онкапетан
напоменути
и
о
који
он
јесам
Вуја
тако
много
,
баш
као
нарочито
,
причати
,
али
на
тај
се
мислити
не
заустављати
дуго
,
она
он
јесам
тежак
убијати
он
сваки
други
осећање
,
изазивати
ужасан
страх
.
и
усред
тај
мисао
он
се
сетити
хлеб
,
зграбити
он
и
почети
жудан
јести
,
не
толико
због
глад
,
колико
ради
жеља
да
отерати
од
себе
мислити
,
да
се
забавити
јела
,
док
он
не
пасти
какав
други
мисао
на
ум
.
али
и
јесам
јесам
добро
знати
да
у
овакав
стање
и
за
овакав
ствар
он
не
моћи
никад
ништа
смислити
.
и
досада
јесам
други
за
он
мислити
,
најпре
отац
он
,
па
после
Вуја
,
а
он
јесам
умести
само
извршити
оно
што
он
се
казати
.
и
овај
похара
извршити
јесам
по
план
и
наговор
Вујов
,
али
јесам
ни
сањати
да
хтети
овакав
последица
наступити
.
истина
,
док
се
одлучивати
,
он
јесам
помишљати
на
сав
,
па
и
на
горе
,
али
јесам
сав
тај
друкчије
изгледати
онда
,
док
се
помишљати
.
сад
,
кад
се
наћи
пред
стварност
,
изгубити
се
сав
.
само
знати
једно
:
да
јесам
моћи
унапред
осетити
све
овај
што
јесам
данас
преживети
и
што
сад
осећати
—
не
бити
се
никад
одлучити
на
такав
корак
.
али
,
несрећа
свој
,
Ђурица
још
многи
ствар
јесам
знати
.
он
јесам
знати
да
јесам
Вуја
,
одмах
после
извршен
похара
,
неки
нарочит
,
само
он
познат
начин
,
ставити
до
знање
капетан
,
да
јесам
похарати
ствар
код
Ђурица
.
јесам
знати
да
јесам
тај
Вуја
учинити
из
рачун
:
да
навући
младић
на
велик
кривица
,
па
онда
да
он
страх
принуда
,
да
се
одметнути
у
гора
.
А
после
већ
—
Вуја
знати
како
се
командовати
туђ
глава
...
Ђурица
јесам
сад
знати
само
један
:
да
он
се
Вуја
морати
,
какав
бити
начин
,
јавити
и
дати
он
савет
,
шта
да
чинити
даље
.
Вуја
хтети
за
он
смислити
ма
какав
излаз
,
он
јесам
у
тај
уверити
,
као
у
себе
сам
.
А
знати
добро
да
хтети
тај
бити
једини
излаз
,
да
он
морати
примити
без
размишљање
,
без
поговор
;
јер
он
јесам
не
моћи
ништа
смислити
,
а
добро
увиђати
да
јесам
без
помоћ
Вујов
пропасти
.
остајати
он
,
дакле
,
само
да
чекати
.
због
тај
јесам
и
избегавати
мисао
о
свој
положај
,
онај
јесам
он
и
иначе
бити
тежак
,
а
у
овај
неизвесност
још
тежити
.
—
о
,
ала
овај
смрдети
ужасно
!
—
рећи
полугласан
,
пошто
се
напити
вод
из
крчаг
.
Погледавши
на
онај
страна
,
где
јесам
бити
прозор
,
Ђурица
опазити
да
немати
више
онај
зрак
од
сунце
.
да
бити
бар
колико
избегнути
овај
несносан
задах
и
да
бити
дознати
шта
се
радити
на
улица
,
попити
се
опет
на
прозор
.
у
онај
пукотина
,
кроз
који
он
данас
допирати
зрак
,
бити
тамно
као
и
у
његов
апсана
.
»
смркнути
се
,
морати
бити
«
—
рећи
у
себе
и
стати
да
слушати
пролазити
ли
народ
улица
.
не
проћи
ники
,
само
се
отуд
од
кафана
чути
разговор
,
али
се
моћи
одмах
опазити
да
јесам
мало
свет
пред
кафана
.
»
Па
тај
јесам
већ
права
ноћ
«
—
помислити
он
,
и
неко
чудно
,
загонетно
надање
испунити
он
душа
.
стати
да
чекати
још
,
али
пролазник
бити
врло
редак
,
а
разговор
пред
кафана
сасвим
нестати
.
Сиђе
опет
на
свој
слама
и
сав
се
предати
дуг
,
упоран
ћутање
,
без
један
мисао
...
тако
он
пролазити
дуг
,
бескрајан
час
у
ћутање
,
тај
јесам
већ
изгубити
сваки
приближан
рачун
о
време
...
наједаред
зачути
се
тихо
,
као
сан
,
као
са
други
свет
,
куцање
о
капак
на
прозор
.
Ђурица
се
пренути
.
Читава
бура
осећање
пробудити
се
у
он
,
и
за
један
миг
бити
на
прозор
.
стати
да
слушати
,
угушивати
свој
родити
дисање
,
али
он
у
уш
наступити
читав
свирка
од
зујање
,
све
по
такт
,
на
прекид
,
тај
стати
очајавати
да
не
заглухнути
.
Беше
зинути
и
сав
се
претворити
у
слух
,
кад
се
куцање
опет
поновити
.
сад
јесам
,
чинити
он
се
,
осећати
присуство
човечји
с
онај
страна
капкати
.
полако
,
тресући
рука
,
одговорити
на
куцање
.
капак
лагано
шкрипнути
,
и
Ђурица
осетити
да
јесам
отворити
.
затим
стати
неки
рука
да
шушкати
око
прозор
,
који
јесам
наместити
с
поље
,
иза
гвозден
решетка
.
прозор
се
лагано
и
опрезно
отворити
.
струја
свеж
,
хладан
ноћни
ваздух
појурити
кроз
отвор
,
права
на
он
,
и
он
удахнути
сав
снага
пун
груда
овај
диван
ваздух
.
—
Ђурица
!
—
зачути
се
отуд
глас
,
који
он
потрести
свега
,
јер
познати
чији
јесам
.
—
Ча-Вујо
,
ја
јесам
...
—
прошаптати
он
,
дрхтати
као
у
грозница
,
и
наслонити
лице
на
решетка
.
бити
се
обојица
тако
примакнути
,
да
јесам
моћи
чути
један
други
дисање
.
—
камо
се
,
по
бог
јесам
?
...
полудети
од
мука
—
рећи
он
.
—
е
,
синовац
,
на
мука
се
познати
јунак
...
јесам
тај
шал
...
Шта
јесам
бити
,
јесам
ли
ти
позивати
горе
?
—
ја
,
па
ја
рећи
да
сутра
морати
све
казати
.
Иначе
,
велим
,
имати
неки
мајсторија
.
—
Хоће
,
хтети
поганац
,
знати
ја
он
...
сваки
хтети
жила
да
истегнути
,
сваки
парац
месо
да
пребити
,
па
после
не
ваљати
ни
бог
ни
ђаво
...
Душа
хтети
да
извадити
,
а
живот
да
оставити
,
ја
како
...
—
не
говорити
тако
,
ако
знати
за
невоља
,
јер
полудети
од
мука
;
но
река
ја
шта
бити
овај
од
ја
,
ко
тај
проказати
?
и
шта
да
радити
сад
?
—
Још
јесам
тај
дознати
,
али
јесам
наместити
мој
замак
,
и
за
два-три
дан
дознати
ко
ми
потказати
.
ако
бити
неко
од
онај
,
хтети
он
се
,
бео
,
више
оџак
пушити
.
—
зар
од
онај
што
јесам
са
ја
...
.
—
не
знати
,
али
ко
моћи
други
?
...
но
већ
тај
јесам
бити
и
проћи
,
али
шта
хтети
сад
?
—
Па
ја
погинути
,
брата
,
мислити
,
али
знати
да
без
ти
не
моћи
ништа
.
Чекô
јесам
тај
кô
озебô
сунце
,
па
сад
што
ја
ти
казати
,
тако
хтети
и
бити
.
—
Оно
знати
...
мука
јесам
тај
.
ствар
јесам
код
ти
нађен
,
ту
ти
не
помоћи
ники
.
али
тај
они
хтети
оставити
,
док
не
издати
остати
,
а
То
не
смети
учинити
—
одговорити
Вуја
такав
глас
,
од
који
Ђурица
задрхтати
.
—
Мор
,
тај
се
знати
...
какав
издавање
!
али
ко
хтети
’
наки
мука
поднети
?
—
ти
она
моћи
подносити
,
ко
ти
гонити
да
она
трпити
...
—
како
...
ја
шта
хтети
?
—
Хајд
у
гора
.
Ђурица
ударити
као
муња
по
срце
.
сав
досад
сматрати
јесам
ту
мисао
некако
онако
,
као
и
сваки
мисао
који
јесам
далеко
од
дело
.
она
он
јесам
непрестано
стајати
пред
очи
као
неки
црн
тачкица
у
даљина
,
који
се
он
само
забављати
,
али
ето
,
сад
он
се
»
тачкица
«
приближити
муњевит
брзина
и
,
као
неки
чудовиште
,
обухватити
он
свега
,
стегнути
он
грозно
,
не
остављати
он
време
за
размишљање
.
—
да
се
одметнути
?
—
прошаптати
он
као
за
себе
.
—
Али
и
тамо
ја
чекати
куршум
.
—
А
тај
чекати
ту
,
па
трпити
.
ако
издати
,
чекати
тај
конопац
или
отров
;
ако
не
издати
,
чекати
те
дуг
робија
у
тежак
оков
и
сав
онај
чудо
и
мука
,
о
који
јесам
ти
причати
.
А
ја
мислити
,
добар
ти
јесам
слобода
овамо
,
па
бар
док
живити
,
да
живити
царски
.
—
знати
,
али
хтети
и
тамо
да
убити
.
—
Тхе
...
ја
мислити
једном
се
мрети
.
А
ја
тај
глава
давати
,
као
што
јесам
ти
и
пре
говорити
,
да
хтети
ти
чувати
,
док
год
јесам
жив
.
после
већ
,
кад
накупити
пар
,
моћи
куд
хтети
.
—
А
како
да
изићи
одавде
?
—
То
јесам
мој
брига
,
само
ти
казати
.
Ђурица
наслонити
глава
на
хладан
гвожђе
и
уздахнути
очајно
.
»
дакле
баш
да
се
хајдуковати
?
«
—
почети
да
мислити
.
»
А
младост
?
...
а
будућност
?
...
сав
се
рушити
,
свега
нестати
;
отићи
,
кâ
прах
и
пепео
,
онај
леп
сан
младост
.
«
како
јесам
он
лепо
замишљати
свој
будућност
!
...
али
на
што
се
сад
сећати
свега
тај
,
кад
јесам
све
проћи
...
и
зар
се
моћи
шта
добар
надати
,
зар
јесам
моћи
у
онај
сиротиња
очекивати
какав
сјајан
срећа
?
јад
и
немаштина
бити
бити
он
вечит
друг
...
А
овако
,
зар
јесам
боље
?
...
о
,
тешко
ли
јесам
тај
!
...
и
баш
се
морати
,
баш
немати
други
излаз
,
до
у
гора
?
немати
,
јамачно
немати
.
—
кад
тај
казати
ча-Вујо
,
онда
морати
бити
тако
;
он
јесам
,
јамачно
,
добро
промислити
.
али
зашто
тако
одмах
,
зашто
немати
могућност
да
се
спремити
за
тај
,
да
размишљати
дуго
,
да
учинити
бар
какав
велик
кривица
,
па
да
знати
зашто
се
одметати
.
А
овако
ни
због
шта
!
...
јесам
,
али
сутра
почињати
испит
,
а
на
ноћ
—
оно
...
—
Синовче
,
говорити
!
—
почети
Вуја
,
пошто
он
јесам
нарочито
пустити
да
мало
промислити
под
утисак
онај
плашња
.
—
ја
морати
сад
знати
на
шта
јесам
,
требати
до
зор
да
посвршавати
са
људи
.
—
Па
...
кад
јесам
друкче
,
оно
...
неки
бити
тако
!
—
прошаптати
Ђурица
збунити
.
—
Нећу
тако
,
но
казати
одсечно
,
да
знати
!
—
Па
видити
,
ваљад
’
,
да
пристајати
...
морати
!
—
дакле
,
сигурно
?
—
сигурно
!
—
е
,
дати
рука
!
Ђурица
пружити
свој
хладан
као
лед
рука
,
који
Вуја
дохватити
и
стегнути
свој
коштуњав
прст
.
—
неки
ти
јесам
срећан
други
мајка
,
гора
зелен
!
А
сад
одмах
лећи
па
спавати
,
не
мислити
ни
о
шта
.
ако
удесити
да
ноћас
вршити
посати
,
пробудити
ти
лако
.
Гледаћу
,
ако
пристати
Радисав
,
да
не
проваљивати
зид
...
—
Која
Радисав
?
—
прекинути
он
Ђурица
.
—
твој
апсанџија
,
знати
он
ваљад
’
?
—
како
,
зар
јесам
он
...
—
хе
,
мој
синовац
,
зар
бити
ти
сад
бити
у
тај
апсана
са
сокак
,
да
ја
јесам
он
.
ти
мислити
ја
се
шалити
,
кад
што
радити
.
хајде
ти
спавати
,
а
ја
отићи
да
вршити
посао
.
В
Свић
зор
.
по
цео
варошица
,
кроз
који
кривудати
,
тихо
жуборећи
,
мален
речица
,
надвити
се
бео
влажан
магла
,
те
заогрнути
свој
лак
покривало
цео
онај
долина
,
који
се
,
у
дужина
,
пружити
главна
и
једина
варошки
улица
.
петао
ућутати
,
после
дуг
јутарњи
дерњава
,
и
још
се
задржавати
на
грана
,
протезати
устојан
нога
и
крило
,
или
опружати
шија
к
земља
,
као
да
се
желити
уверити
:
јесам
ли
се
ноћас
што
год
на
земља
променити
.
понеки
врата
зашкрипити
,
понеки
точак
на
бунар
заклопарати
:
тај
бунован
и
сањив
шегрт
спремати
вод
за
љут
газдарица
,
који
се
још
по
мало
протезати
по
душек
поред
гојазан
и
флегматичан
господар
.
фењер
пред
кавана
суморно
шкиљити
,
као
душа
у
јектичав
старац
.
отворити
се
понеки
прозор
,
на
који
се
појавити
тром
и
сањив
глава
,
са
необично
дебео
рука
иза
потиљак
.
са
планина
пиркати
студен
,
оштар
поветарац
.
Варош
се
бити
...
Отворише
се
врата
на
срески
кућа
и
на
она
се
појавити
Радисав
.
стати
лено
пред
врата
,
завући
рука
у
недра
и
почешати
се
,
као
човек
,
који
јесам
сав
ноћ
провести
у
дубок
сан
.
отворити
се
и
један
прозор
на
горњи
спрат
,
из
пандурски
соб
,
и
на
он
се
појавити
други
,
бунован
пандур
.
Погледавши
на
улица
он
се
почешати
по
глава
,
зевнути
добро
и
обрнути
се
Радисава
,
који
још
стајати
пред
врата
са
улица
.
—
ма
виђидер
,
Рада
,
’
вамо
под
прозор
.
Нешто
ја
се
ноћас
једнако
причињавати
неки
лупњава
.
—
А-а-а-а
...
—
зевнути
Радисав
и
погледати
он
сањиво
.
—
Ђе
велим
?
—
Па
виђи
’
вамо
,
болан
.
знати
ти
ја
сад
ђе
јесам
!
Радисав
поћи
тром
и
,
бацити
поглед
дужина
зид
,
одједаред
застати
и
узвикнути
:
—
Ена
де
,
проваљен
зид
!
...
—
Шта
велим
,
мора
?
—
викнути
онај
с
прозор
.
—
звати
људи
,
бити
капетан
!
—
викнути
Радисав
и
стати
да
трчати
тамо
и
амо
поред
зид
,
не
знати
да
ли
да
ући
унутра
или
да
стајати
напољу
.
за
један
тренутак
узбунити
се
цео
срески
кућа
.
пандур
поизлеташе
,
како
се
који
наћи
у
тај
време
:
неки
босоног
,
неки
са
један
обувен
а
једном
бос
нога
,
неко
ђипити
права
с
кревет
,
па
онако
необучен
умешати
се
у
гомила
.
Истрча
и
капетан
сањив
,
с
огрнут
капут
преко
леђа
и
папуча
на
бос
нога
.
Стадоше
да
се
купити
,
најпре
један
по
један
,
а
после
гомила
,
радознао
и
бунован
грађанин
.
сакупити
се
велик
збор
пред
канцеларија
.
капетан
разгледати
проваљен
место
;
рупа
бити
мали
:
изгледати
да
се
не
моћи
кроз
она
ни
глава
провући
.
људи
се
чудити
,
зевати
и
протезати
се
.
—
за
тај
ја
синоћ
певати
лево
уво
—
велим
Мирко
дућанџија
—
окупити
једнако
:
цију
...
цију
...
цини
...
видити
ја
да
хтети
бити
нешто
,
па
велим
мој
Круна
:
»
Мор
чути
неки
глас
«
.
—
»
јок
,
велим
она
,
кад
пред
вече
певати
,
не
рачун
се
«
.
аја
,
што
ја
знати
,
тај
морати
бити
.
—
Вал
и
ја
се
нешто
предсказивати
неки
граја
,
—
настављати
Мирков
сусед
,
Цветко
опанчар
—
једнако
ја
сепија
пуцкати
:
окренути
овако
,
она
—
цак
!
окренути
с
други
страна
,
опет
—
цак
!
о
,
вера
он
,
мислити
се
ја
...
—
А
ја
јесам
по
пас
познати
да
нешта
имати
—
додавати
Коста
абаџија
.
—
сав
ноћ
прелајаше
,
земља
гриз
.
видити
ја
да
тај
јесам
тек
’
наки
...
—
како
се
провући
,
слава
он
убити
,
’
нака
човек
кâ
тресак
!
Рекô
бити
ни
песница
он
не
бити
моћи
овуд
’
проћи
.
—
ја
,
мора
.
да
јесам
овај
људи
прегледати
апс
,
чисто
не
бити
веровати
да
јесам
изићи
.
—
Шта
хтети
јесам
прегледати
сад
—
одговорити
Радисав
.
он
јесам
већ
у
други
округ
.
—
зар
ви
јесам
загледати
у
апс
?
—
викнути
капетан
.
—
Шта
јесам
вајдити
...
—
почети
Радисав
да
се
правдати
,
али
он
прекинути
стотина
глас
:
—
јесам
још
гледати
апс
!
јесам
отварати
!
па
он
јесам
,
болан
,
још
у
апс
...
—
Дета
се
не
бити
моћи
овуда
провући
!
—
отварати
!
—
викнути
капетан
,
и
сав
се
онај
гомила
кренути
за
он
к
врата
апсански
.
Радисав
откључати
брава
и
отворити
врата
широм
.
кроз
онај
рупа
продирати
светлост
унутра
,
те
се
одмах
,
на
први
поглед
,
моћи
видети
да
јесам
апсана
празан
.
пред
рупа
изнутра
не
бити
ни
један
цигља
,
ни
један
велик
парче
од
зид
.
бити
јесам
јасно
свако
,
да
јесам
други
,
с
поље
,
зид
провалити
,
да
она
јесам
морати
бити
више
и
да
јесам
тај
веома
озбиљан
ствар
.
капетан
одмах
појмити
,
да
се
,
овај
корак
,
Ђурица
одметнути
,
али
он
бити
веома
загонетно
,
зашто
се
морати
проваљивати
зид
,
кад
Ђурица
јесам
још
бити
оковати
и
имати
јесам
довољно
могућност
да
побећи
кад
се
већ
одлучити
да
бегати
.
из
тај
што
јесам
други
провалити
зид
,
тај
извести
Ђурица
,
он
одмах
закључити
да
хтети
имати
посао
са
велик
,
организован
дружина
,
који
јесам
досад
бити
потребан
јаван
одметник
од
закон
,
и
она
он
јесам
наћи
у
Ђурица
.
али
опет
,
зашто
да
проваљивати
зид
?
тај
бити
велик
загонетка
,
који
кад
бити
одгоненути
,
похватати
бити
сав
конац
у
свој
рука
.
али
онај
што
јесам
загоненуо
,
јесам
пружити
довољно
материјал
за
одгонетање
.
капетан
отићи
са
писар
у
канцеларија
,
па
узити
одмах
да
састављати
извешће
начелник
,
а
писар
стати
журно
писати
наредба
кленовички
општина
,
из
који
јесам
Ђурица
,
и
сав
околни
општина
:
»
да
Ђурица
Дражовић
у
свој
домашај
потражити
,
ухватити
,
и
под
јак
стража
,
добро
везан
,
амо
спровести
«
.
пандур
већ
бити
уселити
на
коњ
,
и
,
како
она
се
предати
наредба
,
одјурити
трком
.
пред
онај
рупа
окупити
се
дело
варош
,
па
се
домишљати
како
се
тај
сав
моћи
десити
,
и
ако
јесам
скоро
сваки
од
она
добро
знати
човек
,
који
јесам
тај
извршити
.
тај
прилика
заподенути
се
занимљив
спор
између
Марка
ковач
и
један
дебео
терзија
.
—
Мор
какав
песница
,
шта
ти
говорити
!
ја
хтети
сад
да
се
провући
овуда
—
викнути
Марка
.
—
ни
глава
ти
,
брајко
,
не
моћи
проћи
—
одговарати
терзија
.
—
колико
дати
,
де
?
—
Шта
да
дати
?
...
знати
да
не
моћи
.
—
Хоће
да
се
кладити
!
бравос
,
Марка
!
—
повикати
радознао
гледалац
.
—
ја
хтети
,
ето
,
ал
’
он
хтети
за
опклада
.
—
Што
да
хтети
,
ко
тај
казати
?
—
одушевити
се
терзија
.
—
ето
,
де
за
кава
!
—
Чувајте
се
,
господар-Мито
,
да
на
тако
огроман
берзански
шпекулација
не
страдати
.
Мог
ви
се
отворити
стециште
због
тај
кафа
—
узвикнути
апотекар
,
а
његов
слушалац
да
попуцати
од
смех
такав
досетци
.
—
Па
добро
,
де
кладити
се
ти
—
одговорити
он
газда
Мита
.
—
А
ја
,
напослетку
,
пристајати
за
ока
вино
.
—
пристајати
!
—
викнути
Марка
и
пружити
рука
.
Пошто
се
руковати
,
Марка
легати
пред
рупа
,
пружити
један
рука
права
напред
и
на
она
метнути
глава
,
а
други
рука
пружити
низа
себе
.
макнути
нога
једаред
,
дваред
...
и
док
јесам
тренути
,
нестати
он
,
провући
се
кроз
рупа
.
настати
необичан
граја
.
Изиђе
капетан
,
па
кад
он
казати
шта
учинити
Марка
,
и
он
се
заинтересовати
,
па
позвати
ковач
да
опет
,
исти
начин
,
изићи
из
апс
.
Марка
се
провући
опет
.
зборисање
се
продужити
,
док
сунце
добро
не
угрејати
,
те
опомена
дућанџија
да
радња
још
јесам
отворити
.
овај
велик
скуп
разбити
се
у
ситан
гомилица
,
који
продужити
и
даље
да
већати
о
јутрошњи
догађај
,
али
сад
већ
много
слободан
и
отвореније
,
но
на
скуп
...
А
Ђурица
,
претрчати
с
Вуја
(
остати
помагач
разићи
се
на
разнети
страна
)
преко
улица
и
поток
,
дохватити
се
шум
,
па
се
у
она
осетити
онако
исто
,
као
риба
кад
се
са
врело
песак
вратити
у
вод
...
кад
се
одмакнути
подоста
,
Вуја
он
зауставити
.
—
е
,
сад
морати
да
се
подвојити
:
ја
хтети
сад
лево
,
долина
и
потес
,
а
ти
хајде
тако
права
,
док
не
изићи
на
сам
кос
;
онда
окренути
сав
кос
права
мој
кућа
,
али
журити
што
више
моћи
,
и
гледати
да
ти
ни
птица
не
опазити
.
—
зар
јесам
сигурније
да
остати
у
шума
.
моћи
бити
за
два
три
час
отићи
до
Рудник
?
...
—
тако
и
зец
радити
кô
ти
,
а
лисица
паметан
,
па
се
завлачити
у
јазбина
,
чим
осетити
опасност
...
Кућа
ти
јесам
сад
сигуран
,
а
после
,
ја
ти
јесам
ни
казô
...
имати
ја
у
мој
кућа
добар
згода
...
хајд
’
сад
,
па
журити
.
Ђурица
окренути
у
шум
,
али
чим
се
толико
одмакнути
од
Вуја
,
да
он
јесам
моћи
чути
ни
видети
,
одједном
ући
у
он
неописан
страх
:
стати
да
презати
од
сваки
суварак
и
пањ
,
стати
да
дрхтати
од
шуштање
сух
лишће
,
који
постајати
од
његов
трчање
,
постати
као
права
зверка
који
се
спасавати
од
велик
хајка
.
Вараше
он
куцање
рођенога
срце
или
пиштање
ухо
.
одједаред
застати
блед
као
смрт
,
стати
да
слушати
с
напрегнут
пажња
:
учинити
он
се
да
ту
негде
у
близина
засвирати
труба
,
али
баш
права
војнички
труба
,
само
мало
танак
глас
.
Послуша
тренутак
други
и
најзад
опазити
да
он
ухо
пиштати
.
стати
да
се
љутити
на
себе
сам
,
али
немати
кад
—
прече
он
мислити
сад
занимати
.
сав
он
се
чинити
да
хтети
сад
,
ама
баш
овај
тренутак
,
да
планути
пушак
иза
који
жбун
,
и
он
већ
почињати
унапред
осећати
како
куршум
звиждати
и
улетати
у
он
.
после
он
се
чинити
да
лепо
видити
жандарм
и
пандур
на
коњ
како
веругају
кроз
густ
жбуње
,
па
застати
преплашити
;
погледати
свуд
око
себе
,
па
,
видети
да
он
обмањивати
родити
страх
,
потрчати
напред
што
више
моћи
.
»
ја
црн
живот
,
мајка
мој
!
«
—
помислити
у
себе
и
одмах
се
постарати
да
угушити
такав
мисао
,
који
он
одузимати
и
последњи
кап
присуство
дух
.
»
знати
ја
што
јесам
тај
«
—
продужити
да
мислити
даље
,
трчати
и
журити
се
—
»
јер
јесам
голих
рука
,
па
још
’
наки
намучити
и
уморити
.
али
само
док
се
докопати
пушак
и
добар
оружје
...
овако
,
брата
,
шта
хтети
с
гол
душа
...
кâ
и
сваки
зец
!
...
«
у
такав
стање
,
после
непрекидан
јурење
цео
час
,
стигнути
Вујов
кућа
,
једва
жив
.
као
ван
себе
пасти
у
један
угао
и
стати
да
дисати
јако
и
убрзано
,
као
да
хтети
сад
издахнути
.
Домаћица
Вујов
,
видети
он
оваков
,
не
изненадити
се
,
јер
јесам
,
за
дуг
век
,
доста
овакав
призор
гледати
.
она
само
махнути
глава
у
страна
и
још
више
набрати
свој
збрчкан
крај
око
уста
,
а
ситан
она
зеленкаст
очи
планути
за
часак
,
исказивати
неки
лукав
препреденост
.
Погледавши
младић
,
баба
се
нагнути
над
ведрица
,
захватити
вод
у
врг
и
понудити
он
:
—
на
,
сркнути
мало
да
доћи
себе
;
бити
ти
лакше
одма
’
...
еј
,
јадник
,
како
јесам
се
намучити
!
Ђурица
се
жудно
дохватити
врг
,
и
да
он
баба
на
половина
не
одујмити
,
искапити
бити
све
.
вод
он
доиста
опоравити
,
те
одмах
дигнути
глава
и
плашљиво
запитати
:
—
камо
Вуја
?
—
сад
хтети
он
доћи
,
не
бринути
ти
.
склонити
се
у
соб
,
док
он
не
доћи
.
Ђурица
се
дигнути
,
али
се
једва
одржати
на
нога
,
који
клецати
и
повијати
се
од
умор
и
слабост
.
Ушавши
у
соб
,
легати
на
дрвен
постеља
и
зажмурити
.
да
се
сад
окренути
сто
пушак
на
он
,
чинити
он
се
не
бити
се
дигнути
са
мек
слама
,
који
пријатно
шушкати
и
угибати
се
под
терет
његов
тело
.
тако
пролежати
без
један
мисао
и
без
покрет
,
док
не
доћи
Вуја
.
—
ха
,
синовац
,
добро
јесам
се
пожурити
!
тако
,
брата
,
тако
требати
—
рећи
он
Вуја
,
кад
ући
у
соб
.
—
једва
жив
доћи
—
одговорити
Ђурица
слаб
глас
—
но
склањати
ја
сад
,
ако
имати
где
.
на
северни
стран
соб
,
у
који
лежати
Ђурица
,
бити
помањи
прозор
,
олепити
,
уместо
стакло
,
дебео
хартија
,
пенџерлија
.
Вуја
прићи
к
прозор
,
одмакнути
дугачак
клупа
са
наслон
,
који
заклањати
половина
прозор
,
па
извадити
цео
рам
са
хартија
.
али
уместо
поље
и
шум
,
што
бити
сваки
очекивати
да
видити
иза
овај
прозорче
,
указати
се
неки
мало
,
уско
,
а
дугачак
одељење
,
на
који
бити
само
један
,
овакав
исти
прозор
,
као
и
овај
изнутра
.
ко
јесам
посветити
у
тајна
,
никад
не
бити
моћи
ни
помислити
,
да
иза
овај
дувар
имати
још
какав
одељење
.
—
Гледајући
с
поље
,
видити
се
насред
дувар
прозорче
олепљен
хартија
;
кад
се
ући
у
соб
,
видити
се
на
исти
место
тај
исти
прозорче
,
а
ники
не
моћи
пасти
на
ум
,
да
јесам
тај
два
прозорчић
,
између
који
имати
добар
згода
за
прикривање
свакојак
људи
и
ствар
.
—
овамо
,
синовац
,
па
се
одмарати
колико
тај
душа
хтети
—
рећи
Вуја
,
дизати
рам
са
хартија
.
Ђурица
он
погледати
зачудити
.
»
Шта
хтети
тај
сад
—
помислити
у
себе
—
да
скакати
кроз
прозор
напоље
?
«
Али
кад
устати
с
постеља
и
углед
кроз
онај
рупа
други
прозорче
,
зачудити
се
веома
.
—
Ена
де
,
одкуд
ти
тај
?
.
.
е
јесам
мајстор
!
...
ко
бити
се
тај
сетити
...
—
Кажем
ја
ти
да
код
чича
имати
сваки
згода
.
истина
,
овај
јесам
мање
од
онај
твој
апсана
,
али
хтети
се
ту
наћи
леп
ствар
но
у
апсана
.
хајде
,
провлачити
се
.
Ђурица
се
провући
и
стати
на
готов
мек
постеља
,
па
узити
да
разгледати
око
себе
.
одмах
он
пасти
у
очи
леп
двоцевка
острагуша
и
до
она
други
некакав
једноцевка
,
који
одмах
познати
да
јесам
острагуша
.
оба
стајати
наслонити
уз
дувар
,
а
по
зид
бити
извешати
револвер
,
фишеклија
за
појас
и
за
ношење
преко
раме
,
нож
,
пиштољ
и
још
многи
ствар
,
који
Ђурица
не
знати
намена
.
—
ето
тај
оружје
;
сав
јесам
пуно
и
сигурно
,
као
душа
хајдучки
.
лећи
сад
,
те
се
добро
одморити
,
па
хтети
се
после
заложити
и
разговарати
.
ви
после
неколик
дан
осванути
на
општински
судница
и
на
врата
Ђуричин
кућа
прилепљен
наредба
државни
власт
,
у
који
се
Ђурица
позивати
,
да
се
у
рок
од
три
дан
преда
власт
,
иначе
хтети
се
огласити
за
хајдук
.
сељанин
обузети
велик
радозналост
.
скупљати
се
у
гомилица
,
те
претресати
овај
догађај
и
домишљати
се
где
моћи
сад
бити
Ђурица
.
—
сад
јесам
он
,
мој
брата
,
чак
у
десети
округ
.
склонити
јесам
он
добро
...
—
велим
један
Ђуричин
сусед
.
—
Мор
,
шта
ти
говорити
?
—
деца
ја
синоћ
казати
,
кад
догнати
стока
,
да
јесам
он
видети
у
Пашиним
ливада
.
белити
се
,
вео
,
на
он
кошуља
кâ
снег
,
а
пушак
носити
’
вако
преко
рука
и
обртати
се
на
сав
страна
.
—
Биће
тај
који
други
,
а
он
сад
не
смести
нос
помолити
,
док
не
саставити
друштво
.
—
јок
,
мора
,
деца
он
познати
...
познати
он
деца
,
кад
ти
казати
.
—
сад
хтети
уцена
,
сто
дукат
!
—
велим
један
кадровац
.
—
да
ли
хтети
баш
стотина
?
—
спремити
се
да
она
добити
.
Баш
ти
тражити
Вуја
из
Брезовца
!
—
прекинути
он
опор
онај
Ђуричин
сусед
.
сав
ућутати
,
осећати
незгода
,
у
који
она
довести
,
свој
несмишљен
говор
о
уцена
,
онај
доскорашњи
војник
.
—
ја
морати
леђа
уз
дувар
—
почети
један
чича
.
—
он
хтети
досађивати
наш
село
,
а
ја
он
морати
бити
на
рука
.
јесам
тај
шал
болан
:
метнути
човек
глава
у
торба
!
не
смети
он
дарнути
,
кâ
у
ока
.
—
Вал
и
јесам
јунак
,
јад
он
убити
,
да
он
равнати
немати
.
—
Мор
чути
за
он
сав
Србија
,
ја
ти
казати
.
...
А
на
велик
студенац
сабрати
се
девојка
,
па
ћеретати
и
причати
један
други
новост
,
за
који
се
знати
.
Међа
она
бити
и
Станка
.
она
се
наместити
на
дрвен
корито
за
појење
стока
,
подметула
рука
под
точак
,
па
гледати
како
се
разбијати
воден
млаз
у
ситан
капљица
,
који
прштити
падати
унаоколо
.
—
Чусте
ли
за
Ђурица
?
—
рећи
један
.
—
ја
,
болан
;
он
баш
отићи
у
хајдук
.
—
Шта
казати
?
—
викнути
Станка
,
тргнути
рука
испод
млаз
.
—
зар
јесам
чути
?
Ђурица
побегô
у
гора
,
па
он
сад
јавити
капетан
општина
да
јесам
хајдук
.
Станка
веома
изненадити
овај
глас
.
»
Ђурица
—
хајдук
!
како
тај
моћи
бити
?
«
—
помислити
она
.
пре
два
недеља
јесам
заједно
на
моба
копати
,
и
ништа
;
он
—
кâ
и
сваки
сељак
—
копати
добро
,
игра
у
кола
...
само
се
,
истина
,
мање
шалити
од
осталих
.
али
опет
...
.
—
како
тај
хајдук
?
...
Зашто
јесам
он
тако
начинити
,
кад
јесам
још
ники
убити
?
—
запитати
она
радознало
.
—
Па
...
побегô
од
власт
,
отишô
у
гора
,
па
тамо
,
казати
,
не
вермати
ни
закон
ни
власт
;
он
ти
јесам
и
власт
и
закон
,
па
тај
ти
јесам
—
објаснити
она
кћер
један
одборник
.
хм
,
опет
тај
јесам
...
неки
он
,
нек
ићи
у
гора
,
што
се
тај
ко
тицати
?
нек
живити
тамо
,
ако
имати
шта
јести
,
само
неки
ники
не
дирати
.
А
док
он
ко
не
дирнути
,
не
смести
ни
он
ники
дирати
.
—
богме
,
тамо
он
у
онај
хартија
стајати
написати
,
да
хтети
он
после
три
дан
,
ако
се
не
предати
,
смести
убити
сваки
,
ко
год
хтети
.
—
јесам
,
кад
бити
се
он
дати
.
тако
моћи
написати
и
за
ја
,
али
неки
доћи
ко
да
ја
убити
.
Чик
он
он
!
...
—
права
казати
:
марити
ти
он
за
њин
претња
.
не
убијати
се
лако
’
нака
човек
—
прихватити
други
.
.
—
Вал
и
јесам
одвојити
од
други
.
само
да
јесам
онаки
...
да
казати
...
тхе
,
па
шта
хтети
боље
?
—
одговорити
трећи
.
—
А
шта
он
манисати
?
—
почети
опет
Станка
.
—
ваљад
’
тај
јесам
права
што
јесам
хајдук
?
А
ја
јесам
баш
тај
по
воља
.
пре
он
никад
јесам
погледати
добро
,
а
сад
,
бог
ја
,
волети
бити
да
он
видити
.
—
бог
с
ти
,
Станка
,
зар
бити
он
смести
на
очи
изићи
?
—
Изишла
бити
,
вала
,
и
пред
бесан
курјак
,
а
што
да
хтети
пред
обичан
човек
.
—
далеко
он
леп
кућа
!
—
повикати
девојка
и
стати
да
се
разлаз
са
студенац
.
станка
нарочито
заостати
од
она
,
док
не
измакнути
подоста
.
Напунивши
ведрица
,
она
она
,
као
какав
играчка
,
пребацити
обрамица
на
рам
и
,
мислити
о
сав
што
јесам
чути
,
поћи
кућа
.
»
То
јесам
човек
—
размишљати
она
уз
пут
—
што
се
не
бојити
ни
пушак
ни
власт
,
ники
до
бог
.
ићи
са
свој
пушак
по
зелен
гора
,
а
све
живо
бежати
од
он
...
прав
горски
цар
!
...
он
се
не
боја
звер
ни
вампир
,
а
овај
наш
овуда
горети
јесам
од
жена
...
један
брука
,
па
тај
ти
јесам
!
...
Што
не
знати
,
барем
,
док
бити
овде
,
да
он
разгледати
боље
...
али
не
марити
:
видети
он
ма
где
...
«
—
Помоз
’
бог
,
Станка
!
—
викнути
неко
испред
врљика
,
за
који
се
дотле
бити
заклонити
.
она
подигнути
глава
и
оштро
погледати
Сретен
,
који
она
бити
поћи
у
сусрет
,
али
видети
овакав
поглед
,
застати
на
место
и
обор
глава
.
—
Шта
јесам
стати
ту
за
врљика
,
кâ
да
хтети
ждребад
да
плашити
!
—
викнути
она
љутит
и
поћи
даље
.
и
ако
вешто
прикрити
забуна
,
бити
се
веома
изненадити
од
овај
неочекиван
поздрав
.
Сретен
поћи
уз
она
.
—
ја
,
знати
,
обилазити
пшеница
,
па
видити
ти
да
ићи
оздо
са
суд
...
па
вељи
,
дати
да
причекати
...
Знаш
,
онај
...
пшеница
ја
много
добар
:
бити
сто
крстина
.
А
већ
шљива
јесам
понети
кâ
чичак
:
ако
она
бити
цена
,
донети
и
оне
бар
осамдесет
дукат
...
’
вала
јесам
бог
!
...
—
Мор
,
ти
не
тражити
наводаџија
за
женидба
:
видити
како
умети
лепо
да
се
хвалити
.
ни
баба
Ружа
не
бити
умести
бости
намештати
.
—
ја
,
вала
,
јок
...
што
?
—
наћи
се
Сретен
увредити
—
ја
тек
’
наки
:
само
да
ти
причати
,
а
ти
баш
’
наки
...
моћи
,
болан
!
...
мој
тат
велим
...
—
Ида
ти
тај
причати
Милева
—
прекинути
он
Станка
—
она
се
нешто
чешће
погледати
с
ти
.
—
То
,
вала
,
јесам
...
а
баш
ако
хтети
да
ти
казати
...
—
моћи
,
моћи
,
знати
шта
хтети
.
Кажи
тај
Милева
—
прекинути
он
она
и
обрнути
десно
,
к
свој
кућа
.
...
Међутим
,
Вуја
,
дознати
за
тај
објава
,
дати
се
у
брига
.
Ђурица
бити
се
још
моћи
покајати
,
моћи
бити
се
вратити
,
јер
он
ни
кривица
још
јесам
тако
огроман
,
и
у
тај
случај
пропасти
бити
сав
Вујов
труд
и
сав
план
.
требати
јесам
одмах
пресећи
овај
пут
за
предаја
,
и
Вуја
се
дати
на
посао
.
пре
сав
наредити
Ђурица
да
се
никуд
не
мицати
из
онај
ћилерчета
,
јер
он
,
велим
,
сад
журно
тражити
.
тај
он
одузети
могућност
да
се
ма
с
ко
састати
и
дознати
што
о
сав
положај
.
одмах
затим
бити
он
први
брига
да
Ђурица
постати
јаван
разбојник
и
да
,
услед
тај
,
изгубити
сваки
могућност
за
предаја
.
исти
дан
Вуја
дозвати
један
свој
повереник
,
дати
он
некакав
налог
,
па
се
упутити
у
варош
.
на
варошки
трг
наћи
Сима
ковач
,
свој
главног
агент
из
варош
,
проговорити
са
он
два
реч
,
па
отићи
у
пивница
код
»
Европа
«
.
—
А
,
ево
ми
трећи
!
—
викнути
апотекар
,
који
седити
са
Живка
Чапљом
,
пенсионованим
писарем
.
Видећи
да
јесам
Вуја
расположити
,
он
лупнути
о
сто
.
прљав
слушче
са
масном
запрегачом
појавити
се
на
врата
.
—
Дај
ми
Дарвин
!
—
Хо-хо-хо-хо
—
насмејати
се
писар
,
као
да
сад
први
пут
чути
тај
виц
,
и
ако
он
слушати
,
у
разним
варијација
,
већ
неколико
година
.
први
пут
јесам
апотекар
дати
назив
карта
—
јеванђеље
,
али
видити
да
се
понеки
из
публика
мрштити
,
назвати
она
философија
.
кад
јесам
утврдити
тај
генералан
појам
,
он
стати
после
да
он
цепати
на
део
по
његов
представник
.
најпре
—
Бакон
(
тај
се
назив
држати
најдуже
,
јер
јесам
,
свој
звучност
,
веома
импоновати
паланка
)
,
па
Кант
,
па
Хус
(
не
знати
се
сигурно
шта
јесам
руководити
апотекар
,
да
избрати
име
овај
реформатор
)
,
па
најзад
Дарвин
.
разумети
се
,
да
јесам
он
морати
објашњавати
публика
значај
сваки
име
,
тај
јесам
тај
како
он
говорити
,
»
распростирати
научни
философски
идеја
у
питом
Шумадија
«
.
—
јесам
ли
тај
онај
,
што
велим
да
човек
имати
реп
?
Хо-хо-хо
...
—
продужити
писар
.
—
Чича
,
ти
делити
—
обрнути
се
апотекар
Вуја
,
кад
донети
карта
.
—
Дижи
,
синовац
,
па
да
видити
како
књига
велим
.
апотекар
наћи
осмица
пик
и
подела
...
после
један
час
проћи
улица
Сима
ковач
и
,
доћи
спрам
играч
,
некако
се
необично
накашљати
—
полако
,
тихо
,
да
ники
не
обратити
пажња
,
па
онда
отићи
даље
улица
.
Вуја
неприметно
мрднути
десни
раме
,
јер
бити
окренути
леђа
улица
,
и
продужити
играње
карта
.
кад
свршити
игра
,
он
се
дигнути
полако
,
као
човек
који
не
знати
куд
хтети
,
па
се
упутити
улица
.
пред
један
кавана
наћи
сам
Сима
.
—
имати
ли
?
—
запитати
он
лагано
.
—
Милутин
ићи
сутра
у
Жабари
да
капарисати
ракија
—
одговорити
Сима
.
—
кад
?
—
Зора
.
—
јесам
ли
сигурно
?
—
тако
велим
.
—
Добра
јесам
—
одговорити
Вуја
,
па
се
дигнути
и
отићи
права
у
село
.
на
пут
,
из
један
јаружица
,
изићи
пред
он
онај
повереник
.
—
Нађа
ли
он
?
—
запитати
Вуја
.
—
Нађох
;
велим
да
моћи
.
—
Добра
.
Ида
он
сад
казати
нек
доћи
мој
кућа
чим
се
смркнути
,
а
и
ти
доћи
са
он
.
—
зар
хтети
и
ја
...
на
посао
?
—
Мораћеш
;
немати
ко
други
.
за
овај
посао
требати
ја
поуздан
људи
—
одговорити
Вуја
одсечно
,
не
остављати
ни
мало
место
за
двоумица
.
—
Баш
бити
ти
молити
...
знати
...
скоро
јесам
ја
петљати
...
—
знати
ја
да
сав
измицати
леђа
,
кад
немати
никакав
ћар
.
Човек
требати
само
да
почети
,
а
ја
он
не
моћи
шиљати
с
ко
бити
.
ти
морати
ићи
—
одговорити
Вуја
и
продужити
пут
.
кад
стигнути
кућа
,
Вуја
отићи
права
у
соб
и
стати
на
онај
прозорче
од
ћилер
.
Ђурица
већ
бити
побелети
од
нестрпљење
.
Провлачио
се
двадесет
пут
кроз
онај
прозорче
,
тај
ходати
по
соба
,
разгледати
и
очистити
сав
пушак
и
нож
,
и
опет
он
доћи
време
,
кад
већ
јесам
имати
шта
да
радити
.
сванути
он
кад
доћи
Вуја
.
—
камо
се
,
за
невоља
?
...
Хоћу
полудети
’
вако
јесам
.
—
Нећеш
дуго
,
не
бојити
се
.
сутра
,
зором
,
на
посао
!
Ђурица
нешто
леднути
,
али
он
отерати
од
себе
тај
непријатан
осећање
други
,
повољан
:
»
сутра
хтети
,
дакле
,
на
слобода
!
...
Моћи
хтети
дакле
да
ићи
гора
и
ливада
,
дуго
,
дуго
...
да
се
сит
надисати
онај
планински
мирис
...
«
—
Вал
,
права
ја
јесам
,
куд
год
хтети
,
само
да
не
седити
више
у
овај
ћумез
.
Шта
радити
тамо
,
тражити
ли
ја
?
—
не
бринути
за
тај
,
него
дати
да
спремати
тај
оружје
.
—
сав
јесам
прегледати
,
почистити
,
наредити
сваки
као
сат
.
—
Дај
—
дер
овамо
—
рећи
Вуја
,
и
узити
један
по
један
пушак
,
те
она
прегледати
и
,
наћи
све
у
ред
оставити
она
.
—
тако
,
соко
!
Оружје
тај
јесам
сад
и
отац
и
мајка
,
па
требати
да
он
гледати
као
око
у
глава
.
—
куд
хтети
сутра
?
—
Чекај
,
док
доћи
и
они
други
,
па
хтети
ви
онда
казати
.
ја
отићи
да
посвршавати
још
неки
посао
,
а
ти
седити
ту
.
—
зар
опет
јесам
?
Вуја
он
не
одговорити
ништа
,
но
изићи
одмах
из
соб
.
Ђурица
стати
да
премишљати
.
»
дакле
да
се
почети
!
—
оно
...
«
а
тај
оно
не
смети
још
да
разгледати
из
ближе
,
бар
у
памет
.
Осећао
он
јесам
непрестано
да
лебдити
над
он
,
и
знати
јесам
да
се
једном
морати
кидати
,
да
морати
погледати
тај
питање
у
очи
,
али
се
старати
да
не
мислити
о
он
све
до
последњи
тренутак
.
у
себе
јесам
желети
да
се
онај
никако
и
не
појавити
,
да
се
одложити
,
ако
јесам
могуће
,
сасвим
;
а
дотле
,
док
не
куцнути
час
,
најбоље
јесам
да
се
не
мислити
о
тај
.
он
јесам
страшити
сам
мисао
,
тиштати
он
јесам
неки
унутарњи
грижа
,
и
он
јесам
најволети
,
кад
бити
се
некако
моћи
десити
,
да
изненада
упасти
у
какав
гомила
и
да
се
ту
све
решити
.
у
такав
неизвесност
проћи
он
дуго
време
.
у
неки
доба
ноћ
доћи
Вуја
са
два
човек
.
један
од
она
нарочито
падати
у
очи
цео
свој
спољашност
и
нарочит
држање
.
Беше
тај
зрео
човек
,
око
свој
четрдесет
година
.
на
црн
цигански
лице
бити
усадити
орловски
повијен
,
на
крај
раширен
нос
,
који
издавати
велик
срчаност
и
одважност
.
под
низак
,
испупчен
чела
,
сијати
два
црн
ватрен
ока
,
који
и
онда
,
кад
се
усна
растезати
у
осмејак
,
гледати
крвнички
.
раст
бити
мален
,
али
снага
необичан
.
његов
широк
плећа
и
снажан
мишица
позавидети
бити
многи
атлета
од
занат
.
Ушавши
у
соб
,
не
стати
на
један
место
,
већ
прегледати
ока
сваки
кутић
,
стати
да
чинити
неки
необичан
покрет
:
час
мрднути
један
раме
или
пружити
рука
у
напред
и
тргнути
јесам
исти
тренутак
,
као
да
се
ожегнути
;
час
тргнути
глава
унатраг
,
забацити
јесам
и
исти
тренутак
заиграти
нога
—
изгледати
као
да
у
он
врити
читав
бура
,
па
не
моћи
себе
одушак
да
наћи
.
тај
бити
чувен
,
у
онај
крај
,
Пантовац
.
у
сваки
лоповски
дружина
или
разбојнички
и
други
предузеће
,
он
бити
или
вођ
или
један
од
главних
сарадник
.
Вуја
без
он
јесам
ништа
предузимати
,
а
он
јесам
,
од
сав
људи
,
највише
имати
респект
према
Вуја
.
двапут
јесам
осуђивати
на
робија
за
опасан
крађа
и
,
после
брз
помиловање
,
који
јесам
он
»
пријатељ
«
умести
испословати
,
продужавати
јесам
стар
занат
.
у
крађа
и
напад
бити
јесам
плаховит
као
олуја
.
Јуришао
јесам
без
размишљање
,
као
бесан
курјак
у
стадо
,
на
миран
дом
;
и
поклати
бити
све
,
да
,
се
Вуја
јесам
старати
да
уз
он
слати
човек
,
који
хтети
он
стишавати
и
хладан
вршити
посати
.
због
тај
његов
плаховит
одважност
,
Вуја
он
јесам
ценити
и
чувати
више
од
сав
хајдук
,
који
јесам
»
кроз
његов
рука
«
проћи
.
—
Ева
тај
дружина
,
харамбаша
!
—
рећи
Вуја
,
кад
ући
у
соб
код
Ђурица
.
—
овај
хтети
ти
бити
побратити
и
друг
на
сваки
корак
,
а
добро
се
знати
обојица
.
Ђурица
прићи
Пантовцу
и
руковати
се
са
он
.
—
јесам
ли
ти
се
досадити
,
побра
,
чекати
?
—
запитати
он
овај
.
—
богме
јесам
;
излудити
од
мука
—
одговорити
Ђурица
.
—
ха
,
сињи
ли
он
духати
...
чекнути
само
до
сутра
,
па
да
видити
окршај
!
...
и
ја
ти
се
,
вала
,
побољети
,
не
радити
ништа
.
Ђурица
прићи
онај
други
,
тај
се
руковати
и
са
он
.
—
Хоћеш
и
тај
,
Која
,
са
ми
?
—
Па
...
морати
...
Вуја
тако
рећи
,
а
баш
јесам
имати
неки
посао
—
почети
овај
отезати
.
Пантовац
он
пресећи
очи
,
те
он
ућутати
.
кад
сав
поседати
,
Вуја
почети
говорити
.
—
Доста
јесам
бити
чекање
,
требати
да
се
радити
.
једнако
јести
,
а
ништа
не
зарађивати
...
сутра
ићи
Милутин
механџија
у
Жабари
да
исплатити
и
дотерати
ракија
;
—
бити
триестак
дукат
.
тај
хтети
он
,
Ђурица
,
зауставити
и
узети
пар
,
а
овај
двојица
хтети
бити
с
ти
.
Радован
хтети
ти
све
казати
шта
имати
да
чинити
;
он
јесам
добар
мајстор
за
тај
ствар
.
гледати
да
свикнути
тај
посао
што
пре
,
па
после
да
ти
умети
други
заповедати
.
само
требати
срце
да
ти
јесам
одважно
,
па
не
брати
брига
.
Радован
и
Коста
хтети
се
нагаравити
и
прерушити
,
да
она
ники
не
познати
,
а
за
ти
већ
не
марити
...
затим
узити
оружје
,
те
разделити
сав
тројица
.
Ђурица
дати
острагуша
,
револвер
и
нож
,
а
преко
раме
пребацити
он
широк
кајас
са
наређан
метак
.
Пантовац
узити
само
пушак
и
нож
,
а
Коста
,
поред
пушак
,
обесити
чутурица
с
ракија
и
торба
са
јела
.
—
у
торба
јесам
ви
нагаравити
пешкир
и
један
крпа
с
истуцан
угљен
—
рећи
Вуја
.
—
А
сад
полазити
,
и
нек
ви
јесам
добар
срећа
!
Ђурица
се
тргнути
,
као
из
дуг
сан
.
—
Шта
,
зар
хтети
сутра
?
—
запитати
чудити
се
.
—
сутра
,
ја
како
.
али
хтети
,
ваљад
’
,
полазити
из
мој
кућа
,
да
ти
сав
видити
.
сад
требати
стигнути
на
место
,
па
чекати
.
Ђурица
изићи
из
кућа
махинално
,
као
у
неки
бунило
,
праћен
двојица
зликовац
.
»
Ко
знати
—
помислити
он
—
можда
тај
хтети
ни
бити
;
дуго
јесам
до
зор
«
.
и
тако
полуумирен
ући
у
гора
.
ВИИ
давно
јесам
сванути
.
звезда
се
угасити
,
и
предмет
се
сасвим
јасно
распознавати
.
по
ваздух
још
треперити
она
беличаст
измаглица
,
али
се
на
исток
указивати
по
мало
руменило
.
Још
неколико
тренутак
,
па
хтети
небесан
плаветнило
прснути
огњен
зрак
,
од
који
хтети
затреперити
и
засјати
цео
околина
.
на
пут
што
водити
к
срце
Шумадија
,
тамо
где
се
многи
увојак
слазити
у
Б
.
поток
,
стајати
густ
купињаци
и
павитина
,
у
који
бити
се
моћи
заклонити
читав
батаљон
.
ту
,
на
један
велик
завојица
,
легати
у
павитина
С
један
страна
Радован
и
Коста
,
а
с
други
јесам
Ђурица
.
први
јесам
двојица
по
цео
лице
нагаравити
и
увезати
широк
,
гарав
пешкир
,
те
она
се
видити
само
горњи
део
лице
.
они
легати
мирно
,
погледати
само
навише
уз
пут
,
од
куда
јесам
имати
доћи
осуђен
путник
.
Радован
јесам
,
још
док
јесам
бити
на
ноћиште
у
шума
,
дати
Ђурица
сав
потребан
упуство
у
који
јесам
предвидети
разни
случај
,
па
сад
безбрижно
седити
и
чекати
.
А
Ђурица
још
не
бити
начисто
ни
са
сам
себе
,
ни
са
свој
мисао
.
од
мисао
јесам
он
и
сада
бежати
,
као
и
јуче
,
очекивати
у
себе
да
хтети
се
све
тај
некако
мимоићи
.
у
крајњи
случај
веровати
јесам
,
да
се
механџија
хтети
ни
кренути
на
пут
,
или
хтети
бар
окренути
прек
пут
,
преко
село
.
стога
он
ни
овај
чекање
не
бити
тако
мучно
ни
грозничаво
,
како
јесам
он
јесам
очекивати
.
али
време
протицати
брзо
...
одједном
,
кад
сунце
изгрејати
,
иза
Ђуричин
леђа
зачути
се
неки
тапкање
по
прашина
.
он
се
тргнути
,
и
умало
не
скочити
од
страх
,
кад
видити
човек
насред
пут
.
ни
јесам
не
знати
како
се
уздржати
од
покрет
,
који
бити
он
издати
.
неки
сељак
,
ко
он
познавати
по
изглед
,
са
заметнут
кос
на
раме
,
ићи
средина
пут
,
гледати
неодређено
пред
себе
.
кос
махати
за
његов
леђа
,
а
он
одмицати
све
више
и
више
,
док
се
,
на
последњи
завојица
,
не
изгубити
.
Ђурица
бити
веома
узбуђен
,
срце
он
лупати
јако
,
и
он
се
више
не
моћи
умирити
.
стати
да
помаљати
глава
из
врзина
и
грозничаво
да
зверати
по
пут
,
и
усред
тај
узбуђеност
,
кад
не
моћи
ништа
распознати
,
зачути
се
условљен
знак
:
—
пст
!
Ђурица
скочити
и
помолити
се
из
заклон
до
половина
.
Обрнувши
глава
уз
пут
углед
на
други
завојица
црн
кљуса
и
на
он
онај
сигав
,
добро
познати
он
капут
Милутин
механџија
,
који
се
повити
на
кљусе
,
па
труцкати
и
одскакати
од
седло
,
по
такт
вранчева
касање
...
некакав
суморан
тежина
,
некакав
изненадан
бол
наићи
он
на
срце
,
од
ко
он
задрхтати
цео
тело
,
а
пред
очи
се
ухватити
,
наићи
неки
магла
,
од
који
се
ништа
не
видити
око
себе
...
у
глава
он
наступити
неки
болно
бунити
,
занос
...
не
видити
ништа
и
не
мислити
...
рука
јесам
он
се
грозничаво
трести
,
и
он
се
бојати
само
да
не
испустити
пушак
.
Чуо
јесам
,
али
јесам
видети
,
да
јесам
онај
близу
,
да
он
растављати
само
дваестак
корак
од
он
.
најзад
се
иза
врзина
помолити
прво
глава
вранчева
,
па
одмах
затим
и
цео
коњаник
.
наступити
јесам
последњи
тренутак
.
Ђурица
случајно
погледати
на
врзина
,
где
он
бити
сакрити
друг
,
и
тамо
спазити
два
сјајан
ока
,
који
он
сагоревати
гнев
и
срџба
...
као
на
дрот
искочити
из
врзина
,
и
стати
насред
пут
са
пружен
пушак
...
Механџија
се
бити
нешто
веома
замислити
и
оборити
глава
,
тај
се
тргнути
тек
онда
,
кад
вранац
устукнути
испред
изненадан
појава
Ђуричин
.
—
Дол
с
коњ
!
—
викнути
Ђурица
промукао
,
узбуђен
глас
,
који
се
и
сам
он
учинити
непознат
.
Механџија
раширити
очи
,
и
као
да
сад
тек
почети
да
се
бити
,
погледати
Ђурица
исто
онако
,
као
што
он
гледати
у
свој
механа
,
доносити
он
сатљик
ракија
.
тако
он
и
проговорити
,
онај
обичан
глас
:
—
А
гле
!
...
Ђурица
!
...
Шта
хтети
ту
,
бре
?
овај
познати
он
поглед
и
глас
одузети
Ђурица
последњи
мрва
присебност
и
одважност
.
он
,
за
тренутак
,
заборавити
где
јесам
,
заборавити
свој
задаћа
и
сав
,
па
стати
да
састављати
у
памет
одговор
,
како
да
објаснити
човек
свој
присуство
на
овај
место
.
А
механџија
већ
почети
да
прикупљати
дизгина
и
да
мувати
вранац
колено
,
кад
иза
Ђуричин
леђа
загрмети
страховит
глас
:
—
пуцати
,
небо
он
његов
,
шта
он
чекати
!
исти
тренутак
искочити
,
као
звер
разјарити
,
Пантовац
у
сав
страшан
наличје
и
,
пружити
пушак
права
у
груда
механџин
,
дрекнути
:
—
Дол
!
Милутин
слетети
с
коњ
,
стати
да
зверати
уплашено
,
док
се
не
присетити
,
те
завући
рука
у
џеп
,
у
који
он
бити
новчаник
,
али
јесам
опет
извући
празан
и
исти
тренутак
јесам
опет
завући
...
и
ко
знати
докле
бити
тако
радити
,
да
Пантовац
не
повикати
:
—
пар
!
...
бацати
пар
!
Механџија
извући
новчаник
,
метнути
он
на
длан
и
пружити
преда
себе
,
али
он
рука
толико
дрхтати
,
да
новчаник
пасти
у
прашина
,
а
он
замуцати
:
—
тако
ја
деца
!
...
Жива
ја
деца
!
...
Браћо
мој
!
...
—
Дижи
тај
!
—
викнути
Пантовац
.
он
подигнути
новчаник
и
опет
он
пружити
унапред
.
Ђурица
за
сав
тај
време
гледати
,
у
чудо
и
страх
,
шта
се
збивати
,
док
он
Пантовац
не
гурнути
снажно
напред
,
тај
се
наћи
уз
сам
Милутин
.
не
знати
шта
бити
друго
,
узити
новчаник
са
пружен
рука
и
обрнути
се
к
Радован
.
Пантовац
узити
новчаник
,
отворити
он
и
стати
да
гледати
шта
имати
у
он
,
а
механџија
,
видети
да
он
обојица
окренути
леђа
,
заћи
иза
вранац
,
па
се
окренути
и
стругнути
уз
брдо
,
колико
он
нога
понети
.
вранац
осећати
ваљда
невоља
свој
газда
,
обрнути
се
,
па
и
он
заждити
за
он
,
и
једва
он
стигнути
на
трећи
завојица
.
—
стајати
!
...
пуцати
!
...
—
повикати
они
за
Милутин
,
и
Коста
,
искочити
из
заседа
,
већ
пружити
пушак
,
али
вранац
,
трчати
за
газда
,
заклонити
он
себе
,
а
Пантовац
,
видети
пружен
пушак
,
повикати
:
—
остати
’
!
...
ко
ти
тај
рећи
?
—
Па
...
ја
чути
да
велим
:
»
пуцати
«
...
па
ко
велим
...
—
стати
Коста
да
отегнути
.
—
Хајд
живо
,
да
се
разлазимо
—
рећи
Пантовац
.
—
ти
сад
гледати
да
се
што
пре
дохватити
Венчац
,
као
шта
јесам
ти
казати
;
а
овај
нај
,
понети
са
себе
—
рећи
Ђурица
,
дати
он
новчаник
.
—
ама
шта
овај
бити
?
—
почети
Ђурица
.
—
бити
оно
што
не
ваљати
.
ако
јесам
ти
свакад
тако
јуначан
,
онда
јесам
боље
да
се
вратити
кућа
,
па
да
гледати
свој
посао
—
одговорити
он
Радован
љутит
,
па
се
окренути
и
отићи
уз
поток
.
Коста
већ
бити
измакнути
пут
,
па
хтети
,
кад
прећи
поток
,
да
ударити
потес
,
а
Ђурица
прескочити
врзин
и
брз
корак
отићи
низ
поток
...
Протрчавши
поток
,
кроз
шибље
и
трњак
,
за
један
пушкомет
,
Ђурица
наједаред
стати
као
укопати
.
на
два
три
корак
пред
он
зачути
се
глас
:
—
О-о-о
,
бата
,
о
!
Загледавши
се
кроз
трњак
,
он
угледати
пред
себе
,
у
поток
,
сељак
који
држати
два
во
у
порожје
и
појити
она
на
један
вир
.
један
се
во
узнемирити
од
обад
,
а
сељак
он
умиривати
благ
глас
,
тапкати
он
рука
по
врат
.
Ђурица
тек
сад
опазити
,
да
туда
волити
сеоски
путања
,
који
прелазити
преко
поток
,
и
спајати
село
са
потес
.
Саже
се
под
један
трн
и
стати
да
чекати
.
сељак
напојити
во
,
сагнути
се
к
вир
,
те
она
попрскати
неколико
пута
хладан
вод
,
па
онда
полако
прећи
поток
и
ступити
у
поље
.
Ђурица
скочити
из
заседа
и
,
зверати
десно
и
лево
,
јурнути
напред
што
брже
моћи
.
тек
кад
се
дохватити
Венчац
,
умерити
корак
и
,
чим
заћи
у
шум
,
пасти
под
један
лиснат
буква
.
Трчао
јесам
више
од
час
,
па
он
јесам
сад
требати
доста
време
да
се
повратити
од
умор
и
да
хладан
размислити
о
далек
свој
корак
...
А
Вуја
сачекати
Пантовца
на
уречен
место
,
па
с
нестрпљење
запитати
:
—
Шта
бити
?
—
Ништа
.
онај
ти
јесам
неки
бабетина
.
да
он
јесам
очи
изјурити
из
заседа
,
не
бити
смести
ни
изићи
на
пут
.
—
и
ту
он
потанко
испричати
цео
догађај
,
тврдити
да
од
Ђурица
не
моћи
ништа
бити
.
—
јесам
тај
тако
—
одговорити
он
Вуја
.
—
ти
јесам
и
заборавити
како
ти
јесам
бити
,
кад
јесам
први
пут
нападати
човек
,
очи
у
очи
,
усред
бео
дан
.
не
знати
ти
он
:
кад
се
мало
љутнути
,
горети
јесам
од
курјак
.
—
Па
добро
,
кад
ти
велим
тако
—
одговорити
Пантовац
,
јер
јесам
научити
да
слушати
сваки
Вујов
реч
.
—
ја
јесам
ти
извршити
што
јесам
хтети
:
он
ти
се
више
не
смести
суд
враћати
,
јер
јесам
овај
зарадити
куршум
.
сад
ти
знати
како
хтети
...
—
не
бригати
.
Играће
ја
без
свирала
.
но
не
рећи
ја
шта
наћи
у
кеса
?
—
он
однети
три
банак
са
нешто
ситнина
,
а
ја
узети
један
...
баш
јесам
остати
без
марјаш
.
—
Па
...
добро
—
развући
Вуја
,
али
се
видети
да
он
јесам
права
.
—
А
он
јесам
казати
све
,
куда
хтети
!
—
све
,
како
јесам
ја
тај
рекô
.
сад
отићи
на
Венчац
,
па
хтети
после
,
преко
Јеловичких
планина
и
Качер
,
у
Војковце
.
тамо
већ
знати
све
;
кућа
хтети
наћи
јесам
.
—
Добра
јесам
.
овај
хтети
сад
,
знати
,
одмах
у
потера
,
а
он
јесам
боље
да
бити
у
други
округ
.
—
Хоћемо
ли
имати
скоро
послати
?
—
Мораћемо
,
ја
како
.
сав
јесам
се
добро
истањити
.
ја
јесам
већ
промерити
и
нашô
сам
прилика
,
само
чекати
згодан
време
.
—
кад
бити
време
само
ја
јавити
.
пријатељ
се
руковати
и
растати
.
ВИИИ
»
Шта
овај
бити
са
ја
?
«
—
питати
се
Ђурица
двадесети
пут
,
лежати
на
мек
росан
трава
,
под
зелен
и
густ
наткриљем
буков
лисје
.
груда
он
се
још
силно
надимати
,
и
сваки
он
мишић
играти
и
дрхтати
од
умор
и
узбуђење
.
у
глава
он
бити
такав
збрка
,
да
се
у
она
ниједан
мисао
не
моћи
јавити
,
осим
овај
општи
питање
,
који
јесам
себе
непрестано
задавати
.
онај
огроман
терет
,
који
већ
неколико
дан
осећати
у
свој
близина
и
само
очекивати
час
,
кад
хтети
пасти
на
он
,
сад
он
јесам
одједном
притиснути
цео
свој
страховит
тежина
и
—
како
он
сад
изгледати
—
смлавити
он
,
уништити
...
јесам
моћи
да
се
прибрати
задуго
...
али
,
пролежати
подуг
време
,
почети
се
опорављати
.
сетити
се
водити
,
јер
осећати
страшан
жеђ
.
да
он
јесам
само
неколико
капа
хладан
бистар
вод
!
...
наједаред
,
севнути
он
као
муња
,
један
мисао
кроз
глава
,
који
бити
гора
од
отров
.
сетити
се
онај
тренутак
,
кад
јесам
онако
блесаво
стајати
пред
механџија
,
сетити
се
поглед
Пантовчева
и
реч
његов
,
сетити
се
свега
...
и
исти
тренутак
скочити
.
»
ух
,
брука
!
...
«
узвикнути
и
,
под
утисак
разноврстан
осећање
:
стид
,
срџба
,
бол
—
не
знати
шта
да
чинити
.
Дође
он
да
ударити
себе
у
глава
,
па
бити
хтети
и
у
груда
,
а
хтети
бити
и
да
откинути
парац
свој
тело
,
да
бити
такав
бол
угушити
онај
стид
од
себе
сам
...
и
сад
он
се
ређати
и
понављати
у
памет
сав
јутрошњи
тренутак
,
и
сваки
он
шибати
сав
љут
и
јак
,
јер
он
сваки
тек
сад
откривати
стид
и
срамота
његов
...
»
Шта
ја
оно
рећи
?
...
боље
да
се
вратити
кућа
!
она
,
срамота
!
...
А
још
харамбаша
,
хајдук
!
...
е
,
хтети
више
тако
.
морати
се
радити
како
ваљати
,
или
никако
...
А
шта
ли
хтети
рећи
Вуја
?
...
ко
он
смести
на
очи
изићи
!
...
«
неколико
пута
јесам
седати
и
одмах
скакати
,
не
могућ
умирити
свој
узбуђен
осећање
.
али
се
опет
сетити
водити
,
и
тај
он
мисао
покренути
напред
...
Ишао
јесам
брзо
,
грозничаво
,
док
не
доћи
до
познати
он
изворац
,
из
ко
се
слевати
хладан
планински
вод
преко
липов
луб
.
напити
се
бистар
вод
,
умити
се
,
и
тај
он
повратити
.
стати
да
мислити
хладан
и
одмерен
.
куд
хтети
сад
?
—
рећи
јесам
он
да
ударити
на
Јеловичке
планина
,
а
тај
јесам
баш
поред
његов
село
.
тамо
он
вући
неки
снажан
магнет
,
који
он
не
моћи
да
наћи
отпор
.
мамити
он
к
себе
онај
гомилица
белити
,
ћерамида
покривен
,
кућица
,
што
тон
у
зелен
мора
од
воћњак
,
виноград
и
пшеница
;
привлачити
он
она
китњаст
,
обрастао
воће
и
жито
,
брдашце
,
што
јесам
он
поглед
миловати
још
од
детињство
он
;
мамити
он
онај
раван
и
непрегледан
,
покошен
зелен
ливада
,
по
који
се
белуцати
чопорити
стока
и
разлегати
онај
једначит
,
познати
он
звон
меденица
,
који
он
духати
разгаљивати
...
гле
,
и
сад
он
допирати
до
уш
тај
чаробан
звук
:
цин
...
цан
...
цин
...
цан
...
и
он
,
харамбаша
хајдучки
,
сав
блажити
,
као
невин
дете
,
слушати
тај
звук
и
осећати
како
он
се
растапати
лед
с
окорео
злоба
срце
...
врх
бучје
шуштати
и
брујити
,
