очисуза
осећати
.
но
у
тај
ја
поглед
пасти
на
Љубица
,
наш
се
поглед
сусрести
,
и
мој
се
очи
опет
разведрити
.
ах
,
Љубица
!
Љубица
!
тај
јесам
заиста
анђео
хранитељ
живот
мој
!
.
.
—
@card@
/
@card@
како
Паја
сада
немати
код
кућа
,
тај
хтети
имати
увек
прилика
,
да
с
Љубица
бити
на
сам
.
Решио
јесам
се
,
да
она
отворити
срце
свој
,
јер
живети
овако
—
не
моћи
више
,
тај
ја
немати
мир
ни
дању
ни
ноћу
,
немати
мир
ни
у
соба
ни
у
гора
!
.
.
и
смислити
јесам
и
начин
,
како
хтети
она
отворити
срце
свој
;
па
онда
,
бити
ли
срећа
,
ах
,
Божа
!
да
диван
ли
срећа
!
.
.
—
@card@
/
@card@
једва
дочекати
,
да
проћи
подне
,
да
се
кренути
у
К—
сунце
свој
.
Дошавши
тамо
забављати
се
неки
време
с
Љубица
у
соба
,
а
око
четир
сат
изићи
у
башта
и
сести
под
онај
исти
орах
,
где
јесам
,
дошав
,
први
пут
овамо
,
причати
живот
сав
,
и
ту
сада
разговор
наш
наставити
даље
.
кад
бити
Љубица
штогод
говорити
,
тај
бити
знати
тако
лепо
рећи
,
да
ја
бити
милина
слушати
јесам
;
а
при
тај
њен
црн
очи
гледати
бити
тако
дивно
,
тако
мило
,
да
не
моћи
очи
свој
скидати
с
очи
њен
...
ах
!
очи
јесам
њен
тако
леп
,
тако
мио
,
да
бити
радо
провести
цео
век
сав
поред
она
,
па
да
она
тако
непрестано
у
очи
гледати
...
„
госпојица
!
“
—
рећи
она
узбуђен
гледати
јесам
таки
поглед
,
који
већ
напред
одавати
мисао
мој
:
„
знати
један
гатка
,
који
нем
свршетак
.
Покушајте
ви
,
да
јесам
завршити
,
па
бити
јесам
онда
имати
у
целина
обоје
.
“
Љубица
се
на
овај
реч
чисто
тргнути
и
тако
ја
погледати
,
као
да
бити
хтети
поглед
свој
да
загледати
у
душа
мој
.
—
А
ви
ја
приповедати
тај
,
што
знати
,
па
хтети
свршетак
скуп
саставити
!
—
рећи
,
па
се
безазлено
насмешити
.
„
Лакше
ја
јесам
,
да
ви
тај
гатка
читати
,
него
да
ви
јесам
приповедати
.
“
и
тек
што
јесам
узети
рукопис
у
рука
,
закуцати
ја
срце
тако
јак
,
сав
крв
почети
у
ја
врити
,
и
да
јесам
моћи
,
бити
од
тај
читање
тако
радо
одустати
.
но
Љубица
већ
стајати
као
запети
пушак
и
једва
чекати
,
да
почети
.
ја
почети
читати
:
„
Беше
једном
голуб
и
голубица
и
они
живити
неки
време
мирно
и
срећно
и
имати
још
два
голупчета
,
млад
голуб
и
млад
голубица
.
но
један
дан
дочути
мати
голубица
,
да
јесам
убити
друг
њен
,
па
тужно
гукати
загрлити
крило
голубић
свој
,
па
умрети
и
она
.
сиротан
голубић
пиштати
дуго
,
но
њихов
пиштање
не
хтети
ники
чути
.
једва
мало
кашње
смиловати
се
један
голуб
на
она
и
он
она
наранити
и
пољубити
место
њихов
родитељ
.
од
тај
дан
овај
голуб
неговати
овај
голубић
и
голубић
бити
већ
прилично
велик
,
али
се
још
не
моћи
ослонити
на
свој
сопствен
крило
.
али
кад
ко
почети
несрећа
да
гонити
,
она
не
знати
,
шта
јесам
доста
.
и
овај
добар
голуб
умрети
и
голубић
полетив
у
свет
изгубити
се
један
од
други
.
Голуб
бити
за
голубица
навек
тужно
гукати
,
али
јесам
не
моћи
никако
наћи
.
и
тако
тужан
летити
даље
по
свота
наићи
на
један
бео
прелеп
голубица
,
и
он
она
заволити
сав
срце
свој
.
и
тако
јесам
волити
често
бити
летети
к
она
,
да
јесам
моћи
само
да
видити
и
,
да
јесам
гледати
,
па
да
бити
срећан
.
па
кад
бити
се
од
тај
мио
он
голубица
вратити
у
гњездо
свој
,
он
бити
цео
ноћ
сањати
леп
сан
,
како
се
с
она
љубити
и
како
се
грлити
крило
свој
.
Често
помишљати
и
на
изгубљен
голубица
свој
,
и
онда
бити
бити
,
опет
сетан
и
жалостан
;
но
како
бити
се
састати
с
овај
други
голубица
,
он
бити
бити
опет
срећан
и
весео
.
но
једном
пасти
он
на
ум
кобан
мисао
,
шта
хтети
радити
,
ако
он
овај
голубица
одлетити
за
други
голуб
?
његов
јесам
срце
и
онако
пун
рана
,
па
како
бити
моћи
још
и
ту
ран
преболети
?
па
за
тај
наум
,
да
питати
голубица
,
да
ли
хтети
она
бити
његов
или
хтети
одлетети
за
други
голуб
?
но
кадгод
јесам
хтети
упитати
,
навек
бити
се
уздржати
,
јер
голубица
бити
спрам
он
навек
тако
добар
и
навек
гледати
у
он
и
њен
очи
бити
навек
пун
љубав
.
“
док
јесам
ја
овај
читати
,
Љубица
ја
јесам
с
велик
пажња
слушати
.
ја
јесам
стати
труд
,
док
јесам
с
овај
гатка
готов
бити
,
јер
још
одма
у
почетак
почети
ја
лице
горети
и
штогод
бити
ближе
крај
,
тај
ја
образ
обузимати
сав
велик
жар
,
да
најпосле
почети
мало
и
муцати
.
но
тек
што
јесам
ућутати
,
наш
се
поглед
сусрести
и
ја
погледати
један
други
оштро
у
очи
,
и
за
тај
настати
нем
тишина
за
неколик
тренутак
.
тај
бити
чудан
тишина
!
у
мој
груди
куцати
срце
тако
јако
,
да
јесам
моћи
сваки
удар
чути
,
и
мој
расположење
бити
тако
пријатно
и
опет
тако
неугодан
:
ја
бити
,
као
да
ја
свега
нестајати
...
„
да
чути
,
шта
јесам
даље
бити
?
“
рећи
Љубица
збунити
и
устати
с
место
свој
.
ја
видети
,
да
јесам
сасвим
узбудити
,
па
за
тај
она
одма
ватрено
одговорити
:
„
немати
даље
ништа
!
ја
бар
не
знати
свршетак
;
а
ви
,
ако
он
знати
,
а
ви
он
рећи
!
рећи
,
Љубица
!
Љубица
,
сунце
мој
!
.
.
“
овако
говорити
скочити
и
ја
с
место
свој
,
прићи
к
она
и
ухватити
јесам
страсно
за
рука
.
ја
бити
,
као
да
јесам
с
груда
свој
скинути
какав
стена
,
испод
који
бити
читав
вулкан
,
те
који
добив
сада
одушак
почети
дивље
да
куљати
!
„
Љубица
,
сунце
мој
!
рећи
бар
један
реч
!
.
.
ти
јесам
тај
бео
голубица
,
који
јесам
голуб
тако
заволети
,
а
тај
јесам
голуб
ја
!
Љубица
,
ја
ти
волити
,
ја
ти
обожавати
!
.
.
рећи
и
ти
ја
бар
један
реч
,
река
,
Љубица
!
заклињати
ти
сав
на
свет
!
.
.
“
док
јесам
јесам
ја
овако
преклињати
,
да
ја
рећи
бар
један
реч
,
она
сав
узбудити
стајати
као
немати
гледати
у
земља
,
а
рука
она
у
мој
рука
непрестано
дрхтати
,
као
да
јесам
грозница
трести
.
на
једаред
подигнути
очи
свој
и
хтети
ја
нешто
рећи
,
али
она
усна
задрхтати
и
она
окренути
глава
,
отргнути
се
из
мој
рука
и
хтети
поћи
.
но
ја
кад
видети
,
да
она
хтети
од
ја
да
ићи
,
ја
бити
,
као
да
се
небо
на
ја
рушити
,
као
да
се
земља
под
ја
проваљивати
,
и
ја
она
полако
,
но
очајно
викнути
:
„
госпојица
!
ваљда
ја
не
хтети
овде
сам
оставити
!
“
Љубица
се
на
овај
реч
тргнути
,
окренути
се
к
ја
,
погледати
ја
свој
црн
ока
,
и
тај
поглед
бежати
тако
збуњен
и
нејасан
и
опет
тако
диван
и
сладак
:
„
ах
,
Миливоје
!
Мог
ја
мати
сваки
час
из
соб
изићи
,
па
шта
хтети
ми
рећи
,
ако
ми
видити
овако
узбуђен
!
“
—
ја
јесам
миран
,
Љубица
!
—
рећи
она
тихо
,
силити
себе
,
да
бити
миран
—
но
ипак
рећи
ја
бар
један
реч
!
—
„
А
шта
бити
ви
рећи
?
“
—
прошаптати
оборити
свој
црн
очи
,
а
образ
она
бити
тако
руменити
,
као
да
она
се
сав
крв
у
лице
слегнути
:
„
Дођите
сутра
,
па
хтети
се
о
тај
још
разговарати
.
“
Чим
Љубица
овај
реч
изрећи
,
ја
бити
,
као
да
ја
из
пакао
на
једаред
у
рај
пренети
,
и
мој
цео
биће
не
бити
у
тај
тренутак
ништа
други
,
до
ли
један
мали
—
лирски
песма
!
.
.
од
радост
и
милина
поћи
ја
сузити
на
очи
,
и
ја
она
срећан
весело
рећи
:
„
Љубица
,
тај
јесам
мој
!
“
—
ох
,
Миливоје
!
Ман
’
те
ја
сада
!
сутра
јесам
недеља
,
мати
хтети
ја
ићи
у
црква
,
а
ја
хтети
остати
овде
сам
,
па
доћи
сутра
!
„
Добра
,
Љубица
!
Доћи
хтети
за
цео
,
а
сада
ићи
,
“
—
рећи
она
као
ван
себе
од
силан
узбуђеност
.
за
неколико
тренутак
после
овај
разговор
ступити
обојити
у
соб
и
ја
пољубити
стар
госпа
у
рука
,
да
се
вратити
у
свој
тамница
.
она
ја
гледати
необичан
ока
,
ваљда
јесам
опазити
какав
промена
на
лице
мој
...
—
Поноћ
јесам
већ
давно
превалити
,
а
ја
још
не
моћи
да
склопити
очи
свој
!
о
Љубица
!
Љубица
!
сакрити
ти
твој
црн
очи
!
.
.
твој
црн
очи
!
Ал
јесам
пун
милина
за
мој
јадан
срце
!
.
.
твој
црн
очи
!
Ал
јесам
живити
жеравица
за
мој
јадан
срце
!
ах
,
очи
твој
!
твој
леп
црн
очи
!
.
.
—
@card@
/
@card@
тек
што
изићи
из
соб
,
а
к
ја
прићи
један
човек
и
рећи
ја
,
да
јесам
из
К—
и
да
он
јесам
послати
госпа
докторка
,
да
ја
предати
писма
.
ја
узети
од
он
писма
,
а
рука
ја
тако
задрхтати
,
да
јесам
он
једва
отпечатити
.
„
Шта
хтети
сад
тај
да
значити
?
“
мислити
у
себе
,
па
се
опет
вратити
у
соб
,
где
стати
читати
:
„
Поштовани
г
.
Миливоје
!
—
мислити
,
да
се
хтети
наћи
увредити
,
ако
бити
сасвим
искрен
,
те
ви
казати
,
да
бити
сада
,
када
Паја
мој
немати
више
овде
,
ваш
чест
посета
бити
сасвим
неуместан
.
за
ви
бити
боље
бити
,
кад
бити
време
посветити
на
озбиљан
и
ви
нужан
ствар
,
особито
ви
,
који
се
морати
старати
осим
за
себе
још
и
за
сестра
свој
.
—
Што
ви
овај
писати
,
мислити
да
јесам
боље
,
него
да
ви
усмено
казати
,
јер
овако
хтети
се
моћи
боље
предомислити
,
па
хтети
ја
морати
за
права
дати
,
а
да
при
тај
опет
остати
стар
пријатељ
.
“
—
Читајући
овај
писма
ударати
ја
сваки
реч
као
стрела
у
срце
и
при
сваки
реч
бити
ја
пред
очи
све
мрачан
,
да
најпосле
посумњати
,
да
ли
јесам
овај
јава
или
јесам
само
сан
?
!
но
што
дуже
мислити
,
тај
ја
крв
сав
већма
ударати
у
глава
и
ја
бити
као
махнит
!
место
суза
бити
сада
варница
у
очи
мој
:
„
касно
!
касно
!
сад
немати
тај
сила
,
који
бити
ја
од
Љубица
задржати
!
ја
ићи
к
она
,
ићи
одма
!
Љубица
не
моћи
бити
с
мати
свој
споразуман
,
мој
добра
Љубица
,
који
ја
јуче
рећи
,
да
јесам
данас
опет
посетити
!
тај
јесам
урадити
њен
мати
сам
,
а
Љубица
не
знати
за
тај
ништа
!
не
знати
,
мој
ја
срце
велим
,
да
не
знати
!
ићи
к
она
,
ићи
одма
!
“
...
и
не
премишљати
дуго
упутити
се
одма
у
К—
.
цео
пут
бити
као
у
љут
грозница
,
и
када
стигнути
тамо
,
сав
усплахирен
ући
у
кућа
,
где
на
срећа
свој
затећи
Љубица
сам
,
јер
мати
она
бити
већ
у
црква
.
„
госпојица
!
извинити
ја
смелост
,
што
ви
опет
посећивати
!
“
рећи
она
такав
глас
,
који
на
мах
одавати
усколебан
душа
мој
.
хтети
она
и
даље
говорити
,
али
ја
језик
постати
на
једаред
као
олово
тежак
.
и
Љубица
морати
да
у
тај
тренутак
бити
чудно
око
срце
,
јер
бити
у
исти
мах
скоро
блед
и
црвен
,
тако
нагло
мењати
бој
.
на
једаред
као
да
ја
нога
сам
поћи
к
она
,
доћи
до
она
,
па
јесам
ухватити
за
рука
:
„
да
л
’
и
ви
знати
за
писма
,
што
ја
данас
послати
мати
ваш
.
“
—
знати
,
—
рећи
тако
мирно
да
у
ја
као
муња
сенути
мисао
,
да
јесам
она
можда
наговорити
на
тај
мати
свој
,
те
она
одма
пуст
рука
,
а
сав
крв
у
ја
као
да
се
почети
заледити
.
но
пре
,
него
што
јесам
она
моћи
на
тај
одговорити
,
погледати
ја
чудан
,
некако
очајан
поглед
,
па
се
спустити
на
столица
,
покрити
рука
очи
,
па
као
кроз
плач
почети
говорити
:
„
ја
не
знати
,
шта
хтети
бити
са
ја
!
ја
јесам
тако
,
као
да
јесам
оболети
!
.
.
Ноћас
јесам
се
у
постеља
заплакати
,
мати
ја
чути
плач
,
па
јесам
она
онда
рећи
све
...
она
јесам
послати
онај
писма
без
мој
воља
“
...
Чим
овај
Љубица
рећи
,
ја
тако
бити
,
као
да
ја
срце
почети
да
грцати
у
мора
срећа
...
ја
јесам
требати
више
ништа
,
сад
јесам
све
знати
.
Почех
дрхтати
од
радост
,
од
милина
,
суза
срећа
поћи
ја
на
очи
,
и
за
тренут
ока
мој
се
рука
обавити
око
она
,
леп
она
глава
клон
на
мој
груда
:
ја
се
загрлити
...
око
ја
као
да
се
окретати
цео
свет
.
о
бог
срећа
!
хвала
ти
на
овај
час
!
.
.
у
блаженство
овај
подигнути
она
мио
глава
с
груда
свој
,
погледати
она
у
леп
црн
очи
,
и
—
,
о
рајски
срећа
!
пољубити
тај
црн
очи
...
дуго
она
љубити
,
љубити
и
уста
,
љубити
и
чела
,
ал
’
највише
очи
...
„
Љубица
!
река
,
да
ја
волити
!
“
—
волити
!
—
рећи
Љубица
тихо
стиснути
глава
свој
на
немирно
,
али
срећно
срце
мој
.
„
Љубица
,
сунце
мој
!
Чисто
ја
јесам
тешко
веровати
,
да
љубити
очи
твој
,
те
мио
леп
очи
,
који
ја
навек
пратити
и
у
сан
и
на
јава
!
...
тај
очи
сад
јесам
мој
,
смети
у
она
да
гледати
,
смети
да
она
љубити
,
јер
ти
ја
волити
!
“
ја
бити
у
загрљај
Љубица
свој
заборавити
на
свет
и
сав
што
јесам
око
ја
...
„
Миливоје
!
Мог
ја
мати
из
црква
доћи
!
“
—
рећи
ја
тако
љубазно
и
погледати
ја
тако
умиљато
,
да
постати
на
мах
као
јагње
миран
:
„
не
срдити
се
што
ви
молити
да
отићи
,
док
она
јесам
доћи
!
“
—
зар
ја
твој
мати
мрзети
?
—
„
не
мрзети
,
не
!
али
она
увиђати
,
да
ви
требати
још
доста
време
,
док
доћи
дотле
,
да
се
моћи
удомити
;
па
ви
имати
још
сирот
сестра
,
који
осим
ви
ники
немати
,
те
се
морати
и
за
она
старати
,
морати
и
она
удомити
,
а
за
сав
тај
требати
много
време
.
мој
ви
мати
не
мрзети
.
веровати
ја
,
она
ви
уважавати
,
увек
ви
фалити
,
али
—
—
“
у
љубичиним
леп
очи
заблистати
се
суза
као
роса
на
цвеће
,
те
с
тај
дирнути
у
срце
рећи
она
тужан
глас
:
„
о
Љубица
што
ја
сестра
спомињати
,
тај
јесам
истина
тако
,
ал
’
ипак
кад
бити
ја
срећан
бити
,
не
бити
ни
она
несрећан
бити
!
мој
јесам
срце
пун
љубав
,
пуно
врео
и
искрен
љубав
,
а
тај
јесам
ипак
неки
благо
!
...
о
Љубица
;
како
бити
ја
срећан
бити
,
како
бити
ја
бити
живот
сладак
,
кад
бити
тај
мој
бити
!
тада
бити
бити
цео
свет
мој
,
јер
бити
цео
свет
носити
у
груди
свој
!
.
.
но
тај
ја
волити
,
и
ја
јесам
тај
доста
!
ја
хтети
молити
мајка
твој
;
па
ако
морати
бити
,
ја
хтети
пркосити
и
небо
и
земља
,
али
ја
ти
отети
ники
не
хтети
!
“
—
Што
се
мој
мајка
тицати
,
тај
оставити
ја
,
јер
на
ја
се
моћи
ослонити
,
а
ја
хтети
ви
после
известити
,
шта
јесам
и
како
јесам
.
А
сад
ићи
,
молити
ви
!
—
„
Оћу
Љубица
,
душа
мој
!
“
—
ја
се
загрлити
,
пољубити
и
—
растати
...
за
неколик
тренутак
бити
на
улица
,
где
видети
,
да
људи
већ
излазити
из
црква
,
те
зато
убрзати
корак
и
за
тила
часак
бити
у
гора
,
који
водити
у
манастир
.
да
ја
усна
непрестано
тако
страсно
не
дрхтати
и
да
ја
срце
не
осећати
тај
диван
милина
који
тако
жедно
сркати
са
леп
извор
,
ја
бити
морати
посумњати
у
истина
овај
дан
,
можда
и
у
свој
душеван
здравље
,
јер
ја
бити
тешко
јесам
себе
да
веровати
,
да
на
њен
леп
црн
очи
бити
збиља
усна
мој
!
...
„
она
ја
волити
!
мислити
непрестано
,
и
опет
сав
овај
срећа
срце
мој
као
да
не
бити
потпун
;
не
знати
да
ли
за
тај
,
што
мислити
уједно
и
на
мати
њен
или
,
што
ја
срце
ваљда
слутити
,
да
хтети
он
се
опет
штогод
ванредан
десити
...
тек
што
доћи
у
манастирски
ходник
чути
с
други
страна
ходник
неки
женски
глас
,
који
се
са
отац
намесник
разговарати
и
ја
спомињати
.
ја
бити
глас
као
познат
и
непознат
,
и
чим
јесам
неколико
пута
коракнути
,
спазити
са
отац
намесник
један
девојка
,
сиромашки
обучен
,
који
тужан
поглед
свој
плав
очи
гледати
на
овај
страна
,
с
који
она
на
сусрет
поћи
.
у
мој
глава
као
да
севнути
муња
и
ја
стати
као
укочити
!
да
л
’
да
веровати
очи
свој
?
тај
тај
јесам
сестра
мој
,
мој
Данка
!
...
„
сестра
!
“
—
повикати
гласно
и
притрчати
к
она
—
„
сестра
мити
!
.
.
ах
,
благ
Божа
!
овај
јесам
много
све
за
један
дан
!
“
и
ја
јесам
загрлити
оберучке
,
пољубити
јесам
у
чела
и
уста
,
а
она
спустити
мио
глава
свој
на
узбуђен
груда
мој
и
почети
тих
плаката
.
.
ја
погледати
преко
њен
глава
кроз
отворен
ходник
у
ведар
плав
небо
,
а
из
ока
мој
тећи
један
суза
за
други
...
у
мој
срце
почети
се
гложити
милина
и
туг
,
и
мој
први
мисао
бити
наш
родитељ
:
„
где
јесам
отац
?
где
јесам
мајка
?
да
видити
овако
загрљен
деца
свој
,
загрлити
два
бедан
сироче
?
“
.
.
неколико
тренутак
трајати
овај
нем
појава
и
мој
мисао
за
тај
кратак
време
прелетети
сав
прошлост
мој
и
мој
се
груда
стати
силно
надимати
и
ја
бити
опити
силом
осећај
свој
.
она
непрестано
плакати
и
држати
глава
на
груди
мој
сав
јесам
јаче
притискивати
,
као
да
ја
тај
хтети
рећи
:
„
ја
немати
нигде
ники
,
ја
немати
нигде
ништа
;
све
,
што
још
имати
,
тај
јесам
у
овај
груди
!
.
.
“
но
када
подигнути
глава
свој
с
груда
мој
,
стати
ја
гледати
свој
плав
ока
,
у
који
се
још
сузити
блистати
и
који
бити
тако
нежно
и
дивно
:
„
сладак
брата
!
једва
ти
наћи
!
“
—
од
куд
доћи
?
како
доћи
?
—
„
побећи
јесам
од
стрина
свој
.
Још
јуче
јесам
поћи
из
М—
,
но
не
моћи
пре
стигнути
.
“
у
тај
доћи
возач
,
који
јесам
Данка
амо
довести
и
донети
мали
завежљај
,
у
који
бити
сав
данкине
ствар
.
за
тај
ући
у
мој
соб
,
где
ја
Данка
приповедати
,
шта
јесам
и
како
јесам
с
она
бити
.
Приповедаше
ја
,
како
јесам
стриц
саранити
,
како
ја
стрина
не
хтети
одма
јавити
за
његов
смрт
,
ваљда
бојити
се
,
да
она
не
доћи
и
ја
на
врат
.
па
како
јесам
стрина
с
она
зло
поступати
још
за
живот
стриц
,
но
после
смрт
његов
скоро
јесам
сваки
дан
злоставити
;
нарочито
од
како
се
преселити
у
варошица
М—
,
додијати
она
невоља
тако
,
да
јесам
већ
бити
наумити
,
побећи
у
свет
ма
куда
.
у
тај
чути
срећом
од
мој
добар
други
Мита
Р—
,
да
јесам
се
у
новина
за
она
распитати
,
те
помоћу
његов
побећи
од
стрина
и
доћи
овамо
к
ја
.
сирот
Данка
!
ја
се
јесам
ништа
добар
ни
надати
и
знати
јесам
,
да
хтети
пролити
много
суза
,
јер
хтети
она
живот
бити
горак
.
Приповедајући
јад
свој
држати
непрестано
на
ја
сузне
очи
свој
,
који
ја
више
говорити
него
реч
њен
.
ах
!
давно
тај
бити
,
када
јесам
видети
последњи
пут
и
онај
време
бити
још
леп
време
;
тада
бити
још
мало
,
несташан
девојче
,
а
сада
јесам
скоро
велик
девојка
.
радовати
се
,
што
јесам
опет
видити
,
и
дуго
јесам
гледати
,
тако
ја
изгледати
мио
и
диван
...
долазак
њен
изненадити
и
обрадовати
и
не
мислити
одма
,
што
хтети
и
како
хтети
с
она
;
но
када
се
први
талас
радостан
узбуђење
мало
утишати
и
срце
мирније
постати
,
тад
почети
и
разум
свој
да
радити
.
ах
,
благ
Божа
!
да
тежак
ли
борба
!
Читав
дан
мислити
,
куда
хтети
с
она
?
овде
у
манастир
не
моћи
остати
,
а
други
кућа
немати
.
да
јесам
Љубичин
мати
од
куд
другчији
,
моћи
бити
тамо
бити
.
али
она
кад
бити
видети
овај
сиротица
,
бити
спрам
ја
бити
још
гора
,
јер
бити
у
очи
њен
бити
још
мањити
,
него
што
бити
до
сад
.
да
ја
јесам
Љубица
,
бити
бити
ја
лако
.
узети
бити
свој
народни
помоћ
,
па
бити
отићи
с
Данка
у
Г—
,
тамо
бити
наћи
неколик
деца
,
да
она
поучавати
,
па
бити
живети
,
и
ако
још
сиромашан
него
до
сад
,
оно
ипак
мирно
и
задовољно
,
јер
мој
срце
бити
бити
навек
умирити
и
утешити
,
кад
год
бити
у
она
погледати
.
но
Љубица
ипак
не
моћи
оставити
,
па
још
сада
,
када
тек
почети
да
живити
!
.
.
у
таки
мисао
дочекати
и
ноћ
.
Данка
уморити
путовање
одма
легати
и
за
неколик
тренутак
мирно
заспати
.
ја
прићи
к
прозор
,
наслонити
се
на
гвозден
шипак
,
те
гледати
дуго
у
плав
ведар
небо
,
по
који
небројен
звезда
дивно
светлуцати
.
свуда
бити
тихо
и
сав
бити
мирно
,
све
,
осим
мој
груда
.
.
морати
увидети
,
да
немати
много
да
бирати
,
да
се
морати
решити
или
за
Данка
или
за
Љубица
,
оставити
један
или
други
!
.
.
Данка
требати
брз
помоћ
,
но
да
она
помоћи
,
да
л
’
бити
моћи
оставити
Љубица
,
поред
који
бити
толико
пута
срећан
и
блажен
,
но
никад
као
данас
?
зар
бити
моћи
прегорети
очи
њен
?
њен
леп
очи
,
који
јесам
данас
тако
страсно
љубити
и
који
бити
моћи
још
много
пута
да
љубити
?
и
опет
—
зар
бити
се
моћи
Данка
одрећи
?
Једине
сестра
свој
за
који
јесам
толико
пута
сузити
пролити
?
да
се
одрећи
она
,
у
који
тај
исти
крв
тећи
,
који
и
у
ја
тећи
,
и
који
на
цео
свет
осим
ја
немати
ники
свој
?
не
,
тај
не
моћи
!
и
опет
—
бар
кад
бити
знати
,
да
јесам
Љубица
кадар
принети
сав
жртва
,
који
бити
принети
морати
,
само
да
остати
мој
,
тад
бити
моћи
миран
душа
живети
за
Данка
;
а
овако
,
што
хтети
,
кад
бити
ја
без
она
бити
сав
свет
увек
празан
и
мртав
!
.
.
на
једарад
се
као
из
сан
тргнути
,
јер
на
манастирски
кула
почети
избијати
поноћ
.
требати
да
легнути
,
—
рећи
у
себе
—
поноћ
јесам
,
а
ја
јесам
и
онако
уморан
,
јер
прошли
ноћ
не
моћи
спавати
,
па
требати
сад
да
спавати
!
но
ипак
како
да
спавати
?
моћи
ли
спавати
?
Одрећи
се
Данка
не
моћи
,
а
с
Љубица
не
моћи
се
растати
!
.
.
о
Љубица
!
Љубица
!
ти
ваљда
на
мек
крило
бајан
санак
сада
мирно
спавати
,
око
твој
руменити
љубљених
усна
ваљда
се
нежан
осмејак
весело
вити
,
док
ја
јадан
не
моћи
ни
поноћ
да
успавати
!
.
.
„
Блага
Божа
!
ти
се
молити
и
судба
свој
полагати
у
твој
рука
!
“
тај
реч
бити
сада
мој
молитва
.
Обучен
се
спустити
на
постеља
и
склопити
очи
.
но
тек
кад
јесам
очи
склопити
,
тад
јесам
тек
јасно
видети
и
Љубица
и
Данка
!
.
.
Лежах
неки
време
,
па
опет
устати
.
ходати
мало
по
соба
,
па
онда
изићи
на
поље
у
гора
,
да
тамо
чела
разладити
,
да
тамо
груда
ублажити
.
небо
бити
сасвим
ведар
и
пун
звезда
,
око
ја
шуштати
зелен
лишће
,
с
небо
падати
роса
на
ја
,
и
сав
тај
чинити
ја
се
тако
тајанствено
и
тако
тужно
,
као
да
бити
хтети
овај
природа
са
ја
да
плакати
.
дуго
и
дуго
гледати
на
онај
страна
где
почивати
Љубица
мој
...
у
тај
се
већ
почети
и
зор
да
се
јављати
и
ја
се
опет
вратити
у
соб
,
где
Данка
још
слатко
спавати
.
„
сирот
Данко
!
тај
јесам
опет
срећан
!
ти
наћи
брата
свој
и
твој
се
жеља
испунити
све
!
твој
јесам
груда
сада
миран
,
твој
јесам
срце
задовољно
!
ти
сањати
красан
сан
,
летити
по
леп
свет
невин
и
безбрижан
машта
свој
!
слатко
Данко
!
“
и
ја
сести
на
њен
постеља
и
пољубити
јесам
у
бео
,
ведар
чела
.
она
се
из
сан
тргнути
,
отворити
свој
сетан
плав
очи
и
погледати
ја
нежно
и
задовољно
,
као
да
бити
ја
хтети
рећи
:
„
брата
!
ја
јесам
сад
срећан
!
“
поглед
овај
очи
њен
потрести
ја
на
једаред
сав
душа
мој
и
ја
обузети
на
мах
тако
чудан
осећање
,
као
да
ја
се
срце
помирити
само
себе
...
„
бити
л
’
хтети
Данко
,
да
ићи
на
гроб
отац
свој
?
“
—
рећи
она
уздрхтао
глас
,
усиљавати
се
,
да
се
како
не
заплакати
.
у
данкином
се
ока
суза
заблистати
и
она
ја
тихо
рећи
:
„
Оћу
!
“
„
Добра
,
Данко
!
ја
морати
одма
данас
одавде
даље
!
гроб
отац
наш
и
онако
хтети
ми
уз
пут
бити
!
“
—
у
Г—
.
@card@
/
@card@
јесам
ли
моћи
другчије
и
боље
урадити
,
него
што
јесам
урадити
,
не
знати
;
тек
ја
отићи
,
а
не
рећи
Љубица
ни
„
збогом
!
“
Читав
дан
путовати
и
једва
ноћу
стигнути
у
Т—
,
где
одсести
код
учитељ
Бранка
,
који
јесам
доћи
на
место
отац
мој
.
ах
!
како
ја
бити
,
када
ступити
у
овај
дом
,
у
који
јесам
провести
златан
детињство
свој
!
толико
леп
и
свет
успомена
везати
ја
за
овај
дом
,
и
ја
тако
бити
,
као
да
у
овај
тренутак
постати
опет
дете
;
но
не
више
безбрижно
,
весело
дете
,
већ
дете
с
тужан
срце
и
сузним
ока
!
.
.
Чињаше
ја
се
,
као
да
хтети
сад
у
ходник
наићи
на
отац
свој
и
мајка
свој
,
да
хтети
ја
радосно
стиснути
на
груда
овој
,
а
ја
хтети
она
рећи
,
да
јесам
наћи
Данка
!
.
.
Учитељ
ми
радосно
примити
и
рећи
,
да
он
јесам
мило
,
што
моћи
да
угостити
сирочад
врли
претходник
свој
.
од
дуг
путовање
као
и
од
неспавање
прошли
ноћ
бити
тако
уморен
и
слаб
,
да
се
једва
држати
на
нога
,
те
с
тај
на
скоро
смести
ја
добар
домаћица
у
тако
зван
„
гостински
соб
,
“
где
ја
бео
постеља
примити
на
свој
мек
груда
и
скинути
тежак
терет
с
уморен
крило
духати
мој
.
бити
жељан
санак
,
те
сад
он
добити
и
тај
ја
санак
бити
сладак
,
као
што
јесам
дојенче
мајчин
млеко
слатко
.
—
кад
сутра
дан
устати
и
с
Данка
изићи
у
двориште
,
оживити
ја
на
једаред
сав
детињство
мој
!
ту
још
сијати
онај
исти
сунце
,
још
се
плавити
онај
исти
небо
!
сав
јесам
оно
исто
и
свега
се
сећати
,
свега
!
ту
јесам
пред
школа
са
свој
другарица
Марина
седети
толико
пута
рано
у
јутро
и
сунчати
се
на
пријатан
зрак
топлога
сунце
;
мајка
бити
доћи
к
ми
,
па
бити
се
на
ми
насмејати
и
обојити
ми
пољубити
,
одвести
бити
ми
у
башта
и
тамо
ми
цвеће
брати
...
А
на
овај
место
,
ту
на
крај
ходник
,
кад
сунце
залазити
,
седити
ми
отац
толико
пута
удубити
у
брига
свој
,
а
к
он
бити
мајка
доћи
и
поред
он
село
.
ја
бити
тад
отрчати
у
порта
,
да
се
с
деца
играти
,
ето
тај
исти
порта
,
но
гле
какав
јесам
звоник
сада
!
такав
не
бити
пре
!
сад
јесам
са
сав
низак
и
жалостан
,
не
изгледати
ни
најмање
тако
поносит
као
што
изгледати
пре
кад
се
дизати
чак
у
облак
!
о
мој
Божа
!
он
изгорети
у
онај
кобан
доба
!
.
.
отићи
с
Данка
у
црква
и
стати
она
све
редом
приповедати
јер
она
се
ништа
не
сећати
.
она
сузним
ока
гледати
у
ја
и
свет
страх
ходати
по
црква
,
по
гробље
срећа
свој
...
кад
прегледати
сав
овај
споменик
детињство
свој
,
а
ја
се
полако
упутити
на
гроб
отац
свој
.
силан
туг
пасти
на
груда
мој
,
а
Данка
покрити
рука
лице
свој
и
заплакати
се
као
мало
дете
,
кад
ступити
гроб
отац
свој
.
она
клечати
крај
камени
крста
,
леп
и
велик
споменик
страшан
битка
и
умрли
јунак
,
наслонити
на
он
глава
свој
и
плакати
све
јаче
и
јаче
.
.
ја
стајати
неколико
тренутак
миран
и
бон
срце
и
сузним
ока
гледати
тај
велик
гробље
.
кобан
гробље
,
на
ти
пасти
отац
мој
!
свет
гробље
,
у
ти
легати
кости
отац
мој
!
ах
,
крваво
гробље
,
Србин
те
такав
много
имати
!
...
о
сладак
отац
!
ти
пасти
за
народ
сав
и
твој
деца
остати
сирочад
бедан
!
давно
јесам
од
како
сносити
тежак
јад
,
од
како
лити
горак
суза
!
тада
бити
још
мали
деца
,
а
сада
јесам
велик
нарасти
и
доћи
,
да
ти
посета
.
твој
деца
плакати
на
твој
гроб
,
чути
ли
њихов
плач
?
...
и
што
дуже
стајати
на
гроб
,
тај
ја
туг
бивати
сав
тежа
,
срце
ја
бити
пун
бол
,
око
ја
бити
пун
суза
...
свет
земља
!
како
ја
чудан
,
тајни
сила
к
себе
привлачити
!
морати
крај
ти
да
клекнути
,
морати
да
наслонити
на
крст
глава
свој
.
Сећах
се
последњи
ноћ
у
манастир
,
сећати
се
последњи
састанак
с
Љубица
,
сећати
се
цео
прошлост
свој
,
и
тај
све
тако
силно
утицати
на
мој
бона
срце
,
да
се
и
ја
на
једаред
заплакати
горко
...
кад
се
тако
наплакати
,
умирити
и
утешити
вратити
се
у
село
.
сутра
дан
рано
зором
кренути
се
даље
на
пут
.
Данка
хтети
да
ићи
и
на
мајчин
гроб
,
јер
она
сирот
и
не
знати
,
где
ми
јесам
мајка
саранити
,
а
хтети
и
ја
,
и
ако
ми
не
бити
сасвим
уз
пут
.
ах
!
место
да
весело
с
она
дан
проводити
,
ја
тражити
утеха
на
њихов
гроб
!
...
с
мајчин
гроб
наставити
пут
даље
и
сад
јесам
ево
опет
у
место
,
у
који
јесам
провести
већ
неколик
година
.
сад
јесам
Данка
код
ја
,
сад
хтети
ја
бити
лакше
.
ах
!
Лакше
?
Још
имати
други
рана
срце
мој
,
но
шта
хтети
?
ваљда
хтети
и
време
узети
штогод
на
себе
,
да
и
оно
лечити
,
да
не
лечити
сав
сам
!
...
—
@card@
/
@card@
у
колико
ја
јесам
жао
,
што
јесам
манастир
тако
брзо
оставити
,
у
толико
ја
јесам
опет
мило
,
јер
доћи
овамо
први
од
свити
ђак
,
те
тако
бити
у
стање
за
овај
неколик
дан
наћи
већ
четворо
деца
,
који
хтети
цео
година
поучавати
;
а
тај
јесам
и
себе
и
сестра
опстанак
осигурати
.
истина
,
да
јесам
узети
на
себе
велик
терет
,
тај
ипак
мити
ја
се
,
што
моћи
остати
брига
свој
да
растерати
овај
озбиљан
рад
,
који
хтети
уједно
бити
мелем
мој
душеван
рана
.
и
мој
Данка
отпочети
такође
сав
рад
,
тај
радити
по
цео
дан
,
и
што
преко
недеља
свршити
,
тај
хтети
гледати
да
гдегод
продати
,
да
свој
труд
себе
бар
одело
набављати
.
и
тако
хтети
ми
двоје
миран
дан
по
дан
проводити
,
сносити
све
,
што
сносити
морати
и
надати
се
добар
будућност
,
који
хтети
ми
накнадити
сав
оно
,
што
ми
садањост
не
да
уживати
.
—
@card@
/
@card@
данас
јесам
добити
од
отац
намесник
из
манастир
више
писмо
,
који
јесам
ја
са
разних
страна
послати
у
манастир
,
и
међу
она
,
који
ја
писати
друг
мој
,
бити
једно
и
од
мој
Љибице
.
она
ја
писати
;
Драга
Миливоје
!
срце
ја
бости
мислити
на
наш
последњи
састанак
,
али
ја
јесам
крив
ни
у
шта
.
ја
још
не
знати
,
за
што
мој
мати
тако
слаб
нада
полагати
на
ви
,
и
узалуд
остати
сав
мој
мољакање
,
узалуд
остати
сав
мој
суза
,
она
остајати
при
свој
,
да
наш
даље
дружење
не
хтети
имати
добар
последица
ни
по
ја
ни
по
ви
.
но
моћи
примити
овај
сасвим
к
срце
и
моћи
губити
сав
нада
,
већ
се
ослонити
на
ја
,
ослонити
се
на
ваш
Љубица
.
благ
Божа
!
да
л
’
да
певати
ил
’
да
плакати
?
.
.
сав
осећај
мој
као
да
се
на
једаред
из
сан
пробудити
и
ја
стиснути
писма
на
срце
свој
,
стиснути
он
на
усна
свој
и
сав
мој
мисао
прелетети
као
муња
простор
између
ја
и
она
и
све
пасти
на
њен
црн
очи
,
на
њен
добар
срце
.
Мислећи
на
она
и
гледати
у
писма
њен
заплакати
се
и
од
тежак
туга
и
од
велик
милина
,
јер
у
колико
ја
сада
срце
заболети
,
што
јесам
јесам
онако
оставити
и
што
више
јесам
поред
она
,
у
толико
ја
опет
певати
од
радост
,
јер
она
ја
заиста
искрено
волити
...
„
ослонити
се
на
ваш
Љубица
!
“
на
ваш
Љубица
!
ти
сам
велим
,
да
јесам
мој
!
у
твој
очи
јесам
дакле
ники
и
ништа
,
твој
срце
хтети
и
моћи
да
полагати
нада
на
ја
,
и
ако
твој
мати
не
хтети
и
не
моћи
!
...
много
горак
час
имати
до
сад
у
живот
свој
и
тад
бити
навек
јесам
себе
утешити
знати
и
тај
свој
леп
нада
,
који
ја
бивати
живље
и
бујан
,
штогод
ја
јад
бити
тежити
;
па
тако
бити
и
сад
,
и
мој
груда
бити
на
скоро
опет
умирити
и
очи
ја
постати
опет
ведар
.
Љубица
ја
волити
,
—
мислити
—
а
тај
ја
јесам
најбоље
јемство
,
да
јесам
не
хтети
изгубити
.
Гледаћу
да
што
више
новац
заштедети
,
па
кад
наступити
опет
ферије
,
дати
Данка
у
који
женски
завод
,
да
се
за
тај
време
тамо
поучавати
,
а
ја
хтети
отићи
опет
у
манастир
,
где
хтети
стар
живот
на
нов
продужити
,
а
дотле
хтети
настојати
у
споразум
с
Љубица
,
да
и
мати
њен
о
ја
боље
мислити
.
@card@
/
@card@
Беше
лепо
топло
вече
.
плав
ведар
небо
бити
пун
звезда
као
и
шеталиште
што
бити
пун
свет
.
ја
и
Данка
ходати
јесам
полако
слушати
музика
и
бавити
се
свој
мисао
.
ах
!
колико
имати
тако
леп
вече
у
нем
манастирски
пустиња
!
тамо
не
имати
Данка
свој
,
тамо
не
бити
толико
свет
,
и
опет
моћи
тако
дивно
проводити
дан
свој
и
опет
тако
срећан
бити
!
.
.
сав
мисао
мој
одлетети
одавде
у
красно
место
диван
срећа
мој
...
на
једаред
ја
музика
тргнути
.
„
Знаш
ли
,
Данко
,
какав
јесам
тај
песма
,
што
јесам
сада
свирати
?
“
—
знати
.
тај
јесам
:
„
ја
јесам
млад
Српкиња
“
.
—
„
А
од
куд
знати
?
“
—
зар
ја
ти
за
такав
Српкиња
држати
,
да
не
знати
ни
химна
српски
девојка
?
—
„
А
знати
ли
тај
да
певати
?
“
—
кад
хтети
,
знати
.
—
Штета
за
овај
сиротица
,
—
мислити
—
што
не
бити
у
добар
рука
.
но
ипак
још
јесам
касно
,
сав
још
моћи
добро
да
бити
.
—
@card@
/
@card@
данас
јесам
купити
Данка
„
српски
народни
песма
“
и
бити
ја
веома
мило
,
што
се
тај
дар
јако
обрадовати
.
Обећала
ја
јесам
,
да
хтети
она
сваки
дан
читати
и
да
хтети
некоји
и
на
памет
учити
.
—
уједно
јесам
почети
поучавати
у
главним
појам
природан
наука
,
а
тако
исто
у
повесница
и
наука
о
душа
.
схватање
и
памћење
имати
добро
и
надати
се
,
да
хтети
јесам
за
кратак
време
моћи
извести
на
прав
пут
посматрање
себе
и
околина
свој
.
—
@card@
/
@card@
данас
добити
писма
од
Паја
,
писан
у
К—
,
где
хтети
се
неки
време
због
свадба
задржавати
,
па
ја
међу
осталим
велим
:
„
Миливоје
!
Миливоје
!
јесам
требати
тако
урадити
,
јер
ти
бити
у
наш
дом
навек
добро
доћи
,
па
тај
незнатан
ситнарија
јесам
требати
одма
к
срце
тако
примити
,
да
од
ми
—
тако
рећи
—
побећи
!
“
незнан
ситнарија
јесам
требати
тако
к
срце
примити
!
јесам
требати
побећи
!
ах
!
он
ваљда
не
знати
,
да
јесам
само
Данка
узрок
тако
нагао
одлазак
мој
?
па
ваљда
не
знати
ни
Љубица
?
они
ваљда
мислити
,
да
јесам
ја
због
тај
отићи
,
што
ја
старати
госпа
увредити
?
у
осталом
овај
ја
јесам
згодан
прилика
,
да
она
писати
,
те
кад
чути
,
за
што
јесам
отићи
,
не
хтети
се
на
ја
жалити
.
—
@card@
/
@card@
Већ
се
почети
ђак
скупљати
и
данас
доћи
Мита
,
мој
друг
и
добар
пријатељ
,
који
ја
јесам
Данка
од
стрина
избавити
.
и
ја
и
Мита
јако
се
обрадовати
,
кад
се
видети
,
но
ипак
не
као
Данка
,
који
бити
од
радост
тако
дирнути
,
да
она
сузити
потећи
.
„
То
јесам
лепо
,
Миливоје
,
што
јесам
се
тако
заузети
за
сестра
свој
!
“
рећи
Мита
гледати
у
Данка
,
који
бити
као
мало
дете
весео
.
—
и
опет
имати
Данка
прво
ти
да
захвалити
,
па
онда
ја
!
—
одговорити
Мита
.
Данка
бити
при
овај
реч
оборити
очи
и
гледати
мирно
преда
себе
,
али
не
хтети
ништа
одговорити
.
А
и
за
што
бити
говорити
,
кад
она
лице
и
онако
тумачити
срце
њен
?
„
Имаш
и
један
леп
поздрав
,
Миливоје
!
“
—
рећи
ја
сада
прекинути
овај
озбиљан
тишина
.
—
од
ко
тај
?
—
„
од
Љубица
!
“
рећи
и
почети
се
смешити
.
—
од
Љубица
?
—
запитати
он
мало
зачуђен
.
—
А
од
куд
тај
да
доспети
тамо
?
„
неки
јесам
род
,
али
какав
,
ја
управо
ни
јесам
не
знати
;
но
ипак
ја
она
сваки
ферије
посећивати
,
па
и
сада
при
полазак
бавити
се
тамо
два
дан
.
“
—
хајдемо
мало
да
се
проходати
,
јер
ја
цео
дан
седити
,
па
ја
јесам
чисто
мука
!
—
рећи
Мита
једино
због
тај
,
да
он
не
испитивати
пред
Данка
.
Чим
изићи
на
улица
,
а
Мита
ја
рећи
:
„
Читао
јесам
и
твој
писма
,
што
јесам
он
Паја
писати
и
сав
рећи
,
да
јесам
збиља
племенит
срце
;
но
ники
тај
тако
не
уздизати
,
као
Љубица
.
ја
управо
не
знати
,
али
ја
се
чинити
,
да
јесам
се
ви
двоје
један
у
друго
јако
загледати
?
“
—
А
шта
она
мати
рећи
за
ја
?
—
упитати
он
,
који
ја
управо
у
очи
гледати
тражити
у
она
одговор
на
питање
свој
.
„
и
она
о
ти
лепо
мислити
,
сирома
јесам
велим
,
но
јесам
поштен
и
вредан
.
“
овај
ја
реч
јако
обрадовати
,
јер
ја
поткрепити
нада
,
да
хтети
љубичина
мати
с
време
сав
леп
мнење
имати
о
ја
.
„
јесам
ли
Пај
још
тамо
?
“
—
заједно
се
кренути
из
К—
,
ја
овамо
,
а
он
у
Б—
,
где
хтети
он
скоро
и
сват
бити
.
но
како
ти
се
Љубица
допадати
?
о
тај
ја
ништа
и
не
рећи
!
—
„
Лепа
девојка
!
добар
девојка
!
“
—
одговорити
и
почети
се
премишљати
,
да
ли
да
он
се
поверити
или
не
?
но
за
што
бити
од
он
тајати
?
тај
он
јесам
једини
,
који
свој
прав
друга
назвати
моћи
,
па
таки
требати
и
хтети
да
се
поверити
.
и
одма
онај
први
реч
додати
још
даље
:
„
ја
се
јако
допадати
!
искрено
да
ти
казати
,
ја
јесам
волити
!
“
—
Па
тај
јесам
лепо
!
у
осталом
ја
јесам
већ
мислити
,
да
се
ви
двоје
волити
,
јер
што
јесам
опазити
на
Љубица
,
тај
јесам
опазити
ето
и
на
ти
.
—
„
А
шта
јесам
опазити
на
ја
?
“
—
да
јесам
поцрвенити
,
чим
јесам
ти
Љубица
споменути
,
а
тај
јесам
и
код
она
опазити
,
кадгод
бити
она
ти
споменути
!
—
ја
бити
повољно
све
,
штогод
јесам
од
Мита
чути
.
после
још
кратак
разговор
растати
се
с
он
и
доћи
дома
.
но
чим
ступити
у
соб
,
притрчати
Данка
к
ја
,
загрлити
ја
и
заплакати
се
на
мој
груди
.
„
Шта
јесам
ти
сад
?
“
упитати
јесам
зачуђен
.
„
ах
,
сладак
брата
!
ја
јесам
поред
ти
сасвим
срећан
!
кад
видети
Мита
,
ја
пасти
одма
стрина
на
памет
и
ја
се
сетити
,
како
ја
јесам
немилице
тући
,
како
пред
она
јесам
смести
никад
да
бити
весео
,
а
никад
јесам
смести
ни
да
плакати
,
како
ја
тада
бити
горко
живети
,
а
сада
ја
јесам
живот
тако
сладак
!
“
—
бог
тај
свако
добро
дати
!
—
рећи
она
од
срце
разнежити
срећом
данашњи
дан
,
а
на
очи
и
ја
ударити
суза
...
—
@card@
/
@card@
при
сав
тај
,
што
јесам
посао
јако
оптеретити
,
ипак
јесам
ја
дан
пријатан
,
као
што
бити
само
пожелети
моћи
!
Данка
ја
скоро
сваки
дан
певати
испратити
и
певати
дочекати
,
а
при
тај
мој
леп
нада
сладити
овај
задовољство
у
таки
мера
,
да
моћи
живот
сав
назвати
идиличан
—
срећан
.
у
књига
имати
темељ
будућност
свој
;
у
Данка
свет
аманет
од
отац
и
мајка
,
да
према
она
показати
захвалност
свој
,
дужну
свој
врли
родитељ
;
у
Мита
добар
и
искрен
друга
;
а
у
Љубица
,
—-
у
она
све
и
сав
!
кад
се
дању
посао
уморити
,
па
се
спустити
на
мек
постеља
,
тад
ја
се
навек
појавити
њен
леп
црн
очи
,
који
ја
тесати
и
на
рад
ободравати
и
који
ја
навек
слатко
успавати
велим
ја
,
да
хтети
сав
патња
и
невоља
једном
престати
и
да
хтети
наступити
красан
и
сладак
доба
,
кад
се
не
хтети
више
са
сиромаштво
борити
и
свој
леп
време
други
буд
’
за
што
продавати
,
и
кад
не
хтети
имати
више
ни
за
чим
уздизати
,
већ
срећан
посветити
живот
и
рад
сав
једино
општи
ствар
народ
свој
...
лисни
дрво
мој
леп
нада
хтети
процветати
,
јер
хтети
у
мој
живот
наступити
пролетни
доба
.
да
!
пролетни
доба
,
јер
хтети
Љубица
бити
мој
и
њен
очи
бити
ја
пролетни
сунце
,
а
пролетни
зор
бити
ја
усна
њен
,
пролетни
небо
лице
њен
,
пролетни
цвеће
кос
њен
,
пролетни
тица
њен
сладак
реч
,
а
њен
мек
груда
бити
ја
пролетни
лисни
гора
,
где
се
санак
сладак
спавати
!
.
.
—
ИИ
@card@
/
@card@
@card@
.
тако
ја
дан
брзо
пролазити
,
да
чисто
не
знати
,
кад
сванути
,
кад
ли
се
смркнути
.
Чисто
се
зачудити
,
кад
ја
Данка
рећи
,
да
јесам
данас
први
дан
пролеће
.
Чина
ја
се
,
као
да
јесам
овај
зима
преспавати
,
и
не
знати
,
да
јесам
осим
детињство
свој
имати
у
живот
свој
доба
,
који
ја
тако
брзо
проћи
.
но
јесам
најпосле
ни
чудо
,
јер
навек
имати
да
радити
;
а
кад
не
радити
,
онда
опет
мислити
на
Љубица
,
и
у
тај
сладак
мисао
летити
ја
време
,
као
муња
што
летити
.
па
и
онај
неколико
тренутак
ноћу
,
кад
угасити
свећа
,
да
легнути
,
па
док
не
заспати
,
јесам
ја
празан
,
већ
пунити
као
што
јесам
пун
срце
мој
.
наравно
,
кад
помислити
чак
на
ферије
,
тај
ја
се
ипак
чинити
,
као
да
имати
још
читав
вечност
да
преживити
,
док
доћи
тај
срећно
рајски
доба
,
да
опет
Љубица
видити
;
али
кад
на
овај
зима
погледати
,
у
који
не
моћи
дан
од
дан
да
оделити
,
јер
као
да
се
цео
зима
слити
у
један
дан
,
тај
се
тешити
,
да
хтети
и
овај
дан
као
и
они
тако
исто
брзо
проћи
.
и
Данка
ја
јесам
увек
задовољан
и
весео
,
па
и
она
велим
,
да
не
осећати
,
како
она
време
брзо
пролазити
,
што
јесам
сасвим
природно
,
јер
и
она
не
престано
ил
’
учити
ил
’
радити
,
а
овај
последњи
навек
певати
.
Наше
народни
песма
већ
јесам
све
прочитати
,
а
неки
јесам
и
на
памет
научити
,
па
она
од
свити
песма
најрадије
и
певати
.
—
@card@
/
@card@
Јуче
чути
од
Мита
,
да
хтети
данас
кућа
да
ићи
,
да
тамо
ускрс
провести
.
на
мој
молба
склонити
се
и
обећати
ја
,
да
хтети
ићи
у
К
—
,
да
посетити
Љубица
и
да
видити
и
чути
,
шта
јесам
и
како
јесам
.
кад
ја
данас
доћи
,
да
узети
„
збогом
“
од
^
ја
и
Данка
,
сести
,
ти
написати
Љубица
писма
,
док
ја
се
он
са
сеја
забављати
.
по
тај
отићи
ми
двојица
на
колодвор
.
„
Срећни
Мита
,
“
—
рећи
он
при
полазак
—
„
ти
ићи
сада
отац
и
мати
,
тамо
ти
чекати
радост
и
весеље
!
Ићи
хтети
Љубица
,
па
хтети
и
она
видети
;
а
ја
јадан
при
сав
жеља
и
чежња
свој
,
да
к
’
она
отићи
,
ипак
не
моћи
!
“
ја
се
загрлити
и
пољубити
,
он
сести
и
отићи
,
а
ја
остати
гледати
за
влака
,
догод
он
догледати
моћи
.
—
@card@
/
@card@
Већ
од
неки
доба
осећати
,
да
ја
јесам
тело
изнемоћи
,
али
никад
ја
не
бити
тако
као
данас
.
цео
прошли
ноћ
не
моћи
мирно
спавати
,
јер
сањати
непрестано
неки
страшан
чудноват
сан
;
но
кад
зор
синути
,
почети
ја
неки
тежак
,
непоњатна
туг
срце
да
стегнути
.
Изиђох
рано
из
соб
и
поћи
мало
из
варош
,
при
сав
тај
,
што
промицати
ситан
киша
,
и
што
дувати
хладан
ветар
,
лудо
мислити
,
да
бити
како
ублажити
груда
свој
!
но
што
дуже
ходати
,
тај
ја
груда
стати
све
јаче
болети
,
нога
ја
стати
клецати
,
сав
ја
снага
почети
остављати
,
и
ја
видети
,
да
јесам
клонути
и
да
даље
не
моћи
.
покајати
се
,
што
отићи
од
кућа
,
но
кајање
бити
већ
касно
,
и
ја
се
морати
спустити
на
један
хладан
,
мокар
камен
.
глава
ја
клонути
,
а
чела
ја
пробити
леден
зној
;
закашљати
се
,
а
крв
ја
ударити
на
нос
и
на
уста
;
на
очи
ја
пасти
мрак
,
и
ја
тако
бити
,
као
да
ја
несвест
хватати
.
но
тај
стање
не
трајати
дуго
и
крв
ја
брзо
престати
,
те
с
тај
се
дигнути
и
полако
отићи
до
први
чесма
,
где
лице
опрати
од
крв
,
па
онда
се
као
претући
вратити
кућа
.
Ушавши
у
соб
бити
тако
изнемоћи
,
да
се
не
моћи
на
нога
држати
,
а
при
тај
ја
љут
грозница
затрести
,
да
мислити
,
раздробити
ја
.
Данка
видети
ја
блед
и
жалосног
притрчати
уплашити
к
ја
,
па
ја
почети
испитивати
,
шта
јесам
и
како
јесам
;
а
очи
она
се
као
и
мој
на
мах
напунити
суза
.
одмах
се
свући
и
легнути
у
постеља
,
а
Данка
замолити
,
да
отрчати
по
лечник
.
но
док
се
она
вратити
,
ја
већ
више
не
знати
за
себе
.
тек
пред
вече
доћи
опет
к
себе
и
кад
отворити
очи
,
седити
Данка
поред
ја
,
лице
она
бити
блед
,
а
очи
она
бити
црвен
и
пун
суза
.
Чим
видити
да
јесам
к
себе
доћи
,
утрти
суза
свој
,
пружити
рука
преко
мој
груда
,
па
се
на
ја
сетан
насмешити
.
из
мој
груда
отргнути
се
тежак
уздах
и
ја
она
обвити
оба
рука
око
врата
,
па
дуго
укочен
ока
гледати
у
она
.
„
Сиротицо
!
“
—
рећи
она
тужан
глас
—
„
Шта
хтети
радити
,
ако
овај
болест
устрајати
дуже
време
,
па
да
морати
прећи
у
болница
?
“
—
не
хтети
у
болница
!
—
тихо
ја
рећи
—
не
хтети
,
Миливоје
!
ја
хтети
ти
неговати
,
ја
морати
навек
поред
ти
бити
,
навек
,
ма
никад
не
спавати
,
али
ти
не
хтети
у
болница
!
ја
јесам
већ
и
лечник
казати
,
да
хтети
ти
остати
овде
,
јер
и
он
ја
рећи
да
требати
тамо
да
отићи
.
„
А
зар
јесам
бити
лечник
код
ја
?
“
—
упитати
јесам
мало
зачуђен
.
—
бити
јесам
;
одма
јесам
са
ја
доћи
.
и
он
велим
,
да
хтети
сав
добро
бити
.
„
Али
ако
не
бити
тако
,
као
што
он
велим
шта
хтети
онда
?
па
и
ако
одма
оздравити
,
шта
хтети
опет
с
ђак
свој
?
ја
јесам
клонути
,
па
се
више
толико
не
моћи
напрезати
;
а
они
јесам
ја
једино
уздање
мој
!
“
—
ја
имати
готовити
радовати
,
па
хтети
тај
продати
;
а
при
тај
хтети
од
сада
двострук
труд
даље
да
радити
,
ма
бити
и
дању
и
ноћу
,
па
хтети
опет
моћи
живети
!
—
„
од
тај
немати
ништа
!
ја
за
тај
сада
и
боловати
,
што
јесам
радио
дању
и
ноћу
;
што
јесам
се
напрезати
више
,
него
што
ја
допуштати
снага
мој
.
Видиш
,
Данко
,
тај
јесам
тај
тајна
ми
природан
закон
,
који
називати
„
божији
воља
“
,
о
који
се
сиромах
тако
лако
моћи
и
скоро
морати
да
огрешити
,
па
да
после
невино
страдати
на
строг
неизмењив
последица
њихов
.
ах
!
од
како
остати
без
отац
и
мајка
,
ја
јесам
се
више
пута
о
она
огрешити
.
али
они
хтети
каткад
дуго
и
да
ћутети
,
али
не
хтети
никад
ништа
да
прећутати
.
мој
здравље
не
бити
онако
темељан
,
као
што
бити
при
добар
прилика
моћи
да
бити
;
но
ипак
ја
бити
толико
снажан
;
да
јесам
моћи
умерен
труд
навек
издржати
;
али
од
како
јесам
морати
при
исти
снага
труд
знатно
да
увећати
,
само
да
бити
подмирити
животан
потреба
свој
:
пореметити
јесам
равнотежа
и
сад
јесам
ето
сасвим
клонути
...
за
тај
,
Данко
,
пазити
бар
ти
на
свој
здравље
.
“
—
не
бојити
се
,
Миливоје
,
за
ја
!
Пазић
ја
и
на
ти
и
на
себе
!
—
овај
дубок
љубав
,
који
бити
у
данкином
поглед
и
говор
,
пријати
ја
као
сладак
мелем
растужен
срце
мој
.
бог
хтети
дати
,
на
хтети
опет
све
добро
бити
!
—
@card@
/
@card@
бити
се
одати
нада
,
да
хтети
што
пре
оздравити
,
но
ја
нада
љутито
варати
!
ах
!
кад
зор
засвити
,
ја
мутан
ока
погледати
на
светао
прозор
;
гледати
дан
,
који
сав
нов
нада
у
срце
улевати
,
а
ја
јато
црн
брига
и
очајаних
мисао
спуштати
на
ум
и
на
срце
,
да
она
бавити
се
вечати
очекивати
.
и
опет
бити
дан
још
како
тако
провести
,
само
да
ја
ноћ
јесам
!
кад
се
почети
сумрак
да
хватати
и
у
зид
попац
зацврчати
:
тад
ја
машта
стварати
свакојак
слика
,
и
преда
ја
излазити
отац
и
мајка
,
излазити
Љубица
,
мој
покојни
друг
Марка
и
другарица
Марина
,
а
с
она
још
много
она
жив
и
мртав
,
мио
и
немио
,
преживети
прошлост
и
створен
будућност
,
па
свако
ја
друкчије
гледати
,
свако
ја
друкчије
зборити
;
а
ја
она
гледати
и
слушати
,
док
ја
се
у
очи
суза
не
засијати
и
док
она
бон
уздах
мој
од
ја
сав
не
растерати
!
и
тај
појава
почети
се
опет
понављати
,
а
мука
настајати
сав
веће
,
који
ја
немилице
морити
!
.
.
па
још
кад
у
Данка
погледати
,
тај
ја
срце
пуцати
,
из
ока
ја
полетити
суза
,
који
морати
навек
да
скрити
,
јер
мој
један
суза
изазов
десет
њен
...
сиротица
!
по
цео
ноћ
се
склапати
сањив
ока
свој
,
већ
навек
седити
поред
ја
и
навек
радити
,
тешити
ја
,
да
се
немати
за
што
бринути
,
јер
она
хтети
сада
за
ја
да
радити
,
као
што
јесам
до
сад
ја
за
она
радио
.
@card@
/
@card@
где
јесам
сада
онај
доба
,
кад
не
бити
у
стање
ни
дан
да
бројити
?
сада
бројити
сваки
тренутак
лежати
у
постеља
још
увек
болан
.
па
и
брига
ја
морити
,
јер
ето
данас
ја
доћи
један
ђак
мој
,
син
један
званичник
,
да
ја
се
захвалити
на
труд
мој
и
да
се
са
ја
опростити
,
јер
он
се
отац
с
породица
одавде
сести
.
истина
,
да
бити
морати
и
јесам
који
ђак
напустити
,
јер
сав
она
не
хтети
моћи
више
држати
,
тај
ја
јесам
ипак
жао
,
што
морати
баш
овај
изгубити
,
јер
бити
добар
од
свити
осталих
.
један
се
морати
и
јесам
одрећи
,
јер
ја
јесам
попити
пун
крв
и
доста
допринети
болест
мој
.
код
остати
двојица
замењивати
ја
један
друг
мој
,
али
ако
овај
болест
и
даље
овако
устрајати
,
бојити
се
и
за
она
,
па
како
хтети
онда
живети
ја
и
мој
добар
Данка
?
—
@card@
/
@card@
непрестано
лежати
и
опет
једва
кад
и
кад
моћи
да
заспати
,
јер
ја
брига
не
дати
спавати
.
данас
по
подне
малаксати
брига
пред
тежак
сан
,
који
ја
однети
на
свој
лак
крило
у
овој
безбрижан
царство
.
но
кад
јесам
очи
опет
отворити
,
почети
се
већ
помало
сумрачити
и
први
поглед
мој
пасти
ја
на
Данка
.
ах
!
сиротица
!
и
она
јесам
санак
савладати
,
јер
седити
на
столица
поред
мој
постеља
,
а
леп
глава
свој
држати
на
мој
узглавље
и
мирно
спавати
.
на
крило
она
бити
платно
,
који
јесам
шити
почети
,
па
шити
тако
и
заспати
...
о
Данко
!
Данко
!
ако
већ
умрети
морати
,
ко
хтети
ти
да
оставити
?
овај
кратак
време
бити
заједно
,
два
сироче
,
уживати
једно
као
и
други
дар
дан
свој
и
надати
се
леп
,
срећан
живот
.
но
ако
се
растати
,
за
ја
хтети
престати
нада
и
радост
,
али
хтети
уједно
престати
и
туг
и
жалост
,
и
суза
и
уздисај
...
за
ја
хтети
све
престати
,
јер
ко
једаред
земља
загрлити
у
свој
хладан
недра
,
тај
се
више
никад
не
смејати
,
али
никад
и
не
плакати
...
но
док
ја
отићи
под
земља
,
тај
хтети
остати
на
земља
,
остати
сам
без
брата
свој
.
ко
ти
моћи
добар
стајати
,
да
хтети
бити
срећан
?
А
до
твој
срећа
много
ја
јесам
стати
!
као
сироче
,
знати
,
да
не
хтети
од
глад
умрети
,
јер
добар
рука
ако
ко
штогод
давати
,
она
прво
сироче
давати
,
а
добар
рука
имати
још
у
народ
наш
.
но
ипак
бојити
се
,
да
бити
много
плакати
,
јер
јесам
још
млад
и
неук
,
а
пут
живот
јесам
многобројан
,
но
сваки
јесам
мрачан
и
сваки
јесам
клизав
...
док
се
ја
бавити
таки
мисао
,
Данка
се
тргнути
из
сан
свој
и
почети
се
на
ја
смешити
;
но
тај
смешење
не
бити
онако
слатко
и
умиљато
,
као
што
јесам
у
она
обично
.
„
Ида
,
Данко
,
лећи
!
“
—
тихо
она
рећи
—
„
јер
ти
јесам
ноћас
мало
спавати
.
“
она
ја
не
рећи
ништа
,
већ
скупити
ствар
свој
,
па
отићи
у
свој
соб
.
сиротица
!
и
она
јесам
већ
сасвим
изнемоћи
,
јер
ока
једва
гледати
и
нога
једва
корачати
...
—
@card@
/
@card@
предигнути
се
мало
са
свој
несносан
постеља
и
наслонити
слабо
тело
свој
на
данкино
рам
доћи
до
прозор
и
сести
,
да
се
сунчати
на
пријатан
зрак
топлог
пролетњи
сунце
и
да
гледати
људи
,
који
улица
пролазити
.
Срећни
људи
,
који
моћи
да
уживати
дан
свој
!
права
велим
наш
пословица
;
„
Док
ја
имати
,
ти
ја
не
знати
.
“
и
збиља
,
док
бити
здрав
,
никад
не
осећати
тако
жив
лепота
свет
и
сладост
живот
,
као
што
сада
осећати
!
—
@card@
/
@card@
тек
што
Данка
отићи
у
град
,
да
свој
рад
гдегод
продати
,
а
оно
ја
закуцати
неко
на
врата
и
на
мој
„
слободно
“
ступити
Мита
веселити
лице
у
мој
тужан
соб
.
„
еј
јадник
!
гле
,
једва
бити
ти
моћи
познат
!
“
рећи
ја
одма
после
кратак
поздрав
.
—
збиља
сам
јадник
!
—
рећи
обрадован
долазак
његов
.
—
пливати
међу
живот
и
смрт
;
не
знати
,
на
који
хтети
ја
страна
вртлог
време
бацити
?
да
још
Данка
немати
,
можда
бити
до
сад
већ
у
гроб
бити
!
јесам
себе
већ
постати
несносан
,
а
она
још
јесам
!
—
но
рећи
,
како
јесам
се
провести
?
морати
да
ти
јесам
добро
бити
,
кад
јесам
се
толико
задржати
!
јесам
ли
бити
код
Љубица
?
—
—
„
бити
јесам
.
“
—
рећи
и
сести
на
столица
поред
постеља
мој
—
„
она
ти
лепо
поздрављати
;
ево
тај
писма
њен
,
нек
онај
место
ја
говорити
!
“
—
гле
!
дакле
ја
јесам
заборавити
!
—
рећи
радосно
изненађен
и
рука
дрхтати
