
узвикивати
:
»
знати
,
знати
...
тај
се
читати
о
Сретење
,
тај
о
Благовести
...
тај
јесам
псалтир
«
...
А
кад
Љубомир
прећи
на
нов
завет
,
он
викнути
:
»
тај
јесам
јеванђелије
!
«
...
—
Па
шта
игуман
причати
оно
пре
,
знати
кад
јесам
дошо
,
да
не
знати
цео
!
...
Ха-ха
...
А
ја
,
богме
,
знати
!
...
Љубомир
се
чудити
.
сав
вео
да
Максим
не
знати
баш
ништа
,
а
оно
видити
...
и
оно
пре
,
кад
он
питати
игуман
,
како
одговарати
!
...
да
ли
тај
они
он
сав
мрзети
,
или
говорити
тек
’
наки
?
...
—
А
у
тај
гимназија
...
јесам
ли
тешко
?
питати
Максим
после
кратак
ћутање
.
—
Па
...
како
ко
.
имати
она
доста
што
не
моћи
ништа
да
утувити
,
а
ја
јесам
знати
доста
...
—
како
’
но
...
оногај
...
што
учити
о
камење
?
...
Нешто
ја
Никола
наказивати
.
—
минералогија
?
питати
Љубомир
сагибати
глава
.
—
Мирен
...
и-хи-хи-хи
!
...
како
рећи
,
вјера
ти
?
...
мир
...
ала
,
да
моћи
утувити
!
Љубомир
поновити
отегнути
,
на
слог
:
—
Ми-не-ра-ло-ги-ја
.
—
Ми-рена
...
а-јак
!
...
она
да
ја
јесам
тај
научити
!
...
игуман
тај
не
знати
,
јесам
ли
?
—
ја
бити
река
да
знати
,
одговорити
Љубомир
неодлучно
.
—
М-м
...
река
бити
!
...
не
знати
,
мој
брата
.
не
знати
ни
онај
што
ја
питати
,
само
ми
плашити
.
Љубомир
видити
да
он
Максим
задржавати
од
беспослица
,
из
дуг
време
,
па
налазити
начин
тај
он
остављати
сам
.
на
други
крај
наићи
на
Арсеније
,
видити
он
где
седити
у
хлад
,
на
крило
он
читав
пластак
разнети
зелен
и
осушен
трава
,
који
јесам
до
сад
пребирати
и
остављати
сваки
засебно
у
велик
дувански
или
бакалски
кеса
.
али
јесам
сад
прекинути
рад
;
завуко
оба
рука
под
појас
,
превијати
се
глава
и
цео
тело
чак
до
колено
,
и
уз
тај
гласно
набрајати
:
—
еј
,
мој
Арса
,
мој
кукавац
сињи
...
баш
ти
се
не
да
,
јадник
,
живети
!
...
УФ-Ф
!
...
насладити
се
,
ко
човек
,
са
два
ћаса
буранија
и
ћаса
купус
,
а
он
,
паклен
створ
,
завијати
као
утега
...
вити
,
вити
,
вити
...
А
слатко
тај
гутати
буранија
,
несрећа
!
...
зинути
као
хала
,
кад
јесам
осетити
!
...
узвикивати
он
и
сав
више
гњавити
песница
сав
несрећан
стомак
,
који
он
тако
немилосрдан
мучити
.
—
други
свет
,
кад
он
бости
стомак
,
бар
не
моћи
ништа
јести
,
а
овај
...
мастан
камен
бити
прогутати
и
самлети
!
...
Видиш
,
и
овај
не
ваљати
што
ја
Теофило
писати
за
квасија
и
сладак
папрат
.
попити
јесам
данас
десет
чаша
те
ракија
,
па
ништа
...
»
најбоље
да
потражити
од
тетак
сир
и
хлеб
,
тај
хтети
он
умирити
.
Чим
што
појести
,
одмах
се
забавити
...
и
куд
наћи
баш
данас
,
кад
ја
она
чекати
!
него
,
дотле
хтети
престати
,
чим
јести
«
.
—
е
,
род
,
од
куд
ти
?
викнути
он
гласно
,
кад
наићи
Љубомир
.
Ђак
он
казати
и
поћи
.
—
хм
...
чекати
де
...
Арсеније
се
стати
мислити
,
зашто
он
јесам
оно
мало
пре
требати
ђак
;
сад
не
моћи
човек
ни
да
она
видити
лако
,
а
он
јесам
баш
нешто
требати
,
али
шта
оно
бити
?
Љубомир
се
досетити
јад
,
па
рећи
:
—
игуман
ја
послати
.
тај
јесам
бити
довољан
заклон
,
да
он
Арсеније
не
смести
ништа
наредити
.
и
он
отићи
,
мислити
о
малопрешњи
Арсенијев
јадиковање
.
»
и
тај
јесам
Божје
кушање
.
Баш
као
онај
преподобан
...
како
’
но
се
звати
...
али
јесам
!
Кушање
се
давати
онај
,
који
јесам
бог
веома
омиљети
.
А
овај
јесам
’
наки
,
неки
казна
«
...
један
дан
,
пред
подне
,
доћи
у
манастир
један
постарији
свештеник
,
обући
фино
,
са
дрвен
постава
на
мантија
и
црвен
појас
.
Љубомир
се
учинити
познат
поп
,
виђати
он
јесам
у
Београд
,
али
не
знати
шта
бити
тада
.
Биће
од
онај
из
конзисториј
.
у
двориште
не
бити
ники
други
;
кочијаш
,
који
јесам
довести
поп
,
сврнути
јесам
јесам
у
манастирски
штала
.
Љубомир
притрчати
гост
гологлав
.
—
где
јесам
игуман
?
запитати
гост
,
разгледати
по
двориште
онако
,
како
обично
разгледати
добро
познати
ми
место
,
после
дуг
одсуствовање
.
»
све
исто
!
све
исто
!
«
као
да
говорити
тај
поглед
,
прелетати
са
испуцан
,
ољуштен
зид
црквен
на
полусух
стар
воћка
око
амбар
,
који
се
добро
накривити
у
страна
...
—
Д-д
...
да
он
зовнути
?
замуцати
Љубомир
,
не
смејати
казати
да
јесам
отац
Сава
још
јутрос
,
после
издат
наредба
,
по
учестан
у
последњи
време
обичај
,
сићи
у
подрум
,
и
хтети
изићи
отуд
,
докле
он
тетак
не
извести
,
а
тетак
он
не
смести
прићи
,
док
се
он
добро
не
напити
.
—
Кажи
ја
где
јесам
,
шта
хтети
он
звати
!
одговорити
гост
одлучно
.
—
у
подрум
,
прошаптати
Љубомир
бојажљив
.
—
Хајд
,
да
ја
показати
.
Љубомир
одвести
гост
до
улазак
и
помоћи
он
сићи
низ
стрм
,
дуг
степеница
,
који
водити
у
простран
и
мрачан
манастирски
подрум
.
задахнути
она
онај
познат
подрумски
дах
,
у
ко
имати
не
само
алкохолни
мирис
,
него
јесам
уз
он
још
нешто
,
што
не
личити
ни
на
шта
други
.
у
један
крај
подрум
светлуцати
запаљен
видело
,
тај
показивати
гост
правац
,
који
он
ваљати
ићи
.
Љубомир
застати
на
последњи
степеница
.
знати
јесам
да
се
требати
вратити
одмах
,
али
јесам
хтети
видети
:
да
ли
јесам
погрешити
што
јесам
увести
гост
у
подрум
.
прикрити
се
за
бачва
,
па
стати
гледати
.
на
други
крај
подрум
,
у
суморан
нејасан
тама
,
на
један
усправљен
пањ
,
шкиљити
и
светлуцати
слабо
прилепљен
воштаница
.
пред
она
,
на
нешта
снизак
,
окренут
улазак
,
седити
подбочити
оба
рука
и
нагнути
напред
игуман
Сава
.
и
онако
широк
и
плећат
,
у
овај
полутама
,
иза
слаб
шкиљав
воштаница
,
изгледати
као
велик
црн
пласт
чији
се
фигура
нејасно
оцртавати
под
слаб
зрак
свећица
.
само
он
онај
буљав
надувен
лице
бити
добро
осветлити
и
,
према
слаб
светлост
,
изгледати
још
широк
и
надувен
,
а
очи
се
приковати
за
пламен
свећица
,
па
само
трептати
и
опет
стати
као
окаменити
.
ни
један
мисао
у
она
,
ни
један
зрачак
смисао
и
уман
живот
!
...
мрак
,
тама
,
бескрајно
ништа
!
...
пред
он
на
пањ
игра
и
прелив
се
као
рубин
,
у
велик
широк
чаша
,
жућкаст
стар
шљивовица
.
гост
,
видити
он
онако
забленути
,
накашљати
се
прилазити
он
.
игуман
лагано
пренети
очи
на
таман
фигура
,
који
он
се
приближавати
,
али
не
мрднути
ништа
други
и
не
покренути
се
.
—
Шта
ту
чинити
,
мој
црњан
!
узвикнути
гост
.
—
А-а-а
развући
игуман
,
познати
свој
школски
други
прота
,
који
јесам
сад
»
велик
сила
«
тамо
код
владика
.
одкуд
?
прозборити
он
загушити
,
пружати
рука
,
но
не
дизати
се
.
—
Ева
...
ево
место
,
показати
он
гост
један
празан
подметач
до
себе
и
посадити
он
на
он
,
гледати
на
други
страна
,
у
мрак
.
—
тако
тај
бог
,
шта
радити
ту
?
питати
прота
,
мерити
жудан
и
завидљив
поглед
дуг
тробојан
ред
пун
бачва
,
бурад
велик
,
средњи
,
мали
...
—
пити
.
—
зар
ту
,
болан
брајко
!
...
почети
он
прота
корити
,
али
он
отегнути
промукао
крупан
глас
,
за
који
се
обично
казати
да
јесам
загорети
:
—
хе
...
не
знати
ти
ја
за
други
уживање
,
него
да
ја
замирисати
овај
патока
,
мој
Спира
...
онда
ја
се
срце
растрести
,
и
онда
...
хеј
,
шта
ту
!
...
прота
он
стати
корити
што
бар
не
пити
у
свој
соба
,
кад
морати
пита
,
па
он
отегнути
дугачак
другарски
поука
.
Љубомир
већ
видити
да
јесам
погрешити
што
јесам
увести
гост
у
подрум
,
али
он
она
обичан
људски
радозналост
задржавати
да
остати
још
у
сав
заклон
,
да
чути
још
што
,
кад
и
’
наки
сад
не
смести
ники
привирити
у
подрум
.
игуман
јесам
оборити
глава
и
ћутети
као
залити
.
изгледати
да
не
чути
шта
он
друг
говорити
,
јер
он
очи
опет
бесмислено
блудити
око
онај
црвенкаст
круг
,
што
играти
у
тама
око
пламен
.
прота
јесам
дуго
говорити
,
карати
,
претити
,
па
напослетку
ућутати
,
јер
он
се
учинити
да
Сава
јесам
при
себе
.
али
,
кад
он
ућутати
,
игуман
тешко
уздахнути
,
усправити
се
и
,
гледати
некуд
у
мрак
,
проговорити
:
—
Што
бегати
из
соб
,
велим
.
хм
...
Што
ја
јесам
досадити
сунце
,
зато
бегати
...
док
јесам
зима
,
не
марити
,
али
кад
озеленити
гора
,
кад
запевати
славуј
,
кад
све
живо
појурити
тамо
,
хм
...
тамо
на
пригревак
,
кад
се
и
мој
калуђер
осетити
друкчије
...
па
се
размилети
по
перило
и
стан
,
онда
ја
бежати
у
подрум
...
крити
се
од
јарки
сунце
,
као
кртица
...
игуман
поћутати
задуго
.
прота
раширити
очи
,
па
не
веровати
свој
уш
да
оне
доиста
слушати
Савин
глас
.
—
и
тица
,
и
бубица
,
и
сваки
створење
Божје
знати
зашто
живити
и
радовати
се
сунце
.
радовати
се
што
...
знати
већ
,
и
ја
јесам
он
се
некад
радовати
...
само
он
се
ја
не
радовати
,
јер
не
знати
зашто
жив
и
јер
не
очекивати
више
ништа
...
ама
баш
ништа
!
Свршено
!
Прошло
све
,
све
...
ама
баш
све
!
узвикнути
игуман
и
натезати
чаша
са
шљивовица
.
—
да
се
бар
оженити
као
ти
,
радио
бити
за
свој
деца
,
знати
бити
...
—
бог
с
ти
!
узвикивати
пренеражен
прота
.
—
Хе-е-еј
...
кад
изићи
на
онај
челопек
горе
,
па
погледати
долина
мој
леп
Гружа
,
како
се
она
на
сав
страна
размиљети
свет
...
у
ја
заиграти
срце
,
повући
ја
нешто
некуд
...
мамити
ја
неки
лепота
...
отварати
се
полако
неки
леп
живот
,
шта
ли
јесам
тај
,
ја
не
знати
...
тек
ја
бити
тада
полетети
,
и
ја
бити
некуд
поћи
са
тај
народ
...
куд
ићи
тај
свет
...
Е-ех
!
...
игуман
махнути
рука
преко
лице
и
чела
,
откуд
падати
неки
капљица
.
да
л
’
тај
бити
грашак
зној
или
суза
,
прота
не
видити
.
—
Али
кад
погледати
низа
себе
,
кад
видити
себе
овако
црн
и
несрећан
...
црњан
,
како
ти
рећи
мало
пре
...
онда
...
онда
побећи
права
овамо
,
у
овај
таман
подрум
,
куд
не
допирати
тај
чаробан
светлост
...
и
седити
,
ет
’
овако
,
док
не
заћи
сунце
,
или
док
...
хм
.
.
—
ти
пити
,
онако
...
прекинути
он
прота
.
Волиш
ли
ракија
много
?
—
волити
ли
ракија
!
...
како
се
моћи
тај
волети
?
...
ја
мислити
да
јесам
ни
прав
пијанац
не
волити
.
А
ја
не
пити
онако
како
ти
мислити
...
ето
,
сад
јесам
пијан
,
а
попити
јесам
доста
.
него
ја
онако
доћи
,
као
да
јесам
неки
други
човек
...
друкчије
и
мислити
и
све
...
тај
што
ти
сад
рећи
...
никад
у
живот
јесам
ником
казати
...
—
знати
,
брата
.
зато
се
и
питати
једнако
:
јесам
ли
овај
Сава
или
неки
други
.
опет
настати
ћутање
.
тек
хтети
,
после
дуг
прекид
,
прота
рећи
:
—
и
тај
ја
јесам
:
не
очекивати
човек
више
ништа
!
...
А
за
ко
јесам
се
ја
заузимати
,
за
ко
јесам
радити
,
те
се
»
кратак
пут
«
добити
сагласије
свити
епископ
за
твој
...
прота
нарочито
застати
са
крајем
реченица
,
да
бити
изазвати
љубопитност
код
свој
узбуђен
слушалац
и
да
бити
дати
велик
важност
свој
саопштење
—
за
твој
...
архимандритство
!
...
А
?
...
—
А
шта
ја
оно
доносити
...
тај
жељен
архимандритство
?
Шта
бити
ја
донети
и
владичанство
!
округао
јесам
она
проклети
камилавка
:
како
јесам
год
окренути
,
десно
или
лево
,
она
стајати
подједнако
...
празан
јесам
душа
,
мој
брата
,
празан
...
не
моћи
јесам
ништа
напунити
.
Прошло
јесам
за
она
све
,
казати
ти
...
—
Чекај
да
ти
казати
,
наставити
игуман
живо
,
после
кратак
ћутање
,
са
јасан
намера
:
да
још
боље
истакнути
свој
исказан
мишљење
.
имати
један
ђачић
,
доћи
из
гимназија
...
залудити
се
читати
житије
светити
,
а
још
у
гимназија
прочитати
цео
библија
...
знати
већ
шта
он
чекати
:
бити
у
брзо
калуђер
.
али
знати
ли
,
Спира
,
да
ја
доћи
толико
пута
да
он
казати
:
дијета
,
ићи
кућа
,
оженити
се
,
па
бити
срећан
човек
.
једном
јесам
он
баш
бити
позвати
,
да
он
казати
сав
овај
,
што
ти
казати
...
тако
ја
нешто
бити
доћи
,
ка
овај
сад
...
па
се
предомислити
...
Уплашен
,
пренеразити
,
као
да
бегати
испред
пружен
пушак
,
истрчати
Љубомир
уз
степеница
,
погледати
чудновато
,
готово
прекоран
,
јасан
и
топлу
светлост
сунчев
,
који
јесам
прснути
густ
млаз
по
зелен
врх
дремљив
бучје
и
цео
видик
.
—
сотона
!
.
.
,
шапутати
полугласан
уплашен
младић
,
трчати
у
свој
соб
и
легати
на
кревет
.
—
сотона
јесам
у
он
!
...
и
тај
јесам
кушање
...
»
Баш
исто
онако
,
као
што
јесам
кушати
ђаво
Сава
Освећеног
!
мисао
Љубомир
,
упирати
раширен
зеница
на
један
пукотина
у
зид
,
из
који
се
сваки
час
помаљати
велик
собни
паук
тај
таманити
уловљен
муха
.
А
толики
светитељ
,
што
јесам
бити
простити
калуђер
или
игуман
као
и
он
,
како
се
они
посветити
!
...
и
нигде
не
писати
у
овај
житијама
,
да
јесам
ко
бити
...
како
’
но
рећи
:
празан
душа
...
и
да
јесам
хтети
некуд
полетети
...
е
,
мој
бан
...
јесам
толики
праведник
седети
уз
пун
бачва
,
зато
она
и
јесам
бити
душа
празан
,
него
све
по
пустиња
и
пећина
!
«
...
А
тетак
Мара
,
који
јесам
све
знати
и
разумевати
без
нарочит
наредба
,
спремити
јесам
богат
част
за
редак
и
важан
гост
.
и
ручак
и
вече
проћи
весело
,
ма
да
одсуствовати
онај
обичан
гост
.
прота
,
неки
духовит
весељак
,
непрестано
јесам
правити
шал
на
рачун
Максимов
и
Арсенијев
.
Максим
јесам
тај
прилика
само
трептати
бојажљив
и
понизно
,
као
што
се
пристојати
пред
стар
,
и
на
његов
лице
бити
исписати
задовољство
што
јесам
господин
прота
изволети
сврнут
пажња
на
он
—
недостојан
сасуд
.
А
Арсеније
,
смешити
се
учтиво
и
понизно
на
протин
шал
,
само
се
увијати
и
мрштити
,
и
ако
он
сад
баш
ништа
не
бости
.
прота
хтети
,
опазити
Арсенијев
увијање
,
ко
бејаги
онако
уз
реч
,
смешити
се
напоменути
:
—
А
јесам
,
сад
јесам
манастир
В
.
без
старешина
...
Штета
што
јесам
отац
Арсеније
тако
слаб
,
а
господин
баш
поменути
он
пред
мој
полазак
...
—
Ко
,
ја
слаб
?
...
високопречасни
!
тргнути
се
Арсеније
и
погледати
тако
ведро
и
здраво
,
да
сав
присутан
прснути
у
смех
.
—
Мен
,
знати
...
само
по
неки
пут
стомак
...
онако
...
завити
,
а
јесам
да
јесам
болестан
,
питати
отац
игуман
...
хе
,
родити
...
имати
ја
таки
лекарија
...
хтети
се
даље
правдати
Арсеније
,
али
он
прекинути
игуман
:
—
на
јела
јесам
,
до
дух
,
први
,
а
на
посао
тсс
...
,
горети
од
Максим
.
Арсеније
запрепашћен
поглед
игуман
,
па
као
утући
његов
одговор
,
обор
очи
,
превити
се
,
понети
рука
да
она
метнути
под
појас
и
већ
начинити
болно-намрштено
лице
и
таман
хтети
рећи
уф-ф
...
па
се
сетити
протин
напомена
,
и
одједном
оно
набрати
смежуран
лице
,
онај
исти
секунда
,
развући
се
у
понизан
ширетски
смех
.
опет
се
сав
насмејати
.
изјутра
,
пошто
се
обредити
онај
лепо
српски
јутрењи
послужење
,
прота
позвати
игуман
»
да
се
мало
прошетати
«
.
игуман
се
одједном
уозбиљити
;
лице
он
доћи
осетно
отвореније
,
блед
,
а
нос
модар
.
знати
он
,
однекуд
осећати
,
да
хтети
он
се
у
тај
шетња
казати
нешто
веома
важан
и
непријатан
.
он
затрептати
цео
душа
,
као
ухватити
птица
,
на
који
већ
спуштати
рука
.
кад
одмакнути
подоста
,
прота
почети
:
—
ти
јесам
завести
у
књига
десет
хиљада
ока
кукуруз
јесенашњи
?
„
А
,
тај
ли
јесам
!
«
помислити
игуман
,
и
одједном
он
спасти
сав
нерасположење
и
бојазан
.
он
доста
грубо
одговорити
:
—
јесам
.
—
и
деведесет
комад
угојен
свиња
...
наставити
прота
,
али
он
игуман
прекинути
:
—
знати
...
и
оно
мало
говеда
,
овца
,
дрво
...
али
тај
тај
знати
.
—
Хмм
...
Чујеш
,
невоља
јесам
...
и
тај
сад
,
после
овај
саборски
решење
о
награда
!
овај
твој
...
прота
махнути
глава
десно
,
одкуда
се
,
из
даљина
,
виђати
сеоски
дућан
,
—
он
јесам
сад
сила
...
посланик
;
а
сад
јесам
њихов
царство
...
долазити
ономад
министар
,
сав
он
испричати
и
нудити
сведок
...
а
претити
интерпелација
.
министар
тај
једва
дочекати
,
знати
већ
...
игуман
само
опсовати
груб
,
сељачки
,
па
опет
ућутати
.
—
него
да
се
тај
поправити
.
све
морати
завести
у
овогодишњи
дневник
,
па
хтети
већ
ту
мали
»
неуредност
«
оправдати
...
—
Што
»
неуредност
«
!
ја
јесам
продати
прошли
година
,
али
ја
јесам
термин
за
наплата
,
рећи
,
овај
година
.
—
Врла
добро
,
врло
добро
!
...
—
е
,
а
шта
хтети
сад
за
пар
?
запитати
,
игуман
значајно
и
као
прекорно
.
прота
обор
глава
збуњен
.
његов
велик
гојазан
трбух
стати
се
чисто
увлачити
унутра
,
а
широк
чист
ноздрва
стати
шмрктати
оштро
.
—
готово
,
јесам
вајдити
...
опет
воденица
?
—
ја
јесам
права
,
како
год
ви
тамо
наредити
.
само
хтети
да
штетовати
ја
.
—
Добра
,
онда
опет
спремити
молба
да
јесам
понети
себе
,
па
хтети
ти
одобрити
.
овај
јесам
,
за
твој
управа
,
чинити
ја
се
,
трећи
пут
?
—
не
знати
,
свеједно
!
...
одговарати
игуман
љутит
,
псовати
онај
,
што
јесам
сад
»
његов
царство
«
.
он
,
гејачина
...
па
да
судити
ја
!
...
ја
!
...
А-а-а
...
коштати
он
тај
добро
,
а
вала
и
ја
хтети
...
али
ја
хтети
више
сести
за
трпеза
,
не
!
—
откуд
они
тај
дознати
?
тај
требати
знати
.
—
знати
,
брата
...
онај
мој
лудак
,
побратити
...
опити
он
па
она
све
казати
.
али
хтети
и
он
...
тако
псовати
и
договарати
се
,
вратити
се
друг
у
манастир
.
Воденично
питање
јесам
у
овај
манастир
стар
и
значајан
.
манастир
јесам
полагати
права
на
неки
стар
запуштен
воденичиште
,
на
један
сеоски
поток
,
где
се
сад
јесам
моћи
распознати
ни
место
за
јаз
ни
за
воденица
.
пре
стотину
и
више
година
бити
јесам
ту
манастирски
воденица
.
један
угледан
кућа
сеоски
,
који
јесам
исто
земљиште
убаштинити
,
спорити
јесам
права
манастир
.
сад
јесам
равно
шесет
година
како
се
повести
спор
.
Сава
јесам
,
још
почетак
свој
управа
,
тако
ствар
окренути
,
да
јесам
манастир
добити
парница
и
имати
права
подигнути
воденица
на
свој
воденичиште
,
и
ако
јесам
остати
земљиште
бити
туђ
.
отац
Сава
потражити
јесам
и
добити
дозвола
да
изузети
из
управа
фонд
десет
хиљада
динар
манастирски
новац
ради
овај
поточара
.
новац
се
потрошити
,
а
воденица
се
јесам
моћи
подигнути
,
јер
немати
околни
земљиште
,
где
бити
помељар
моћи
стати
с
кола
и
стока
...
после
десетина
година
изузети
јесам
за
исти
сврха
петнаест
хиљада
и
,
пошто
се
воденица
јесам
моћи
онда
подигнути
,
сад
хтети
се
опет
изузети
десетина
хиљада
,
да
се
попунити
тамо
неки
други
рачун
...
али
овај
драгоцен
крава—музара
давати
користити
и
с
други
страна
.
пре
десетак
година
,
после
један
добар
пијанка
у
манастир
,
она
угледан
кућа
опет
повести
парба
на
суд
.
отац
Сава
јесам
свагда
удешавати
,
те
манастир
један
година
добити
а
други
изгубити
парница
,
и
у
дневник
манастирски
расход
цифра
судски
,
адвокатски
и
други
трошак
за
овај
спор
бити
јесам
огроман
.
тако
тај
ићи
лепо
сваки
година
:
она
угледан
кућа
трљати
рука
задовољно
,
а
манастир
шта
хтети
...
морати
бранити
свој
,
од
старина
наследити
,
права
...
XВ
Прочитао
јесам
...
не
само
Антонио
велик
,
него
и
Макари
египатски
,
чији
он
се
житије
учинити
још
заносан
,
побожан
...
сад
легати
,
уз
затворен
огроман
књига
,
осветлити
слаб
пламичак
воштаница
,
уз
равномерно
дисање
успаван
друг
,
гледати
широко
раширен
очи
,
али
не
видити
ништа
...
понављати
у
памет
догађај
и
опис
из
оба
житије
,
и
како
пролетати
поред
његов
мислен
очи
овај
заносан
догађај
,
његов
душа
се
све
више
отварати
и
тако
се
саживљивати
и
нераздвојан
спајати
са
сав
овај
чудо
,
да
он
већ
јасно
осећати
,
како
сад
јесам
више
онај
и
онакав
,
какав
јесам
бити
до
пре
недеља
дан
,
кад
почети
читати
овај
чудан
два
житије
.
сад
јесам
други
,
тај
знати
...
тај
осећати
добро
.
али
имати
нешто
други
,
важан
...
једнако
он
јесам
,
још
од
повратак
из
Београд
,
као
што
видети
,
мучити
или
занимати
неки
велик
мисао
,
који
он
јесам
тако
обујмити
,
да
јесам
због
она
заборавити
,
порушити
све
свој
дотадашњи
идеал
,
свој
заносан
детињи
сан
,
који
јесам
годинама
,
један
по
један
,
стварати
и
слагати
на
сам
душа
свој
,
лебдети
над
она
,
као
над
јединим
благ
срце
свој
...
и
само
што
се
јавити
она
,
тај
чудан
мисао
,
идеал
његов
постепено
сломити
се
,
срушити
се
,
а
она
се
,
тај
мисао
,
развијати
све
више
,
док
он
не
отргнути
од
родити
гнездо
.
он
јесам
јесам
у
почетак
разумети
,
али
што
се
више
привикавати
манастирски
живот
,
осећати
јесам
да
се
и
мисао
његов
остваривати
.
кад
јесам
присуствовати
први
јутрење
,
познати
јесам
Љубомир
да
јесам
на
права
пут
;
осећање
он
јесам
казати
,
да
јесам
близу
он
сав
оно
,
што
он
јесам
у
последњи
време
занимати
и
привлачити
...
кад
јесам
прочитати
први
житије
,
осетити
јесам
и
разумети
јесам
шта
он
јесам
тај
тако
близу
срце
,
шта
он
јесам
заузети
душа
.
А
сад
...
сад
јесам
знати
све
,
све
...
видети
јесам
јасно
пут
,
који
он
ваљати
поћи
,
видети
јесам
све
онај
што
јесам
истина
и
што
јесам
од
живот
,
што
јесам
стварно
,
и
сравнити
са
онај
,
што
он
до
скори
бити
идеал
,
па
јесам
наћи
,
као
што
и
житије
вео
,
да
јесам
сав
овај
други
таштина
,
ништавило
:
и
свет
,
и
школа
,
и
господство
,
и
Маљен
,
и
све
,
све
...
само
јесам
једно
истинит
,
вечно
и
непроменљив
:
идење
за
стопа
господњи
.
тај
јесам
,
као
велик
светиња
,
као
једини
,
вечан
идеал
свој
младост
,
дубоко
урезати
у
душа
свој
и
предати
он
се
сав
,
са
сав
жар
младићски
занос
...
А
у
,
заморен
дуг
читање
,
глава
само
се
ређати
слика
за
слика
...
гле
,
дваестогодишњи
младић
Антонија
,
леп
као
уписан
,
обући
господски
,
водити
за
рука
свој
једину
сестрица
,
а
за
он
нагрнути
ништити
,
убог
,
слеп
,
хром
...
Антонија
спуштати
у
рука
сваки
сиромах
пун
кеса
новац
,
док
не
раздати
све
...
све
што
јесам
добити
за
продат
имање
...
сестрица
остављати
код
обречен
Христа
девојка
,
а
он
се
удаљивати
у
тих
ненасељен
место
...
и
почињати
се
живот
.
Ена
,
сотона
прилазити
у
»
ношчними
мечтанијами
«
...
»
Баш
као
и
ја
,
мислити
Љубомир
;
и
он
јесам
много
ноћу
мислити
...
и
код
он
се
неки
пут
омакнути
,
па
отићи
на
други
страна
...
Почне
о
бог
,
а
после
отићи
...
тај
сатана
скверне
помислити
натура
«
...
прво
се
почињати
онај
,
што
јесам
саблажњив
,
нарочито
за
младић
...
»
он
(
т
.
ј
.
сатана
)
в
ношчех
в
красан
жена
преображашесја
,
всјеми
ухишчренијами
похот
возбуждаја
«
...
после
он
износити
пред
очи
сећање
на
продат
очевина
,
туг
сестрин
,
господство
његов
род
,
слава
светски
,
разнети
наслада
...
и
сав
тај
јак
воља
младићев
издржати
...
и
сад
настајати
онај
необичан
,
за
Љубомир
светлити
и
правити
,
ну
у
сам
ствар
страшан
аскетски
живот
...
Антонија
не
јести
ништа
до
залазак
сунчев
,
често
и
по
два
,
по
три
дан
не
окусити
ништа
.
цео
поћи
проводити
у
молитва
и
разговор
с
бог
...
спавати
тек
четврти
ноћ
по
мало
,
на
рогозина
.
јести
само
сув
хлеб
или
корење
...
и
опет
,
при
тако
строг
живот
,
десити
се
да
он
изићи
пред
очи
некакав
чудан
виђење
,
у
облик
диван
,
нежан
као
роса
,
сладак
као
ружин
мирис
,
примамљив
гол
девојка
!
...
»
Што
ти
јесам
човек
...
мисао
Љубомир
;
—
све
,
све
...
али
он
јесам
жена
свуд
пред
очи
!
ето
и
ја
:
мало
,
мало
...
па
тек
ја
пасти
на
памет
Мира
ил
’
Милка
“
.
после
долазити
онај
страшан
надчовечан
напор
,
мука
и
болест
телесни
,
у
који
људи
заборавити
и
бог
и
сав
,
али
смеран
инок
остајати
сталан
,
као
и
праведан
Јов
.
А
онај
поука
у
житије
Антонијев
...
Читав
,
огроман
,
нов
,
до
сад
невиђен
свет
изићи
пред
очи
младићев
.
и
он
занети
,
збунити
многобројан
нов
појам
,
значајан
мисао
,
занимљив
факт
,
само
блудити
очи
и
питати
се
у
чудо
:
»
Шта
јесам
овај
?
...
гле
,
одиста
шта
јесам
овај
?
«
...
овај
хтети
житије
научити
на
памет
,
тако
јесам
одмах
одлучно
у
себе
.
јер
не
вредити
он
само
прочитати
па
заборавити
...
требати
знати
цео
,
као
»
оченаш
«
...
А
Макаријев
...
чудо
!
чудо
!
...
у
зрео
година
родитељ
он
се
раздвајати
,
добар
воља
,
и
ићи
у
манастир
.
после
дуг
време
,
анђео
наређивати
отац
Макаријев
да
се
опет
саставити
са
жена
,
и
после
овај
рађати
се
Макарије
...
али
његов
женидба
,
тај
јесам
нешто
!
...
камо
данас
таки
дјевственик
!
...
кад
он
свести
,
први
ноћ
по
венчање
,
у
ложница
са
жена
,
Макарије
се
претворити
да
он
обузети
некакав
болест
»
и
не
коснувсја
невјестје
,
чист
изиде
от
ложа
«
...
»
То
јесам
јунак
!
мисао
Љубомир
.
тако
бити
и
ја
радити
...
она
на
један
,
ја
на
други
страна
,
па
тако
док
не
сванути
...
А
Василијан
и
овај
други
не
бити
.
хе
,
друго
јесам
они
!
«
...
па
ступање
Макаријев
у
инок
...
па
онај
страшан
догађај
због
трудан
девојка
,
који
обеђивати
Макари
у
грех
...
кад
се
само
читати
,
хтети
човек
да
полудити
,
а
како
ли
јесам
бити
издржати
...
гомила
народ
,
закрвављен
очи
,
запенушен
од
злоба
уста
,
вући
