њеннеумешноћу
и
смејати
се
њен
плашња
у
службен
посао
.
разговор
постајати
сав
живаљ
и
занимљив
,
Љубица
се
расположити
,
па
стати
празан
соб
звонити
од
њен
весео
,
јасан
смех
.
Писар
се
одједном
променити
у
лице
;
видити
се
да
се
спремати
за
некакав
изјава
,
па
он
почети
обузимати
велик
узбуђење
.
усна
он
пребледети
,
задрктати
,
он
почети
неки
промењен
глас
,
из
ко
звонити
жудан
молба
и
покорност
,
полушаптати
,
замуцкивати
:
—
Па
моћи
,
болан
,
тако
више
да
се
мучити
...
глас
он
веома
задрктати
и
он
застати
,
па
као
да
прогутати
нешто
што
он
доћи
уз
груда
до
грло
.
Љубица
он
гледати
сав
зачуђен
и
збуњен
,
поцрвенити
и
стати
дисати
убрзано
...
обузети
и
она
узбуђење
.
—
ви
не
знати
и
не
веровати
...
а
ја
бити
за
ви
...
све
,
и
душа
мој
и
будућност
и
сав
,
сав
бити
ви
дати
...
Љубица
се
унезверити
,
опет
јесам
стати
обузимати
зебња
,
ада
досадашњи
узбуђење
бити
велик
,
те
надвладати
,
и
она
опет
обор
глава
,
стидљиво
и
плашљиво
,
а
груда
се
подизати
и
спуштати
бурно
,
све
јаче
и
јаче
.
он
јесам
узити
за
рука
,
па
оба
свој
рука
стегнути
ту
мекан
,
вред
ручица
.
—
ја
бити
сав
за
ви
...
наставити
он
у
још
велик
узбуђење
и
дрктавици
,
—
само
да
ви
јесам
онаки
...
сав
хтети
ви
обасути
брилијант
...
свега
,
свега
што
ви
душа
зажелити
,
сав
хтети
имати
.
Љубица
се
већ
почети
трзати
нервозно
.
он
се
пожурити
говор
,
да
бити
заглушити
њен
зебња
.
—
ето
,
купити
јесам
часовник
,
какав
ниједан
девојка
у
Београд
јесам
понети
...
да
доћи
сутра
да
донети
,
хтети
ли
?
...
све
,
све
...
хтети
?
...
он
већ
једва
владати
језик
.
Љубица
дисати
све
јаче
,
а
глава
стидљиво
оборити
,
па
слободан
леви
рука
само
преносити
преко
чела
,
а
десни
сав
више
дрктати
у
његов
рука
.
у
глава
немати
да
се
јавити
ниједан
мисао
:
као
да
јесам
прогутати
велик
доза
опијум
,
па
она
тај
стегнути
,
притиснути
мозак
,
и
она
падати
у
сав
велик
бунило
.
само
осећати
неки
пријатан
топлина
,
који
по
некад
сменити
лак
зебња
,
па
опет
занос
,
бунило
и
топлина
...
—
аха
,
понети
јесам
он
...
ево
!
...
и
писар
,
дрктати
рука
и
тресући
вилица
,
стати
вадити
из
џеп
неки
мали
кутица
.
извадити
јесам
,
али
не
моћи
да
притиснути
дугме
,
да
јесам
отворити
.
рука
он
врдати
,
а
у
прст
немати
ни
толико
снага
.
Љубица
дигнути
глава
,
па
гледати
бесмислено
како
се
трести
кутица
у
писарев
рука
и
како
се
он
мучити
да
јесам
отворити
.
Дође
она
тај
врло
смешан
и
она
већ
хтети
да
се
насмејати
гласно
,
а
Пера
отворити
капак
,
положити
драгоценост
пред
она
на
сто
,
па
се
мало
измакнути
.
она
погледати
и
одједном
,
као
електрисати
,
раширити
очи
,
а
у
она
засветлити
најпре
чуђење
и
страх
...
као
да
се
питати
:
шта
јесам
овај
,
чији
јесам
?
ко
смести
овај
узети
у
свој
рука
?
...
па
одједном
као
да
сазнати
шта
јесам
тај
,
у
очи
она
засјати
диваљ
,
неописан
радост
,
она
неки
необичан
покрет
зграбити
кутица
оба
рука
,
а
очи
она
стати
на
украс
као
приковати
...
Беше
тај
збиља
необично
уметнички
израђен
златан
часовник
,
посути
ситан
љуска
бриљантски
,
са
мали
,
кратак
и
танак
ланчић
укусан
израда
.
она
он
извадити
из
кутија
,
па
стати
обртати
и
разгледати
,
а
очи
она
не
трептати
,
и
чинити
се
она
сам
не
дисати
.
Изгледаше
као
дете
,
кад
добити
тако
редак
и
неочекиван
играчка
,
о
који
дотле
јесам
моћи
ни
сањати
.
сав
се
предати
радост
,
који
не
умести
ни
прикрити
,
нити
се
трудити
за
тај
.
Писар
постајати
само
два-три
тренутак
,
прибрати
се
од
узбуђење
,
али
он
сад
обузети
радост
.
он
се
приближити
Љубица
,
нагнути
се
мало
к
она
и
прошаптати
она
:
—
сутра
хтети
ви
донети
брилијантски
грана
...
сав
гора
као
ватра
.
Хоћете
?
...
да
доћи
,
а
?
...
али
хтети
,
ако
ја
ви
не
звати
...
Љубица
се
насмешити
усиљено
,
усна
она
се
укочити
,
па
не
моћи
ни
да
проговорити
ни
да
се
насмејати
,
а
хтети
бити
да
казати
бар
један
реч
,
да
захвалити
.
—
у
десет
час
тачно
пустити
деца
кућа
;
часовник
ви
добро
радити
,
па
хтети
ја
доћи
...
а
?
...
она
климнути
глава
и
опет
се
неодређено
насмешити
.
Пера
дохватити
њен
рука
,
подржати
јесам
мало
,
па
се
сагнути
и
пољубити
јесам
...
она
опет
проћи
трнак
,
а
писар
брзо
узити
капа
и
,
поздравити
јесам
у
ход
,
изићи
из
соб
.
она
скочити
са
столица
,
држати
украс
у
рука
,
притрчати
прозор
,
па
видети
да
писар
изићи
из
двориште
,
вратити
се
на
пређашњи
место
и
загледати
се
у
сав
часовник
...
толико
пута
јесам
,
док
свршавати
школа
,
идући
главним
улица
београдски
,
застајати
пред
златарски
излог
и
остајати
тако
као
приковати
по
пол
час
и
више
.
и
сада
,
ево
,
стајати
као
опчаран
и
једнако
обртати
и
посматрати
часовник
зажарен
очи
.
Прикачи
он
на
груда
да
видити
како
стајати
,
али
мука
:
немати
у
школа
огледало
!
...
отворити
он
и
гледати
како
радити
,
па
опет
затворити
и
гледати
.
Нарочито
она
се
свидети
ланац
,
са
леп
украс
на
крај
,
налик
на
звезда
,
па
он
разгледати
пажљиво
.
и
опет
она
ни
о
шта
други
не
мислити
:
немати
више
ни
брига
ни
зебња
;
осећати
да
јесам
сав
у
ред
и
добро
,
али
не
мислити
о
тај
;
знати
да
у
џеп
имати
доста
банкнота
,
да
хтети
тај
новац
обрадовати
и
помоћи
брата
,
отац
,
све
...
али
јесам
она
сад
и
онај
далек
.
сад
имати
нешто
прече
,
ближе
...
овај
сјајан
,
леп
злато
,
који
она
угушивати
сав
брига
,
отклањати
онај
досадан
зебња
и
стварати
у
душа
расположење
,
срећа
...
XИ
.
Љубица
се
толико
измучити
,
толики
борба
душеван
издржати
за
овај
кратак
време
,
да
већ
бити
малаксати
,
у
она
и
не
бити
више
снага
за
далек
борба
,
за
отпор
.
она
се
грозничаво
хватати
за
ма
какав
повод
или
случај
,
који
бити
јесам
моћи
мало
расположити
и
угушити
она
у
душа
онај
страшан
црн
мисао
,
од
који
се
живо
срце
леди
,
а
снага
се
млад
топити
и
вена
...
да
се
само
побећи
од
тај
страшан
дан
и
још
страшан
ноћ
,
кад
се
само
гомилати
мисао
за
мисао
,
сав
црње
и
страшан
,
а
она
се
претурати
у
жив
пламен
,
који
она
обузети
тело
,
стегнути
рука
врео
глава
,
а
мисао
се
само
ројити
,
ројити
...
да
се
сав
тај
угушити
,
заборавити
,
па
да
се
живити
ко
и
до
сад
!
...
устати
јесам
весео
,
спремити
се
,
прикачити
часовник
на
груда
,
пошто
он
јесам
прво
дуго
обртати
и
посматрати
;
већ
он
јесам
проучити
и
разгледати
сваки
шара
,
запазити
сваки
особина
,
али
она
још
јесам
почети
постајати
обичан
,
као
што
тај
бивати
кад
дуго
разгледати
какав
ствар
,
нарочито
украс
.
кренути
се
у
школа
.
време
бити
оштро
,
хладно
...
по
цео
небесан
свод
навући
јесам
суморан
покривач
загасити
таман
бој
,
из
ко
непрестано
сипити
она
ситан
,
влажан
,
досадан
измаглица
,
који
уквасити
човек
горе
од
пљусак
,
а
трајати
данима
,
недељама
...
сокак
се
раскаљати
,
па
нигде
не
моћи
нога
згазити
од
блато
.
Дохватиш
се
рука
за
плот
,
да
бити
прекорачити
бар
,
а
рука
клизити
по
мокар
и
хладан
дрво
;
стрести
се
од
тај
незгода
,
а
за
врат
тај
пасти
читав
пљусак
са
какав
отомбољен
шљивов
грана
,
који
се
пресамитити
преко
прошће
.
од
невоља
ударити
средина
,
па
посред
блато
...
кад
изићи
Љубица
из
каљав
сокак
и
ступити
у
простран
школски
двориште
,
обузети
јесам
некакав
слутња
,
и
она
застати
.
предахнути
од
уморан
ходати
и
загледати
се
у
даљина
...
осетити
да
јесам
обузимати
страх
,
баш
прав
страх
;
али
тај
од
шта
долазити
страх
далеко
јесам
,
оно
се
не
видити
,
не
појављивати
се
...
и
снага
јесам
издати
...
она
стати
узверено
гледати
око
себе
...
»
да
ли
да
ићи
у
школа
?
...
«
То
јесам
сад
фаталан
корак
,
јер
тамо
хтети
бити
све
свршен
.
Мог
се
и
вратити
.
Зашто
не
!
...
Написаће
Гојко
да
јесам
болестан
,
и
онда
ништа
...
немати
ништа
!
онда
хтети
се
и
онај
страшно
,
непознат
,
уклонити
...
али
исти
час
она
као
у
сан
осетити
,
да
се
тај
фаталан
дан
не
моћи
више
избегавати
,
не
знати
ни
сам
зашто
...
она
се
осетити
као
да
се
нагнути
над
провалија
,
нагнути
се
и
већ
губити
равнотежа
...
оздо
из
црн
бездан
вући
јесам
неки
сила
и
она
не
моћи
да
она
се
одупрети
,
она
и
не
покушавати
да
се
вратити
,
јер
осећати
да
тај
не
моћи
бити
,
и
сав
обузимати
очајање
,
ужас
...
али
ипак
она
се
кретати
напред
и
улазити
у
школа
.
кад
отпочети
рад
,
прибрати
се
мало
и
вратити
она
се
обичан
њен
смелост
.
само
она
један
мисао
о
тај
доћи
у
глава
:
ваљда
хтети
се
и
сад
умести
извући
...
како
јесам
до
сад
!
.
.
она
се
истина
расположити
од
тај
мисао
и
почети
радити
лепо
,
без
велик
узбуђење
,
али
тек
око
она
облетати
сав
досадашњи
страх
и
зебња
,
она
он
јасно
осећати
у
свој
близина
,
али
се
старити
да
рад
угушити
сав
тај
мисао
,
да
се
отрести
тај
бунило
и
да
бити
присебан
.
тај
она
најзад
поћи
за
рука
...
кад
Гојко
,
око
десет
час
,
опазити
да
јесам
Љубица
пустити
свој
деца
кућа
и
он
пустити
свој
ђак
,
па
се
завући
у
свој
прљав
сопац
,
у
који
бити
сена
и
ђубре
довољно
.
он
и
Стојан
слагати
се
добро
,
а
последица
тај
слога
бити
нечистота
,
који
се
морати
трпети
,
и
јевтин
намирница
,
који
јесам
још
више
учврстити
њихов
пријатељство
.
они
јесам
сад
врло
интиман
,
међу
она
немати
никакав
засебан
тајна
,
договарати
се
озбиљно
и
поверљиво
о
сав
.
Јуче
јесам
,
на
пример
,
чим
јесам
Стојан
саопштити
Гојко
новост
о
часовник
,
одлучити
да
овај
дан
припазити
на
Љубица
боље
.
—
јесам
моћи
да
дознати
од
ћата
,
онако
...
да
он
преварити
:
хтети
ли
данас
долазити
?
Гојко
ники
не
поменути
,
али
се
знати
о
који
говорити
.
—
не
знати
,
братити
,
ништа
не
знати
.
смрзнути
се
и
он
ка
жаба
на
лед
,
па
не
знати
у
ко
хтети
да
гледати
.
Нешто
и
код
она
имати
,
устумарати
се
ка
говеда
пред
олуја
.
—
е
?
...
зачудити
се
Гојко
,
и
подигнути
глава
.
у
тај
се
отворити
вратница
на
двориште
.
Стојан
прићи
прозор
,
па
одмах
одскочити
.
—
ето
он
!
Гојко
скочити
с
кревет
,
обрт
се
збунити
по
соба
,
па
видети
да
он
не
очекивати
никакав
посао
,
вратити
се
и
легати
на
место
.
он
не
хтети
ни
погледати
кроз
прозор
,
поред
ко
проћи
весео
писар
,
подигнути
глава
високо
и
погледати
жудан
на
један
прозор
од
учионица
.
Чим
полицајац
ући
у
школа
,
Стојан
истрчати
напоље
.
Гојко
остати
јесам
у
топлој
загушљив
соба
,
гледати
несвесно
у
дугачак
пукотина
,
који
јесам
се
отегнути
по
таван
и
превртати
свој
стар
,
непретурене
,
мисао
...
»
да
ли
јесам
толико
лакомислен
,
да
јесам
моћи
занет
златан
ствар
?
...
да
ли
хтети
се
опет
одупрети
бесан
сила
?
А
он
!
...
ух
!
.
.
«
у
Гојко
закипети
и
загрмети
читав
пакао
гнев
;
кроз
цео
он
тело
пројурити
неки
снажан
струја
,
који
он
преобразити
:
он
постати
одлучан
,
жив
...
ко
бити
он
сад
видети
,
не
бити
познати
у
он
онај
збуњен
,
плашљив
јадник
.
»
да
он
искасапити
свега
!
...
Чело
онако
да
узети
нож
,
па
права
у
груда
—
хтети
у
леви
страна
,
нек
се
дуже
мучити
.
па
онда
мазнути
преко
нос
:
фик
!
а
нос
у
трава
...
он
вриштати
,
кук
...
стој
,
господин
Пера
,
да
знати
како
јесам
бешчастити
учитељски
породица
!
...
па
онда
један
уво
,
па
друго
,
па
гледати
он
онако
чупав
како
се
превијати
,
а
крв
шикљати
...
па
онда
забости
једном
у
трбух
и
река
:
овај
ти
јесам
,
господин
писар
,
за
онај
први
разред
...
«
»
не
,
не
...
тај
не
ваљати
.
друго
...
стајати
он
онако
...
наслонити
рука
на
Љубичин
рам
,
а
ја
ући
па
он
зграбити
оба
рука
,
подигнути
у
вис
,
па
буп
о
под
!
...
ти
ли
се
наћи
,
црвенкапићу
,
да
бешчастити
овај
свет
место
,
у
који
јесам
достојан
ни
да
ући
!
узвикнути
он
ја
,
а
Љубица
дрктати
,
дрктати
...
па
ја
прићи
и
молити
да
јесам
извести
из
школа
,
а
ја
се
тек
онда
наљутити
,
па
скочити
онај
на
леђа
...
па
газити
,
газити
,
удрити
штикла
у
глава
,
тући
,
гњавити
«
...
и
Гојко
се
опет
мало
прибрати
од
гнев
.
»
Што
тај
нем
Стојан
?
одавно
јесам
...
хм
...
Држи
се
она
...
А
ја
постати
,
на
пример
,
министар
полиција
...
Хехе
...
«
и
Гојко
мрднути
брк
у
страна
,
осећати
да
јесам
и
ту
претерати
,
али
хтети
овај
мисао
најбоље
да
он
ублажити
гнев
.
он
се
хватати
она
још
усрдан
.
»
Чује
он
за
тај
промена
...
већ
тамо
,
депеша
...
па
он
се
одједном
одсећи
нога
од
страх
...
Дркће
и
чекати
дан
,
два
...
Трећи
дан
долазити
три
човек
у
срез
,
јављати
се
капетан
.
комисија
!
дати
овамо
Петар
писар
...
он
се
већ
сав
охладити
.
дати
кључ
!
...
Запечате
каса
,
па
дати
рачун
...
удрити
,
удрити
,
држати
,
па
кроз
неколик
дан
господин
писар
у
затвор
...
после
већ
бити
осудити
на
робија
и
тако
...
јесам
,
тамо
умрети
...
А
ја
око
Љубица
...
тамо-овамо
,
док
се
венчати
...
после
већ
добити
боље
место
,
неки
усамљен
село
,
где
ники
не
долазити
,
па
«
...
Стојан
утрчати
;
лице
он
помодрети
од
дуг
стајање
на
зими
,
али
се
у
очи
читати
неки
јак
мисао
,
који
он
занети
и
који
хтети
без
сумња
стајати
у
веза
са
давни
,
далек
прошлост
...
Старц
цвокотати
зуб
,
нешто
од
зима
,
а
можда
,
а
можда
и
са
други
узрок
...
он
погледати
унезверен
Гојко
са
онај
прост
искрен
саучешће
и
махнути
глава
ка
врата
.
Гојко
истрчати
,
али
се
после
неколик
секунд
вратити
,
искривљен
вилица
,
страшан
,
разрогачен
очи
...
Нешто
он
у
груди
давити
,
стегнути
и
пењати
се
на
више
,
нога
он
клецати
,
у
глава
читав
хаос
...
он
откачити
сав
кратак
зимски
капутић
,
обући
он
веома
брзо
,
набацити
капа
на
очи
,
па
пројурити
преко
двориште
,
не
марити
хтети
ли
он
ко
опазити
са
прозор
.
брзо
стигнути
у
Брезовац
.
Веља
таман
седати
за
ручак
,
а
Гојко
упасти
у
соб
,
задуван
,
занесен
,
гневан
,
са
стотину
осећај
.
по
уплашен
и
необичан
изглед
лице
Веља
се
досетити
јад
,
намрштити
се
и
као
да
и
он
обузети
лако
дрктање
,
али
се
он
прибрати
брзо
и
погледати
се
са
Гојко
права
у
очи
.
—
јесам
ли
ручати
?
—
Мор
,
какав
ручак
!
...
узвикнути
Гојко
љутит
и
стати
скидати
капут
.
—
Шта
јесам
,
за
бог
,
запитати
он
учитељка
,
који
он
до
сад
гледати
као
права
чудо
.
—
Шта
јесам
...
уморити
се
човек
,
викнути
Веља
,
намрштити
.
седити
овде
...
сипати
,
домаћица
...
ах
,
дати
први
тањир
...
после
ручак
водити
се
међу
друг
жив
разговор
у
учионица
.
Веља
седити
крај
сто
,
држати
умочен
перо
над
хартија
,
а
Гојко
ходати
преко
школа
и
застати
,
кад
он
Веља
што
упитати
.
—
ето
ти
,
брата
...
шта
хтети
више
!
...
Речено
јесам
све
.
ако
они
горе
имати
најмање
образ
и
љубав
према
школа
...
не
,
макар
не
имати
прав
љубав
,
али
макар
поштовање
—
онда
хтети
ти
,
брата
,
и
писар
и
твој
слачајша
први
љубав
охладити
...
овај
се
нигде
у
свет
не
дешавати
...
А
с
ти
што
бити
:
од
премештај
хтети
ништа
горе
.
—
да
ли
да
завести
у
деловодник
?
запитати
Гојко
,
савијати
исписан
хартија
и
остављати
јесам
у
капут
.
—
разумети
се
...
али
на
адреса
написати
у
рука
,
да
не
отићи
прво
онај
доле
...
он
он
и
држати
.
Гојко
се
поздравити
,
па
отићи
журно
.
мислити
јесам
да
ићи
вечерас
црква
,
субота
јесам
,
па
да
ноћ
тамо
,
али
он
сад
очекивати
важан
посао
.
Чим
доћи
,
затворити
се
у
учионица
и
стати
преписивати
онај
хартија
,
што
јесам
донети
од
Веља
.
напољу
се
смрачити
,
и
ако
јесам
још
доста
рано
.
навући
се
по
околина
густ
магла
,
па
росити
по
мокар
,
раскаљан
земља
,
по
дрвеће
и
зграда
,
цедити
се
са
лишће
и
кров
у
ситан
капљица
и
навлачити
на
људи
онај
тежак
сумор
и
зловоља
,
од
ко
се
весео
лице
намрштити
.
А
ко
већ
иначе
имати
довољно
узрок
за
тежак
расположење
,
он
морати
очајавати
на
оваков
време
.
Љубица
изићи
из
школа
тачно
у
подне
.
Силазећи
низ
камени
степеница
,
она
се
тако
поводити
у
страна
као
да
хтети
сад
пасти
;
издати
јесам
снага
,
па
се
једва
кретати
.
на
последњи
камен
стати
и
погледати
пред
себе
тупо
,
несвесно
,
као
што
гледати
болесник
у
врућица
.
Дуваше
оштар
,
влажан
ветар
,
и
она
подигнути
оба
рука
,
па
махнути
она
преко
лице
,
као
да
се
умивати
овај
влажан
измаглица
,
стрести
се
од
хладноћа
,
који
јесам
одједном
обузети
,
па
журан
корак
прећи
двориште
и
отићи
у
сав
стан
.
на
врата
јесам
дочекати
домаћица
:
—
еј
,
веселница
,
скапати
јесам
од
глад
.
да
ти
начинити
часком
кајгана
?
—
не
требати
...
не
моћи
,
промрмљати
Љубица
,
и
онако
бунован
,
не
дизати
очи
,
проћи
у
свој
соб
.
—
Мор
,
тај
јесам
болестан
?
отворити
за
она
врата
и
провирити
у
соб
овај
жена
,
гледати
јесам
са
онај
простосрдачан
женски
саучешће
.
—
Ништа
...
оставити
ја
!
бости
ја
глава
,
одговорити
Љубица
,
затварати
врата
.
скинути
са
себе
неки
горњи
хаљиница
,
извадити
часовник
и
метнути
он
на
сто
,
извући
из
џеп
некакав
црн
висок
кутија
од
украс
и
отурити
јесам
од
себе
са
одвратност
.
затим
се
пружити
по
кревет
и
остати
на
он
,
непомичан
,
до
мркли
мрак
.
Шта
јесам
чинити
за
тај
време
—
ни
сам
не
знати
:
јесам
спавати
,
јесам
ништа
мислити
,
ништа
јесам
осећати
,
око
она
владати
црн
,
густ
мрак
,
који
јесам
уништити
сваки
мисао
,
сваки
осећање
,
само
остати
пуст
,
саломити
живот
,
изнурен
,
исцеђен
снага
.
кад
се
смркнути
сасвим
,
она
се
исправити
и
сести
на
кревет
,
па
стати
гледати
у
мрак
.
пред
очи
се
непрестано
ређати
некакав
необичан
слика
.
најпре
се
стати
мотати
некакав
црн
котур
,
који
она
лено
распознавати
,
и
ако
бити
у
густ
мрак
,
затим
се
котур
стати
растезати
у
дужина
,
стварати
сав
веће
,
разноврстан
слика
.
одједном
се
на
зид
,
права
пред
њен
очи
,
расветлити
и
показати
велик
светао
круг
,
из
ко
по
тај
изићи
глава
са
исплажен
језик
,
и
она
се
учинити
да
јесам
тај
глава
њен
газдарица
из
Београд
,
код
који
се
хранити
.
глава
стати
прелетати
по
соба
,
прилазити
она
понекад
тако
близу
,
као
да
хтети
јесам
закачити
.
Љубица
посматрати
пажљиво
сваки
покрет
,
не
осећати
ништа
и
не
мислити
ни
о
шта
.
згурити
се
,
савити
се
у
клупче
,
наслонити
глава
на
уздигнут
колено
,
а
око
она
обавити
оба
рука
па
гледати
...
кад
бити
око
поноћ
она
одједном
склопити
очи
,
спустити
глава
на
јастук
и
заспати
...
одједном
се
расветлити
цео
соб
,
апити
тај
сад
јесам
она
соб
у
који
заспати
,
него
она
у
Београд
,
у
железнички
улица
.
она
се
дигнути
са
кревет
,
устати
и
углед
пред
себе
Драгутин
,
један
лепушкаст
ђак
Учитељске
Школе
,
који
јесам
становати
у
исти
кућа
и
редовно
јесам
пратити
у
школа
до
абаџиски
чесма
.
она
се
зачудити
његов
појавити
,
а
он
пружити
рука
радосно
.
—
хвала
бог
,
кад
ти
наћи
!
хајде
!
...
—
куда
хтети
?
питати
она
,
стезати
његов
леден
рука
и
гледати
он
онај
ђаволаст
поглед
,
који
обично
гледати
заљубљен
шипарица
,
кад
се
наћи
са
предмет
свој
љубав
.
—
зар
још
питати
?
...
у
црква
...
венчање
...
—
како
хтети
?
немати
венчати
хаљина
.
—
Којешта
!
Још
тај
јесам
оставити
београдски
предрасуда
...
тај
јесам
образовати
учитељица
!
—
Добра
,
чекати
да
се
обући
...
али
Драгутин
не
чекати
,
него
јесам
узимати
за
рука
и
водити
.
кад
доћи
до
праг
,
он
се
осврнути
и
погледати
јесам
онако
ђачки
...
она
оборити
глава
стидљиво
,
а
он
јесам
полако
обгрлити
,
па
јесам
одједном
стати
љубити
тако
страсно
,
бесно
...
а
она
он
враћати
пољубац
,
топити
се
од
милина
...
»
То
јесам
љубав
...
ја
се
љубити
,
јесам
ли
?
«
тепати
он
она
,
а
он
јесам
притискивати
на
груда
сав
јак
и
јак
,
уверавати
јесам
пламен
реч
о
вечан
љубав
...
тако
некако
доћи
црква
,
и
она
видити
себе
у
бео
сјајан
хаљина
,
са
венац
на
глава
,
а
поред
она
покуњити
се
њен
будући
муж
,
Гојко
учитељ
,
па
звер
око
себе
...
ту
се
опет
некако
смрачити
и
неки
људи
стати
лупати
на
школски
вратница
.
она
провирити
на
врата
и
таман
да
викнути
Стојан
,
а
пред
она
стати
Веља
учитељ
,
насмејати
се
весело
,
па
јесам
запитати
!
—
докле
хтети
ти
,
мора
,
да
ја
варати
тако
?
Знаш
ли
ти
шта
јесам
љубав
!
...
—
Шта
хтети
?
питати
он
она
у
чудо
.
—
да
се
венчати
,
зар
јесам
обећати
!
и
она
знати
да
он
јесам
обећати
венчати
се
са
он
,
и
ако
имати
жив
жена
,
и
таман
да
он
изјавити
сад
пристанак
,
а
иза
њихов
цеђ
викнути
Стојан
:
—
не
моћи
,
братити
,
ја
јесам
обећати
!
она
видити
да
Веља
хтети
да
убити
Стојан
,
па
побећи
у
школа
;
тај
јесам
опет
обузети
мрак
и
она
продужити
спавање
...
изјутра
се
пробудити
с
јак
несвестица
и
главобоља
,
устати
ти
се
умити
,
па
хтети
склонити
онај
украс
са
сто
.
оставити
часовник
у
фијока
и
понети
тамо
и
онај
други
кутија
,
па
одједном
застати
и
отворити
јесам
.
из
црн
плиш
,
шта
јесам
обложити
кутија
изнутра
,
засијати
скупоцен
златан
грана
,
посути
крупан
камење
.
тај
бити
доиста
редак
и
величанствен
накит
.
Застадоше
она
очи
на
он
дуго
...
она
он
приденути
у
кос
,
па
прићи
огледало
,
да
видити
како
стајати
у
кос
.
изврсно
!
...
она
спустити
очи
и
поглед
у
свој
лице
...
као
да
јесам
боловати
читав
недеља
,
тако
се
изменити
.
Намршти
се
,
па
отићи
к
сто
и
опет
стати
разгледати
грана
;
очи
она
светлити
живље
,
а
усна
се
осушити
,
поцрнети
од
ватра
.
и
сад
јесам
обузимати
дрктање
,
а
глава
сав
јаче
стегнути
и
заносити
.
оставити
ствар
,
па
опет
легати
.
око
подне
доћи
она
мати
.
она
се
сав
промена
,
кад
углед
тај
мило
она
лице
,
скочити
с
кревет
и
обиснути
мајка
око
врата
.
—
зар
још
јесам
устајати
од
спавање
?
ословити
јесам
мати
,
видити
јесам
необучен
.
—
устати
јесам
,
па
ја
нешто
глава
бости
.
сад
јесам
већ
проћи
.
А
ти
,
јесам
ли
се
намучити
у
пут
?
...
камо
ви
до
сад
,
за
бог
!
ти
јесам
једнако
погледати
.
Мата
она
,
Смиљка
,
изгледати
стар
од
отац
она
.
изнурити
,
ослабети
,
лице
се
већ
доста
збрчкати
,
кос
у
велик
почети
седети
,
а
она
се
погрбити
,
превити
се
онако
исто
као
и
Љубица
,
само
у
још
велик
мера
.
Ручаше
заједно
,
наразговарати
се
и
за
ручак
и
после
о
сав
,
па
онда
Љубица
,
на
материн
захтев
,
стати
причати
о
себе
,
о
рад
у
школа
,
како
све
ићи
лепо
,
о
»
тај
учитељ
«
што
јесам
са
она
рећи
да
јесам
мало
онако
...
као
луд
,
а
неки
пут
јесам
добар
човек
.
за
сад
не
говорити
са
он
.
мати
,
као
и
сваки
жена
,
рад
јесам
сазнати
узрок
тај
непријатељство
,
а
Љубица
,
да
бити
јесам
задовољити
,
причати
она
понешто
о
писар
,
избегавати
многи
ствар
а
понешто
измишљати
,
—
како
тај
већ
умети
вешто
млад
девојка
.
Снаша
Смиљка
,
бистар
и
паметан
жена
,
одмах
опазити
да
у
говор
Љубичин
имати
нешто
нејасно
,
да
она
она
не
казивати
све
како
јесам
.
само
се
још
јесам
моћи
досетити
сав
јад
.
она
подигнути
глава
,
па
благо
али
озбиљно
погледати
Љубица
,
права
у
очи
...
Научила
јесам
она
давно
,
да
из
очи
свој
деца
читати
њихов
мисао
.
Љубица
поцрвенити
,
задрктати
,
па
се
одједном
бацити
на
мајчин
груда
и
заплакати
горко
,
очајно
,
с
тежак
јецање
...
—
мај
...
мајка
мој
!
...
мајка
!
...
вриснути
девојка
и
приљубити
се
уз
тај
слаб
,
изнурен
груда
,
знати
да
само
на
она
моћи
наћи
утеха
,
ако
јесам
још
имати
.
Смиљка
се
најпре
пренеразити
,
уозбиљити
се
и
већ
бити
готов
да
просути
читав
ватра
горак
прекор
,
да
јесам
посаветовати
како
да
се
спасти
од
зло
,
јер
држати
да
још
немати
ништа
озбиљан
;
али
чути
овај
очајан
јецање
,
меко
женски
срце
не
моћи
одолети
и
она
грунути
суза
,
притегнути
још
јаче
на
груда
свој
љубимица
,
као
да
јесам
тај
покрет
заклањати
од
свити
страдање
и
недаћа
,
што
јесам
јесам
опколити
.
—
јадница
!
...
јадно
мој
дете
!
Мученице
!
...
шапутати
она
,
лити
суза
на
тај
густ
црн
као
гак
кос
што
се
немарно
разбацати
по
њен
усахнуо
груди
.
Горка
јесам
и
тежак
овај
суза
јадованка
,
али
јесам
утицај
њихов
благотворан
:
залеђен
,
окамењен
срце
почињати
се
кравити
,
јер
он
грејати
благ
топлина
мајчин
саучешће
.
цео
дан
провести
два
сиротица
у
разговор
.
Увече
,
после
скроман
вечера
,
лећи
заједно
на
Љубичин
кревет
.
о
,
да
диван
,
редак
срећа
!
...
Чудне
ли
лепота
и
радост
:
приљубити
се
тако
уз
мајчин
груда
,
сакрити
глава
у
мрак
на
тај
свенуо
прса
,
који
јесам
тај
,
некад
једар
и
здрав
,
отхранити
и
подигнути
!
...
Склупчати
се
тако
под
топлим
покривач
уз
тај
мило
сух
тело
и
ћутати
,
ћутати
дуго
,
вечно
...
ћутати
и
сећати
се
срећан
и
безазлен
детињство
...
Ћутати
,
ћутати
,
ћутати
...
а
топлина
од
мајчин
груда
бити
на
ти
,
заносити
ти
...
о
,
слатко
ли
јесам
сетити
се
мајчин
груда
,
кад
човек
претурати
тежак
борба
преко
глава
!
...
Љубица
се
склупчати
и
ућутати
док
она
заспати
уморан
мати
.
Лежећи
уз
њен
топле
груда
,
она
се
сетити
срећан
детињство
,
кад
бити
само
она
двоје
деца
,
она
и
брат
,
па
лежати
овако
исто
уз
мајка
,
под
стар
,
искрзан
и
дроњав
губер
.
под
она
само
меко
сена
,
покривен
шареница
,
па
ипак
бити
тако
слатко
ту
заспати
!
јесам
имати
ни
свој
кућа
.
први
сећање
из
живот
она
јесам
сеоба
.
као
да
јесам
јуче
бити
:
смркнути
се
,
а
они
ићи
стран
,
више
сеоски
кућа
;
мајка
носити
мали
брата
,
а
она
водити
за
рука
,
отац
носити
неки
поњава
на
леђа
.
ићи
тако
,
а
пашчад
залајати
.
»
као
циганити
!
«
рећи
отац
и
насмејати
се
.
»
Даће
бог
,
па
хтети
до
година
у
наш
кућа
«
одговорити
мати
,
стезати
њен
ручица
...
па
после
онај
заносан
играње
у
аптовина
иза
кућа
:
тада
јесам
мислити
да
хтети
се
исто
тако
играти
и
кад
бити
велик
као
мати
,
и
чудити
она
се
што
се
и
она
не
играти
,
кад
јесам
тај
тако
слатко
и
весело
!
...
па
сеоба
у
свој
кућа
,
па
полазак
у
школа
...
колико
се
само
ту
преживети
срећан
дан
,
кад
јесам
стећи
нов
,
многобројан
другар
и
другарица
и
стати
се
са
она
играти
мушки
игра
:
орах
,
крпигуза
,
лопов
и
много
други
!
...
после
наступати
мучно
и
тешко
школовање
у
Београд
.
неколико
пута
јесам
покушавати
да
побећи
кућа
,
али
јесам
знати
шта
јесам
тамо
чекати
,
па
јесам
стезати
срце
и
ићи
у
свој
»
тужионицу
«
.
.
на
дно
двориште
,
где
јесам
становати
,
бити
баштица
са
неколико
густ
жбунић
.
кад
год
она
наићи
њен
обичан
туг
за
кућа
,
она
се
завући
у
жбуње
,
па
стати
нарицати
исто
онако
,
као
што
јесам
чути
свој
сељанка
да
жалити
за
покојник
.
после
се
већ
навикнути
,
а
у
вишим
разред
бити
веома
занимљив
ствар
...
до
сад
се
редовно
у
писмо
извештавати
о
стока
,
о
сусед
и
вршњакиња
,
а
сад
се
ограничити
само
на
кратак
извешће
о
свој
здравље
и
рад
и
тражење
новац
.
одатле
се
опет
настављати
светао
дан
.
сад
се
бацати
око
на
многи
страна
,
а
имати
се
на
шта
,
у
простран
Београд
,
зауставити
и
забавити
.
ту
се
ређати
многи
»
предмет
уздисај
«
,
док
не
доћи
на
ред
Драгутин
.
тада
се
зачети
први
и
права
ђачки
љубав
,
који
јесам
трајати
и
свршити
се
исто
онако
,
као
што
се
сав
сличан
»
ђачки
болест
«
свршивати
.
Срећно
детињство
,
красан
младост
,
хтети
се
никад
вратити
!
сад
се
све
променити
.
и
како
тај
тако
одједном
?
тек
само
налетети
облак
,
натуштити
се
небо
и
просути
се
страшан
бура
...
сад
она
јесам
и
отац
друкчији
,
прост
,
ништаван
,
а
некад
јесам
мислити
да
он
немати
важан
лице
у
село
.
сад
она
јесам
и
мајка
доћи
некако
прост
,
убог
,
и
ако
јесам
још
исто
онако
мити
,
као
што
бити
у
детињство
.
сад
јесам
и
она
сам
сасвим
други
:
до
јуче
бедан
ништаван
ђак
,
а
сад
државни
чиновник
!
...
хтети
ређати
још
други
промена
на
себе
,
али
се
одједном
стрести
и
навући
покривач
на
глава
...
старати
се
да
више
не
мислити
,
док
јесам
не
преварити
сан
...
изјутра
устати
оба
рано
.
она
предати
мајка
сав
новац
,
што
он
узити
од
писар
,
па
јесам
испратити
далеко
иза
село
,
ижљубити
се
,
исплакати
се
опет
,
па
се
растати
.
стајати
јесам
дуго
на
отворен
поље
,
гледати
тужно
за
погрбљен
старица
,
који
се
,
ослањати
се
на
дугачак
штап
,
удаљавати
све
више
и
више
,
док
се
сасвим
не
изгубити
из
очи
.
XИИ
.
први
писарев
поход
по
тај
не
учинити
на
Љубица
такав
утисак
као
последњи
.
она
изићи
из
учионица
са
обичан
израз
на
лице
,
носити
себе
нов
дар
Перин
—
скупоцен
брош
за
груда
.
тако
се
учестати
походити
,
скоро
сваки
дан
,
а
у
Љубичин
сто
гомилати
се
онај
црн
кутија
с
накит
.
Гојко
изгледати
тешко
болестан
.
Час
он
видити
да
се
једва
вући
преко
двориште
,
глава
тужно
оборити
,
очи
гледати
невесео
,
страдалнички
,
а
по
цео
лице
разлити
се
она
суморан
меланхолија
,
који
придавати
необичан
израз
човек
.
А
други
пут
видити
како
он
се
очи
запламтети
,
цео
лице
обузети
неки
нервозан
живост
,
једнако
некуд
трчати
,
нешто
распитивати
,
договарати
се
са
Стојан
.
један
дан
вејати
снег
.
цео
се
околина
бео
,
бео
се
сав
видокруг
,
увити
у
неки
влажан
измаглица
;
дрво
се
превити
до
земља
од
југован
снег
што
она
јесам
притискати
.
и
ако
јесам
дан
,
владати
велик
тишина
у
цео
село
;
тек
по
негде
залајати
беспослен
пас
,
или
гракнути
врана
,
тражити
храна
под
овај
густ
бео
покривач
.
из
потес
долетати
некакав
необичан
за
село
звук
,
који
постајати
сав
јасан
и
одређенији
—
бити
тај
звонце
и
прапорац
на
коњ
.
мало
затим
дојурити
у
бесан
трка
два
добар
коњ
са
санке
,
и
стати
пред
школски
вратница
.
Стојан
истрчати
да
отворити
вратница
и
видити
тај
изненадан
гост
,
кад
из
саонице
искочити
писар
и
проћи
поред
уплашен
чича
,
махати
свој
плетен
камџија
.
Пролазећи
ходник
школски
,
писар
видити
да
се
отварати
врата
на
Љубичин
учионица
,
па
коракнути
брже
и
упасти
изненада
,
без
куцање
,
у
Гојков
школа
.
Гојко
довршивати
предавање
,
па
видети
овај
неучтив
гост
,
збунити
се
и
уплашити
,
јер
се
моћи
домислити
,
да
он
он
не
бити
узалуд
оваков
поход
чинити
.
мисао
он
се
прекинути
сам
,
он
поцрвенити
,
па
одмах
затим
пребледети
,
и
таман
се
стати
домишљати
шта
хтети
сад
да
радити
,
на
који
хтети
страна
да
гледати
,
шта
хтети
са
деца
,
а
иза
он
загрмети
оштар
заповеднички
глас
:
—
деца
,
ићи
кућа
...
брзо
!
Журите
се
!
Гојко
се
осврнути
,
па
с
чуђење
и
нем
питање
погледати
писар
,
али
овај
гледати
само
како
се
деца
унезверити
,
па
чекати
шта
хтети
она
Гојко
рећи
и
ниједан
се
још
не
спремати
за
излазак
.
—
Кажите
деца
нек
излазити
!
заповедити
писар
с
такав
оштрина
,
да
се
јесам
моћи
ни
помишљати
на
отпор
.
Гојко
се
обрнути
деца
,
па
она
рећи
благ
,
уморан
глас
,
притискујући
рука
врео
чела
:
—
ићи
,
деца
,
кућа
...
после
подне
раније
...
кад
остати
сам
у
школа
,
писар
прићи
к
сто
и
метнути
на
он
неки
акт
,
развити
она
и
обрнути
се
Гојко
.
—
јесам
ли
ви
овај
писати
?
узвикнути
он
,
показивати
прст
на
Гојков
потпис
.
Беше
сав
поцрвенети
од
љутина
,
усна
он
се
трзати
и
скупљати
грчевито
.
—
овај
,
сав
овај
...
тужба
министар
просвета
...
тамо
о
Љубица
,
а
?
!
...
дрекнути
он
грозно
и
лупити
дршка
од
камџија
по
акт
.
Гојко
стајати
,
пренеразити
,
зелен
и
блед
,
разрогачен
очи
од
страх
,
нога
и
рука
он
дрктати
,
а
на
лице
он
се
,
поред
преплашеност
,
јасно
читати
пређашњи
израз
тежак
умор
и
горак
страдање
...
он
стајати
,
не
моћи
ни
реч
прозборити
.
само
он
унезверен
очи
прелетати
са
писарев
лице
на
акт
,
на
камџија
и
на
под
.
Писар
он
прићи
,
зграбити
он
рука
за
рам
и
привући
к
сто
.
—
овај
...
ко
јесам
овај
,
а
?
...
дрекнути
још
јаче
у
необуздан
јарост
.
—
ја
...
ја
јесам
писати
,
промуцати
Гојко
,
чудити
се
чији
јесам
тај
глас
који
он
говорити
—
тако
се
изменити
...
—
А
,
тај
ли
јесам
?
!
вриснути
полицајац
и
замахнути
камџија
.
Гојко
само
гледати
тупо
и
несвесно
заплашен
очи
,
на
лице
он
још
јаче
запечатити
горко
страдање
,
и
кад
писар
подигнути
рука
с
камџија
,
и
он
несвесно
подигнути
оба
рука
према
очи
,
као
да
он
јесам
тај
жалосни
покрет
сав
одбрана
,
који
располагати
...
Камџија
фијукнути
кроз
ваздух
,
ошинути
он
по
глава
и
плећа
,
па
се
опет
издигнути
над
његов
глава
.
Гојко
се
обрнути
свест
...
нешто
се
смрачити
око
он
,
ништа
се
не
видити
,
само
се
из
мрак
помаљати
црвено
зверски
лице
и
више
ништа
...
он
изгледати
као
осудити
на
смрт
,
кад
он
прво
тане
погодити
...
лице
се
одједаред
као
изненадити
,
зачудити
,
обузети
он
смртно
бледило
...
Камџија
он
опет
ошинути
преко
лице
,
па
трећи
преко
леђа
...
Гојко
појурити
к
врата
,
али
он
писар
дочепати
за
рам
.
стајати
,
смрдибубо
!
...
Умеш
да
чинити
пакост
,
а
после
бежати
као
стрина
...
ево
како
се
бојити
твој
шарабатања
,
ево
гледати
...
министров
потпис
...
и
он
доиста
показати
акт
с
потпис
министар
просвета
,
па
он
онда
поцепати
на
ситан
парче
.
—
Ева
и
твој
тужба
,
ево
гле
...
па
и
она
сав
иситнити
на
парчад
,
бацити
тај
комадић
на
под
,
па
она
стати
бесно
газити
.
—
Ева
,
ево
гле
...
животиња
!
...
јесам
видети
ко
јесам
Пера
писар
!
...
и
ти
,
смрад
један
...
и
опет
се
издигнути
камџијати
,
али
Гојко
један
брз
скок
истрчати
из
школа
и
ударити
се
из
сав
снага
о
нешто
црн
,
меко
...
оно
се
одједном
претурити
и
јаукнути
,
а
он
се
сетити
да
јесам
тај
бити
Стојан
,
прислушкивати
,
па
он
прескочити
и
истрчати
из
школа
.
Љубица
стајати
на
врата
учионица
дрктати
,
сав
пренеразити
.
Стојан
се
дизати
,
стењати
:
—
еј
,
братити
јадан
...
обојица
страдати
!
...
ја
зао
напасти
,
мајка
мој
!
...
Писар
,
како
се
бити
залетети
за
Гојко
,
истрчати
у
ходник
и
видети
Љубица
,
стати
пред
она
,
дрктати
сав
од
љутина
.
она
се
намрштити
,
видети
он
такав
,
што
се
не
измакнути
ока
његов
,
па
одмах
узити
да
она
објаснити
цео
ствар
.
—
Смрдибуба
један
!
...
он
се
наћи
да
се
бринути
о
морал
и
светиња
школски
!
...
написати
човек
министар
шта
ја
радити
у
школа
,
под
икона
Св
.
Сава
...
Љубица
се
стрести
,
пребледети
и
дохватити
се
рука
за
врата
.
она
јесам
и
заборавити
да
старешина
водити
оштар
рачун
о
владање
државни
службеник
...
»
гле
,
па
шта
хтети
сад
бити
?
...
да
отпустити
,
на
свагда
...
са
вечит
жиг
срам
,
без
повратак
,
без
оправдање
«
...
и
тај
тренутак
постати
она
Гојко
црњо
од
ђаво
,
страшан
од
пакао
...
у
она
се
породити
страшан
,
нечувен
мржња
према
овај
јадник
,
мржња
осветнички
,
страстан
,
бескрајан
...
а
вилица
се
тресаху
од
страх
.
—
Па
...
сад
?
...
Шта
хтети
?
...
—
одити
да
видити
...
Писар
јесам
довести
до
врата
Гојков
учионица
и
показати
парче
хартија
.
—
Ена
,
тај
јесам
и
тужба
и
акт
министров
...
све
у
парче
!
...
—
Шта
јесам
радио
?
!
викнути
пренеражен
Љубица
.
—
Ха-ха
...
ти
се
плашити
?
...
ама
рећи
ли
ја
ти
,
да
ми
ники
ништа
не
моћи
...
ники
!
...
разумети
!
...
Послаћу
одговор
министар
у
име
капетанов
,
и
онда
хтети
онај
смрад
бити
казнити
за
лажан
достава
...
да
,
он
закукати
једномесечни
плата
!
...
Кажем
ти
:
док
ти
јесам
жив
Пера
писар
,
не
бринути
...
и
он
изићи
брзо
из
школа
.
А
Гојко
седити
на
сав
убог
кревет
и
плакати
горко
...
најпре
јесам
дотрчати
овамо
као
суманут
,
улетити
у
соб
и
закључати
се
,
па
стати
плашљиво
ослушкивати
трчати
ли
ко
за
он
.
кад
се
уверити
да
он
онај
више
не
гонити
,
он
разгледати
по
соба
несвесно
,
стати
као
да
се
нешто
мислити
и
одједном
пљуснути
суза
из
очи
као
киша
,
он
се
загрцнути
од
јецање
...
—
Зашто
?
!
...
зашто
?
!
...
сав
овај
,
зашто
?
!
...
узвикивати
јадник
гласно
.
—
Божа
,
оволико
страдање
!
...
—
Зашто
...
зашто
?
!
...
одјекивати
очајно
питање
стоти
пут
по
празан
соба
,
сливати
се
са
горак
јецање
и
тежак
уздах
...
кад
се
исплакати
,
опет
се
замислити
и
остати
дуго
тако
као
окаменити
...
мисао
лет
,
сав
горчати
за
горак
,
а
на
душа
се
слагати
неки
страшан
осећај
,
који
бити
све
уништити
и
претворити
у
прах
...
.
бесан
,
диваљ
,
смртан
жудња
за
освета
запенушити
,
издигнути
се
и
заклокотати
у
он
;
он
скочити
,
изменити
,
страшан
као
звер
,
искривљен
вилица
и
разрогачен
крвав
очи
...
Беспомоћно
детињски
страдање
и
неки
дивљина
бити
исписати
на
његов
лице
...
први
он
мисао
застати
на
револвер
,
који
он
не
имати
...
свеједно
,
добар
јесам
и
нож
!
...
али
он
поимати
да
се
с
нож
требати
приближити
баш
уз
он
,
гледати
права
очи
у
очи
и
забости
хладан
гвожђе
у
месо
...
о
,
тај
он
мисао
још
више
разјарити
...
А
после
газити
,
газити
...
дуго
газити
,
до
уништаја
...
да
,
али
он
тај
не
моћи
извршити
,
осећати
да
не
моћи
,
знати
да
немати
толико
смелост
.
опет
јесам
добар
револвер
.
грунути
у
он
из
прикрајак
,
па
кад
пасти
и
стати
издисати
,
прићи
он
нек
тај
видити
,
нек
сазнати
откуд
доћи
тане
и
нек
се
још
више
мучити
и
страдати
.
после
стати
мисао
прелетати
и
заустављати
се
на
разним
други
средство
освета
.
сав
бити
испитати
,
у
мисао
проверити
,
и
сав
се
показати
непоуздан
,
ништаван
,
лепо
само
као
мисао
,
да
тесати
онај
који
страдати
,
али
неостварљив
,
јер
немати
ко
тај
извести
.
Гојко
признати
јесам
себе
да
јесам
у
стање
извршити
ниједан
од
тај
мисао
,
да
немати
довољно
смелост
и
одлучност
за
тај
,
и
у
душа
он
још
јаче
закипети
и
гнев
и
злоба
на
себе
сам
...
Што
се
такав
родити
?
зар
бити
са
други
онај
смести
тако
поступати
?
...
не
бити
ни
покушати
,
јер
знати
шта
бити
он
снаћи
...
А
видити
,
код
он
покушати
...
без
размишљање
...
Уђе
и
права
за
камџија
...
знати
он
да
јесам
безмоћан
као
дете
,
јадник
!
...
горети
он
,
страшно
он
горети
десни
образ
,
осећати
сав
место
који
се
бол
и
ватра
пружати
,
онако
дужина
...
тај
јесам
известан
пруга
,
масница
преко
цео
образ
,
па
још
ако
јесам
модар
...
.
како
хтети
сад
у
школа
,
како
хтети
изићи
пред
деца
,
а
нарочито
пред
људи
,
ако
наићи
?
...
о
,
да
тежак
срам
!
па
још
ако
јесам
и
она
сав
тај
слушати
...
као
Стојан
,
јамачно
јесам
.
и
све
због
она
!
...
и
он
још
јаче
осећати
овој
безмоћност
и
увиђати
јасно
да
ники
ништа
не
моћи
учинити
,
да
јесам
родити
само
за
тај
,
да
страдати
и
трпити
и
да
сваки
имати
права
причинити
он
страдање
,
само
ако
он
тај
савест
допуштати
...
Осећајући
тај
све
јаче
и
јаче
,
заплакати
се
горко
,
очајнички
и
пасти
на
узглавље
...
неко
грунути
врата
,
покушавати
да
она
отворити
,
затим
се
зачути
глас
:
јесам
овде
,
затворити
јесам
,
видити
...
—
куцнути
,
братити
,
нек
ти
чути
.
Гојко
познати
Вељин
глас
одмах
.
Скочи
и
поћи
к
врата
,
па
одједном
застати
у
некакав
двоумица
.
Беше
он
срамота
,
тежак
он
срамота
обузети
...
какав
хтети
изгледати
пред
овај
искрен
друга
овако
са
масница
на
образ
!
...
али
се
осећати
усамити
,
без
игде
икоји
,
без
помоћ
и
саучећа
...
он
знати
да
,
бити
се
и
сам
пред
вече
кренути
Веља
,
ризиковати
да
и
његов
жена
углед
масница
.
овако
јесам
боље
;
доћи
јесам
као
наручити
.
и
он
притрчати
к
врата
и
отворити
она
.
Веља
ући
ћутети
,
осврнути
се
по
соба
и
духнути
нос
.
—
пхи
,
како
моћи
у
овај
смрад
?
...
соб
прегрејати
,
а
он
гле
!
.
.
па
прићи
к
прозор
тај
она
отворити
,
погледати
узгред
Гојко
,
који
стајати
снуждити
,
збунити
,
гледати
тупо
како
он
друг
отварати
прозор
и
како
споља
јурнути
хладан
,
оштар
ваздух
.
—
Шта
радити
овај
,
за
име
бог
!
викнути
Веља
чудити
се
,
па
он
својски
напасти
за
овај
нечистоћа
.
Беше
он
тешко
одмах
прећи
на
главну
ствар
,
па
он
баш
доћи
овај
случај
као
наручити
.
—
ти
хтети
се
напослетку
сав
распасти
,
иструнути
у
овај
смрад
и
ђубре
.
—
А
тај
,
какав
јесам
момак
!
обрнути
се
потом
Стојан
,
како
ти
јесам
срамота
да
се
човек
овако
мучити
код
ти
жив
!
...
—
Мор
,
господин
,
оставити
тај
.
који
јесам
сад
до
тај
!
...
ја
страдати
,
овај
...
и
како
хтети
рећи
,
оногај
...
као
два
мученик
.
јутрос
ми
газити
,
братити
,
и
тући
као
стока
,
као
овај
...
она
,
шта
ту
!
...
Краљ
,
братић
,
права
ти
Краљ
!
обрнути
се
он
Гојко
.
па
тај
он
лепо
ту
масница
пред
очи
:
јесам
л
’
тако
тај
менека
,
господар
?
рећи
он
,
па
се
заплакати
.
ја
како
,
братити
!
...
Чуј
ти
само
ја
.
па
кад
се
он
зачудити
и
запитати
како
и
шта
јесам
,
а
ти
опет
:
што
ја
убити
и
осрамотити
,
господар
,
зашто
оногај
ти
тако
један
тако
рећи
свој
чиновник
и
подајник
,
а
?
...
па
кад
се
он
сит
начудити
,
а
ти
онда
окренути
:
што
послати
онај
паксијана
да
ја
убити
,
и
ја
и
мој
вамилијаза
?
...
Баш
он
рећи
и
за
ја
,
неки
знати
...
што
?
викнути
чича
и
поглед
Веља
,
који
се
спремати
да
он
зауставити
.
—
Добра
,
добро
!
...
Ида
ти
сад
мало
у
школа
,
грејати
се
,
па
хтети
ти
звати
кад
ми
устребати
,
прекинути
Веља
његов
монолог
,
који
у
оваков
расположење
не
бити
имати
крај
.
—
Шта
јесам
тај
,
мора
,
бити
?
Стојан
дотрчати
к
ја
као
луд
...
једва
ја
пустити
да
ручати
.
ваздан
ја
избрбљати
којешта
...
јесам
ли
овај
доиста
од
камџија
?
запитати
он
,
прићи
ближе
Гојко
,
разгледати
дуг
,
црвен
масница
.
глас
он
задрхтати
од
узбуђење
.
Гојко
махнути
рука
...
одједном
затрептати
очи
,
затрести
он
се
вилица
и
опет
се
заплакати
,
јецати
као
дете
.
Веља
се
намрштити
и
проћи
преко
соб
.
—
јесам
ли
луд
?
...
Плачеш
као
дете
,
кад
ти
други
бити
...
еј
,
грешник
!
...
кад
се
Гојко
стишати
,
Веља
он
стати
запиткивати
,
те
на
тај
начин
сазнати
како
јесам
тећи
цео
ствар
и
ради
шта
се
све
започети
.
Беше
он
нарочито
криво
,
што
јесам
Гојко
,
послушати
његов
савет
,
допасти
овакав
беда
.
Осећаше
ту
много
свој
кривица
...
»
Шта
јесам
знати
друго
радити
?
размишљати
он
у
себе
.
.
зар
да
гледати
мирно
како
се
светиња
школски
бешчастити
,
а
звати
се
учитељ
и
радити
у
тај
школа
.
Ништа
!
...
«
Па
онда
наставити
гласно
:
—
Ништа
друго
јесам
моћи
радити
.
ваљда
хтети
гледати
равнодушно
толики
чудо
у
школа
и
звати
се
управитељ
.
јесам
ти
хтети
чути
...
страдати
јесам
за
свет
ствар
...
па
лепо
,
сетити
се
Хусо
и
други
.
А
ја
хтети
већ
он
...
не
бригати
ти
,
чекати
само
док
смислити
...
—
ја
он
ништа
више
хтети
,
прекинути
он
Гојко
живо
.
—
Мен
оставити
.
А
ви
тамо
ако
хтети
...
како
знати
...
—
не
бојити
се
,
оставити
ти
на
мир
,
одговорити
Веља
,
не
гледати
он
и
мислити
о
нешта
упорно
.
одједном
стати
и
као
да
се
нешта
домислити
,
узвикнути
:
—
ха
,
чекати
...
за
сад
јесам
и
овај
добро
,
а
после
већ
,
док
се
договорити
са
наш
,
радити
озбиљан
.
скоро
хтети
имати
збор
за
избор
управа
,
па
хтети
тада
...
збиља
,
јесам
ли
се
ти
уписати
у
Учитељско
Удружење
?
—
не
знати
ко
хтети
овде
да
се
обратити
,
а
до
сад
јесам
бити
.
—
Добра
,
ја
хтети
ти
уписати
...
ха
,
чекати
,
рећи
он
,
па
отворити
врата
и
викнути
Стојан
.
кад
се
старац
помолити
из
школа
,
он
он
наредити
да
донети
мастило
и
хартија
,
па
се
вратити
унутра
.
после
пол
час
,
он
савити
један
писма
и
дати
он
Стојан
.
—
писарев
...
онај
,
његов
жена
тај
познавати
?
—
знати
јесам
ка
ти
;
како
јесам
не
бити
знати
...
—
А
знати
ли
она
ти
?
—
Мучно
,
богме
...
ја
јесам
ти
,
братић
,
овај
...
—
Добра
,
тај
јесам
добро
што
ти
она
не
знати
.
да
ићи
сад
одмах
у
срез
,
па
се
прво
извести
јесам
ли
се
вратити
кућа
онај
...
ако
се
и
вратити
,
бити
у
канцеларија
.
А
тај
требати
вешто
да
се
прикрасти
и
да
предати
овај
писма
његов
госпођа
,
разумети
?
не
смети
она
казати
од
ко
јесам
...
река
проћи
железница
један
господин
,
па
ја
дати
динар
и
замолити
ја
да
ви
овај
предати
.
па
одмах
требати
да
шмугнути
овамо
,
да
ти
ники
не
опазити
.
Разумеш
ли
?
...
—
како
не
бити
разумети
,
лијепити
братић
...
Још
ја
бридети
и
глава
и
леђа
,
колико
се
испребијати
,
па
да
ја
јесам
ко
гођ
и
он
да
што
учинити
.
—
е
не
бригати
.
ако
тај
извршити
како
ваљати
,
и
он
хтети
други
макар
изгрепсти
,
ако
он
не
моћи
истући
.
хајде
сад
пожурити
.
Стојан
отићи
,
а
Веља
стати
опет
ходати
,
премишљати
о
разним
план
,
који
он
долазити
у
глава
.
са
Гојко
се
већ
јесам
моћи
ништа
говорити
,
он
бити
непрестано
занети
,
као
изгубљен
,
посматрати
све
око
себе
суморно
,
бесмислено
,
апатично
...
Веља
видити
да
овде
немати
више
никакав
посао
,
па
се
спремити
за
одлазак
.
—
никуд
моћи
из
соб
излазити
,
док
год
тај
тај
не
проћи
,
рећи
он
Гојко
.
—
метнути
мокар
крпа
,
па
држати
тако
непрестано
...
нек
извући
...
ха
,
присетити
се
он
нешта
па
застати
.
—
јесам
ли
ти
баш
видети
да
јесам
акт
из
министарство
...
министров
потпис
?
—
разумети
се
,
и
свој
тужба
познати
јесам
...
—
хм
,
добро
,
добро
...
махнути
он
глава
,
па
се
поздрав
са
Гојко
и
отићи
.
XИИИ
.
Љубица
јесам
сад
непрестано
правило
такав
инат
Гојко
,
да
се
овај
већ
јесам
смести
појавити
пред
она
.
Чим
он
опазити
,
она
се
бајаги
обрнути
Стојан
,
и
ако
чича
тај
немати
:
—
она
,
како
лепо
изгледати
,
кад
се
мушкарац
закитити
по
образ
!
...
Хм-хм-хи
...
А
Гојко
само
ићи
,
погнут
глава
и
намрштен
чела
,
не
освртати
се
на
заједање
.
други
приликом
опет
увребати
Гојко
,
и
ако
се
овај
непрестано
крити
од
она
,
па
хтети
он
узвикнути
:
—
сваки
ти
се
мука
бринути
о
светиња
школски
!
...
она
хтети
још
нешто
рећи
,
али
Гојко
прекипети
.
Подиже
глава
и
погледати
јесам
оштро
,
на
лице
он
исписати
горко
страдање
и
умор
.
одговорити
она
врло
лагано
и
хладно
,
као
да
он
тај
неколико
реч
стајати
велик
напор
:
—
Мојо
јесам
дужност
да
гонити
разврат
и
неваљалство
из
школа
,
а
што
стар
помагати
неваљалац
—
њихов
јесам
грести
...
Изговоривши
тај
,
опет
погнути
глава
,
па
проћи
поред
она
у
школа
,
чудити
се
свој
присебност
и
захваљујући
случај
што
он
се
језик
тако
одрешити
.
љубица
план
,
вриснути
и
осути
грдња
на
он
,
али
он
затворити
врата
за
себе
и
наставити
рад
.
Писар
долазити
на
коњ
сваки
дан
.
Већ
он
срамота
свраћати
судница
тако
често
,
па
улазити
с
коњ
права
у
школски
двориште
,
везати
он
негде
у
заклон
,
па
ићи
весело
у
школа
,
где
он
Љубица
очекивати
,
неки
пут
весео
а
неки
пут
нерасположен
.
један
хладан
,
туробан
дан
полицајац
доћи
необично
весео
,
а
и
Љубица
изићи
до
степеница
у
дочек
.
знати
јесам
да
она
носити
какав
накит
,
тај
она
јесам
јуче
наговестити
,
па
с
тај
бити
веома
предусретљив
према
он
.
донети
она
леп
и
скупоцен
гривна
;
она
се
веома
расположити
,
а
писар
уживати
само
,
гледати
јесам
тако
весео
.
он
се
збиљски
за
она
привести
;
заволети
јесам
како
никад
до
сад
јесам
волети
,
и
да
он
не
бити
деца
,
помишљати
јесам
озбиљно
да
бежати
са
она
у
Америка
,
или
у
Турска
.
А
Љубица
?
ни
сам
она
не
знати
шта
јесам
осећати
.
знати
јесам
само
толико
,
да
јесам
не
везати
за
он
љубав
,
јер
она
не
осећати
љубав
.
тај
она
јесам
толико
читати
,
да
јесам
љубав
нешто
много
светао
,
узвишен
...
Сећа
се
свој
осећај
за
време
познанство
са
Драгутин
.
о
,
тај
бити
неки
светао
дан
,
срећан
час
...
она
се
топити
само
од
један
поглед
,
бити
јесам
блажен
кад
се
руковати
са
он
,
осећати
се
срећан
,
много
срећан
!
и
данас
она
срце
јаче
закуцати
кад
се
сетити
тај
дан
,
а
душа
се
занети
у
сладак
сан
...
Писар
и
Љубица
весело
прижељкивати
у
топлој
соба
,
шапутати
једно
други
о
љубав
и
срећа
,
а
у
тај
време
дојурити
сокак
један
кола
и
зауставити
се
далеко
од
школски
вратница
.
Изиђе
из
она
један
слабуњав
,
сух
жена
у
варошки
одело
,
отворити
лагано
и
опрезно
школски
вратница
,
проћи
брзо
преко
двориште
и
ући
у
ходник
.
стати
да
се
прибрати
.
Беше
се
веома
уморити
и
узбудити
.
Приђе
к
врата
и
ослушнути
.
Чује
се
мушки
глас
,
па
одмах
за
он
детињити
.
»
тај
јесам
учитељ
...
онда
хтети
овај
бити
«
,
велим
жена
у
себе
и
прилазити
други
врата
.
не
чути
се
ништа
,
ама
баш
ништа
!
...
стајати
,
неки
покрет
и
звук
...
као
да
се
љубити
?
...
јесам
,
пољубац
!
...
и
слух
се
још
више
повиновати
раздражен
женски
уобразиља
,
па
она
стварати
тако
јасан
представа
,
као
да
она
сав
тај
очи
гледати
.
»
Још
ако
бити
закључати
врата
?
...
еј
незгода
!
...
А
онај
писати
да
се
не
закључавати
свакад
«
...
полако
,
као
сенка
,
притиснути
брава
и
гурнути
...
врата
се
лагано
покренути
.
она
промолити
глава
,
па
најпре
не
разгледати
добро
;
бити
узбудити
,
па
она
само
севати
некакав
котур
пред
очи
.
кад
разгледати
боље
,
она
се
најпре
тргнути
и
устукнути
...
некакав
страшан
бол
стегнути
она
срце
,
она
хтети
вриснути
,
али
се
прибрати
и
опет
провирити
...
она
двоје
сести
на
столица
један
уз
други
,
загрљен
,
приљубљен
,
опијен
страст
.
и
на
јак
звук
мучно
да
бити
овај
тренутак
сврнути
пажња
.
он
превити
Љубица
преко
наслон
,
глава
она
затурити
,
па
припасти
пуначак
врат
и
љуба
...
Жена
јурнути
кроз
врата
и
ступати
на
прст
,
с
подигнут
рука
,
ићи
као
махнитати
...
Љубица
,
како
она
бити
слободан
затурен
глава
,
углед
јесам
одмах
и
само
раширити
очи
...
севнути
она
у
глава
да
јесам
тај
његов
жена
,
и
она
већ
претпостављати
револвер
у
њен
рука
...
страх
она
одузети
снага
,
она
не
мрднути
ни
рука
,
ни
глава
,
ништа
...
само
гледати
бесмислено
како
овај
замотан
прилика
прилазити
све
ближе
,
како
она
гледати
права
у
очи
страшан
,
зверски
поглед
,
и
опет
не
моћи
да
се
одвојити
од
њен
очи
,
него
гледати
,
гледати
,
гледати
...
»
сад
хтети
да
планути
...
ево
,
тек
што
јесам
...
прво
хтети
он
у
леђа
,
па
у
ја
...
Ена
он
,
јесам
,
револвер
...
мати
...
отац
...
станка
...
мој
младост
!
«
...
али
у
место
револвер
пасти
на
писарев
образ
два
сух
коштуњав
рука
са
оштар
нокат
и
забости
се
дубоко
у
месо
...
Разлеже
се
врисак
по
соба
...
Писар
се
извити
,
и
док
се
он
обрнути
да
видити
какав
јесам
тај
чудо
,
онај
сух
рука
пасти
на
Љубичин
јабучица
и
за
тренутак
облити
она
крв
цео
лице
.
Писар
скочити
и
дохватити
разјарен
жена
за
рука
,
али
познати
јесам
,
одједном
пустити
њен
рука
и
стати
се
освртати
око
себе
,
као
да
јесам
нешто
изгубити
...
Љубица
седити
на
столица
као
окаменити
,
чак
она
и
глава
остати
још
мало
затурити
,
а
она
само
гледати
тај
увијен
чудовиште
,
који
она
јесам
овај
тренутак
страшан
од
сав
на
свет
...
срце
она
стати
,
чинити
она
се
и
да
не
дисати
,
и
најбоље
бити
бити
кад
бити
сад
одједанпут
умрети
,
тај
бити
најволети
.
»
и
што
не
пуцати
...
шта
чекати
ваздан
!
«
...
Писар
се
обртати
,
нешто
муцати
,
хтети
бити
да
проговорити
,
али
жена
он
опет
вриснути
па
осути
читав
пљусак
грдња
на
обоје
,
нарочито
на
Љубица
.
Паланачки
речник
јесам
за
овакав
разговор
веома
богат
,
те
се
и
Љубица
дати
прилика
да
чути
што
нов
и
необичан
,
али
она
не
бити
у
стање
да
разумети
сав
што
се
око
она
збивати
.
неки
страшан
реч
уједати
јесам
за
сам
срце
и
изазивати
црвенило
на
лице
,
који
се
већ
све
обојити
крв
,
али
она
ипак
гледати
тако
,
као
да
се
тај
говор
она
не
тицати
,
гледати
преплашен
,
зачуђен
,
унезверено
,
питати
се
у
себе
:
како
тај
одједанпут
улетити
беда
у
њен
школа
,
да
она
помутити
задовољство
?
и
шта
јесам
тај
тај
се
писар
тако
сплести
,
збунити
?
...
Писарка
углед
отворен
кутија
са
гривна
,
дочепати
јесам
,
склопити
и
метнути
у
џеп
,
па
цикнути
помамно
:
—
ха
,
тако
ти
!
...
деца
ићи
бос
,
исцепан
,
а
он
куповати
свој
...
и
опет
се
просути
пљусак
грдња
,
док
се
у
тај
наступ
не
уплести
њен
рука
у
кос
свој
муж
...
.
Писар
се
одбрана
,
а
она
кидисати
на
Љубица
...
Зачу
се
само
јаук
Љубичин
од
бол
,
па
онда
њен
истеричан
врисак
...
Писар
се
пренути
:
видити
да
овако
хтети
никад
бити
крај
скандал
,
па
дохватити
жена
за
раме
и
изгурати
јесам
напоље
.
Срећом
,
Стојан
се
раније
уклонити
у
страна
,
те
се
не
поновити
ономадашњи
случај
.
Гојко
стајати
на
врата
,
блед
,
осећати
неки
диваљ
радост
и
задовољство
,
а
не
смејати
тај
ништа
показати
.
Чим
се
отворити
врата
и
на
она
се
појавити
писарка
,
он
шмугнути
у
сав
разред
,
па
се
закључати
.
Сврши
се
трагедија
!
...
Љубица
