ЈУГОСЛОВЕНСКИ
КЛАСИЦИ
3
ПРИПОВЕДАЧИ
3
Уредник
Миливоје
Ристић
ЈАКОВ
ИГЊАТОВИЋ
ЈЕДНА
ЖЕНИДБА
НАРОДНА
КЊИГА
БЕОГРАД
1953
Насловну
страну
израдио
Мате
Зламалик
И
Љуба
Чекмеџијић
био
је
у
варошици
О
.
момак
на
гласу
.
До
његове
двадесете
године
слабо
је
што
о
њему
у
варошкој
хроници
забележено
.
Мати
му
је
остала
удовица
,
а
Љуба
,
прошавши
кроз
мање
школе
,
постане
шегртом
трговачким
у
једном
на
гласу
дућану
.
Ту
се
он
тако
владао
да
је
сваком
шегрту
за
пример
служио
.
Госа
му
је
био
велики
богомољац
,
а
Љуба
,
кад
га
је
схватио
,
није
ни
једно
јутрење
пренебрегао
.
У
дућану
био
је
окретан
,
муштерије
брзо
је
послуживао
,
али
је
и
дотерао
до
тога
да
кад
је
постао
калфа
све
су
варошке
девојке
у
његов
дућан
долазиле
.
Као
шегрт
,
када
је
послат
био
каквој
муштерији
по
дуг
,
донде
се
није
кући
вратио
,
док
није
све
или
бар
нешто
од
дуга
свом
господару
понео
.
Плакао
је
пред
дужником
донде
,
док
му
није
пружио
новац
са
:
'
„
На
,
нек
те
ђаво
носи
!
“
За
време
целог
шегртовања
само
је
једанпут
био
бијен
,
и
то
што
је
господаров
ауспрук
у
подруму
крадом
пио
.
После
двогодишњег
калфовања
у
својој
вароши
остави
свог
господара
.
Господар
је
особито
за
њим
жалио
и
побојао
се
да
му
неће
трговина
натраг
поћи
.
Но
,
Љуба
је
морао
нешто
и
кроз
свет
проћи
.
Служио
је
и
такве
грке
који
су
по
трипут
банкротирали
,
који
се
на
вашару
под
својом
фирмом
показати
нису
смели
,
али
опет
ни
сто
адвоката
с
њима
накрај
не
би
изишли
.
Код
ових
је
Љуба
до
неке
рафинерије
трговачке
дошао
.
Ишао
је
често
по
вашарима
.
Ту
је
искусио
сву
романтику
трговачког
живота
.
Зима
,
врућина
,
жеђ
—
ништа
то
њега
није
женирало
;
не
једанпут
је
на
вашару
бивакирао
и
на
влажном
времену
под
колима
спавао
.
Али
,
кад
се
вашар
започне
,
да
видиш
Љубу
Чекмеџијића
како
муштерије
мами
,
како
му
слатко
речи
теку
,
мора
човек
од
њега
што
то
купити
.
Вреди
ли
риф
чоје
седам
форинти
,
он
га
прода
лепим
речима
по
десет
,
па
још
колико
остане
с
рифа
на
прстима
!
Изненадно
пише
му
мати
да
се
што
пре
кући
врати
,
јер
је
болешљива
,
па
сина
код
куће
мора
имати
.
Љуби
је
жао
,
али
шта
ће
;
не
може
матер
саму
оставити
,
мора
одлазити
.
Он
је
хтео
још
науке
у
свету
да
профитира
.
Жао
му
је
што
није
видео
Медину
трговачких
калфа
,
„
Белу
лађу
“
у
Пешти
,
и
онде
које
доба
романтично
провео
;
жао
му
је
што
не
може
које
време
као
калфа
у
Шапцу
и
у
Београду
провести
.
Врати
се
кући
.
ИИ
Љуба
је
код
куће
време
добро
проводио
.
У
матере
је
остало
нешто
имања
,
да
ће
се
ваљда
с
њим
што
чинити
.
Љуба
,
ако
и
није
у
свему
не
знам
до
каквог
савршенства
дотерао
,
ипак
је
много
знао
,
више
него
ма
који
грк
у
његовом
месту
.
Зато
се
и
титрао
са
судбом
својом
.
Он
је
за
вишим
чим
тежио
него
за
бакалством
.
Ово
му
никад
не
гине
,
ма
му
се
све
жице
покидале
.
Љуба
би
рад
у
нечем
већем
срећу
да
покуша
.
Поред
мало
новаца
,
мало
посла
,
а
много
среће
—
то
се
њему
у
глави
врзло
.
Житарска
трговина
,
то
је
добра
трговина
.
Не
једанпут
је
сневао
како
му
грдне
болозанке
житом
напуњене
по
Дунаву
плове
;
но
на
јави
је
увек
штетовао
,
јер
није
имао
новаца
у
храну
да
уложи
.
Оно
мало
што
је
улагао
није
му
толико
доносило
да
може
себе
и
кућу
издржавати
.
Од
имања
материног
све
се
више
и
више
ронило
.
Љуба
је
у
свом
месту
врло
добро
живео
.
Сви
су
га
држали
да
је
„
хирош
“
.
Стаса
је
био
од
средњега
виши
,
састава
темељног
,
образа
белог
,
косе
смеђе
,
шаке
мало
подебље
,
жив
,
окретан
,
досетљив
,
једном
речи
,
могао
се
узети
за
идеал
трговачког
калфе
у
малој
вароши
.
Љуба
је
свуд
у
друштво
пристао
.
Радо
се
веселио
при
доброј
чашици
винца
,
а
рђави
људи
говорили
су
да
је
пијаница
,
премда
се
то
сасвим
никада
засведочити
не
би
могло
.
Но
,
што
му
је
пред
светом
шкодило
,
то
је
карта
.
Холбер
и
макао
биле
су
његове
најмилије
забаве
;
особито
је
радо
играо
фарбл
,
понајвише
са
„
шантлам
“
.
И
сам
Љуба
признавао
је
ту
своју
слабост
,
али
опет
није
се
могао
уздржати
,
па
ма
колико
да
су
говорили
да
је
карташ
.
Овако
прођоше
Љуби
две
три
године
дана
;
али
пролази
и
кредит
и
имање
.
Сад
си
га
претставите
као
млада
или
стара
младића
од
двадесет
и
девет
година
,
јер
као
такав
спрема
се
за
женидбу
.
Двадесет
и
девет
година
!
То
је
доиста
време
за
трговачког
момка
у
малој
варошици
да
се
жени
.
Као
ђенерал
био
би
и
од
четрдесет
година
млад
момак
,
али
за
Љубу
је
и
двадесет
девет
доста
;
за
таковог
паорског
момка
ниједна
сељанка
,
девојка
,
не
би
пошла
.
Још
једну
годину
,
па
је
и
за
трговачког
момка
матор
;
већ
је
ту
грчко
мајоренство
.
Љуба
је
све
то
увидео
,
па
гледа
да
се
какогод
ожени
.
У
његовој
варошици
није
било
могућно
,
јер
што
је
боље
,
нису
хтели
дати
за
њега
,
лоше
опет
он
није
хтео
.
Могао
је
узети
сироте
,
које
су
око
на
њега
бациле
,
али
немају
пребијене
паре
.
Које
су
иоле
што
имале
,
очеви
ни
да
се
даду
осолити
за
Љубу
.
—
Шта
ће
ми
тај
бекрија
и
карташ
!
—
говорили
су
девојачки
очеви
о
њему
.
Али
,
ипак
Љуба
,
мада
је
какву
наклоност
према
каквој
девојци
осећао
,
кад
је
дошло
до
решења
,
искрено
јој
је
исповедао
да
је
без
новаца
узети
не
може
.
Он
се
сам
себи
зарекао
да
нити
хоће
,
нити
може
без
новаца
се
женити
.
Кад
би
му
његов
пријатељ
,
месни
учитељ
,
против
тога
што
приметио
,
рекао
би
му
Љуба
:
—
Код
нас
је
љубав
и
женидба
трговачка
;
ми
без
новаца
не
можемо
никуд
.
Љуба
је
знао
да
за
њега
у
месту
нема
изгледа
,
али
зато
није
изгубио
надежду
.
„
Док
је
момака
,
биће
девојака
,
ако
не
овде
,
оно
на
страни
!
“
—
била
му
је
лозинка
.
ИИИ
У
селу
X
.
млада
дућанџиница
изгледа
на
дућанским
вратима
.
На
крају
сокака
јако
је
запрашено
.
Иду
нека
кола
арњевима
покривена
.
Кочијаш
бесно
тера
.
Када
дођу
до
дућана
,
госа
заповеди
да
стане
,
па
промоли
главу
испод
арњева
.
—
О
,
слатки
господар
-
Љубо
,
добро
дошли
!
Отварајте
капију
!
—
виче
усхићена
госпођа
Јелка
.
Дакле
,
наш
Љуба
је
био
у
тим
колима
,
па
сишавши
поздрави
:
—
Добар
дан
,
јесте
л
’
ради
гостима
?
—
О
,
драго
нам
је
;
изволите
унутра
.
Сад
иду
унутра
.
Љуба
неће
први
да
улази
у
собу
,
учтив
је
.
—
Та
изволите
!
—
Та
изволите
ви
први
!
—
Та
ви
сте
гост
!
Поред
ових
речи
ухвати
госпа
-
Љубу
за
десну
мишицу
,
па
га
увлачи
;
Љуба
се
још
мало
отима
,
па
у
забуни
заборави
да
се
улази
низ
два
басамака
,
те
склизне
и
мало
посрне
,
но
за
то
ништа
,
опет
се
одмах
разбере
.
—
Опростите
,
код
нас
су
ови
проклети
басамаци
.
Колико
пута
сам
мога
молила
да
их
већ
једанпут
касира
,
па
ми
све
обриче
на
пролеће
,
но
нећу
ни
до
после
бербе
чекати
.
Изволите
сести
.
—
Хвала
!
Љуба
седне
.
Сад
се
међу
њима
развије
говор
,
најпре
о
обичним
кућним
стварима
,
па
онда
о
женидби
.
Љуба
је
био
са
госпом
врло
добро
познат
.
Она
је
имала
једну
сестру
,
Савку
,
коју
је
хтела
за
Љубу
удати
.
Видео
је
Љуба
на
светковини
у
К
.
,
па
се
у
њу
заљубио
.
Савка
је
била
сада
у
гостима
код
сестре
,
но
баш
код
куће
није
била
;
сестра
је
сваки
час
чека
.
Љуба
је
госпођу
Јелку
још
девојком
познавао
,
а
и
она
је
сада
знала
за
његову
наклоност
према
Савки
,
премда
Савка
још
ни
појма
о
томе
нема
.
Љубиној
првој
забуни
био
је
узрок
што
није
знао
како
ће
га
госпа
предусрести
.
—
Дакле
,
допада
вам
се
моја
Савка
?
—
запита
га
између
осталог
госпа
.
—
Допада
ми
се
.
—
Па
хоћете
ли
да
јој
то
кажем
?
—
Немојте
,
ако
бога
знате
!
—
А
зашто
?
—
Бар
сад
још
не
,
док
се
и
о
другоме
не
поразговарамо
.
—
А
шта
је
то
друго
?
—
Ви
ћете
то
добро
поњати
,
—
рече
смешећи
се
Љуба
.
—
Ви
сигурно
мираз
подразумевате
?
—
Канда
сте
погодили
!
—
Ала
сте
ђаво
,
тек
вам
је
пречи
мираз
него
девојка
.
—
Једно
ми
је
тако
мило
као
и
друго
.
—
А
како
сам
ја
пошла
за
мога
без
мираза
?
—
То
је
сасвим
друго
.
Господар
Пера
,
када
је
вас
узео
,
био
је
у
годинама
,
па
још
удовац
,
а
ви
сте
били
у
вашем
месту
најлепша
девојка
,
па
и
сад
,
немојте
се
наћи
увређени
,
боље
ми
се
допадате
него
ма
која
.
—
Молим
вас
,
ви
мени
јако
ласкате
.
Оно
је
било
негда
нешто
,
ал
'
сада
је
све
прошло
!
—
—
одговори
мало
пријатно
застиђена
госпођа
Јелка
.
На
то
дође
и
фрајла
Савка
.
Фина
девојка
.
Лепог
стаса
,
бела
,
па
румена
,
лепе
,
уписане
,
састављене
обрве
,
очи
жарке
,
Љуба
не
сме
у
њих
да
гледа
.
—
Добро
дошли
!
—
Драго
нам
је
!
—
Изволите
сести
.
Како
сте
?
Ето
и
господара
Пере
.
Мален
,
дебео
,
округао
човек
око
педесет
.
—
Добро
нам
дошли
!
—
Опростите
што
сам
тако
слободан
...
—
Драго
нам
је
.
Па
како
код
вас
,
пошто
’
рана
?
—
Скаче
.
—
Тако
и
овде
.
Камо
срећа
да
сам
пре
два
месеца
жита
накуповао
,
могао
сам
досад
најмање
две
хиљаде
хаснити
.
Сад
се
два
трговца
уздуж
и
попреко
разговараше
.
Женске
изиђоше
напоље
да
приправљају
ручак
.
Каква
радост
за
њих
!
Господар
Пера
Сириџић
био
је
обичан
сеоски
грк
који
је
својим
трудом
стекао
оно
што
има
;
а
доста
има
,
толико
да
се
у
селу
за
имућног
човека
држати
може
.
Ту
се
сад
о
трговини
почеше
надметати
.
Љуба
је
једнако
својим
речма
онамо
шибао
,
као
да
баш
није
мали
трговац
,
а
и
господар
Пера
говорио
је
као
какав
„
гросхандлер
“
.
И
то
се
могло
приметити
као
да
хоће
Љубу
да
искуша
како
му
акције
стоје
.
Љуба
је
издалека
давао
на
знање
,
када
би
се
женио
,
да
то
без
новаца
не
би
могло
бити
.
Оставимо
их
при
њиховим
еспапима
.
Женске
се
око
ручка
журе
.
Каква
радост
за
Савку
!
Момак
јој
се
допада
.
Дође
време
ручку
.
Љуби
није
баш
до
ручка
;
он
би
желео
да
што
пре
сазна
на
чему
је
.
Ручак
прође
у
самим
пургерским
етикецијама
.
После
ручка
Љуба
се
разговара
са
Савком
.
Све
је
у
реду
,
само
да
зна
како
стоји
са
миразом
.
Дође
сестра
,
умеша
се
у
разговор
и
да
му
на
знање
да
мираз
неће
фалити
.
Она
већ
на
том
настојава
.
Госпођа
Јелка
рада
је
да
се
мало
провозају
.
Љуба
пристане
на
то
,
и
то
да
он
њих
на
својим
колима
у
виноград
воза
.
Упрегну
и
оду
.
Господар
Пера
обукао
је
свој
најлепши
капут
,
премда
је
био
послен
дан
,
па
стоји
пред
дућаном
.
Није
чудо
,
има
госта
младожењу
!
Љуба
је
са
својом
фуром
стигао
у
виноград
.
Ту
му
се
сад
цела
романтика
развила
.
Красни
виногради
,
лепа
Савка
пред
очима
!
Он
је
већ
са
својим
срцем
сасвим
начисто
.
Госпођа
Јелка
сву
је
галантерију
на
њега
просула
,
само
да
га
обвеже
.
Љуба
,
колико
се
у
Савку
заљубио
,
ипак
није
хтео
да
се
да
сасвим
познати
,
да
не
би
после
на
мираз
заборавио
.
Савка
се
мало
удали
да
бере
грожђе
,
а
Љуба
се
госпођи
Јелки
приближи
.
—
Како
вам
се
сад
допада
моја
Савка
?
—
Изгледа
као
богиња
!
—
Неће
ни
мираз
фалити
.
—
Канда
сте
ми
из
уста
извукли
!
Баш
сам
вас
хтео
о
томе
упитати
.
Кажите
ми
право
шта
ће
дати
господин
тата
поред
фрајле
Савке
?
—
Та
оставите
засад
то
питање
на
страну
;
имамо
још
часа
за
то
;
сутра
је
берба
,
па
ћете
код
нас
остати
.
—
Ја
не
могу
сутра
остати
.
И
код
нас
је
берба
,
морам
кући
.
—
Али
сама
Савка
ме
молила
да
останете
!
—
Не
могу
.
—
Дакле
,
ви
никакву
љубав
не
осећате
.
—
Ја
осећам
,
те
како
осећам
,
ал
’
ми
је
љубав
већ
на
врх
носа
изишла
.
Ја
већ
не
могу
дуго
љубав
проводити
;
наумио
сам
се
женити
.
Зато
би
’
био
рад
отприлике
знати
...
—
Кажите
ми
право
,
отприлике
,
колико
ви
иштете
?
—
Колико
би
’
ја
хтео
искати
,
о
том
немојте
ни
питати
,
но
само
:
колико
се
могу
од
вас
надати
?
—
Тата
је
казао
да
ће
поред
Савке
дати
осам
стотина
форинти
,
а
ја
ћу
јој
дати
леп
штафирунг
,
канапе
,
столице
,
два
шифоњера
и
огледало
.
—
Што
се
штафирунга
тиче
,
с
тим
сам
задовољан
,
ал
’
осам
стотина
је
врло
мало
за
трговца
.
Ја
сам
желео
бар
да
ми
жена
толико
донесе
колико
ја
имам
,
ал
’
кад
није
тако
,
а
оно
бар
хиљаду
форинти
морам
добити
,
па
не
сме
баш
ни
пет
пара
фалити
.
Зато
вашу
фрајлу
Савку
,
што
ми
се
допада
,
узео
би
’
са
једном
хиљадом
;
ал
’
кад
би
мање
било
,
свет
би
ми
се
смејао
,
рекли
би
ми
да
ја
као
трговац
нисам
у
стању
да
се
женим
ни
као
шнајдер
или
шустер
.
—
Ето
,
бога
вам
,
колико
има
велике
господе
па
узму
без
крајцаре
,
из
љубави
.
—
Они
могу
то
чинити
,
ал
’
ја
не
;
него
молим
да
знам
на
чему
сам
...
—
Дакле
,
ја
вас
уверавам
да
ће
мој
тата
дати
хиљаду
форинти
.
—
Е
,
добро
,
на
то
пристајем
.
Дакле
,
хоћете
ли
господину
оцу
писати
?
—
Хоћу
.
—
И
ја
хоћу
.
На
то
дође
Савка
,
те
се
разговор
пресече
.
—
Изволите
грожђа
.
—
Хвала
;
могли
бисмо
се
већ
вратити
,
да
се
не
задоцнимо
;
далеко
је
,
може
нас
мрак
ухватити
.
—
Како
изволевате
.
Љуба
опет
кочијаши
.
Настао
је
већ
сумрак
.
Љуба
јако
тера
.
Сестре
шапућу
,
смеју
се
,
једна
другу
испиткује
шта
је
Љуба
говорио
.
Љуба
прислушкује
,
али
се
не
осврће
.
Замоле
га
да
јако
не
тера
.
Љуба
пусти
коњима
узде
,
па
се
мало
к
њима
окрене
да
се
може
што
разговарати
.
—
Јесте
л
’
били
кадгод
заљубљени
,
господар
-Чекмеџијићу
?
—
запита
шаљиво
госпођа
Јелка
.
—
Био
сам
,
ал
’
само
малко
;
и
сад
сам
заљубљен
...
ал
’
не
јако
.
—
Како
то
?
—
Е
,
тако
!
И
мало
,
па
ми
је
доста
;
нећу
моћи
мирно
спавати
;
још
сад
па
ми
стоји
као
кнедла
у
грлу
,
акамоли
да
је
што
више
!
Сестре
се
смеју
.
—
А
како
би
било
да
је
још
страшније
?
—
Онда
је
човек
као
луд
,
не
зна
шта
ради
,
а
то
нисам
рад
.
—
А
јесте
л
’
ви
коју
залудили
?
—
Кажу
.
—
Па
је
л
’
жива
?
—
Јесте
.
—
Па
шта
сад
ради
?
—
И
сад
лудује
,
ал
’
ја
јој
помоћи
не
могу
,
сирота
је
.
—
А
да
има
што
,
бисте
ли
је
узели
?
—
Бих
,
пре
тога
,
да
је
имала
бар
хиљаду
форинти
.
—
А
да
сад
има
пет
?
—
Промислио
би
’
се
.
Смеју
се
и
оне
и
он
,
и
тако
у
шаљивом
разговору
дођу
кући
.
Вечера
је
већ
готова
.
Сви
га
задржавају
да
сутра
не
одлази
,
али
Љуба
неће
да
пристане
.
Кад
ујутру
,
а
Љуба
да
презати
,
па
свршивши
упола
ствар
,
опрости
се
и
отпутује
.
Кад
кући
дође
,
чека
два
три
дана
.
Дуго
му
је
време
,
па
му
није
до
чекања
;
намерава
самом
оцу
Савкином
о
томе
писати
.
Отац
Савкин
био
је
свештеник
у
селу
Ж
.
Љуба
се
накани
те
ово
писмо
оцу
Савкином
напише
:
Почитајеми
господине
!
Будући
да
ја
вашу
кћер
Савку
радо
имам
и
желео
би
’
је
,
ако
је
могуће
,
за
жену
узети
,
ако
би
ви
на
то
саизволети
изволели
,
изволите
ми
јавити
.
Очекујући
ваш
одговор
,
остајем
слуга
покорни
.
Љуба
Чекмеџијић
Прође
две
недеље
,
Љуба
не
добија
одговора
.
Разљути
се
и
одважи
да
више
не
пише
.
Већ
је
готово
на
Савку
заборавио
.
Кад
једаред
дође
господар
Сириџић
са
госпођом
Јелком
и
Савком
у
О
.
,
место
Чекмеџијићево
.
Отседну
у
бирцаузу
.
Љуба
их
види
,
али
већ
не
хаје
много
,
већ
му
се
друга
по
глави
врзе
,
али
ипак
шета
се
по
пијаци
,
па
наиђе
на
госпођу
Јелку
.
Чини
се
као
да
је
не
види
.
Она
га
виче
.
—
Господар
Чекмеџијић
!
—
Изволите
.
—
А
,
драго
ми
је
!
—
Немајте
бриге
,
даће
хиљаду
форинти
,
—
шушне
му
госпођа
Јелка
.
—
А
ви
изволите
к
мени
са
целом
фамилијом
.
—
Мило
ће
ми
бити
.
Сад
Љуба
допрати
госпођу
Јелку
у
један
дућан
где
је
имала
нешто
куповати
,
па
онда
с
њом
у
бирцауз
,
па
их
све
у
своју
кућу
допрати
.
Љуба
их
угошћава
.
Доноси
свакојаке
посластице
,
али
му
се
једнако
хиљада
форинти
врзе
по
глави
,
па
како
је
,
замишљен
,
дунст
отварао
,
расече
федермесером
руку
.
Фрајла
Савка
брзо
му
руку
повеже
,
а
Љуби
ни
бриге
.
Он
их
части
,
али
разговор
му
се
једнако
окреће
око
Савкиног
тате
,
шта
он
мисли
,
да
ли
је
већ
начисто
са
уговором
.
Госпођа
Јелка
га
уверава
да
јесте
,
да
на
све
пристаје
тата
и
да
га
само
жели
видети
.
Гости
оду
.
Чекмеџијићу
дуго
чекати
,
па
трећи
дан
седне
на
кола
и
оде
у
Ж
.
да
се
сам
са
попом
разговара
.
Када
дође
у
село
Ж
.
,
а
Савкин
тата
лепо
га
прими
као
госта
,
части
га
.
Дође
вечера
,
опет
га
части
,
али
ништа
не
спомиње
.
Љуба
чека
да
тата
започне
,
али
кад
други
дан
,
тата
га
још
не
пушта
,
а
овамо
ништа
не
спомиње
.
Онда
после
ручка
,
али
још
при
софри
,
Љуба
,
мало
угрејан
,
скупи
све
духа
присуство
те
реши
се
у
очи
упитати
.
Баш
су
сами
били
.
—
Јесте
л
’
,
господине
,
добили
од
мене
писмо
?
—
Јесам
.
—
Па
нисте
ми
досад
ништа
на
њега
одговорили
.
-
—
Нисам
био
у
ствари
начисто
.
—
Ја
сам
дошао
да
просим
фрајлицу
Савку
.
—
Драго
ми
је
.
—
А
је
л
’
вам
што
познато
о
нашем
уговору
?
—
Није
ми
ништа
познато
.
—
Госпођа
Јелка
Сириџићка
уговорила
је
са
мном
да
ћу
добити
хиљаду
форинти
поред
фрајлице
Савке
.
—
Не
знам
ништа
о
томе
.
Попа
зове
попадију
.
—
Знаш
ли
ти
што
о
томе
како
је
наша
Јелка
удадбу
Савкину
уговорила
?
—
Не
знам
ништа
.
—
Е
,
па
добро
,
господар
-Чекмеџијићу
.
Ако
није
још
уговорено
,
а
оно
се
може
уговорити
;
још
може
бити
ваша
Савка
.
—
А
како
је
са
хиљадом
,
јер
,
ја
искрено
исповедам
,
без
тога
ништа
не
може
бити
.
—
Та
ја
мислим
да
то
не
мора
одма
’
бити
.
Та
нећу
ја
ово
што
имам
на
други
свет
носити
;
све
је
то
моје
деце
...
—
Ја
се
на
вересију
женити
не
могу
.
—
А
оно
бар
спустите
цену
на
мање
.
—
Од
хиљаде
не
сме
ни
крајцара
фалити
!
—
Ја
то
не
могу
одма
’
учинити
!
Жао
ми
је
!
—
И
мени
је
жао
!
—
Та
ваљда
ћете
се
и
ви
мало
промислити
.
Оставите
,
дакле
,
то
за
овај
ма
’
на
страну
.
Дед’те
чашу
бермета
!
—
Хвала
,
не
прија
ми
;
а
и
онако
морам
одлазити
.
Опростите
што
сам
вам
досађивао
.
—
Боже
сачувај
!
Ви
сте
ми
мили
,
останите
још
.
—
Не
могу
,
опростите
.
Тако
Чекмеџијић
препоручивши
се
остави
кућу
попину
.
Није
хтео
фрајли
Савки
ни
реч
да
прослови
,
ни
у
очи
да
јој
погледа
.
—
Шта
ћу
да
је
гледам
,
кад
неће
бити
моја
,
—
прогунђа
напољу
.
Љуба
оде
кући
.
Фрајла
Савка
остане
дешператна
,
али
наскоро
се
за
једног
нотароша
уда
.
Љуба
је
код
куће
још
три
дана
за
Савком
жалио
,
четврти
дан
му
је
љубав
изхлапила
,
а
пети
дан
мислио
је
на
нову
просидбу
.
ИВ
Љуба
се
мисли
на
коју
ће
страну
сад
.
Сад
би
се
баш
упркос
заљубио
.
Љуба
је
имао
каталог
од
свих
девојака
у
околини
.
У
селу
С
.
има
лепа
девојка
у
једног
грка
,
која
има
преко
две
хиљаде
.
Љуба
да
оправити
кола
и
арњеве
,
па
иде
у
С
.
Кад
онамо
стигне
,
дочека
га
лепо
грк
Сима
Редић
.
Љуби
се
допада
фрајла
Сока
,
а
и
Сока
не
би
мрзела
Љубу
.
Ту
је
само
погодба
главна
ствар
.
Редић
је
врло
практичан
човек
,
па
после
ручка
одмах
на
ствар
пређе
.
—
Дакле
,
допада
вам
се
моја
Сока
?
—
Врло
.
—
Шта
судите
сад
?
—
Ја
ништа
друго
не
судим
нег
’
да
узмем
фрајла
-
Соку
,
само
ако
она
хоће
,
и
—
ако
се
погодимо
.
—
Што
се
ње
тиче
,
то
ћемо
лако
;
нег
'
да
видимо
ону
другу
страну
.
Шта
ви
иштете
?
—
Тако
око
три
хиљаде
;
ако
има
више
—
још
боље
.
—
Моја
Сока
засад
неће
добити
више
од
две
хиљаде
и
штафирунг
.
—
Добро
;
ја
сам
и
с
тим
задовољан
;
ја
хоћу
.
—
Е
добро
,
драги
.
Сад
опет
ја
искрено
да
питам
шта
ви
имате
?
—
Имам
две
куће
у
О
.
;
једну
малу
,
у
тој
ја
живим
;
другу
,
већу
,
дао
сам
под
кирију
;
осим
тога
,
сад
сам
отворио
малу
гвожђарницу
.
—
Сад
сам
вас
чуо
,
и
ако
је
судбина
да
буде
,
добро
;
ал
’
морам
најпре
пропитати
.
Тиме
се
договор
сврши
и
Љуба
отпутује
.
Редић
је
био
такав
човек
да
није
трпео
много
визите
,
особито
што
се
кћери
тиче
.
Ако
може
бити
што
,
а
оно
да
буде
набрзо
;
ако
не
,
оно
нека
ђувегија
изостане
.
После
неколико
дана
пропутује
кроз
С
.
господар
Зевалић
и
мало
се
код
Редића
заустави
.
Зевалић
је
био
земљак
Чекмеџијићев
.
Баш
је
добро
дошао
.
Пита
га
Редић
:
—
Познајеш
ли
,
брате
,
неког
Љубу
Чекмеџијића
из
О
.
?
—
Врло
добро
.
—
Шта
судиш
о
њему
?
—
О
њему
много
се
може
судити
.
Чега
ради
питаш
?
Ваљда
због
трговине
?
—
Не
,
због
женидбе
.
Рад
је
моју
Соку
узети
.
—
Па
добро
,
што
хоћеш
да
рекнем
о
њему
?
—
Има
ли
што
?
—
Има
нешто
.
—
Ал
’
он
каже
да
има
две
куће
и
гвожђарницу
?
—
Има
једну
малу
земуницу
,
а
у
већој
кући
,
која
је
задужена
,
седе
кирајџије
.
Гвожђарница
пак
така
му
је
да
би
оданде
једва
четири
циганска
коња
потковати
могао
.
—
Па
ништа
за
то
?
Кад
он
има
две
куће
,
може
се
дуг
чрез
мене
исплатити
,
па
на
кућу
алатуру
интабулирати
,
а
гвожђарница
се
може
напунити
.
Али
,
каквог
је
владања
?
—
То
је
баш
што
је
најгоре
.
Лумп
и
пијанац
је
прве
класе
;
често
у
кавани
на
билијару
спава
.
Даље
—
кеца
воли
,
ал
’
увек
губи
,
јер
је
клопав
кад
игра
.
—
Дакле
,
на
тај
начин
је
зло
?
—
Већ
горе
не
може
бити
;
не
би
’
дао
за
њега
ни
моју
слушкињу
.
—
Хвала
ти
што
си
ме
освестио
;
сад
ћу
ја
њему
онако
лепим
,
политичким
начином
отказати
.
Зевалић
се
није
могао
дуже
бавити
,
па
је
отпутовао
.
Он
је
био
непријатељ
Чекмеџијићев
.
Редић
се
почне
мало
мислити
,
отиде
за
тезгу
,
онамо
где
протоколи
стоје
,
па
Чекмеџијићу
следеће
писмо
напише
:
Љубезни
господар
Чекмеџијић
!
Хитам
да
вам
одговор
дам
.
Ви
ћете
ми
допустити
да
се
с
вама
у
послу
ваше
женидбе
као
трговац
разговарам
.
Ја
сам
о
вама
распитао
.
Младости
погрешке
нећу
у
рачун
да
узмем
,
но
само
имање
.
Ја
ваше
стање
врло
добро
познајем
.
Ако
ви
из
ваше
велике
куће
кирајџије
истерате
,
и
сами
се
у
њу
уселите
;
даље
,
ако
ваш
на
кући
интабулирати
дуг
исплатите
,
онда
ћу
вам
дати
моју
Соку
.
Остајем
са
почитанијем
Сима
Редић
Када
је
Љуба
ово
писмо
добио
и
прочитао
,
одмах
се
сетио
да
је
каква
хунцутарија
.
Љуба
је
добар
био
,
али
частољубив
,
па
се
на
то
писмо
јако
разљутио
.
Сад
му
више
фрајла
Сока
не
треба
;
па
да
о
томе
и
самог
Редића
увери
,
напише
му
ово
писмо
:
Почитајеми
господар
Редић
!
Жао
ми
је
што
тако
мњеније
о
мени
имате
;
што
се
тиче
погрешака
младости
,
знам
сигурно
да
карте
мислите
,
ал
’
ја
ако
се
картам
,
то
се
за
моје
новце
картам
,
а
нисам
хтео
алатуру
прокартати
;
немојте
се
даље
ни
за
мој
дуг
бринути
,
као
год
што
ја
више
нећу
о
вами
ни
фрајла
-
Соки
да
се
бринем
.
Остајем
са
почитанијем
Љуба
Чекмеџијић
Кад
је
Редић
ово
писмо
прочитао
,
радовао
се
што
се
беде
курталисао
.
Љуба
пак
воли
што
се
није
сплео
са
таквим
тастом
који
би
немир
у
кући
чинио
,
само
да
чује
да
је
Љуба
на
„
шантли
“
пет
сребра
проиграо
.
Љуба
увиђа
да
се
сам
без
проводаџије
не
може
оженити
,
јер
има
много
непријатеља
,
зато
закључи
отсад
са
проводаџијом
просити
,
и
то
са
таквим
проводаџијом
који
ће
га
знати
у
свему
препоручити
.
В
Чекмеџијић
је
узео
за
проводаџију
чика-
Гавру
.
Чика-
Гавра
је
био
частан
,
мали
господар
,
трговац
;
голем
и
приличан
,
око
четрдесет
година
.
Био
је
ујак
Љуби
,
а
жене
још
нема
.
Гавра
начини
план
са
Љубом
да
иду
у
село
Ј
.
Тамо
је
млада
удовица
,
једва
јој
је
двадесет
година
,
а
прилична
,
има
сермије
око
девет
хиљада
форинти
.
Младој
госпођи
Перси
отац
је
тутор
.
—
Кола
са
арњевима
већ
су
у
приправности
,
и
после
једног
сата
већ
су
просиоци
на
путу
.
Када
стигну
у
село
Ј
.
,
траже
бирцауз
.
У
бирцаузу
нема
квартира
,
него
ако
хоће
да
буду
у
једној
соби
са
паорима
.
Љуба
и
Гавра
у
кујни
су
се
обукли
.
Кад
су
већ
готови
били
,
опет
уђу
у
собу
да
промишљају
како
ће
визиту
правити
.
Било
је
већ
пред
вече
.
Ходају
по
соби
горе
доле
.
Кад
дође
једно
девојче
,
иште
од
бирташице
једну
земичку
,
а
овамо
пиљи
Љуби
у
очи
.
Послала
је
госпођа
Перса
да
види
какви
су
странци
у
бирцаузу
.
Љуба
се
окрене
бирташици
.
—
Госпођо
бирташице
!
Кажите
ми
где
седи
овде
млада
госпођа
Перса
трговкиња
?
Има
дућан
,
велику
трафику
и
кућу
.
—
Та
оно
девојче
је
баш
њена
слушкиња
!
Ако
изволите
,
може
вас
онамо
одвести
.
Ено
онде
она
велика
кућа
и
дућан
—
онде
седи
.
—
Ако
хоћете
,
ја
ћу
вас
онамо
одвести
,
—
рече
слушкиња
.
—
Хвала
;
ми
сад
одма
’
не
можемо
,
ал
’
смо
онамо
намерили
,
и
ако
госпођа
дозволи
,
ми
ћемо
тек
онда
ићи
,
—
примети
Љуба
.
—
Ја
сам
баш
зато
и
дошла
,
ако
ко
стран
к
нама
’
оће
,
да
и
’
одведем
.
—
Ми
не
можемо
,
но
иди
кући
и
лепо
упитај
;
па
ако
можемо
доћи
,
ми
смо
готови
,
—
рече
чика-
Гавра
.
Девојче
оде
.
Љуба
и
чика-
Гавра
се
шетају
и
договарају
како
ће
почети
ако
позвани
буду
.
Ето
опет
слушкиње
.
—
Госпођа
ми
заповедила
да
изволите
одма
’
доћи
.
—
Дакле
,
хајдемо
!
—
рече
Гавра
.
Љуба
још
мало
поправи
мараму
на
врату
,
па
онда
оду
.
Лепо
обучена
млада
госпођа
—
рекао
би
човек
да
је
девојка
—
дочека
их
.
Код
ње
на
канабету
другарица
њена
,
постарија
девојка
седи
.
—
Опростите
што
смо
тако
слободни
!
Ја
сам
Љуба
Чекмеџијић
.
—
А
ја
сам
,
опет
,
Гавра
Церић
.
—
О
,
драго
ми
је
особито
!
Ово
је
моја
другарица
.
Изволите
сести
.
Седну
обојица
;
Љуба
врло
пажљиво
,
да
не
искрши
капут
.
—
Опростите
,
ми
смо
се
ради
о
неком
важном
послу
разговарати
,
и
то
што
пре
,
јер
прво
немамо
часа
,
а
друго
немамо
квартира
,
—
рече
чика-
Гавра
.
—
О
,
ништа
за
то
!
Квартира
у
селу
нема
,
ал
’
можете
га
овде
имати
.
Само
да
најпре
пошљем
по
мог
тату
.
Он
ми
је
куратор
,
а
тутор
мом
детету
,
—
одговори
стидљиво-смешно
госпођа
Перса
.
—
Имате
и
фамилије
,
молићу
?
—
запита
Љуба
.
—
Имам
једног
синчића
.
Сад
ће
доћи
.
Само
,
опростите
,
да
пошаљем
по
тату
.
Сад
изиђе
гђа
Перса
напоље
и
пошље
слушкињу
по
тату
.
Донде
је
са
гостима
фрајла
другарица
која
се
с
њима
разговара
,
али
уједно
и
мери
их
.
Не
зна
се
ко
је
ђувегија
.
Љуба
је
млађи
,
а
чика
Гавра
младолик
.
Дође
госпођа
Перса
са
синчићем
.
Слабо
,
чађаво
дете
од
године
и
по
.
—
Ево
мог
сина
.
—
Драго
ми
је
!
Колико
му
је
година
?
Нешто
је
слаб
.
—
Сад
му
је
друга
година
.
Слабачак
је
,
ал
’
ће
га
тата
на
лето
у
илиџе
водити
.
Дете
има
свој
грунт
,
а
тата
му
је
тутор
,
па
нека
троши
.
—
Верујте
,
није
вредно
трошити
!
Доктори
само
своје
терају
.
Боље
би
било
кућевни
лек
употребљавати
.
—
Та
кад
се
има
,
нека
се
троши
.
На
то
дође
и
тата
,
господар
Першуновић
,
солидан
старији
човек
,
капут
му
до
пете
,
а
висок
шешир
.
—
Драго
ми
је
,
господо
,
добро
дошли
!
Откуд
тако
,
господар
-Церићу
?
—
Нама
је
особито
драго
!
Ми
смо
дошли
,
управо
да
кажем
,
да
видимо
госпођу
ћерку
,
па
ако
је
суђено
...
—
рече
чика-
Гавра
.
—
Е
,
ако
је
суђено
,
оно
нек
’
буде
;
и
то
ако
има
бити
,
а
оно
што
скорије
.
—
Тако
смо
и
ми
ради
,
—
рече
Љуба
.
Женске
се
на
то
уклоне
.
—
Пре
него
што
почнемо
разговор
,
молио
би
’
да
нас
на
квартир
упутите
,
јер
овде
у
селу
нема
гостионице
за
нас
,
—
рече
чика-
Гавра
.
—
Ви
сте
на
добром
месту
.
Ви
ћете
ту
остати
и
на
вечери
и
на
квартиру
,
а
и
ја
ћу
овде
спавати
.
—
То
нам
је
баш
мило
.
Сад
се
почну
све
дубље
и
дубље
разговарати
:
сваки
хоће
све
чистије
на
ствар
да
удара
.
—
Женске
приправљају
вечеру
.
—
У
почетку
све
један
другог
хвата
,
напипавају
ко
шта
има
.
Љуба
је
сасвим
задовољан
,
а
и
Першуновић
задовољан
је
са
лицем
,
само
рад
је
знати
како
у
другом
акције
стоје
?
Дође
вечера
.
При
вечери
није
се
ништа
интересантно
збило
,
осим
што
је
Љуба
са
великом
етикецијом
служио
госпођу
Персу
,
а
чика-
Гавра
фрајлу
.
Но
вино
је
добро
било
,
сремско
.
Мало
се
разгрејаше
.
Першуновић
се
учини
као
да
је
више
пио
него
што
треба
,
а
Љуба
се
усиљавао
претстављати
се
да
нема
много
у
глави
,
и
то
му
је
пошло
за
руком
.
Сад
почну
певати
.
Госпођа
Перса
имала
је
леп
глас
.
Љуба
је
њу
својим
јаким
гласом
потпомогао
.
Много
су
певали
.
Када
су
певали
:
„
У
мјесту
пријатном
“
,
Љуба
је
уздахнуо
,
а
госпођа
Перса
се
заруменила
;
љубав
је
била
готова
.
Сви
се
добро
провеселише
,
па
тек
после
поноћи
дигоше
се
да
иду
спавати
.
Љуба
и
чика-
Гавра
у
једној
су
соби
спавали
.
Још
су
се
неко
доба
шушкајући
разговарали
и
испланирали
како
ће
се
сутра
због
женидбе
разговарати
.
Госпођа
Перса
са
фрајлом
такођер
је
имала
разговора
о
младожењи
,
па
онда
поспаше
.
Фрајла
је
о
чика-
Гаври
снивала
.
Господар
Першуновић
дуго
није
могао
заспати
.
Он
је
сам
у
једној
соби
био
,
па
је
дуго
горе
доле
ходао
и
размишљао
како
ће
ствари
изгледати
ако
му
се
кћи
уда
.
Першуновић
је
мали
бакалин
,
има
више
деце
,
а
од
штете
му
није
било
кураторство
над
ћерком
.
Ако
се
уда
,
све
ће
из
руке
испасти
.
Мисли
се
не
би
се
Чекмеџијић
с
мањим
задовољио
,
а
друго
да
му
у
рукама
остане
.
У
тим
мислима
легне
и
заспи
.
Сутрадан
,
кад
устану
,
скупе
се
на
фруштуку
.
Фрајла
је
кући
отишла
,
јер
ће
се
тајно
разговарати
.
После
фруштука
започне
се
разговор
.
—
Сад
се
већ
можемо
,
мислим
,
мало
дубље
у
ствар
упуштати
,
—
рече
Першуновић
.
—
Драго
ће
нам
бити
,
—
одговори
чика-
Гавра
.
—
Вама
ће
из
чувења
познато
бити
да
моја
кћи
није
без
мираза
;
има
она
за
себе
екстра
,
а
и
дете
екстра
.
—
Чули
смо
.
Но
најпре
сам
рад
знати
да
ли
би
госпођа
радо
за
мене
пошла
,
—
запита
Љуба
.
—
Ја
нисам
противна
,
ако
отац
није
.
Само
ми
је
брига
за
дете
.
—
Ја
ћу
дете
као
своје
сопствено
држати
,
особито
кад
се
има
откуд
.
—
Немојте
одма
’
с
дететом
почињати
.
Детету
сам
ја
тутор
,
као
деда
,
па
му
неће
ништа
код
мене
фалити
;
најпре
се
осим
детета
разговарајмо
.
Муштерија
у
дућану
лупа
,
иште
цигаре
.
Госпођа
Перса
изиђе
.
Долазе
и
друге
муштерије
;
дотле
се
у
соби
без
Персе
разговарају
.
—
Дакле
,
ако
смем
питати
,
шта
има
госпођа
Перса
?
—
пита
чика-
Гавра
.
—
Моја
Перса
има
шилдгерехтикајт
,
па
онда
велику
трафику
и
сав
дућан
је
њен
;
поред
тога
има
седам
мотика
винограда
,
једно
на
друго
вреди
девет
хиљада
шајна
.
—
А
шта
има
дете
?
—
запита
Гавра
.
—
Дете
има
ову
кућу
и
дваест
мотика
винограда
;
ал
’
сам
вам
већ
казао
да
на
детиње
не
рачунате
,
јер
ја
са
дететом
располажем
,
а
и
матери
сам
куратор
.
—
Та
,
већ
госпођа
Перса
како
би
се
удала
,
добила
би
лако
мајоренство
.
—
Нисам
рад
да
добије
мајоренство
пре
дваест
четврте
године
,
јер
мада
је
и
удата
,
тако
млада
треба
да
је
под
очевим
надзиранијем
.
Ја
почитујем
господара
Чекмеџијића
и
хоћу
да
верујем
да
је
најбољи
човек
,
да
не
иде
на
то
да
женино
потроши
;
ал
’
,
бадава
,
сигурнији
сам
кад
могу
још
донекле
надзиравати
.
Но
зато
и
донде
је
њено
уживање
добра
.
Јесте
ли
тако
задовољни
?
—
Та
,
може
се
све
то
лепо
уредити
,
само
кад
смо
у
главном
сложни
,
а
главно
је
мираз
,
а
мираза
госпођа
Перса
имаде
.
На
то
дође
и
госпођа
Перса
.
—
Персо
моја
,
ови
господари
су
са
тобом
задовољни
!
Јеси
л
’
ти
са
господар
-Чекмеџијићем
задовољна
?
—
Ако
ви
јесте
,
и
ја
сам
,
—
одговори
стидљиво
млада
госпођа
.
—
Е
,
сад
молим
,
господар
-Чекмеџијић
,
ако
смем
питати
,
шта
ви
имате
?
—
Имам
куће
у
О
.
,
једну
велику
,
једну
малу
.
Ову
сам
недавно
купио
.
И
малу
гвожђарницу
.
—
Све
је
то
добро
!
Од
мале
гвожђарнице
може
бити
велика
;
а
јесте
ли
сами
?
—
Само
матер
имам
.
—
Ништа
зато
;
имате
у
њој
највећег
пријатеља
,
као
моја
Перса
у
мени
.
—
Дакле
,
шта
мислите
,
господар
Першуновић
?
—
Ја
добро
мислим
,
ал
’
треба
још
да
се
промислим
.
Ја
држим
већ
је
по
посла
готово
,
а
и
друга
половина
мора
на
брзо
ићи
јер
ја
оклевање
не
трпим
.
—
Ни
ја
!
Што
има
бити
,
нека
буде
на
брзу
руку
.
—
Дођите
ви
,
дакле
,
опет
к
нама
,
а
ми
ћемо
опет
к
вама
.
Је
л
’
добро
?
—
Јесте
.
—
Ми
ћемо
,
дакле
,
на
том
остати
.
—
Ја
ћу
и
онако
скоро
овуд
пролазити
;
имам
нешто
у
околини
куповати
.
—
Е
,
баш
добро
.
—
Сад
се
препоручујемо
.
—
Драго
нам
је
било
.
—
Особито
с
наше
стране
драго
!
Збогом
!
—
Службеница
.
Мило
ми
је
било
!
—
Збогом
!
—
Збогом
!
Љуба
и
чика-
Гавра
оду
у
бирцауз
и
дају
презати
,
па
су
већ
после
по
сата
далеко
од
госпође
Персе
.
Када
су
кући
дошли
,
почну
наново
размишљати
.
Љуба
мисли
како
ће
та
ствар
испасти
.
Ако
Перси
у
кућу
дође
,
мора
своју
оставити
,
па
није
прави
господар
;
рад
би
Персу
у
своју
кућу
довести
,
са
свим
имањем
и
дететом
,
али
старац
је
тврдоглав
;
но
,
ипак
се
нада
да
ће
љубављу
задобити
,
па
му
старац
не
може
на
пут
стати
,
те
тако
ће
најбоље
бити
да
она
све
Љуби
у
руке
преда
.
Чика-
Гавра
иде
на
пут
,
па
дође
код
Першуновића
и
с
њим
се
договара
.
Овај
зове
и
Љубу
,
али
Љуба
се
захваљује
.
Каже
да
би
он
њих
желео
видети
у
О
.
,
у
својој
кући
.
Скоро
ће
бити
у
О
.
слава
на
Свету
Петку
,
онде
се
иде
на
водицу
.
Љуба
инвитира
госпођу
Персу
.
Дође
време
славе
.
Уочи
дана
дође
госпођа
Перса
са
оцем
у
О
.
и
уквартира
се
код
трговкиње
госпође
Цифрићке
која
је
Персине
заове
мужа
некакав
род
,
а
сестра
од
тетке
госпође
Јелке
Сириџићке
,
којој
је
сестру
Савку
Љуба
оставио
.
Госпођа
Цифрићка
је
највећи
непријатељ
Чекмеџијићу
.
Свуда
га
оговара
и
зарекла
се
да
ће
му
свуда
на
пут
стати
.
Већ
се
није
допадало
Љуби
како
је
чуо
да
су
његови
гости
код
Цифрићке
на
квартиру
.
Намирисао
је
да
је
зло
,
па
није
ни
ишао
код
госпође
Персе
у
визиту
,
јер
је
знао
да
је
већ
све
узалуд
.
Госпођа
Цифрићка
је
тако
наместила
Љуби
под
главу
да
Першуновић
и
госпођа
Перса
на
врат
на
нос
оду
кући
,
само
да
се
са
Љубом
не
састану
.
Љуба
је
све
то
унапред
знао
,
па
нити
је
више
госпођи
Перси
ишао
,
нити
је
што
писао
,
него
се
бринуо
о
новој
каквој
партији
.
ВИ
Љуба
опет
имаде
две
партије
пред
очима
,
и
то
обадве
добре
.
Једна
је
у
селу
П
.
,
богата
паора
кћи
,
а
друга
кћи
имућна
опанчара
у
вароши
Б
.
Татијана
Скорићева
у
П
.
била
је
фина
проста
девојка
.
Од
својих
другарица
се
само
у
том
разликовала
што
је
била
најбогатија
.
Има
сесију
земље
и
виноград
.
Оца
нема
.
Милева
Милеуснићева
,
кћи
Ђоке
Милеуснића
,
опанчара
у
Б
.
,
баш
је
лепа
девојка
,
и
васпитана
је
као
да
је
из
академије
изишла
.
Има
три
хиљаде
форинти
сребра
.
Коју
ће
сад
Чекмеџијић
од
ове
две
?
Татијана
је
богатија
,
а
Милева
је
васпитанија
.
Љуба
ће
најпре
да
проба
богатију
,
па
ако
не
испадне
за
руком
,
тек
онда
васпитанију
.
Татијанина
мати
је
рада
кћер
удати
за
каквог
ученог
,
или
пак
трговца
.
Љубиног
кума
отац
тутор
је
те
девојке
.
Љуба
се
није
дуго
мислио
.
Кола
с
арњевима
већ
су
готова
.
Са
чика-
Гавром
иде
у
село
П
.
,
најпре
кумовом
оцу
,
па
онда
девојци
.
Кумов
отац
,
чича
Ђука
,
тутор
и
стриц
Татијанин
,
био
је
честит
човек
и
не
би
бранио
да
му
синовица
пође
за
каква
трговца
.
Договори
се
са
Љубом
и
чика-
Гавром
,
па
поруче
Татијаниној
матери
да
буде
спремна
,
доћи
ће
ђувегија
са
проводаџијом
.
Татијанина
мати
брзо
се
спреми
и
каже
кћери
да
не
иде
никуд
,
доћи
ће
ђувегија
,
трговац
из
вароши
.
Татијана
се
смеши
,
слегне
раменима
,
па
каже
:
„
Добро
,
само
имам
напољу
мало
посла
.
“
Није
дуго
трајало
,
ето
ђувегије
са
проводаџијом
и
тутором
.
Но
нема
Татијане
.
—
Седите
само
,
сад
ће
она
доћи
,
—
рекне
мати
.
Седну
,
мало
чекају
,
девојке
још
нема
.
Донесу
вино
,
пију
,
већ
су
сат
ту
,
а
девојке
нема
.
Љуба
постаде
немиран
,
неће
да
губи
време
,
рад
је
девојку
што
пре
да
види
.
Мати
виче
слугу
,
слуга
дође
.
—
Иди
,
Лазо
,
брже
по
Татијану
.
Тражи
је
па
одма
’
да
дође
.
—
Татијана
је
отишла
у
трешње
,
—
рече
Лаза
.
—
Па
ништа
,
одма
’
прежи
,
па
иди
по
њу
.
—
Татијана
неће
доћи
.
—
Зашто
неће
?
—
Ја
знам
зашто
.
—
Па
реци
.
—
Мене
мрзи
пред
овим
господарима
да
кажем
.
—
Та
реци
слободно
пред
нама
,
неће
ти
ништа
бити
,
—
упадне
чика-
Гавра
.
—
Е
,
кад
баш
хоћете
,
казаћу
вам
.
Татијана
ми
је
рекла
,
пре
нег
’
што
ће
у
трешње
отићи
,
да
је
не
чекате
,
неће
доћи
,
јер
је
чула
да
јој
из
вароши
доводе
неког
грка
ђувегију
,
а
она
каже
да
нипошто
за
ћифту
поћи
неће
;
пре
ће
,
вели
,
за
мене
поћи
.
—
Да
,
када
би
то
до
ње
стајало
,
за
кога
она
хоће
.
Знам
ја
,
она
би
пошла
и
за
Гргура
Дртића
сина
,
који
са
оцем
заједно
ништа
нема
,
ал
’
то
не
иде
!
—
рече
мало
разљућена
мати
.
—
Да
,
када
би
ми
њу
питали
!
Што
ми
овде
свршимо
,
оно
мора
бити
,
—
рече
тутор
као
ни
бригеша
.
—
Одма
’
иди
по
њу
!
—
викне
мати
.
—
Молим
вас
,
маните
се
тог
посла
.
Кад
је
она
знала
да
ћу
ја
овамо
доћи
,
па
је
'
отишла
у
трешње
,
то
је
знак
да
нема
васпитања
;
а
треба
да
зна
да
сам
ја
честан
човек
,
господар
и
трговац
;
па
да
се
још
презирати
дам
—
не
,
то
бити
неће
!
Зато
,
збогом
,
нећу
овде
ни
минут
остати
.
Она
нек
за
себе
тражи
,
а
ја
ћу
за
себе
.
Док
је
момака
,
хвала
богу
,
биће
девојака
!
Љуба
ово
љутито
искаже
,
па
га
нико
више
задржати
не
може
.
Бадава
је
тутор
говорио
да
он
девојку
не
слуша
,
да
је
она
проста
,
да
слушати
мора
,
а
Љуба
ће
је
научити
,
—
Љуба
неће
ништа
да
зна
.
Он
такву
неваспитану
девојку
,
вели
,
не
може
узети
.
Дигну
се
и
оду
.
Добро
је
учинио
Љуба
што
је
отишао
,
јер
Татијана
,
како
је
кући
дошла
,
ни
осолити
се
не
да
.
Каже
,
пре
би
у
бунар
скочила
него
што
би
за
ћифту
пошла
.
Сад
Љуба
хоће
Милеву
Милеуснићеву
да
проси
.
Чика-
Гавра
остаје
код
куће
,
а
са
Љубом
иде
у
Б
.
његове
матере
маћеха
,
која
је
тетка
Милевиној
матери
.
Дођу
у
Б
.
Мајка
је
већ
код
Милеве
.
Љуба
се
преобуче
у
бирцаузу
,
па
иде
у
визиту
.
Допадне
му
се
Милева
.
Лепо
је
била
обучена
и
уштиркана
.
Носила
је
рајфрок
—
онда
се
тек
започео
кринолин
,
и
само
чека
на
прву
господу
која
ће
га
носити
па
ће
Милева
одмах
кринолин
купити
.
Љуба
као
да
се
помамио
тако
курове
прави
фрајла
-
Милеви
.
Милева
све
успија
.
—
Видите
,
фрајла
-
Милева
,
ја
се
с
вама
врло
радо
забављам
.
—
То
ми
је
мило
,
а
шта
је
томе
узрок
?
—
Све
што
год
је
на
вама
.
Није
чудо
што
се
зовете
Милеуснић
,
јер
тако
миле
усне
нисам
никад
видио
.
—
Ви
се
само
шалите
!
—
Ја
се
не
шалим
,
нег
'
што
мислим
то
и
говорим
.
Па
какве
сте
оштре
памети
!
На
свашта
знате
брзо
да
одговорите
.
Ја
сам
,
истина
,
по
свету
прошао
,
ал
’
ви
опет
више
од
мене
знате
;
кад
говорите
,
не
могу
да
вам
речи
у’ватим
репа
ни
главе
,
тако
високо
говорите
.
—
Ви
сте
велики
ђаво
,
господар
-Чекмеџијић
!
—
Ал
’
ви
још
већи
,
фрајлице
!
—
Не
би
’
рекла
!
—
Шта
?
Ни
ђаво
не
би
с
вама
накрај
изишао
!
Тако
су
се
љубазно
донекле
кошкали
.
Љуба
је
само
из
курмахераја
речима
забадао
,
но
фрајла
-
Милева
знала
се
вешто
извући
.
Љуба
свршава
визиту
.
Као
среће
ради
,
остави
два
талира
и
обећа
да
ће
сутра
опет
доћи
.
Сутрадан
ето
Чекмеџијића
већ
у
седам
сати
у
посету
.
Милева
још
спава
.
Пробуде
је
.
Љуба
је
нешто
замишљен
.
—
Па
шта
,
зар
фрајла
-
Милева
још
спава
?
—
Знате
,
читала
је
ноћас
много
.
Сирота
,
сад
се
начита
,
кад
јој
отац
није
код
куће
,
јер
се
он
једи
на
много
читање
,
а
овамо
опет
му
се
допада
кад
кажу
да
му
је
кћи
васпитана
,
—
рече
мати
.
—
Господар
отац
,
као
што
сам
чуо
,
у
Пешти
је
на
вашару
?
—
Јест
,
и
тек
до
пет
дана
ће
доћи
.
Ево
и
фрајла
-
Милеве
,
обучена
што
може
бити
.
—
Добро
јутро
,
фрајлице
!
Како
сте
спавали
?
—
Врло
добро
.
—
Види
се
,
кад
сте
тако
доцкан
устали
.
—
Знате
,
читала
сам
много
ноћас
.
—
А
шта
то
читате
,
фрајлице
?
—
Читала
сам
од
Дима
„
Draj
Musketire
“
.
—
Шта
су
то
ти
мушкетири
?
—
О
,
то
је
врло
лепа
немецка
књига
,
један
врло
леп
роман
!
—
А
ви
само
немачке
књиге
читате
,
а
српске
?
—
Српске
?
Ах
,
нисам
још
ниједну
прочитала
!
—
Како
то
?
—
Знате
,
ја
сам
била
три
године
у
леру
,
па
сам
много
од
српског
заборавила
,
јер
смо
све
немецки
говорили
,
а
разумем
нешто
и
француски
.
—
Шта
,
и
француски
?
—
Нешто
мало
.
—
Та
ви
бисте
ме
могли
продати
!
—
То
не
,
пре
би
’
вас
купила
.
—
Па
зашто
српске
књиге
не
читате
?
—
Српски
нема
ништа
модерн
;
чујем
да
у
њима
ништа
друго
нема
,
него
све
се
туку
,
кољу
и
пуцају
;
о
курмахерају
ништа
.
Немецке
и
француске
књиге
све
пишу
о
шармант
људима
,
галант
дамама
,
па
какви
’
лепи
’
абентајера
има
у
њима
.
—
Шта
су
ти
абентајери
?
—
Шта
,
још
ни
то
не
знате
?
Дакле
,
ви
још
нисте
никад
имали
абентајер
?
—
Ни
не
желим
га
;
ни
име
му
није
добро
;
но
,
опет
би
’
рад
знати
шта
је
то
.
—
Знате
,
абентајер
је
то
кад
је
мушко
у
женско
,
или
женско
у
мушко
заљубљено
,
па
онда
мушко
излаже
се
сваком
малеру
,
само
што
жели
да
постигне
;
тако
исто
и
женска
за
љубав
каткад
и
у
мушке
хаљине
се
мора
облачити
.
—
Па
то
је
абентајер
?
—
То
је
.
—
Хвала
лепо
,
ја
га
не
потребујем
.
—
Ал
’
тек
је
опет
лепо
читати
.
—
А
јесте
л
’
читали
Видаковићеве
романе
?
—
Нисам
,
а
и
нећу
,
јер
је
то
већ
свака
читала
.
—
Па
каква
сте
ви
онда
Српкиња
,
фрајлице
?
—
Знате
,
ја
сам
Српкиња
,
ал
’
нећу
да
сам
проста
,
него
гебилдет
Српкиња
.
—
Дакле
,
ми
смо
прости
увек
,
и
такви
ћемо
и
остати
?
Само
да
ми
будете
жена
,
каква
бисте
били
Српкиња
!
—
Ала
сте
враг
!
Ви
бисте
ми
запретили
да
не
смем
стране
књиге
читати
!
—
Могли
бисте
,
ал
’
најпре
би
морали
српске
књиге
читати
,
и
то
само
онда
кад
је
кућеван
посао
у
реду
.
Тако
се
дуго
још
кошкају
,
Љуба
о
економији
,
а
фрајла
-
Милева
о
амизант
животу
.
—
Љуба
се
препоручи
,
но
обрече
да
ће
до
осам
дана
можда
опет
доћи
,
сад
мора
кући
.
Љуба
оде
у
свој
квартир
,
а
мајка
брже
боље
к
њему
на
разговор
.
Љуба
искрено
исповеди
да
је
девојка
лепа
и
мираз
да
није
рђав
—
није
шала
три
хиљаде
форинти
сребра
!
—
но
само
је
зло
то
што
је
врло
нобл
за
њега
.
Мајка
држи
за
сигурно
да
ће
бити
шта
,
премда
Милева
мало
навише
тежи
.
—
Љуба
остаје
при
првом
,
то
јест
да
сутра
отпутује
.
Опрости
се
са
мајком
.
Љуба
ноћу
дуго
није
могао
заспати
;
размишљао
је
.
Преспавао
је
јутро
.
Премишљао
је
да
послуша
мајку
,
па
да
још
остане
.
Мајка
и
Милева
о
том
ништа
не
знају
.
Држе
да
је
Љуба
отпутовао
.
Пре
подне
ето
Љубе
опет
у
кућу
Милеуснића
.
Пита
за
фрајлу
.
Кажу
му
да
није
код
куће
,
отпутовала
је
у
Н
.
Моле
га
да
чека
до
сутра
,
Милева
ће
се
дотле
вратити
.
Љуба
послуша
,
но
засад
се
препоручи
и
оде
.
—
Он
распитује
по
вароши
за
Милеву
.
Кажу
му
да
је
са
једним
капетаном
отишла
у
Н
.
да
види
илуминацију
.
Начује
још
и
то
да
мираз
није
баш
сигуран
.
Одважи
се
цело
познанство
прекинути
.
Пред
вече
хода
око
куће
Милеуснића
да
види
мајку
.
Мајка
и
Милевина
сестра
спазе
га
и
зовну
га
унутра
.
Сестра
извињава
Милеву
,
уверава
га
да
ће
сутра
доћи
и
да
је
чека
.
Љуба
се
обрне
,
па
тек
рекне
:
„
Остаћу
,
може
бити
“
,
и
оде
.
Одмах
да
презати
па
на
пут
.
Мајка
ће
дуже
у
гостима
остати
.
Кад
Љуба
кући
дође
,
пита
га
чика-
Гавра
шта
је
.
—
Ништа
!
Баш
сам
о
Усековању
ствар
започео
,
па
ми
је
и
срећа
усечена
.
Нема
ништа
!
Ја
први
дан
код
ње
,
а
она
други
дан
оде
с
капетаном
на
илуминацију
!
Него
тражимо
другу
!
ВИИ
Сад
долази
Чекмеџијић
са
чика-
Гавром
у
варош
С
.
Дођу
у
С
.
и
уквартирају
се
код
негдашњег
Љубиног
господара
удате
кћери
.
Њен
муж
Јоца
Парковић
био
је
Љубин
присни
друг
,
заједно
су
били
калфе
.
Него
сад
Љуба
неће
да
га
никуд
воде
док
он
сам
себи
не
намени
.
Сутрадан
је
недеља
.
Љуба
чека
код
црквених
врата
кад
женске
излазе
.
Гледа
,
телбизи
—
и
доиста
једну
је
истелбизио
.
То
је
Анка
Белкићева
,
трговачка
кћи
.
Господар
Белкић
је
честан
трговац
и
грађанин
;
није
сиромах
,
ал
’
има
много
деце
,
па
ипак
ће
дати
што
поред
своје
кћери
.
Најпре
отиде
Парковић
с
чика-
Гавром
Белкићу
.
Разговарају
се
,
питају
да
л
’
је
рад
фрајла
-
Анку
удати
.
—
Зашто
не
,
—
одговори
им
,
—
само
нек
се
нађе
какав
честит
младожења
.
Зове
их
сутра
на
ручак
,
такођер
и
Чекмеџијића
.
Кад
сутрадан
тамо
оду
,
Анка
изнесе
ракије
и
бадема
и
стидљиво
комплименат
начини
.
—
Драго
ми
је
особито
...
Изволите
се
послужити
...
—
Ово
је
моја
кћи
,
а
ово
су
господари
,
—
госпо
’
р
Гавра
Церић
и
госпо
’
р
Љуба
Чекмеџијић
из
О
.
,
—
рече
отац
.
—
Драго
ми
је
особито
.
—
И
нама
особито
.
—
Изволите
сести
.
Сад
се
нуткају
ракијом
.
Љуба
је
то
једва
дочекао
,
да
мало
добије
куражи
.
Чика-
Гаври
није
толико
требало
,
јер
је
куражи
имао
и
без
тога
.
Госпођа
мамица
напољу
кува
ручак
.
Анка
и
друге
ситније
сестре
помажу
.
Дође
и
време
ручку
.
Сви
се
наместе
.
Господар
Белкић
био
је
човек
од
старога
шлога
,
али
врло
проницателан
.
Он
мора
Љубу
још
за
ручком
искушати
да
л
’
је
отворен
.
Разговара
се
,
али
са
по
ока
мери
Љубу
.
Љуба
то
примећује
,
па
још
већма
пази
да
не
куцне
како
флашом
о
чашу
,
или
да
чашу
не
препуни
,
или
јелом
чаршав
не
омасти
.
Љуба
нема
мане
,
само
још
преко
једне
пробе
мора
прећи
.
Донесе
се
печење
—
дугачак
матор
зец
.
Ко
ће
га
транжирати
?
Код
господара
Белкића
није
био
обичај
,
или
да
рекнемо
мода
,
да
се
печење
у
кујни
транжира
,
него
на
столу
.
Он
понуди
Љубу
да
транжира
.
Љуба
је
добро
знао
транжирати
,
али
опет
од
толике
зечине
се
убезекнуо
.
Гуска
,
ћурка
и
само
прасе
лакше
би
му
ишло
.
Но
,
шта
ће
,
мора
срећу
покушати
,
не
може
домаћину
одбити
.
Господар
Белкић
био
је
особите
ћуди
човек
.
Могао
је
због
мале
ствари
кога
заволети
,
а
,
опет
,
због
багателе
презирати
.
Код
њега
,
ако
је
момак
био
машкртан
,
ако
је
слаткише
јео
,
а
за
кисели
купус
није
бранио
—
тај
већ
није
био
у
милости
;
па
још
ако
није
знао
печење
транжирати
,
онда
је
сасвим
изгубио
кредит
.
Он
је
држао
,
ко
није
кадар
печење
транжирати
,
није
кадар
ни
заслужити
га
.
Љуба
свој
посао
започне
.
Салвет
преда
се
,
па
транжирај
.
Врло
му
за
руком
иде
.
Сви
се
чуде
његовој
хитрости
;
а
и
сам
себи
се
чуди
,
јер
ово
је
тек
трећи
зец
ког
у
животу
свом
транжира
.
Али
,
нико
му
се
тако
не
чуди
као
господар
Белкић
.
Он
—
салвет
му
за
горње
дугме
од
прслука
скопчан
,
главом
на
десну
руку
нагнут
—
гледа
шта
Љуба
ради
,
да
ли
све
по
реду
иде
.
Нож
је
био
јак
,
оштар
,
те
Љуба
начини
прави
мајстерштик
.
—
Господар
-Чекмеџијићу
,
ви
сте
се
заиста
показали
!
Ја
сам
од
моје
младости
,
као
што
цео
свет
зна
,
од
свих
најбоље
транжирао
,
ал
’
не
знам
да
л
’
би
могао
тог
зеца
тако
брзо
и
лепо
истранжирати
.
—
И
сам
се
радујем
,
—
одговори
Љуба
.
Тако
сад
у
задовољству
ручају
.
Вино
још
остаје
на
столу
.
Белкић
једнако
вином
нутка
госте
,
особито
Љубу
;
но
Љуба
слабо
пије
:
приметио
је
на
Белкићу
да
га
искушава
да
ли
радо
и
много
пије
.
Љуба
је
мислио
:
нећеш
ме
ухватити
!
Чика-
Гавра
није
на
то
пазио
,
није
га
требало
нуткати
.
После
подне
шета
се
Љуба
са
фрајлом
Анком
,
њеном
малом
сестром
и
мамицом
.
Њему
се
Анка
допада
.
Истина
,
била
је
врло
бела
у
образу
,
а
Љуба
би
волео
да
је
мало
руменија
,
али
опет
нобл
изглед
има
.
Ако
је
узме
,
сваки
ће
казати
:
„
Но
,
ова
је
из
господске
куће
!
“
—
И
Љуба
се
Анки
допада
.
Док
се
Љуба
шетао
,
донде
се
Белкић
са
чика-
Гавром
разговарао
.
За
то
време
уклонио
се
Парковић
.
Чика-
Гавра
напипава
Белкића
шта
би
поред
кћери
дао
,
а
Белкић
опет
искушава
чика-
Гавру
шта
Чекмеџијић
има
.
Некако
напипали
су
се
и
искушали
.
Белкић
каже
да
на
његову
кћер
само
за
његова
живота
две
хиљаде
форинти
гледају
;
а
Љуба
има
куће
две
,
гожђарнивцу
и
нешто
дуга
.
Ово
последње
Белкића
је
нешто
мало
тиштало
,
али
ништа
,
млад
је
човек
,
све
то
може
у
ред
доћи
.
Белкић
каже
чика-
Гаври
да
му
се
Љуба
врло
допада
и
рад
би
га
за
зета
имати
;
но
,
ипак
,
мора
једаред
,
и
то
наскоро
,
отићи
у
О
.
да
види
како
стоје
Чекмеџијићеве
акције
.
Чика-
Гавра
каже
на
то
:
„
Добро
!
“
Дође
Љуба
са
шетње
.
Анка
и
мамица
отишле
у
другу
собу
да
се
пресвуку
.
Уклонио
се
замало
и
Белкић
,
једно
да
чује
како
се
Љуба
девојци
и
матери
допада
,
а
друго
да
времена
да
Љуби
и
чика-
Гаври
да
се
поразговарају
насамо
.
Чика-
Гавра
Љуби
све
ређа
.
Љуби
се
допада
и
не
;
али
ипак
упола
је
задовољан
;
хоће
и
он
мало
времена
да
дозна
начисто
како
Белкић
стоји
,
јер
Љуби
много
Белкићева
деца
—
има
их
шесторо
—
бригу
задају
.
Белкић
преслуша
жену
и
кћер
.
Овима
се
Љуба
свима
допада
.
Чика-
Гавра
и
Љуба
се
договоре
да
одмах
иду
кући
.
Белкић
их
као
из
етикеције
зауставља
,
но
они
нипошто
неће
да
остану
,
већ
обричу
да
ће
доћи
још
једаред
.
И
Белкић
им
обриче
да
ће
их
посетити
.
Кад
Љуба
дође
кући
,
почне
распитивати
за
стање
Белкићево
.
Дозна
да
Белкић
има
две
куће
,
једну
малу
и
једну
велику
,
и
осим
тога
трговину
добру
.
Али
шесторо
деце
,
па
текар
на
великој
кући
интабулиратих
дугова
