примитиписма
.
„
Драга
Миливоје
!
“
—
писати
ја
Љубица
—
не
моћи
ви
описати
милина
,
који
владати
срце
мој
читати
писма
ваш
,
из
који
видети
,
да
ја
још
волити
,
јер
тај
ви
се
видити
из
сваки
реч
ваш
,
а
уверити
јесам
,
да
јесам
само
оно
написати
,
што
у
срце
осећати
.
о
кад
бити
ви
моћи
испричати
сав
јад
свој
,
који
морати
поднети
,
од
како
ми
ви
отићи
,
тај
бити
ви
морати
написати
неколико
табак
.
кад
отићи
онако
тајно
,
(
као
што
сам
велим
)
,
да
ви
искрен
бити
,
почети
збиља
сумњати
у
искреност
и
верност
љубав
ваш
,
у
толико
више
,
што
ја
се
мати
усиљавати
,
да
ја
ви
из
глава
избити
,
говорити
ја
,
да
ви
волити
једино
за
тај
,
што
се
ви
знати
претварати
,
као
да
ја
волити
,
а
ко
ја
волити
,
тај
не
моћи
ни
ја
мрзити
,
и
да
јесам
још
неискусан
луд
девојче
,
који
веровати
у
свачији
реч
и
на
она
зидати
ваздушан
кула
!
но
у
колико
овај
јад
бити
тежак
,
у
толико
ја
бити
велик
радост
,
када
чути
од
Паја
,
да
он
писати
,
узрок
одлазак
ваш
рећи
и
ја
лепо
поздравити
,
јер
и
мати
ја
морати
признати
,
да
јесам
племенит
и
достојан
љубав
не
само
мој
,
већ
сваки
чист
и
добар
срце
,
јер
такав
браћа
имати
данас
све
ређе
.
она
сада
и
сам
увиђати
,
да
јесам
требати
с
ви
тако
поступати
,
али
шта
хтети
?
старост
заборављати
на
младост
и
називати
јесам
лудост
,
а
с
тај
и
добити
многи
момак
девојка
,
који
јесам
никад
волети
,
а
девојка
дати
онаки
момак
,
за
који
јесам
никад
узданути
!
.
.
свесрдан
поздравље
ви
и
Данка
.
Баша
Љубица
.
“
—
„
Мојо
сладак
Љубица
!
“
—-
рећи
прочитати
писма
сузним
ока
,
јер
ја
срце
хтети
да
прекипети
од
сладак
изненадан
срећа
.
ах
!
Што
јесам
кишан
капљица
цвеће
,
који
јесам
већ
венути
почети
,
тај
бити
ја
њен
сваки
реч
:
мелем
и
душа
и
тело
,
и
ја
почети
одма
нов
живот
у
себе
осећати
.
Мита
ја
за
тај
приповедати
,
како
јесам
угодно
путовати
,
како
се
лепо
код
кућа
провести
и
како
се
састати
с
Љубица
,
Пај
и
Пајин
госпа
.
—
у
тај
ступити
и
Данка
у
соб
,
који
се
као
мало
дете
обрадовати
,
кад
Мита
видити
.
разговор
ми
постати
жив
,
да
не
казати
весео
,
и
трајати
прилично
дуго
,
догод
се
Мита
најпосле
не
подигнути
,
да
кућа
ићи
.
“
гледати
,
да
оздравити
?
“
—
рећи
ја
полазити
.
—
Оздравићу
за
цео
,
јер
јесам
ја
донети
леп
веста
!
—
рећи
он
сасвим
поуздано
,
јер
ја
срце
тако
говорити
.
не
знати
,
да
ли
ја
срце
варати
,
али
ја
се
тако
чинити
,
да
хтети
опет
оздравити
и
опет
лепота
свет
и
сладост
живот
уживати
моћ
;
јер
од
како
јесам
болестан
,
никад
ја
нада
не
загрејавати
тако
груда
,
као
што
ја
сада
загрејавати
.
—
о
Мита
!
Мита
!
ти
ја
донети
живот
у
мој
мртав
соб
!
—
рећи
весео
,
па
узедох
опет
љубичина
писма
,
да
читати
тај
сладак
реч
,
који
ја
тако
радосно
потрести
.
—
@card@
/
@card@
„
—
давно
већ
не
имати
тако
миран
ноћ
,
као
што
бити
овај
проћи
,
јер
надојити
милина
љубичиног
поздрав
заспати
као
дојенче
што
заспати
надојен
мајчин
млеко
.
но
у
колико
ја
овај
ноћ
бити
мити
,
у
толико
ја
опет
дан
постати
неугодан
,
јер
зебња
мој
,
да
хтети
ја
и
од
овај
два
ђак
који
оставити
,
ево
се
данас
испунити
на
жалост
мој
!
један
ђак
мој
,
који
и
онако
бити
у
наука
слаб
,
а
иначе
богат
,
отићи
професор
свој
,
да
он
он
даље
поучавати
.
—
збиља
!
Сирома
човек
морати
као
и
тиран
да
јесам
свуда
и
ока
и
нога
,
јер
чим
се
мало
уклонити
,
одма
ићи
све
као
преко
врата
!
—
Шта
хтети
и
како
хтети
са
ја
бити
,
ја
не
знати
и
не
моћи
да
мислити
!
—
исплатити
јесам
стан
,
храна
и
сав
,
што
јесам
задужити
до
сад
у
болест
свој
,
и
сад
ја
остати
једва
још
за
четрнаест
дан
да
живети
моћи
.
од
онај
један
ђак
не
добијати
ни
толико
,
да
бити
моћи
бар
стан
да
плаћати
;
а
на
данкину
заслуга
не
моћи
такође
много
рачунати
,
јер
што
сирот
урадити
за
недеља
дан
,
тај
једва
да
имати
два
дан
да
живити
.
но
осим
сав
тај
највећма
ја
пећи
,
што
хтети
у
тај
невоља
заостати
у
наука
свој
,
а
наука
ја
јесам
све
и
сав
,
што
моћи
свој
назвати
и
она
ја
јесам
једини
темељ
будућност
мој
!
ах
!
да
ја
јесам
при
сав
тај
бар
једном
да
оздравити
и
да
се
опростити
овај
несносан
постеља
свој
,
па
онда
бити
како
бити
!
—
@card@
/
@card@
Слажући
јад
и
нада
један
преко
други
на
свој
бона
срце
једва
дочекати
час
,
да
чути
од
лечник
,
да
јесам
сваки
опасност
прећи
и
да
се
моћи
опростити
несносан
лежање
свој
.
само
се
морати
још
неколико
дан
соб
држати
,
јер
јесам
сувише
слаб
,
као
што
јесам
се
одма
уверити
,
чим
јесам
ступити
нога
на
земља
,
јер
чисто
не
моћи
и
не
умети
да
ићи
.
за
тај
сести
код
прозор
поред
Данка
свој
,
који
пливати
у
радост
,
што
ја
опет
здрав
видити
.
ах
!
како
ја
мило
бити
,
кад
погледати
на
светао
дан
и
на
ведар
пролетни
небо
,
кад
погледати
на
улица
,
по
који
многи
људи
,
сав
здравити
,
тамо
амо
мирно
ходати
!
.
.
мој
срце
бити
пун
милина
и
опет
при
сав
тај
лежати
ја
тежак
брига
на
чела
,
као
што
ноћу
мрак
на
земља
легати
,
и
ја
бити
,
као
да
требати
да
певати
и
плакати
.
Блага
Божа
!
како
бити
сада
у
потпун
срећа
с
врео
срце
моћи
уживати
час
живот
свој
,
кад
не
бити
бити
тај
црн
несносан
брига
,
који
ја
веселост
из
срце
немилице
гонити
,
као
црв
подгризајући
зелен
стабло
мој
леп
и
сладак
нада
;
јер
кад
помислити
,
шта
ја
чекати
,
тај
ја
јесам
онда
пред
очи
сав
мрачан
и
црн
и
ја
не
моћи
себе
да
замислити
у
будућност
свој
!
докле
се
у
ја
туг
с
милина
тако
натицати
,
који
хтети
овладати
срце
мој
,
изрећи
суза
пресуда
свој
котрљати
се
полако
један
за
други
по
увео
лице
мој
;
а
мислити
ја
још
непрестано
летати
тамо
амо
узалуд
тражити
лек
рана
мој
.
о
Љубица
!
Љубица
!
да
л
’
знати
,
како
ти
јесам
драг
болан
?
да
л
’
знати
,
какав
се
црн
и
страшан
облак
вити
над
глава
његов
?
не
знати
,
и
боље
што
не
знати
!
Шта
бити
ти
сада
мати
за
ја
рећи
,
кад
бити
ја
видети
овако
жалосног
и
очајаног
?
!
ах
!
тај
ја
бости
,
што
хтети
твој
мати
да
добити
опет
права
,
јер
морати
јесам
да
увидити
,
да
јесам
ники
и
ништа
,
за
какав
ја
она
навек
и
држати
!
—
„
Миливоје
!
Шта
јесам
ти
?
“
—
рећи
ја
сада
Данка
ухватив
ја
за
рука
—
„
ти
јесам
онако
весео
,
као
што
бити
требати
да
бити
!
гле
!
ти
плакати
!
Миливоје
!
река
,
да
ти
јесам
опет
зло
?
“
—
Биће
,
ако
јесам
!
—
тихо
она
рећи
гледати
јесам
сузним
ока
,
—
брига
хтети
ја
опет
у
постеља
бацити
!
Сирочад
јесам
,
Данко
!
нигде
ники
,
нигде
ништа
!
—
„
сладак
брата
!
моћи
се
толико
бринути
!
“
—
рећи
ја
Данка
гледати
ја
свој
плав
сетан
ока
—
„
знати
добро
,
да
ти
јесам
тешко
;
али
ослонити
се
и
тај
једном
на
ја
!
ја
јесам
здрав
,
ако
јесам
ти
!
“
—
твој
рука
не
хтети
никад
толико
зарадити
,
колико
овај
невоља
од
ми
изискивати
!
„
Мог
,
брата
!
“
—
рећи
ја
Данка
озбиљно
.
—
„
ја
јесам
више
дете
,
да
ја
морати
навек
други
хранити
!
ја
хтети
отићи
кудгод
у
служба
,
па
хтети
сам
себе
захрањивати
,
а
уједно
хтети
моћи
и
ти
помагати
.
—
одобрити
ја
,
брата
!
тај
намера
мој
,
јер
други
ми
лек
немати
,
ако
не
хтети
да
се
ослонити
на
туђ
милост
и
немилост
,
што
хтети
ми
горко
стати
,
јер
тај
јесам
тај
исто
,
што
и
просјак
бити
.
А
да
радити
јесам
срамота
,
тај
јесам
ја
ти
толико
пута
говорити
!
“
ја
овај
данкине
реч
тако
изненадити
,
да
чисто
не
знати
,
шта
ли
да
мислити
,
шта
ли
да
она
казати
?
„
Шта
ћутети
,
брата
?
—
говорити
ја
Данка
даље
—
„
зар
јесам
боље
радити
,
него
гладовати
или
просјачити
?
не
,
брата
!
док
ја
имати
,
не
хтети
ничији
просјак
бити
!
.
.
ја
јесам
дужна
и
морати
за
ти
радити
,
јер
и
ти
јесам
доста
за
ја
радио
.
ах
!
кад
помислити
само
на
стрина
свој
,
од
који
јесам
ја
ти
избавити
,
тај
ти
,
брата
!
никад
доста
благодарити
не
моћи
!
па
и
код
она
не
бити
ништа
други
,
већ
прост
служавка
,
па
ја
јесам
при
сав
тај
још
немилице
тући
;
а
сад
где
доћи
,
ту
ја
не
хтети
за
цео
ники
тући
!
“
Још
јесам
овај
последњи
рочити
добро
ни
изговорити
а
она
полетити
суза
на
очи
.
ја
бити
тако
дирнут
и
узбуђен
,
као
што
већ
давно
не
бити
;
а
очи
ја
бити
тако
пун
суза
,
да
једва
гледати
моћи
...
Данкина
мисао
не
хтети
ја
никако
у
глава
,
при
сав
тај
,
што
други
начин
заиста
јесам
кадар
извући
се
из
овај
жалосног
стање
...
да
ићи
да
служити
?
да
јесам
дакле
пустити
,
да
ићи
од
ја
,
уместо
да
јесам
на
рука
носити
?
...
колико
јесам
ноћ
поред
мој
постеља
будан
провести
лебдети
на
сваки
покрет
мој
?
колико
јесам
суза
пролити
,
да
ја
сузити
уштедети
?
.
.
да
она
не
имати
,
благ
Божа
!
сада
бити
већ
у
гроб
бити
!
и
она
још
ја
велим
,
да
ја
никад
не
моћи
доста
благодарити
,
ја
,
који
јесам
се
толико
заустезао
,
да
она
пружити
рука
свој
,
кад
она
бити
у
велик
невоља
!
.
.
„
Миливоје
!
Шта
се
толико
премишљати
?
“
—
рећи
ја
смело
и
поуздано
,
погледав
ја
свој
сузним
очи
.
—
не
премишљати
се
,
Данко
!
но
ипак
пустити
ја
,
да
се
мало
забавити
у
прошлост
свој
,
јер
ја
прошлост
постати
на
једаред
тако
необично
жив
!
—
Данка
се
умирити
и
седити
ћутети
поред
ја
;
а
ја
срце
као
да
шћаше
да
искочити
из
тесан
груда
:
милина
и
туг
сударати
се
у
ја
као
ватра
и
вод
;
милина
,
што
имати
тако
добар
и
племенит
сестра
и
што
у
будућност
мој
уступати
ноћ
ипак
дан
место
свој
;
туг
,
што
ја
јесам
сестра
при
сав
тај
тако
бедан
,
па
што
ја
јесам
још
најгоре
,
да
она
баш
ја
тај
беда
морати
да
стварати
...
у
таки
мисао
почети
ја
снага
на
нов
да
остављати
,
глава
ја
клонути
,
а
тело
ја
постати
грозничаво
,
што
по
сав
прилика
бити
последица
овај
велик
узбуђење
,
те
с
тај
морати
опет
у
постеља
.
на
данкино
питање
,
шта
мислити
с
она
,
рећи
она
тужан
глас
:
„
Тешко
јесам
бити
господар
,
а
слуга
моћи
бити
у
сваки
доба
.
“
—
@card@
/
@card@
пристати
јесам
на
Данкин
предлог
,
да
ићи
у
који
добар
породица
,
да
служити
;
јер
и
ја
се
чинити
,
да
хтети
се
тај
начин
много
савестан
и
боље
извући
из
овај
жалосног
стање
,
него
да
се
на
непозната
тамо
амо
с
просјачење
обраћати
.
у
осталом
надати
се
,
да
хтети
и
тај
проћи
,
јер
само
да
потпуно
оздравити
и
да
радња
наћи
,
тај
хтети
јесам
опет
к
себе
узети
.
—
@card@
/
@card@
данас
ја
Данка
наћи
служба
код
један
трговац
и
сутра
већ
ступати
у
нов
део
живот
свој
.
—
@card@
/
@card@
не
знати
,
какав
слово
да
забележити
данашњи
дан
у
дневник
сав
,
да
ли
златан
,
што
јесам
оздравити
,
или
крвав
,
што
се
растати
са
мио
Данка
свој
?
.
.
сиротица
!
кад
ја
данас
рано
зором
из
сан
пробудити
,
бити
већ
обући
и
спремити
;
ствар
свој
сав
јесам
у
један
завежљај
завити
и
на
сто
метнути
,
па
хтети
још
да
ја
казати
„
збогом
“
.
„
збогом
,
Миливоје
!
ја
одлазити
!
“
—
тихо
ја
рећи
гледати
ја
свој
плав
сетан
ока
.
ја
бити
,
као
да
одлазити
од
ја
анђео
срећа
мој
:
„
слатко
Данко
!
седити
још
мало
код
ја
,
јер
ја
бости
срце
,
што
се
с
ти
растајати
!
“
рећи
она
тужно
,
а
из
ока
ја
на
мах
полетети
суза
.
и
Данка
почети
плаката
:
„
Шта
знати
да
радити
,
кад
јесам
сирочад
!
“
—
рећи
утирати
суза
свој
—
„
но
што
он
драго
!
ја
јесам
млад
и
здрав
,
па
хтети
радити
;
а
при
тај
хтети
тај
чешће
посећивати
,
тај
хтети
бити
опет
заједно
.
А
кашње
хтети
ја
,
јесам
л
’
,
брата
,
тај
опет
к
себе
узети
?
“
—
Оћу
,
Данко
!
камо
срећа
,
да
се
с
тоб'м
никад
и
не
растајати
!
—
„
Па
збогом
,
брата
!
ето
јесам
већ
у
велик
дан
;
а
ја
требати
да
јесам
данас
рано
већ
тамо
.
“
ја
се
загрлити
и
пољубити
,
па
се
ћутети
растати
:
она
отићи
журити
се
,
а
ја
остати
лежати
,
жалити
се
на
тежак
живот
сав
...
после
дуг
размишљање
и
уздисање
дигнути
се
и
ја
с
постеља
свој
,
ах
!
тај
данас
јесам
први
дан
после
дуг
несносан
болест
,
да
смети
да
оставити
соб
свој
и
да
слободно
ступити
у
жив
природа
.
при
сав
тај
,
што
бити
скоро
цео
дан
за
плач
расположен
,
ипак
бити
ја
необично
мило
,
кад
изићи
из
соб
свој
.
Идући
полако
улица
почети
ја
који
мноштво
људи
,
који
зврјање
многи
кола
као
из
сан
да
бити
.
како
јесам
свет
оживети
!
како
јесам
живот
обујио
!
мој
ја
болест
сасвим
удремала
,
да
јесам
чисто
заборавити
,
како
јесам
бити
међу
жив
људи
!
—
но
када
проћи
кроз
варош
и
доћи
у
зелен
гора
,
ту
ја
се
тек
срце
отварати
почети
!
ја
се
чинити
,
као
да
јесам
до
сад
о
свет
само
сањати
и
као
да
он
сад
тек
први
пут
на
јава
видити
!
...
.
како
ја
овај
ваздух
слатко
пријати
!
како
сада
лако
дисати
!
.
.
умиљат
поветарац
играти
се
лак
гранчица
и
свирати
сетан
песма
свој
по
зелен
лишће
,
миловати
ја
по
блед
лице
ћаркати
на
ја
благ
мирис
,
који
јесам
отети
дрвеће
и
пољски
цвеће
,
који
пред
он
шарен
глава
свој
по
зелен
трава
тамо
амо
превијати
.
по
красан
плав
небо
забелити
се
по
који
залутао
облачак
тражити
друг
свој
и
гледати
на
зелен
гора
,
па
као
да
се
смишљати
,
да
ли
да
се
овде
стати
,
или
да
послушати
шаљивчина
шева
,
који
се
око
он
певати
улагивати
велим
он
,
да
он
друг
тамо
на
далеко
чекати
,
само
да
он
преварити
,
да
она
не
покиснути
.
.
ах
!
како
ја
јесам
мило
гледати
зелен
гора
,
зелен
долина
,
по
који
се
несташан
лептир
весело
вијати
;
гледати
у
ласта
,
како
се
живо
надлетати
;
а
око
себе
слушати
кос
,
како
весело
звиждати
,
слушати
славуј
,
како
сетан
прижељкивати
!
.
кудгод
око
бацити
,
свуд
јесам
лепо
и
сав
јесам
красно
!
—
Посматрајући
овај
леп
дивота
купати
ја
се
срце
у
сладак
милина
,
а
брз
мисао
носити
на
лак
крило
оживео
осећај
летити
ја
тамо
амо
као
челица
с
један
цвет
на
други
.
„
Љубица
!
сладак
Љубица
!
да
л
’
јесам
и
ти
лепота
данашњи
дан
у
гора
измамити
?
да
л
’
и
ти
слушати
,
како
тица
диван
пој
?
она
слушати
,
а
на
ја
мислити
?
на
ја
драг
свој
,
који
тако
болан
бити
и
сад
опет
здрав
по
гора
ходати
?
ах
!
твој
сладак
поздрав
улити
ја
нов
живот
у
скоро
мртав
тело
,
и
тај
ја
отети
од
немио
смрт
!
“
—
у
таки
мисао
ходати
зелен
гора
,
док
не
доћи
до
један
поток
,
стар
познаник
и
пријатељ
свој
,
који
се
сетан
жуборити
вијугати
по
чаробан
хлад
висок
и
густ
дрвеће
нудити
ја
,
да
сести
код
он
.
„
Шта
ли
ја
сада
Данка
радити
?
сиротица
!
ах
!
и
она
бити
требати
срећан
да
бити
,
јер
ни
боље
духати
,
ни
хуђег
живот
!
докле
други
дева
у
њен
година
справљати
дар
за
суђен
свој
,
безбрижно
уживати
златан
девовање
свој
,
дотле
она
тужан
срце
проводити
леп
време
свој
служити
и
радити
други
,
да
бити
помоћи
брата
свој
,
и
сам
без
сваки
помоћ
!
.
.
“
како
славуј
дивно
прижељкивати
!
како
кос
сладак
звижд
!
сваки
ја
гласак
њихов
тако
чудно
у
срце
дирати
!
.
и
што
се
дуже
овде
бавити
,
тај
ја
овај
место
постајати
све
милије
и
чаробан
,
јер
кад
ја
поветарац
зашуштати
у
зелен
лишће
,
ја
се
чинити
,
као
да
се
шетати
око
ја
вити
и
златан
пауница
!
.
.
у
гора
пробавити
цео
пре
подне
и
кад
доћи
кућа
,
изгледати
ја
соб
као
какав
костурница
.
немати
више
Данка
,
да
ја
певати
дочекати
.
ах
!
с
она
ја
отићи
и
сав
светлост
из
овај
стан
!
—
@card@
/
@card@
Мораћу
тражити
други
стан
,
гдегод
иза
варош
близу
горе
,
јер
овај
ја
постати
тако
несносан
и
црн
,
да
јесам
ја
у
он
и
мислити
несносан
и
црн
!
—
@card@
/
@card@
данас
ја
доћи
Данка
у
посета
и
приповедати
ја
,
како
она
јесам
у
нов
дан
патнички
живот
свој
.
господар
и
госпа
она
добар
јесам
духати
,
како
она
до
сад
бар
познавати
;
но
стар
ћерка
исти
породица
назвати
ја
сујетан
девојка
.
А
остати
деца
,
она
тројица
мушко
и
један
девојче
,
велим
веома
јесам
несташан
,
па
хтети
с
она
да
се
титрати
,
а
она
опет
тај
не
марити
.
ја
јесам
почети
световати
,
да
трпити
,
кад
друкчије
ни
]
е
,
јер
трпен
—
спасен
,
и
да
се
добар
будућност
нада
,
који
хтети
у
толико
бити
сладак
,
у
колико
прошлост
бити
горчија
.
она
примити
савет
мој
,
а
како
он
јесам
примити
,
најбоље
говорити
бистар
суза
,
који
она
на
дуг
,
плав
трепавица
мирно
трептати
.
—
при
полазак
узеде
неколико
књига
,
јер
велим
,
кад
досле
,
хтети
да
читати
.
@card@
/
@card@
Дошавши
пре
подне
дома
наћи
комад
артија
на
сто
.
„
Драга
брата
!
“
—
писати
ја
Данка
—
„
доћи
данас
у
твој
стан
,
да
се
с
ти
састати
,
да
ти
видити
и
да
се
с
ти
разговарати
,
но
тај
не
моћи
дочекати
.
Оћеш
ли
бити
вечерас
код
кућа
?
ако
моћи
,
причекати
ја
,
ја
хтети
ти
доћи
.
“
—
тек
што
се
бити
смркнути
,
Данка
ја
доћи
и
донети
један
мали
завежљај
,
мести
он
на
сто
и
рећи
:
„
знати
Миливоје
!
да
не
хтети
имати
шта
да
вечерати
,
па
јесам
тај
вече
ево
ја
донети
.
“
—
ја
мало
што
се
јесам
заплакати
,
тако
бити
дирнути
данкиним
овај
добар
дело
и
њен
искрен
,
сестрински
љубав
!
ах
!
у
место
ја
за
она
да
се
старати
и
ја
она
да
издржавати
,
она
ја
хлеб
храна
!
.
.
„
Чуј
,
Миливоје
!
како
се
Мита
данас
са
ја
понашати
?
—
рећи
ја
гледати
ја
сетан
ока
свој
:
„
сусрести
се
ми
двоје
на
улица
,
кад
јесам
с
пијаца
с
котарчица
на
рука
дома
полазити
;
ја
се
бити
обрадовати
,
кад
јесам
он
спазити
,
јер
он
већ
давно
јесам
видети
;
но
он
чим
доћи
спрам
ја
,
сав
поцрвенити
и
„
А
гле
Данка
!
“
тихо
и
збуњено
рећи
и
стати
се
на
сав
страна
освртати
,
по
сав
прилика
,
да
он
не
бити
когод
видети
,
да
се
са
служавка
јавно
на
улица
разговарати
.
ја
јесам
одма
приметати
,
да
се
он
ја
стидити
,
и
мирно
он
рећи
:
„
ви
се
господин
!
ја
стидити
!
за
што
бити
ви
ја
у
неприлика
довађати
?
!
“
Чим
јесам
он
овај
изрећи
,
окренути
се
од
он
и
поћи
кућа
;
но
пут
бити
ја
тако
тешко
,
као
да
ја
јесам
камен
на
срце
пасти
,
и
тек
што
јесам
кући
доћи
,
ја
јесам
се
заплакати
и
дуго
јесам
плакати
!
.
па
зар
јесам
имати
права
,
Миливоје
?
ако
јесам
ја
сирот
,
тај
ваљда
јесам
таки
,
да
се
морати
од
ја
сваки
да
стидити
?
“
Рекавши
овај
последњи
реч
почети
опет
тих
плаката
...
ја
јесам
овај
данкина
новост
јако
дирнути
,
и
бити
ја
веома
жао
,
да
се
Мита
с
она
тако
понашати
,
Мита
,
који
јесам
она
навек
као
брата
поштовати
.
„
моћи
плаката
,
Данко
!
јер
сваки
твој
суза
падати
на
мој
срце
!
“
ја
јесам
почети
тешити
,
но
у
тај
тренутак
добро
бити
бити
,
да
јесам
и
ја
когод
утешити
моћи
.
@card@
/
@card@
данас
изићи
из
стан
свој
и
растајати
се
с
он
бити
ја
ипак
нешто
тешко
,
при
сав
тај
што
јесам
једва
чекати
,
да
се
преместити
у
нов
стан
,
јер
у
стар
јесам
живети
више
у
туга
него
у
радост
.
али
таки
ја
јесам
нарав
мој
,
да
се
навек
тешко
растајати
са
сваки
место
,
у
који
јесам
провести
неки
време
живот
свој
.
надати
се
,
да
хтети
у
нов
стан
моћи
угодан
живети
,
јер
јесам
од
стар
много
удесан
:
као
што
јесам
желети
на
крај
варош
,
близу
горе
,
а
на
неколик
корак
даље
од
он
простирати
се
велик
,
диван
башта
.
@card@
/
@card@
Узедох
данас
да
читати
Калидасину
„
Сакунталу
,
“
и
кад
доћи
на
њен
реч
:
„
играти
ја
десно
око
,
драг
мајка
!
шта
хтети
тај
да
значити
?
“
постати
на
једаред
брижан
и
тужан
;
јер
и
ја
од
неколик
дан
десно
око
непрестано
игра
.
добро
знати
,
да
јесам
тако
веровање
прост
,
гол
предрасуда
,
и
при
сав
тај
не
моћи
умирити
срце
свој
.
да
јесам
тако
бедан
и
сваки
опасност
изложити
,
јер
заклон
ни
с
један
страна
немати
:
ја
се
не
бити
срце
растужити
,
не
бити
се
око
засијати
!
.
.
Мислећи
на
Љубица
мислити
и
на
могућност
,
да
јесам
ма
који
начин
не
добити
,
и
ја
почети
одмах
живо
осећати
велик
сила
љубав
свој
,
јер
срце
ја
бити
,
као
да
се
залеђава
!
.
.
о
мој
сладак
нада
и
леп
будућност
!
што
ја
ви
јесам
мој
млад
машта
створити
у
разним
данима
живот
мој
,
хтети
л
‘
ја
веран
бити
или
хтети
ја
ладан
напустити
и
од
ја
се
јадан
отуђити
,
као
да
ја
никад
ни
познавати
јесам
?
ах
!
овај
моћи
!
моћи
,
јер
мој
срце
не
хтети
моћи
без
ви
да
живити
!
...
—
Вис
се
пута
тако
уживети
у
створен
будућност
свој
,
да
заборавити
за
горак
садањост
,
и
мој
нада
један
за
други
остваривати
се
пред
очи
мој
,
као
што
се
цветан
пупољак
у
зор
расцветавати
,
и
ја
јесам
тако
,
као
да
јесам
у
неки
леп
простор
и
добар
време
,
одакле
не
бити
тео
више
никад
да
се
натраг
у
садањост
вратити
...
Блага
Божа
!
кад
бити
моћи
да
пренети
леп
будућност
свој
у
садањи
дан
,
и
њихов
горчина
да
заменити
сладост
далек
дан
,
који
ја
трептети
пред
душа
мој
,
као
што
трептети
звезда
у
зимски
ноћ
,
како
бити
тада
бити
срећан
и
блажен
!
овако
ја
јесам
тешко
чезнути
и
венути
!
.
.
да
јесам
бар
сасвим
уверити
,
да
хтети
ја
се
нада
збиља
остварити
,
опет
бити
срце
моћи
мирно
бити
;
али
играти
ја
десно
око
,
па
се
бојити
,
хтети
ја
на
зло
наслутити
,
као
што
јесам
и
Сакунтали
на
зло
наслутити
!
.
.
—
@card@
/
@card@
данас
после
подне
доћи
ја
Данка
и
рећи
ја
,
да
јесам
госпа
на
цео
после
подне
пустити
,
јер
јесам
дан
врло
пријатан
,
па
да
ићи
кудгод
у
шетња
.
но
почем
не
хтети
сам
ићи
,
позвати
ја
,
да
ићи
с
она
.
ја
она
се
позив
драговољно
одзвати
и
отићи
далеко
од
залармане
и
загушљив
варош
у
зелен
гора
разговарати
се
о
јадан
прошли
дан
живот
свој
и
правити
план
за
будући
живот
.
када
се
ход
већ
уморити
,
сести
на
мек
зелен
трава
у
пријатан
хлад
разгранат
мирисав
липа
,
који
се
у
више
ред
опружати
кроз
цео
долина
опкољен
висок
гора
.
око
ми
се
преливати
разнобојно
пољски
цвеће
,
који
шарен
лептир
и
вредан
челица
весело
облетати
,
а
над
глава
у
зелен
лишће
разлегати
се
умиљат
појити
раздраган
певачица
...
Данка
устати
,
јер
не
моћи
више
да
седити
очаран
лепота
овај
диван
место
,
па
стати
свој
сетан
плав
очи
бацити
час
на
један
,
час
на
други
страна
,
не
знати
,
где
хтети
поглед
да
задржати
?
...
ја
јесам
задовољно
гледати
и
с
лице
она
моћи
читати
,
да
јесам
радостан
и
весео
,
при
сав
тај
,
што
она
поглед
бити
ипак
сетан
...
за
чудо
!
што
она
очи
навек
тако
сетан
изгледати
,
као
да
се
у
она
суза
блистати
,
да
бити
човек
на
први
мах
помислити
,
сад
хтети
се
заплакати
...
—
она
почети
цвеће
брата
и
венац
плести
тихо
певати
разнети
песма
;
а
ја
се
пружити
полеђушке
на
зелен
трава
,
бацити
шешир
преко
лице
,
склопити
очи
,
па
пуст
мисао
свој
,
нек
радити
и
градити
,
шта
хтети
...
цео
бавлење
у
гора
бити
ја
веома
пријатно
,
шта
и
данкино
добар
расположење
доста
допринашаше
.
—
@card@
/
@card@
„
—
Ева
опет
стигнути
дан
рођење
мој
,
дан
,
када
требати
да
се
јесам
себе
рачунати
!
—
спољњи
живот
мој
још
јесам
онакав
исти
,
као
што
и
пре
бити
,
јадан
и
бедан
,
с
један
разлика
,
да
јесам
више
јесам
,
већ
имати
поред
ја
мио
сестра
свој
,
за
који
јесам
некад
доста
суза
пролити
...
но
унутарњи
живот
мој
,
ах
!
како
јесам
тај
сасвим
променут
!
.
.
кад
јесам
још
дете
бити
у
миран
дом
тада
жив
родитељ
свој
,
имати
јесам
један
другарица
,
свој
сусеткињу
,
трговачки
ћерка
,
без
који
јесам
моћи
ни
један
дан
да
бити
;
а
управо
нит
јесам
онда
знати
,
нити
сада
знати
,
за
што
јесам
за
она
навек
тако
тежити
?
Биш
пута
,
кад
ја
јесам
штогод
болети
,
па
не
смети
из
соб
никуд
ићи
,
ја
јесам
молити
покојни
мајка
свој
,
да
послати
по
Марина
,
„
јер
ја
тако
волити
,
кад
јесам
она
поред
ја
!
“
А
јесам
ли
она
кадгод
оболети
,
тај
јесам
већина
провађати
време
седећи
поред
постеља
њен
.
једном
доћи
у
школа
свештеник
,
који
ми
катихета
бити
и
слаткоречив
ми
приповедати
,
како
сав
деца
,
који
умрети
пре
навршен
седми
година
,
постајати
анђео
божији
,
и
описивати
ми
,
како
анђео
лепо
живити
.
ја
тада
бити
тек
у
седми
година
и
у
ја
се
одма
родити
мисао
,
да
моћи
и
ја
анђео
постати
,
који
сваки
дан
сав
већма
сазревати
.
ах
!
благ
бог
!
бити
још
луд
дете
,
и
опет
кад
се
сетити
тадањи
машта
и
тадањи
осећај
,
ја
сузити
тећи
!
.
.
један
јутро
седити
ја
и
Марина
сам
пред
наш
школа
повести
разговор
о
катихетиним
реч
.
„
бити
л
’
волети
,
Марин
!
да
умрети
пре
навршен
седми
година
,
па
да
постати
анђео
божији
—
питати
Марина
,
јер
ја
већ
бити
себе
увртјети
у
глава
,
да
морати
бити
анђео
.
—
А
бити
л
’
ти
волети
?
—
упитати
ја
Марина
и
поглед
свој
плавити
очи
у
ведар
плав
небо
и
као
да
тај
хтети
рећи
:
лепо
јесам
бити
анђео
!
.
.
„
ја
бити
волети
!
и
ја
морати
умрети
!
ја
морати
бити
анђео
!
“
—
рећи
она
тако
поуздан
глас
,
као
да
јесам
ја
господар
над
живот
и
смрт
.
—
онда
хтети
и
ја
умрети
!
јер
кад
ти
умрети
,
не
хтети
ни
ја
да
живити
!
кад
ти
постати
анђео
,
не
хтети
ни
ја
да
бити
грешан
!
—
„
дакле
да
умрети
?
“
—
да
умрети
!
—
„
Добра
!
али
како
хтети
?
“
упитати
Марина
снуждити
,
јер
сад
ја
тек
први
пут
доћи
тај
мисао
на
памет
и
мена
као
да
пасти
камен
на
срце
.
—
требати
навек
да
се
молити
бог
,
кад
легати
и
кад
устајати
,
и
кадгод
јесам
ми
двоје
заједно
,
да
он
се
молити
,
да
ми
не
да
довршити
седми
година
,
јер
ја
хтети
да
бити
његов
анђео
!
—
ја
постати
овај
марининим
реч
па
једаред
сасвим
умирити
,
сасвим
утешити
;
једино
што
имати
још
да
свршити
,
бити
ми
узајаман
завера
,
да
о
тај
не
хтети
ником
ништа
говорити
,
и
од
тај
доба
ја
не
имати
други
мисао
,
други
жеља
,
други
молитва
,
осим
да
умрети
,
да
умрети
!
.
.
ах
!
ја
бити
тако
са
сав
смрт
жељан
!
—
једном
ја
доћи
Марина
сасвим
невесео
и
предлагати
ја
,
да
се
више
не
молити
бог
за
смрт
,
јер
она
јесам
жао
оставити
отац
и
мајка
,
она
јесам
јединица
,
па
хтети
они
за
она
плаката
.
ја
овај
њен
реч
тако
изненадити
и
увредити
,
као
да
ја
за
срце
ујести
.
ја
почети
од
јед
и
чудо
плаката
,
и
хтети
јесам
на
последак
и
тући
.
„
зар
ја
немати
родитељ
?
“
—
рећи
она
трти
сузне
очи
свој
.
—
„
и
они
ја
љубити
као
и
твој
ти
;
но
знати
,
шта
катихета
велим
,
први
јесам
и
први
бог
,
па
онда
тек
доћи
други
!
“
—
знати
,
али
наш
хтети
родитељ
плаката
!
—
„
не
знати
,
за
што
бити
плакати
,
кад
хтети
знати
,
да
јесам
постати
анђео
?
па
најпосле
ако
баш
и
усплачу
,
ја
хтети
она
ноћу
у
сан
долазити
,
па
хтети
она
тешити
,
казати
она
,
да
не
плакати
,
јер
ми
јесам
добро
!
“
—
Али
ја
јесам
тешко
,
да
она
оставити
!
—
рећи
Марина
и
почети
плаката
.
„
за
што
да
ти
јесам
тешко
?
“
—
почети
она
страсно
говорити
,
јер
се
бити
сасвим
упети
,
да
јесам
морати
опет
за
себе
задобити
,
—
„
ја
као
анђео
кадгод
зажелити
,
да
видити
родитељ
свој
,
ја
хтети
к
она
као
голуб
долетати
,
или
хтети
стати
на
шарен
дуг
,
па
хтети
гледати
доле
на
земља
.
ах
!
марина
!
како
ти
моћи
бити
жао
,
да
постати
анђео
?
да
живити
у
рај
,
где
имати
толико
леп
цвеће
,
да
гледати
у
лице
божији
,
да
чути
,
како
анђео
певати
,
па
да
и
ти
певати
с
она
;
тамо
немати
ни
ветар
,
ни
киша
,
ни
блато
;
тамо
јесам
навек
дан
,
јер
тамо
навек
сунце
сијати
;
да
прелетати
с
један
звезда
на
други
,
па
са
сваки
да
гледати
на
земља
,
шта
људи
радити
,
па
кад
видити
,
да
који
што
криво
радити
,
а
ти
отићи
,
па
казати
бог
,
па
се
с
он
лепо
разговарати
!
.
.
Марин
!
Кажи
,
хтети
умрети
?
Кажи
!
јер
иначе-
-
-
“
и
ја
већ
стиснути
песница
.
—
Оћу
!
Оћу
,
Миливоје
!
—
рећи
Марина
и
почети
опет
плаката
.
но
ја
она
сад
не
хтети
веровати
,
већ
јесам
стати
приморавати
,
да
се
заклети
.
„
Кажи
,
тако
ја
сунце
!
“
—
тако
ја
сунце
!
—
„
Кажи
,
тако
ја
месец
!
“
—
тако
ја
месец
!
—
„
Кажи
,
тако
ја
небо
!
“
—
тако
ја
небо
!
—
„
Али
хајде
казати
и
бог
ја
!
“
бог
ја
!
—
„
но
!
сад
ти
веровати
!
“
—
рећи
она
весело
,
па
јесам
одма
загрлити
и
дуго
јесам
држати
на
груди
свој
!
.
у
тај
тренутак
не
бити
на
цео
свет
срећан
човек
од
ја
!
ја
бити
,
као
да
јесам
већ
постати
анђео
!
.
.
и
ја
опет
не
имати
други
мисао
,
други
жеља
,
други
молитва
,
осим
да
умрети
,
да
умрети
!
.
.
не
проћи
од
овај
дан
ни
неколико
недеља
,
а
Марина
се
побости
и
—
умрети
...
умрети
у
тај
тврд
уверење
,
да
хтети
бити
анђео
!
.
.
ах
!
како
ја
тада
бити
,
кад
јесам
гледати
мртав
на
сто
,
покривен
бео
покров
,
а
плав
очи
бити
она
затворити
,
усна
она
бити
још
румен
,
па
као
да
ја
тихо
зборити
:
„
ја
јесам
већ
постати
анђео
,
хајде
и
ти
!
ја
јесам
свој
реч
одржати
,
одржати
јесам
и
ти
!
мој
родитељ
за
ја
плакати
,
нек
плакати
и
твој
!
.
.
“
мој
срце
шћаше
од
бол
да
пукнути
,
јер
ја
у
она
не
гледати
мој
драг
другарица
,
већ
гледати
анђео
божији
,
а
у
себе
гледати
грешан
,
сасвим
грешан
дете
...
ја
плакати
дуго
и
горко
,
и
њен
родитељ
плакати
,
и
плакати
сав
,
који
се
око
она
искупити
...
она
саранити
.
ја
почети
од
тај
доба
слабити
,
венути
;
кадгод
бити
сам
бити
,
навек
бити
плакати
;
срдити
бити
се
на
бог
,
што
јесам
њен
молитва
саслушати
,
а
мој
још
не
хтети
!
.
.
као
дете
бити
ја
тешко
носити
толики
тајна
на
млад
срце
свој
и
хтети
се
више
пута
искрено
поверити
мајка
свој
,
но
бити
се
навек
уздржати
бојити
се
,
да
хтети
мајка
отац
тај
рећи
,
па
хтети
се
она
двоје
договорити
и
не
хтети
ја
допустити
,
да
умрети
.
али
док
јесам
човек
здрав
,
моћи
много
да
поднети
,
а
чим
се
побости
,
његов
уста
постајати
књига
срце
његов
.
тако
бити
и
са
ја
.
не
знати
,
да
ли
услед
жалост
свој
или
услед
други
шта
,
доста
,
да
пасти
у
постеља
,
и
ја
бити
немогуће
,
да
сачувати
дуже
тајна
свој
.
Шћаше
ја
срце
да
прекипети
,
те
за
тај
један
вече
,
кад
с
мајка
свој
јесам
у
соба
бити
,
почети
она
се
исповедати
као
што
се
тежак
покајник
пред
олтар
пре
причешће
исповедати
...
мајка
ја
плакати
,
а
плакати
и
ја
с
она
!
плакати
заједно
,
и
опет
повод
плач
бити
ми
тако
различит
!
она
плакати
по
сав
прилика
за
тај
,
што
бити
дирнути
мој
детињски
машта
.
„
јесам
истина
Миливоје
!
“
—
говорити
ја
мајка
,
„
да
само
онај
деца
постајати
анђео
,
који
умрети
пре
навршен
седми
година
,
тај
ви
јесам
катихета
погрешно
рећи
;
постајати
анђео
сав
деца
,
који
јесам
добра
и
слушати
родитељ
свој
,
па
ма
колико
година
имати
,
а
који
јесам
деца
непослушан
,
па
ма
не
имати
седам
година
,
опет
не
хтети
анђео
никад
бити
!
ти
ако
хтети
анђео
да
бити
,
ти
морати
слушати
ја
,
мајка
свој
,
а
ја
од
ти
желити
,
да
се
оканити
таки
мисао
!
“
она
ја
стати
љубити
и
њен
суза
падати
на
мој
лице
...
ја
бити
као
на
ватра
,
не
знати
на
који
хтети
страна
ватра
да
побећи
:
с
један
страна
не
смети
и
не
моћи
се
мајка
противити
,
а
с
други
страна
бити
ја
немогуће
одрећи
се
свој
леп
и
сладак
сан
,
одрећи
се
анђелства
божији
,
ах
!
тај
Марина
ја
чекати
и
непрестано
изгледати
,
кад
хтети
она
доћи
?
.
.
мој
сав
одговор
бити
тих
плакање
.
од
тај
дан
често
бити
се
и
отац
и
мајка
трудити
,
да
ја
тај
сањарија
из
глава
избити
;
но
она
јесам
требати
дуго
време
док
јесам
ја
од
тај
душеван
болест
излечити
;
јер
кад
јесам
постеља
напустити
,
често
бити
одлазити
на
гроб
мој
покојни
Марина
,
тамо
бити
се
навек
заплакати
и
молити
јесам
,
да
ја
опростити
што
још
јесам
умрьо
...
не
проћи
од
тај
доба
много
време
,
а
ја
и
Данка
остати
без
отац
и
мајка
.
ах
!
Чим
на
њихов
смрт
помислити
,
ја
срце
бости
и
сузити
ја
тећи
.
тећи
суза
!
тећи
!
.
.
јер
хтети
ја
срце
лакше
бити
.
—
мој
први
љубав
бити
дакле
небески
,
анђеоски
љубав
;
а
кад
јесам
одрастао
,
следовати
други
,
сасвим
противан
љубав
;
љубав
земаљски
.
као
дете
молити
јесам
бог
,
да
што
пре
умрети
а
сад
почети
молити
бог
да
што
дуже
жив
,
јер
само
тако
моћи
бити
задовољити
жеља
свој
,
да
бити
од
корист
народ
свој
.
када
бити
у
средњи
шкода
,
имати
добар
пријатељ
и
веран
друга
,
Марка
Михаиловић
,
круна
не
само
наш
разред
,
већ
цео
школа
,
тако
он
бар
већином
професор
називати
.
кадгод
имати
слободан
време
,
не
разговарати
се
ни
о
шта
други
,
већ
о
јад
народ
свој
.
бити
обадвојица
слаб
,
болешљив
,
ваљда
због
тај
,
што
много
пута
гладовати
.
један
прилика
при
чаша
вино
,
—
не
знати
,
како
започети
разговор
о
неизвесност
живот
,
о
смрт
,
—
рећи
ја
Марка
.
„
брата
!
ја
сумњати
,
да
хтети
бити
дуг
век
,
јер
у
ја
имати
неки
тајни
осећај
,
који
ја
навек
велим
,
да
хтети
рано
умрети
,
а
тај
ја
бости
;
више
ја
пута
доћи
,
да
се
тако
слатко
заплакати
.
Тешко
ја
јесам
отићи
с
овај
свет
без
икакав
глас
!
...
па
знати
шта
јесам
намислити
?
“
и
његов
јесам
црн
озбиљан
очи
при
овај
реч
тако
необично
засветлити
,
да
јесам
одма
моћи
мислити
,
да
хтети
ја
штогод
ванредан
рећи
.
„
Догод
трајати
слобода
,
“
—
почети
ја
Марка
одушевљено
говорити
:
„
донде
хтети
бити
и
њен
пријатељ
и
њен
душман
.
Наш
народ
страдати
једино
због
овај
последњи
.
па
за
тај
,
брата
,
ако
већ
видити
,
да
морати
млад
и
зелен
умрети
,
тај
опет
не
хтети
изданути
на
гњио
постеља
,
већ
ако
не
моћи
у
рат
ићи
,
а
ја
хтети
бар
који
велик
душман
или
слобода
или
народ
наш
куршум
кроз
глава
пројурити
,
па
онда
нек
ја
вешати
,
нек
ја
пушкарати
,
нек
чинити
самном
што
она
драго
,
јер
ја
тако
и
тако
већ
морати
умрети
,
а
тај
свој
дело
опет
хтети
бар
колико
толико
добар
учинити
!
“
Сирома
Марка
!
како
јесам
тај
волети
слобода
!
како
јесам
тај
љубити
народ
сав
!
...
мој
дружење
с
он
имати
на
ја
велик
уплив
,
јер
он
ја
јесам
у
многи
шта
мислити
рашчистити
и
осећај
узвисити
...
Догод
се
моћи
јадан
на
нога
држати
,
живити
непрестано
у
нада
,
да
хтети
још
оздравити
;
а
кад
већ
пасти
у
постеља
и
кад
почети
и
јесам
увиђати
,
да
његов
тајни
осећај
почињати
да
се
остарује
тад
бити
помишљати
на
некадањи
завера
свој
,
али
слабост
и
бол
тело
не
допуштати
извршење
њен
,
па
бити
се
чешће
заплакати
и
ја
на
срце
мећати
,
ако
бити
жив
и
здрав
да
живити
и
радити
за
народ
сав
,
па
ако
ја
штогод
за
рука
испасти
,
да
се
сетити
на
он
и
да
помислити
:
да
јесам
Марка
жив
,
и
он
бити
тај
урадити
!
...
он
јесам
изданути
на
рука
стар
мајка
свој
,
који
јесам
за
он
много
суза
пролити
,
јер
она
јесам
други
радити
,
па
јесам
он
школовати
;
а
кад
она
он
изданути
,
не
имати
више
за
који
да
радити
,
па
ни
за
који
да
живити
...
сирот
!
на
скоро
јесам
и
она
за
он
отићи
.
његов
смрт
бити
за
ја
велик
удар
јер
у
он
као
да
изгубити
половина
срце
свој
...
ах
!
много
шта
легати
на
душа
мој
,
па
јесам
чудо
,
да
ја
више
пута
доћи
да
плакати
,
а
ни
јесам
не
знати
,
за
што
да
плакати
...
ја
не
имати
више
ники
,
с
ко
бити
се
поверљиво
насмејати
,
који
бити
се
моћи
поверљиво
најадати
!
ја
бити
,
као
да
јесам
јесам
самцит
на
цео
свет
.
.
суза
и
песма
бити
ја
једини
искрен
друг
мој
,
јер
само
онај
једини
навек
знати
како
ја
јесам
...
„
камо
други
?
пријатељ
?
„
да
све
с
лице
мој
читати
?
„
да
ја
свега
одма
познати
,
„
А
да
ништ
’
ја
и
не
питати
.
.
„
не
видити
ја
сузити
ники
,
„
нит
ко
чути
уздисај
,
„
нит
ко
марити
,
кад
јесам
вес'о
.
„
кад
ја
с
’
очи
срећно
сјајити
,
.
.
тако
јесам
онда
певати
.
тај
сво
време
од
Марков
смрт
до
Љубичин
познанство
провађати
јесам
већина
с
непријатан
осећај
пуст
усамљеност
,
и
ја
бити
као
какав
човек
,
који
нестрпељив
непрестано
неко
чекати
,
а
не
моћи
никако
да
он
дочекати
.
но
од
како
јесам
Љубица
упознати
од
онда
јесам
наступити
нов
дан
у
живот
мој
.
лепота
свет
и
сладост
живот
тек
сам
онда
први
пут
јасно
осећати
,
кад
ја
њен
леп
црн
они
испунити
сетан
срце
мој
.
мој
груда
јесам
више
пуст
,
мој
срце
јесам
више
празан
,
ах
!
ја
јесам
несрећан
,
јесам
,
јер
не
стајати
више
јесам
самцит
на
свет
!
...
-
@card@
/
@card@
многи
се
мој
друг
већ
о
тај
разговарати
,
кад
и
како
хтети
који
кућа
ићи
.
ја
немати
кућа
па
за
тај
о
тај
ствар
у
сваки
друштво
и
ћутети
,
јер
код
ја
јесам
„
omnia
mea
mecum
porta
“
ах
!
једино
место
,
куда
бити
отићи
желети
,
тај
јесам
манастир
;
али
не
моћи
ни
тамо
јер
немати
шта
да
јести
,
а
камо
ли
да
путовати
?
!
.
.
,
@card@
/
@card@
лан
јесам
бити
у
овај
доба
брижан
и
тужан
и
много
јесам
суза
пролити
,
па
ево
и
овај
година
при
сав
тај
,
што
ја
нада
мој
говорити
да
хтети
бити
боље
и
лепше
.
.
нада
,
леп
нада
и
бедан
,
горак
садањост
,
увиђати
,
да
јесам
ништа
!
на
што
нада
,
тај
леп
сладак
нада
,
кад
срце
у
садањости
вена
и
вена
?
и
кад
једном
увенути
,
на
што
онда
нада
,
тај
леп
и
сладак
нада
?
!
@card@
/
@card@
како
много
великошколац
већ
отићи
кућа
,
тај
ја
бити
могуће
препорука
некоји
друг
добити
још
три
ђак
,
који
хтети
од
данас
поучавати
.
сад
имати
сав
четворица
,
а
да
јесам
тако
слаб
моћи
бити
још
који
узети
.
@card@
/
@card@
—
Данас
ја
доћи
Мита
,
да
узети
од
ја
„
збогом
“
.
при
полазак
он
рећи
,
да
ја
поздрав
Љубица
,
и
чим
јесам
она
споменути
ја
потећи
суза
...
он
ја
јесам
сузити
видети
па
она
ваљда
и
разумети
,
и
кад
Љубица
за
она
казати
,
ваљда
хтети
она
и
она
разумети
...
@card@
/
@card@
Што
више
радити
,
тај
све
јасније
осећати
,
да
јесам
сладак
час
живот
онај
,
који
се
у
озбиљан
радња
провести
.
Вис
ја
пута
доћи
,
као
да
ја
јесам
срце
стегнути
гвозден
обруч
,
па
хтети
да
пукнути
;
или
као
да
се
сав
осећај
претворити
у
леден
санта
,
па
ја
сав
свет
постајати
равнодушан
,
а
јесам
себе
празан
и
пиштав
:
но
чим
почети
штогод
озбиљно
да
радити
,
срце
ја
постајати
одма
лакше
и
после
свршен
рад
опет
ја
јесам
свет
тако
мити
и
красан
и
срце
ја
јесам
тако
добро
,
да
бити
полетети
куд
год
у
гора
,
где
имати
пун
мирисав
цвеће
,
па
бити
цвеће
брати
и
венац
плести
,
и
сваки
човек
,
који
бити
год
срести
,
сваки
бити
метути
венац
на
глава
...
@card@
/
@card@
Вис
пута
помислити
,
да
крајем
овај
месец
отићи
у
манастир
,
јер
хтети
онда
имати
нешто
мало
новац
,
па
да
видити
Љубица
и
да
напунити
утеха
и
нов
живот
обамро
срце
свој
;
но
у
такав
тренутак
навек
ја
Данка
изићи
пред
очи
,
и
ја
доћи
,
да
плакати
...
—
@card@
/
@card@
данас
јесам
рећи
Данка
,
да
јесам
намислити
,
да
ја
први
новембар
опет
к
себе
узети
.
овај
вест
јесам
тако
обрадовати
,
да
она
на
мах
од
радост
потећи
суза
...
о
мој
сладак
родитељ
!
Јуначни
отац
и
добар
мајка
!
да
ви
јесам
од
куд
да
видити
,
како
ваш
деца
живити
!
...
—
@card@
/
@card@
данас
ја
доћи
Данка
и
сузним
ока
јадати
ја
се
,
како
јесам
јуче
имати
неугодан
дан
.
неки
часник
,
који
редовно
долазити
у
тамошњи
кућа
,
застати
јуче
код
она
и
почети
с
она
свакојако
шал
збијати
,
да
он
најпосле
морати
рећи
неколико
опор
реч
.
у
тај
доћи
стар
ћерка
,
вереница
исти
часник
,
те
видети
он
с
она
постати
на
мах
тако
суров
,
да
јесам
посве
невин
погрђиваше
.
с
тај
јесам
плакати
скоро
читав
дан
.
—
кад
ја
јесам
тај
све
исприповедати
,
запитати
јесам
,
мисао
ли
тамо
остати
још
и
овај
неколико
дан
?
„
А
куда
знати
?
“
—
рећи
ја
снуждити
—
„
кад
јесам
досад
издржати
,
издржати
и
овај
неколико
дан
,
па
како
ја
јесам
,
тако
ја
јесам
...
кад
ја
ти
узети
к
себе
,
тад
хтети
надокнадити
сав
онај
радост
,
који
јесам
тамо
туг
заменити
,
јер
док
бити
код
ти
,
ја
бити
тако
добро
и
ја
бити
сасвим
срећан
,
па
се
надати
,
да
хтети
опет
тако
бити
.
у
осталом
,
од
како
јесам
ја
рећи
,
да
хтети
ја
опет
к
себе
узети
,
моћи
све
лакше
да
сносити
,
него
што
бити
иначе
моћи
сносити
.
“
@card@
/
@card@
данас
јесам
Мита
овамо
стигнути
и
одма
к
ја
доћи
,
да
ја
казати
,
шта
јесам
и
како
јесам
са
Љубица
.
она
јесам
провести
скоро
три
месец
у
Б—
код
брата
свој
и
тек
јесам
овај
дан
кућа
доћи
.
овај
ја
вест
бити
у
први
мах
угодан
,
јер
се
радовати
,
што
јесам
отићи
у
манастир
,
те
се
јесам
бадава
истрошити
,
кад
јесам
не
бити
моћи
ни
видети
,
јер
у
Б—
не
бити
имати
од
куда
ићи
.
но
кашње
ипак
пасти
ја
на
ум
,
за
што
да
Љубица
провести
баш
овај
време
у
Б—
,
а
не
код
свој
кућа
,
кад
јесам
моћи
бар
претпостављати
,
да
хтети
опет
у
манастир
доћи
,
ако
не
други
шта
,
а
оно
она
радити
.
па
који
тај
мисао
,
а
који
и
други
вест
,
да
Љубица
имати
за
сад
два
ваљан
просилац
,
јако
ја
узнемирити
,
и
при
сав
тај
,
што
ја
јесам
лепо
поздравити
,
ипак
ја
почети
срце
да
зеба
...
с
тај
намислити
,
да
она
одма
писати
.
писма
јесам
завршити
овај
реч
:
„
ви
сада
имати
два
просилац
,
драгати
Љубица
!
и
ја
срце
чудноват
зеба
;
но
ипак
где
јесам
зебња
,
тај
јесам
и
нада
...
поздравити
милостив
мајка
ваш
и
рећи
она
,
да
бити
бити
бедан
створење
на
цео
свет
,
кад
јесам
не
бити
назвати
и
ја
свој
мајка
!
ја
овај
свет
име
од
детињство
свој
немати
који
да
казати
,
те
кад
бити
моћи
с
ви
заједно
да
казати
тај
ваш
мајка
,
благ
Божа
!
ја
не
бити
умести
реч
изразити
толики
срећа
!
...
ако
ја
још
јесам
заборавити
,
уверити
јесам
,
да
хтети
ја
бар
с
неколико
мио
реч
ваш
удостојити
и
обрадовати
“
.
—
@card@
/
@card@
данас
ја
се
тужити
Данка
,
да
она
служба
њен
већ
постати
несносан
,
јер
што
јесам
који
дан
дуже
тамо
,
тај
јесам
и
деца
раскалашан
;
хтети
с
она
да
се
титрати
,
што
њен
нарав
не
годити
,
те
се
тако
јести
,
а
каткад
и
заплакати
...
—
@card@
/
@card@
Тешке
ја
брига
данас
обузети
,
за
што
ја
Љубица
ништа
не
писати
?
да
ја
јесам
хтети
отписати
,
моћи
бити
већ
пре
неколик
дан
писма
добити
;
овако
бојити
се
,
бојити
се
,
јер
ја
срце
непрестано
зеба
,
а
десно
ја
око
непрестано
игра
...
—
@card@
/
@card@
благ
Божа
!
ја
се
чинити
,
као
да
бити
ја
сав
туг
и
сав
брига
на
једанпут
престати
,
кад
бити
од
Љубица
добити
бар
неколико
реч
.
али
она
ја
ништа
не
писати
,
и
мој
туг
постајати
тежак
,
а
брига
несносан
!
...
у
ја
се
већ
рађати
мисао
,
ако
још
за
који
дан
не
добити
од
она
одговор
,
да
замолити
Данка
,
да
остати
бар
још
десетак
дан
у
свој
досадањи
служба
,
а
ја
да
отићи
у
манастир
,
да
се
с
она
састати
и
да
она
се
усмено
најадати
;
јер
овај
мој
дуг
одсуство
моћи
имати
на
она
рђав
утисак
,
а
по
ја
очајаних
последица
...
—
@card@
/
@card@
данас
ја
доћи
Мита
и
као
стена
сасвим
равнодушно
,
као
змијати
сасвим
хладно
рећи
ја
:
да
јесам
добити
од
Паја
писма
,
он
он
позивати
у
љубичина
сват
,
јер
она
се
удавати
за
један
лечник
;
већ
јесам
прстеновати
и
за
десет
до
четрнаест
данах
бити
она
сват
.
Блага
Божа
!
Што
ја
јесам
пре
гром
ударити
,
нег
што
јесам
ја
овај
дан
дати
,
да
чути
овај
реч
!
...
о
мој
леп
нада
,
мој
леп
и
сладак
нада
!
зар
ја
тако
брзо
оставити
?
...
о
мој
мио
будућност
!
зар
јесам
ти
зидати
на
темељ
тако
лош
,
тако
трошан
?
...
ах
!
мој
цео
свет
,
мој
леп
свет
,
који
јесам
толико
на
срце
неговати
,
он
ја
се
распадати
,
он
ја
се
рушити
,
јер
у
он
нестајати
сунце
,
нестајати
живот
!
...
и
опет
још
јесам
касно
,
јесам
касно
!
ја
морати
к
она
!
и
тај
што
пре
,
што
пре
!
кад
чути
туг
мој
и
кад
видити
суза
мој
,
ваљда
јесам
камен
,
да
хтети
бити
равнодушан
?
!
—
@card@
/
@card@
данас
ја
бити
главна
брига
,
да
уредити
сав
свој
ствар
,
да
бити
се
моћи
на
пут
кренути
;
те
чим
јесам
тај
брига
смирити
,
поручити
по
Данка
,
да
ја
доћи
.
сиротица
!
кад
ја
јесам
ступити
у
соб
,
бити
весео
,
јер
она
по
сав
прилика
мислити
,
да
јесам
јесам
звати
,
да
она
казати
,
да
хтети
јесам
сутра
—
прексутра
к
себе
узети
...
не
моћи
срце
да
одолети
,
да
отићи
на
далек
пут
,
а
она
да
оставити
овде
сам
у
туђ
свет
,
па
да
она
искрено
не
казати
,
куда
ићи
и
за
што
ићи
?
у
кратко
она
испричати
сав
невоља
свој
назвати
Љубица
вереница
свој
.
Обећах
она
,
да
шта
тамо
готов
бити
,
да
хтети
се
одма
натраг
вратити
и
одма
јесам
к
себе
узети
.
она
ја
мирно
слушати
,
а
на
дуг
плав
трепавица
блистати
се
суза
.
ах
!
за
ко
бити
тај
суза
?
да
ли
за
ја
или
за
она
?
или
за
ми
обадвоје
?
...
„
Па
кад
хтети
поћи
?
“
—
питати
ја
тужно
.
—
Пошао
бити
радо
још
вечерас
,
али
јесам
спавати
прошли
ноћ
,
па
се
бојити
,
не
хтети
моћи
овај
ноћ
на
пут
издржати
;
за
тај
хтети
поћи
сутра
рано
.
—
—
Па
збогом
,
брата
!
Срећан
тај
пут
!
“
—
рећи
,
па
ја
загрлити
и
пољубити
,
а
сузити
она
ударити
као
летњи
бујан
киша
...
—
Поноћ
јесам
већ
превалити
,
а
ја
не
моћи
никако
да
спавати
!
...
соб
ја
јесам
сувише
тесан
,
за
тај
лутати
улица
,
по
који
јесам
тежак
тама
,
као
туг
на
срце
мој
...
ах
!
како
јесам
миран
ноћ
и
сав
јесам
тако
мирно
,
као
да
слушати
како
људи
у
сан
диша
...
и
сам
природа
као
да
спавати
...
сав
јесам
мирно
,
само
јесам
миран
мој
груда
!
...
Што
поноћ
даље
преваљивати
,
тај
ноћ
постајати
сав
хладан
,
а
по
суморан
небо
вити
се
црн
облак
као
какав
грдан
хавети
.
Поче
и
ветар
да
дувати
,
хладан
ветар
.
дувати
,
ветрити
!
разладити
ја
врео
чела
мој
!
о
кад
бити
моћи
да
одувати
и
туг
мој
!
...
много
бити
боље
урадити
,
да
јесам
још
вечерас
отпутовати
,
бар
ја
не
бити
морити
нестрпљење
и
овај
ужасан
дуг
време
,
кад
санкати
за
ја
немати
,
те
немати
!
...
у
манастир
@card@
/
@card@
.
благ
Божа
!
како
ја
се
бити
пут
отегнути
,
чинити
ја
се
,
да
што
ја
ближе
манастир
,
тај
он
све
даље
од
ја
!
но
када
већ
стигнути
на
брег
,
са
који
се
манастир
видити
и
на
који
јесам
лане
више
пута
лежати
на
зелен
трава
премишљати
о
преживео
прошлост
и
по
свој
жеља
себе
будућност
стварати
,
тад
ја
сав
лањски
доба
живо
оживити
у
душа
мој
!
...
ах
!
с
какав
јесам
осећај
лане
доћи
,
а
с
какав
ли
сада
!
Дошав
у
манастир
зачудити
се
калуђер
,
од
куд
сад
у
овај
доба
да
она
доћи
?
ја
она
рећи
,
пут
ја
овуда
нанети
,
па
јесам
намислити
,
да
се
мало
свратити
,
јер
овај
ја
јесам
место
на
срце
остати
.
како
јесам
они
овај
последњи
реченица
разумети
,
ја
не
знати
;
доста
да
јесам
она
истина
казати
.
они
ја
лепо
примити
и
по
мој
жеља
одредити
ја
они
исти
соб
,
где
јесам
лане
становати
.
у
цео
манастир
још
јесам
онако
исто
,
као
што
бити
и
лане
,
с
тај
разлика
,
што
око
манастир
не
шуштати
више
зелено
лишће
,
већ
увести
жут
,
и
што
се
од
свити
тица
једина
сеница
чути
.
када
сунце
за
брег
заћи
,
увући
се
у
свој
соб
и
стати
јесам
о
себе
да
мислити
.
како
хтети
сутра
да
изићи
пред
Љубица
?
како
хтети
ја
предусрести
она
,
па
мати
њен
?
...
како
сав
дрхтати
,
кад
помислити
на
могућност
,
да
Љубица
не
бити
мој
!
да
сав
мој
живот
постати
пустиња
,
где
тица
не
певати
,
нити
цвеће
цвет
;
да
сав
мој
живот
бити
вечан
робија
!
...
док
бити
млад
,
веровати
и
у
други
свет
,
свет
на
небо
,
и
у
други
живот
,
живот
после
смрт
,
много
леп
и
сладак
нег
овај
земаљски
.
камо
срећа
,
да
и
сад
веровати
!
...
сав
ударац
овај
живот
лакше
бити
сносити
у
нада
,
да
све
тај
на
други
свет
престајати
и
замењивати
са
вечан
радост
...
али
сада
веровати
само
у
овај
једини
живот
,
у
живот
на
земља
:
једаред
се
само
живити
.
па
и
тај
једини
живот
преживети
у
беда
и
несрећа
,
преживети
без
радост
,
без
љубав
,
ах
!
тај
ја
бости
,
тај
ја
пећи
!
Прошлост
ја
јесам
пун
суза
,
сад
још
садањост
нек
ја
уништити
сав
леп
нада
будућност
мој
:
па
за
што
јесам
онда
родити
,
за
ко
ли
јесам
онда
живети
?
.
@card@
/
@card@
бити
још
у
кревет
,
када
зазвонити
манастирски
звоно
на
јутрење
,
и
не
знати
,
да
ја
јесам
икад
глазба
срце
тако
годити
као
сада
овај
сетан
милозвучност
мали
звоно
.
први
мисао
бити
ја
Љубица
,
тај
се
сетити
лањски
зор
,
када
јесам
ја
тица
певачица
из
сан
будити
,
кад
јесам
весео
ока
и
срећан
срце
певати
са
постеља
скакати
,
и
ја
се
учинити
,
као
да
јесам
сав
тај
овај
ноћ
само
сањати
...
и
опет
нада
не
хтети
да
ја
оставити
,
божанствен
нада
,
да
хтети
још
све
добро
бити
и
да
хтети
радост
у
толико
бити
веће
,
колико
јесам
сада
туг
тежак
...
Љубица
хтети
бити
мој
и
у
мој
душеван
свет
опет
хтети
засијати
сунце
...
срце
пун
нада
и
опет
пун
непобедљив
зебња
изићи
из
соб
свој
.
дан
бити
веома
пријатан
,
да
пријатан
већ
не
моћи
новембар
дати
.
Блага
Божа
!
да
л
’
хтети
данас
и
мој
осећај
бити
тако
пријатан
,
као
овај
дан
?
.
.
Дошав
у
К—
стати
пред
љубичина
кућа
,
а
срце
ја
закуцати
тако
нагло
,
да
морати
посумњати
,
да
хтети
моћ
одржати
присуство
дух
и
задржати
суза
,
кад
јесам
опет
видити
.
но
ипак
смео
корак
ступити
у
двориште
,
који
ја
сада
изгледати
ружан
и
тужан
,
јер
у
он
не
бити
разнобојан
и
мирисан
цвеће
,
већ
коров
и
жут
увео
лишће
.
од
сав
дрвеће
задржати
ја
поглед
само
онај
велик
орах
,
под
који
јесам
причати
Љубица
прича
о
голуб
и
голубица
,
и
гледати
на
тај
срце
мој
свет
место
обузети
ја
милина
и
туг
...
.
да
јесам
ја
господар
тај
врт
,
на
тај
бити
место
и
лети
и
зими
морати
навек
цвеће
да
цветати
;
на
тај
бити
место
учити
и
радио
,
на
тај
бити
се
место
бог
молити
.
.
када
ући
у
стаклен
ходник
,
затећи
Пај
,
који
кад
ја
видити
,
зачуђен
застати
гледати
ја
тако
,
као
да
сумња
,
да
ли
добро
видити
?
но
одма
раширив
рука
загрлити
ја
,
па
се
са
ја
пољубити
,
говорити
ја
:
„
од
куд
,
брата
,
у
овај
доба
к
ми
?
—
имати
јесам
у
Т—
важан
посао
,
те
тако
дошав
већ
овамо
не
хтети
пропустити
прилика
,
да
ви
не
посетити
.
—
рећи
он
мало
збуњен
.
он
ја
одма
увести
у
соб
,
