нашести
писма
,
Кремић
задрхтати
.
бити
јесам
тај
нежан
женски
рукопис
,
који
јесам
писати
један
сигуран
рука
и
сваки
слово
мирно
довршавати
.
Нешто
у
Милош
рећи
:
-
тај
јесам
од
она
.
писма
јесам
садржавати
овај
кратак
реченица
:
"
Дорћол
.
ја
ви
већ
волити
донекле
;
али
осећати
да
хтети
један
дан
волети
ви
много
.
"
он
не
смети
одмах
погледати
у
Зорка
,
већ
се
задубити
у
слово
,
као
да
јесам
из
она
хтети
прочитати
још
нешто
више
.
да
јесам
Кремић
бити
графолог
,
он
бити
иза
тај
рукопис
,
јасан
и
сигуран
,
видети
један
природа
чији
се
карактер
нагињати
према
онај
што
јесам
права
и
лепо
,
а
миран
црта
откривати
бити
он
духати
жена
с
тих
лице
који
бити
се
моћи
узети
за
неосетљив
,
жена
који
јесам
предодредити
више
за
породичан
наклоност
него
за
смутња
страст
.
Кремић
тај
јесам
бити
,
и
јесам
се
тај
интересовати
,
већ
се
трудити
да
ухватити
тачан
смисао
реч
,
да
бити
видети
имати
ли
ту
шал
и
иронија
.
кад
се
најзад
усудити
да
дигнути
очи
и
да
на
Зоркин
лице
наћи
потпора
за
свој
радостан
слутња
,
он
се
сусрести
са
један
осмех
,
леп
израз
женски
дух
,
који
јесам
лутати
по
њен
усна
,
говорити
све
и
,
у
исти
мах
,
не
значити
ништа
.
глава
пета
.
драгана
.
имати
два
чудан
тип
у
београдски
младеж
.
имати
девојка
који
јесам
строго
сачувати
свој
телесни
чедност
,
а
у
лов
на
муж
изгубити
целокупан
девичанство
дух
,
и
младић
који
јесам
престати
бити
чедан
још
пре
него
што
јесам
добити
наусница
,
па
ипак
,
упркос
пласирање
свој
нежност
по
најгорим
место
,
успети
јесам
да
у
душа
остати
нетакнут
,
невин
као
јагњад
.
од
овај
људи
постајати
веран
муж
и
љубавник
који
највише
патити
.
Милош
Кремић
јесам
окушати
забрањен
јабука
још
први
година
кад
јесам
доћи
у
Београд
,
па
она
јесам
и
даље
кушати
поред
сав
сентименталан
криза
кроз
који
јесам
пролазити
.
али
,
после
сваки
угризак
,
осећати
јесам
бљутав
укус
купљен
љубав
.
Кремић
јесам
несвесно
наслућивати
да
јесам
љубав
који
се
не
изражавати
у
монета
сасвим
нешто
други
.
са
заврнут
јак
на
капут
и
стидети
се
сам
себе
,
он
се
враћати
кроз
прљав
улица
с
тржиште
љубав
,
крити
се
у
сенка
околни
кућа
и
жудети
за
љубав
један
биће
који
хтети
он
се
предати
без
рачун
.
сад
он
се
на
обзорје
изненадно
јављати
један
симпатија
.
-
ево
један
жена
за
који
јесам
жудити
,
-
мислити
јесам
он
,
растати
се
од
Зорка
.
-
истина
јесам
да
ја
она
већ
волити
донекле
.
од
ја
само
зависити
да
ја
заволити
потпуно
.
Милош
се
брзо
свући
,
бацити
се
у
постеља
и
предати
мисао
.
онај
јесам
се
чудно
укрштавати
у
његов
глава
.
он
јесам
час
бити
уверити
да
он
Зорка
већ
одавно
волити
,
да
он
јесам
онај
писма
открити
свој
љубав
и
да
само
од
један
његов
да
зависити
остварење
сав
заносан
слика
,
пун
женски
лепота
.
Час
бити
опет
један
дах
сумња
избрисати
,
као
мокар
сунђер
цртеж
по
табла
,
сав
тај
леп
мисао
.
-
тај
јесам
шал
.
-
мислити
јесам
тада
.
-
она
јесам
тај
написати
лако
,
не
мислити
ништа
,
као
онај
радница
који
јесам
ја
писати
:
"
пет
и
три
осам
"
...
али
бити
Кремић
брзо
одбацити
тај
мисао
о
шала
,
јер
јесам
човек
пријатно
да
мислити
онај
што
он
се
допадати
.
Замишљао
јесам
поново
да
он
Зорка
волити
,
цртати
јесам
даље
њихов
близ
познанство
,
изјава
љубав
,
њихов
заједнички
живот
.
бујан
машта
осетљив
природа
и
двадесети
година
ићи
јесам
све
даље
и
даље
.
млад
песник
разголишавати
јесам
свој
нов
познаница
,
утирати
она
траг
година
и
живот
,
облачити
јесам
у
скупоцен
хаљина
,
метати
на
она
огрлица
од
бисер
,
златан
гривна
;
извлачити
јесам
из
банатски
улица
,
преносити
јесам
негде
на
Врачар
,
у
онај
тих
улица
без
бакалница
,
зидати
за
она
романтичан
вила
,
око
који
расти
јела
и
пузати
се
ружити
,
стављати
на
прозор
тежак
завеса
,
што
дати
тајанствен
полутама
,
пунити
соб
раскошан
ваза
цвеће
,
златан
лустер
и
мек
диван
,
васкрсавати
читав
поворка
слуга
и
слушкиња
,
и
у
мисао
се
опкољавати
сав
онај
за
чим
жудити
млад
срце
један
човек
који
јесам
голих
рука
доћи
у
Београд
из
један
сирот
паланка
и
хтети
да
имати
сав
оно
што
јесам
у
он
видети
.
кад
бити
већ
са
маштање
доћи
до
немогућност
,
Милош
бити
леднути
мисао
да
бити
тај
све
морати
платити
свој
слобода
.
тај
јесам
мисао
обарати
сав
његов
кула
од
карта
,
јер
он
јесам
хтети
да
бити
привезати
ни
за
ко
.
он
јесам
бити
човек
који
јесам
живот
рано
научити
шта
јесам
тај
ја
.
изнад
сав
,
уздизати
се
тај
ја
.
кад
јесам
доћи
у
Београд
,
сав
јесам
бити
против
он
,
и
он
се
,
у
тај
борба
за
себе
,
навикнути
да
гледати
,
да
знати
само
за
свој
ја
.
и
он
јесам
волети
себе
и
свој
слобода
,
крваво
купљен
са
десет
сопствен
нокат
.
Милош
Кремић
јесам
бити
рђав
човек
,
имати
јесам
висок
идеал
и
добар
срце
,
бити
јесам
готов
да
од
онај
што
имати
дати
и
други
,
али
бити
устати
љутито
као
вучица
на
онај
који
бити
ставити
рука
на
његов
ја
,
који
бити
покушати
да
он
одузети
слобода
да
располагати
са
себе
како
хтети
.
-
неки
ићи
до
ђаво
!
-
рећи
јесам
тада
у
себе
Кремић
.
-
сав
девојка
тражити
да
се
удаду
.
код
ја
тај
хтети
наћи
...
требати
спавати
.
Милош
се
окренути
на
други
страна
и
покушати
да
заспати
.
али
сан
,
као
какав
неваспитан
дерле
,
само
јесам
додиривати
трепавица
,
па
бежати
даље
.
Кремић
се
окретати
час
на
један
час
на
други
страна
,
покушавати
да
бројити
или
да
замислити
како
се
жито
талас
,
али
јесам
моћи
заспати
.
кратак
Зоркин
писма
задати
он
јесам
бити
један
рана
.
млад
песник
налазити
јесам
ублажење
свој
мука
само
кад
се
поново
предавати
крило
свој
мисао
и
летети
онај
бледолик
девојка
са
таман
очи
.
Већ
јесам
се
прозор
белити
на
соба
и
нов
дан
се
објављивати
,
кад
Милош
пасти
на
ум
један
мисао
који
он
се
учинити
да
јесам
рђав
.
-
она
ја
већ
волити
.
волити
и
ја
она
,
-
говорити
јесам
он
у
себе
.
-
ја
се
не
моћи
узети
.
али
,
шта
тај
марити
.
ја
хтети
се
волети
и
против
тај
.
ја
не
тражити
од
она
ништа
више
него
да
ја
волити
и
...
покоји
пољубац
у
недеља
дан
.
неки
тражити
муж
на
други
страна
.
ја
она
остављати
потпун
слобода
.
и
бити
срећан
ако
се
удати
.
Кремић
јесам
бити
начисто
са
слободан
љубав
;
ипак
он
се
овај
њен
облик
допасти
.
-
Ништа
хтети
жртвовати
ни
ја
ни
она
.
А
ипак
хтети
се
волети
!
-
мислити
јесам
.
у
његов
машта
,
Зорка
се
претворити
у
један
добар
анђео
,
који
он
долазити
да
он
миловати
,
да
он
дигнути
кад
пасти
,
тесати
кад
трпити
,
давати
храна
његов
поезија
и
одлазити
од
он
кад
тај
захтети
његов
срећа
.
кад
се
сутрадан
пробудити
,
Милош
се
чудити
сам
себе
како
јесам
моћи
,
на
основа
један
писма
који
не
казати
ништа
,
на
основа
један
игра
,
да
мислити
да
он
Зорка
заиста
волити
.
смести
и
слободан
машта
,
који
јесам
у
мрак
дизати
кула
по
ваздух
,
повући
се
у
свој
тајанствен
пут
на
први
појава
стварност
.
-
ја
јесам
уобразити
будала
!
-
пребацити
он
себе
кад
се
сетити
сав
шта
јесам
мислити
,
и
љутит
дигнути
завеса
с
прозор
,
да
бити
видети
да
се
обући
.
онај
жут
фебруарски
сунце
који
јесам
дан
пре
тај
онако
слободно
сијати
,
обећавајући
пролеће
,
овај
јутро
јесам
изићи
.
на
Београд
се
спустити
ситан
,
црн
и
хладан
киша
.
она
јесам
изгледати
да
одвајкада
падати
и
не
мислити
никад
престати
.
сив
небо
висити
јесам
на
раме
.
сав
јесам
око
човек
бити
мокар
и
каљав
:
бити
да
прићи
прозор
да
он
отворити
,
бити
да
се
очешати
о
какав
дирек
на
улица
или
да
притиснути
квака
на
врата
.
-
Шта
ја
јесам
бити
да
тај
мислити
?
-
говорити
јесам
Кремић
у
себе
.
-
како
јесам
моћи
?
...
како
јесам
моћи
?
...
да
,
ја
јесам
директно
смешан
,
будала
,
глупак
.
он
јесам
осећати
срам
пред
сам
себе
.
окретати
се
по
соба
као
да
јесам
тражити
да
што
јесам
остати
од
његов
синоћни
бесмисленост
.
да
јесам
морати
ићи
у
редакција
,
он
не
бити
излазити
из
соб
и
ту
бити
остати
скривен
од
стид
и
срам
.
као
лопов
,
извући
се
из
свој
стан
и
прећи
преко
двориште
,
сав
срећан
што
он
Зорка
јесам
видети
.
-
али
,
ја
јесам
ипак
волити
!
-
мислити
јесам
он
,
хитати
у
редакција
.
-
да
,
већ
јесам
и
ја
донекле
волити
и
осећати
да
хтети
један
дан
волети
јесам
много
...
само
да
не
бити
смешан
,
џаба
он
све
остати
!
Човек
који
познавати
један
жена
и
који
јесам
одвајати
од
други
моћи
донекле
прикривати
свој
симпатија
и
одлагати
тренутак
дизање
завеса
са
свој
срце
.
али
,
тај
одлагање
имати
граница
.
Живот
тећи
око
ми
,
привлачити
ми
једно
други
чак
и
против
наш
воља
.
и
тада
долазити
момент
,
важан
тренутак
у
однос
између
тај
човек
и
тај
жена
.
он
се
осећати
;
осећати
се
топлина
његов
наступање
и
страх
да
хтети
он
проћи
.
тада
се
човек
и
жена
погледати
очи
у
очи
.
не
знати
се
шта
хтети
искрснути
.
сав
зависити
од
ма
какав
ситница
.
један
несмишљен
реч
или
неспретан
покрет
кадар
јесам
да
упропастити
све
.
и
кад
тај
тренутак
проћи
осетити
се
да
јесам
сав
добивен
или
изгубљен
.
Кремић
се
бојати
тај
тренутак
.
мислити
јесам
на
Зорка
и
дан
и
ноћ
.
претурати
по
глава
успомена
на
онај
неколико
тренутак
који
јесам
провести
заједно
са
она
.
Осећао
јесам
како
он
занимање
са
она
благ
бол
који
јесам
осетити
од
први
тренутак
кад
се
она
приближити
.
али
,
јесам
имати
храброст
да
даље
поћи
.
-
Шта
хтети
бити
?
како
да
она
казати
шта
осећати
?
-
мислити
јесам
он
.
-
какав
хтети
изгледати
у
њен
очи
?
ах
,
само
да
не
бити
смешан
!
од
онај
вече
кад
јесам
бити
заједно
проћи
јесам
бити
неколико
дан
,
а
између
он
и
Зорка
ништа
се
нарочито
јесам
бити
догодити
.
несигуран
у
себе
,
он
она
јесам
стално
избегавати
.
прекодан
јесам
долазити
кућа
.
изјутра
јесам
прелазити
преко
двориште
брзо
као
да
он
неко
гонити
.
за
тај
време
видети
она
јесам
само
двапут
.
оба
пут
она
јесам
поздравити
скидање
шешир
.
и
тај
јесам
бити
све
.
неискусан
у
живот
и
имати
један
болестан
склоност
да
све
преувеличавати
,
Милош
јесам
већ
веровати
да
јесам
сав
свршен
.
-
сав
јесам
свршен
,
и
ја
јесам
један
велик
магарац
,
-
прекоревати
јесам
он
себе
,
и
у
глава
тражити
реч
и
стих
да
опевати
у
један
кратак
песма
овај
љубав
који
јесам
умрети
пре
него
што
се
родити
.
Чар
те
нов
песма
о
један
кратак
и
пролазан
љубаван
расположење
,
који
у
себе
садржати
непомућен
васиона
наш
сан
и
жеља
,
тешити
он
јесам
и
претварати
он
бол
у
мртав
књижеван
модел
,
као
што
природњак
шпиритус
умртвљавати
и
чувати
мали
животиња
.
Реч
по
реч
,
стих
по
стих
,
Кремић
јесам
у
свеска
свој
песма
вајати
један
бледолик
женски
профил
,
један
од
онај
профил
који
срести
на
шеталиште
,
у
железнички
купе
или
при
чаша
пива
,
и
који
ми
загрејати
свој
лепота
,
узбудити
ми
благ
романтичан
жеља
,
и
напустити
ми
пре
него
што
ми
се
досадити
,
те
у
ми
оставити
нешта
нежан
,
магловит
,
лак
и
близак
суза
.
али
,
српски
литература
не
добити
овај
песма
.
Догађаји
зауставити
млад
песник
у
рад
и
показати
он
да
шпиритус
јесам
убити
животињица
и
да
још
сав
јесам
свршен
.
један
јутро
кад
јесам
ићи
у
редакција
,
Кремић
сустигнути
Зорка
у
онај
споредан
улица
који
водити
од
џамија
на
Велика
пијаца
.
Зорка
јесам
ићи
са
још
један
девојка
у
друштво
,
те
Милош
бити
лако
да
јесам
заобићи
и
продужити
пут
,
јавити
она
се
само
.
али
он
она
задржати
.
-
господин
Кремић
,
имати
нешто
да
ви
упитати
,
-
рећи
он
она
,
па
погледати
у
свој
другарица
продужити
:
-
мислити
да
се
познавати
:
госпођица
Љубица
Захарић
,
студенткиња
;
господин
Кремић
,
наш
комшија
...
знати
,
ви
свакако
ићи
често
пута
у
позориште
,
па
ви
молити
да
ми
повести
једанпут
.
Госпођица
Љубица
седити
код
ми
...
али
,
знати
како
јесам
.
мајка
не
волити
позориште
,
а
ја
сам
,
девојка
,
немати
смисао
да
ићи
.
-
драг
воља
,
госпођица
,
-
одговорити
Кремић
учтиво
и
одрешит
,
дивити
се
јесам
свој
глас
.
-
у
субота
се
давати
Драгана
,
па
ако
хтети
?
-
ах
,
тај
јесам
дивно
!
-
Дочека
студенткиња
.
-
тако
јесам
жалостивно
.
Баш
ви
хвала
.
-
ви
јесам
гледати
тај
комад
?
ствар
јесам
нежан
и
топла
,
-
одговорити
Кремић
Љубица
,
и
сусрести
се
са
поглед
Зоркин
,
један
од
онај
испитивачки
поглед
који
жена
хтети
да
у
један
тренутак
сазнати
утисак
који
јесам
начинити
појава
други
жена
.
Милош
не
издржати
тај
поглед
,
јер
јесам
осећати
да
хтети
наћи
у
он
само
свој
слика
,
и
продужити
разлагање
о
овај
француски
драма
.
у
субота
вече
,
кад
јесам
бити
у
позориште
,
између
Зорка
и
Милош
јесам
се
ништа
нарочито
догодити
,
али
јесам
млад
песник
осетити
да
се
тада
збити
онај
критичан
момент
од
који
јесам
зависити
све
.
он
јесам
проћи
и
донети
Милош
победа
.
да
,
ништа
се
нарочито
јесам
десити
:
седети
јесам
у
партер
;
између
други
и
трећи
чин
Милош
јесам
купити
дама
бонбона
,
после
она
јесам
упознати
са
Драгутин
Ранковић
;
кад
се
претстава
свршити
,
свратити
јесам
у
посластичарница
,
и
,
најзад
,
отићи
кућа
...
имати
ствар
на
који
се
човек
увек
моћи
ослонити
.
један
од
она
јесам
и
осећање
:
онај
јесам
у
известан
случај
много
сигурније
него
разум
.
да
,
по
разум
судити
,
те
се
вече
јесам
ништа
нарочито
десити
,
али
јесам
Кремић
,
кад
јесам
допратити
свој
дама
до
њихов
стан
и
ступити
јесам
у
свој
соб
,
осетити
да
се
тај
вече
десити
нешто
што
јесам
приближити
Зорка
и
он
тако
близу
,
нешто
што
се
више
јесам
моћи
поправити
,
нешто
тајанствено
и
силно
који
он
јесам
више
дати
да
стукнути
назад
.
њихов
весео
излазак
из
кућа
,
заједнички
место
у
партер
,
Зоркин
торбица
који
јесам
Милош
држати
у
крило
,
долазак
Драгутин
Ранковић
који
се
Зорка
јесам
толико
допасти
колико
јесам
Милош
очекивати
,
један
угушен
крик
који
јесам
Зорка
пустити
кад
драгати
извршивати
самоубиство
,
претпролетњи
мрачан
ноћ
,
њихов
лагати
отварање
капија
,
ступање
уза
степеница
на
прст
и
обећање
да
хтети
опет
заједно
отићи
у
позориште
-
сав
јесам
тај
пунити
Милош
добар
нада
и
радост
од
живот
.
глава
Шесто
Дунав
,
Дунав
,
тији
вода
ладан
...
-
пазити
да
се
не
изгубити
!
-
викнути
Кремић
Драгутин
Ранковић
и
нежно
повући
Зорка
тамо
где
се
чути
глас
:
"
ево
маска
!
"
Полусрушене
кућа
јеврејски
Мале
,
налик
на
варош
који
јесам
Турчин
опљачкати
,
вечерас
јесам
бити
оживео
и
на
себе
узети
изглед
људски
стан
.
тај
јесам
бити
вече
,
једино
вече
у
година
дан
,
кад
београдски
Јеврејин
отворено
показивати
да
јесам
живити
,
да
и
они
имати
свој
празник
,
обичај
,
и
права
на
живот
.
по
угао
јесам
ницати
дотле
невидљив
кафаница
.
Вечиту
тишина
кривудав
улица
заменити
јесам
врева
весео
гомила
.
прозор
,
без
завеса
,
бити
јесам
осветљен
.
кроз
она
јесам
се
видети
стар
Јеврејка
,
са
широк
пантљика
око
глава
,
поседати
по
патос
и
с
цигара
у
зуб
.
сав
јесам
капија
бити
отворен
.
свет
јесам
улазити
,
излазити
и
шетати
се
по
сав
кућа
као
по
сав
дом
.
кроз
тих
ноћ
одјекивати
јесам
музика
разноврстан
инструмент
.
поред
цигански
ћемане
чути
се
шумадиске
гајде
,
уз
маћедонски
гоч
трести
јесам
расходовати
војни
банда
.
из
сав
крај
Београд
јурити
јесам
народ
у
овај
тесан
улица
и
гушити
се
,
радознао
да
видити
јеврејски
маска
.
-
гле
,
гле
,
Моша
!
-
викати
јесам
неко
показивати
један
Јеврејин
који
јесам
узети
костим
Краљевић
Марка
из
народни
позориште
и
достојанствено
се
шетати
рђав
калдрма
.
-
Личи
он
ко
ждребе
кашика
!
Сарика
и
Ребека
,
дотле
плашљив
и
ћутљив
као
камен
,
безбрижно
јесам
ићи
кроз
народ
,
обући
у
мушки
одело
,
и
штипати
се
са
први
који
она
прићи
.
-
Чина
ја
се
да
јесам
у
Београд
,
-
рећи
Зорка
Милош
поверљиво
.
-
стати
док
проћи
овај
маска
.
гле
,
црнац
!
талас
гомила
запљускивати
јесам
све
више
улица
.
гомила
се
повијати
као
њива
кукуруз
на
јесењи
ветар
.
ваздух
јесам
одјекивати
од
песма
и
псовка
,
смех
и
вриштање
.
-
А
гдје
јесам
Љубица
?
-
остати
јесам
са
Драгутин
,
-
рећи
Кремић
Зорка
.
-
А
,
ево
она
.
Љубица
досад
јесам
видети
јеврејски
маска
,
те
се
са
Зорка
договорити
да
изићи
тај
вече
у
пратња
Милошев
.
Кремић
јесам
позвати
и
Драгутин
,
да
друштво
бити
што
веће
.
овај
се
дати
дуго
молити
.
најзад
јесам
пристати
,
јер
он
се
Љубица
допадати
.
Ранковић
јесам
донекле
познавати
овај
девојка
са
универзитет
.
она
јесам
тај
година
доћи
из
један
гимназија
из
унутрашњост
и
уписати
се
на
универзитет
за
француски
језик
и
књижевност
.
свој
млад
појава
унети
јесам
нешта
нов
у
цео
група
.
у
семинар
јесам
заструјати
интиман
живот
.
студенткиња
јесам
осетити
да
хтети
она
овај
паланчанка
,
преплануо
лице
и
ђаволаст
очи
,
постати
опасан
конкурент
,
тај
јесам
се
решавати
који
од
свој
обожавалац
да
поклонити
свој
срце
,
и
тај
попуштање
привезивати
за
себе
изабран
младић
.
студент
,
желити
љубав
и
љубакање
,
примати
јесам
овај
аванс
као
озебао
сунце
,
предавати
се
цео
душа
усамљен
шетња
и
авантура
.
Љубица
јесам
бити
жена
родити
за
љубав
,
љубав
страстан
и
променљив
,
жена
,
развијен
и
каприциозан
,
код
који
ништа
јесам
кадар
да
угасити
тај
пламен
страст
:
хришћански
поука
ни
разочарење
у
живот
,
матерински
позив
ни
старост
.
њен
источњачки
лице
имати
јесам
крупан
црта
;
нарочито
јесам
она
уста
бити
велик
,
те
кад
бити
се
човек
у
она
загледати
,
добро
и
изблиза
,
не
бити
моћи
рећи
да
јесам
леп
.
али
се
тај
ипак
јесам
видети
из
мрк
бој
њен
образ
и
под
влажан
светлост
жив
,
крупан
и
црн
очи
.
њен
поглед
јесам
привлачити
човек
топлим
миловање
;
усна
јесам
она
се
црвенити
,
сочан
и
насмејан
,
као
располовљен
јагода
,
а
кос
,
обилат
и
густ
,
окруживати
она
јесам
глава
као
ноћ
у
шума
.
раме
јесам
она
бити
јак
,
груда
као
брдо
и
цео
структура
снажан
и
ухрањен
као
да
јесам
бити
ћерка
један
од
онај
наш
сеоски
попадија
који
остајати
вечито
млад
и
испијати
полић
пред
механа
.
-
не
губити
се
!
-
припретити
Зорка
прст
Драгутин
и
Љубица
,
и
поћи
за
Милош
да
видити
црнац
.
она
четворо
пробијати
јесам
се
кроз
гомила
који
јесам
плавити
улица
као
надошао
река
;
несташан
дирати
маска
,
гурати
се
и
смејати
на
најмањи
повод
,
као
и
цео
свет
око
она
.
како
јесам
овај
улица
средњевековни
Београд
бити
одвише
узан
за
толико
народ
,
овај
два
пар
млад
људи
губити
се
често
и
довикивати
.
у
тај
бити
се
неко
од
она
омакнути
да
при
зивкање
не
поменути
и
уобичајен
титула
:
господин
или
госпођица
,
или
да
народски
узвик
:
погле
!
пазити
!
претворити
на
ви
.
тај
бити
она
поново
измамити
буран
смех
и
приближити
она
још
више
једно
други
.
они
бити
се
узети
за
рука
,
као
да
јесам
маска
или
пријатељ
од
детињство
,
гурати
се
кроз
свет
,
мешати
се
у
говор
гомила
,
весело
ступати
по
туђ
кућа
,
изигравати
брата
и
сестра
,
играти
окретан
игра
у
неки
двориште
,
поплочан
цигла
,
откривати
лице
маска
,
дисати
дубоко
и
губити
се
у
свет
и
у
ноћ
.
око
она
јесам
кључати
весеље
,
који
јесам
извирати
из
песма
,
музика
,
вино
,
гомила
народ
и
млак
пролетњи
ноћ
.
бити
јесам
нешта
опојан
у
дах
тај
ноћ
,
почетак
март
,
кад
дувати
јужни
ветар
,
који
доносити
поздрав
последњи
снег
са
планина
;
кад
јесам
небо
покрити
топлим
облак
,
који
се
полагано
кретати
и
сејати
мрак
и
заборав
;
кад
се
природа
бити
,
поток
жуборити
,
трава
ницати
,
дрвеће
пупити
,
а
тица
свијати
гнездо
и
певати
.
Милош
јесам
дубоко
осећати
овај
београдски
ноћ
и
сав
сласт
што
она
јесам
делити
са
близак
женски
биће
,
са
девојка
који
он
јесам
држати
за
рука
и
поверљиво
он
шапутати
:
-
хајдемо
даље
,
даље
...
Чина
ја
се
да
овај
јесам
Београд
.
кад
јесам
доћи
на
крај
јеврејски
Мале
,
Кремић
се
јесам
зауставити
него
јесам
продужити
да
ићи
даље
неки
прашљив
пут
око
који
јесам
више
бити
кућа
.
он
јесам
марити
што
јесам
изгубити
остати
друштво
.
довољан
он
јесам
бити
овај
пријатељица
,
лак
као
птица
,
и
овај
ноћ
,
широк
и
млак
,
мио
и
наклоњен
,
што
се
изливати
на
она
двоје
као
балсам
живот
,
претварати
Београд
у
Витлејем
,
и
певати
млад
човек
да
јесам
на
земља
срећа
,
а
на
небо
радост
.
Зорка
јесам
ићи
,
послушан
као
јагње
,
наслонити
на
његов
десни
рука
.
пут
јесам
бити
прав
и
усамљен
.
око
она
јесам
бити
ноћ
црн
и
тишина
дубок
.
тек
кад
доћи
на
сам
дунавски
обала
,
приметити
један
широк
угашен
маса
,
из
који
јесам
избијати
пламен
језичац
.
тај
јесам
се
дунавски
талас
дизати
и
спуштати
,
озарити
неки
сакривен
светлило
.
под
њихов
нога
шкрипати
јесам
шљунак
.
кад
стигнути
на
обала
,
они
се
пустити
без
реч
и
сести
на
један
изврнут
чамац
.
Јужни
ветар
млако
она
јесам
миловати
по
лице
.
однекуд
јесам
долазити
мирис
на
смола
и
пупољак
од
врба
.
далеко
,
са
други
страна
Дунаво
,
светлуцати
јесам
ватра
у
неки
царински
стражара
.
Још
даље
,
улево
,
дрхтати
јесам
електрични
лампион
на
земунски
кеј
.
Зорка
јесам
бити
спустити
рука
у
крило
и
посматрати
један
облак
,
који
јесам
рубити
све
више
један
сребрн
врвца
.
црн
дунавски
вод
видети
јесам
се
сав
више
.
Милош
пак
бити
се
поднимити
на
десни
рука
и
,
гледати
у
крај
обала
,
предавати
се
сав
свој
неодређен
осећање
,
помешан
од
срећа
и
бол
.
-
на
шта
мислити
,
господин
Милош
?
-
упитати
он
Зорка
тих
глас
,
као
да
се
бојати
да
не
отерати
овај
лак
ноћни
чар
који
она
јесам
окружавати
.
-
тај
јесам
тешко
рећи
,
-
одговорити
Кремић
замишљено
.
-
гледати
овај
обала
и
падати
ја
на
ум
један
поређење
.
река
ронити
земља
на
један
место
,
а
на
други
се
повлачити
;
обала
се
мењати
непрестано
и
кривудати
на
сваки
корак
.
ипак
,
људи
цртати
овај
обала
и
веровати
да
оне
изгледати
тако
.
Наши
осећај
ја
личити
на
овај
обала
,
кривудав
и
искидан
.
они
расти
и
смањивати
се
,
дизати
се
и
падати
;
ништа
јасан
,
а
човек
она
изражавати
и
саопштавати
други
,
не
марити
да
ли
јесам
тај
тачан
и
исправан
.
сакривен
месец
јесам
рубити
облак
,
иза
ко
јесам
стајати
,
све
више
.
његов
бео
светлост
се
ширити
постепено
,
тај
се
небо
указивати
као
неки
далек
пропланак
,
по
који
се
просути
стадо
ситан
облак
.
светао
срма
се
спуштати
на
земља
,
будити
ноћни
ваздух
и
осветљавати
вод
,
који
јесам
личити
на
поцрнео
никл
.
Шљунак
се
беласати
.
један
група
збијен
врба
указивати
се
поред
она
и
изгледати
као
да
се
пропињати
да
она
видити
.
Зорка
јесам
седети
близу
Милош
.
са
плашљив
и
дирљив
дивљење
,
она
јесам
слушати
млад
песник
као
да
јесам
хтети
попити
реч
док
јесам
он
још
дрхтати
на
усна
.
Ноћ
јесам
бити
изазивати
свеж
руменило
на
бледолик
образ
млад
жена
,
а
јужни
ветар
јесам
завлачити
свој
млад
пипак
у
њен
кос
и
од
кестењаст
прамен
правити
романтичан
оквир
њен
руменити
јагодица
.
Милош
јесам
узити
за
рука
.
она
јесам
не
повући
него
се
заруменити
још
више
,
подигнути
глава
ка
небо
,
где
се
сребрн
месец
крити
иза
облак
,
и
остати
тако
,
изгубити
,
изван
свет
,
као
да
јесам
слушати
неки
арија
који
она
се
допадати
.
-
А
на
шта
мислити
ви
?
-
упитати
јесам
Кремић
.
Зорка
се
благо
тргнути
и
Милош
погледати
са
осмех
на
усна
.
у
овај
укрштање
њихов
поглед
,
брз
од
пуцањ
,
њен
црн
зеница
,
као
вод
у
Дунаво
,
бити
јесам
се
осветлити
исто
тако
од
неки
скривен
извор
светлост
и
преливати
се
у
метал
,
док
се
њен
лице
руменети
све
до
слеп
очи
и
гргурав
прамен
кос
.
Милош
јесам
тада
бити
близ
до
онај
идеал
љубав
који
јесам
стварати
у
сав
усамљен
живот
.
јасно
јесам
видети
тражен
срећа
како
он
се
приближивати
и
додиривати
он
свој
тајанствен
крило
.
али
,
зашто
јесам
он
оклевати
тај
тренутак
,
зашто
се
уздржавати
,
шта
се
бојати
?
он
јесам
испустити
Зоркин
рука
који
јесам
држати
,
поново
јесам
поднимити
и
гледати
у
изрецкан
обала
Дунаво
.
Срећа
долазити
изненадно
;
она
се
рђаво
подударати
са
обичан
живот
;
онај
притисак
збуњивати
човек
.
они
остати
тако
ћутљив
,
непокретан
и
стрепећи
од
онај
што
хтети
она
донети
идући
минут
.
оба
млад
створ
бити
обуставити
свој
воља
и
напрегнути
сав
свој
чути
,
као
да
јесам
њихов
судбина
зависити
од
неки
трећи
.
месец
јесам
и
даље
марљиво
рубити
облак
,
Дунав
се
пресијавати
,
јужни
ветар
пиркати
,
талас
љубакати
обала
,
а
из
дно
земљин
груда
допирати
јесам
ритам
један
велик
и
спокојан
дисање
.
наједанпут
,
ту
чаробан
тишина
нарушити
људски
корак
.
Милош
и
Зорка
скочити
у
исти
мах
као
да
она
јесам
неко
хтети
да
затећи
на
рђав
дело
.
Шум
се
приближавати
из
велик
даљина
.
у
тих
ноћ
одјекивати
јесам
бат
човечји
нога
.
-
не
бојити
се
!
-
први
се
ослободити
Милош
и
несвесно
прећи
на
ти
.
-
имати
она
више
.
тај
јесам
свакако
финанс
.
-
хајдемо
кућа
!
-
промуцати
Зорка
,
пребледети
од
изненадан
страх
.
тек
тада
Кремић
видити
како
јесам
бити
близу
срећа
.
сад
он
се
она
измицати
брзо
као
што
јесам
и
доћи
.
и
као
да
хтети
ухватити
тај
срећа
,
он
пружити
рука
,
ухватити
се
око
Зоркин
пас
и
нагнути
се
да
она
притиснути
пољубац
на
њен
пребледео
усна
.
она
се
тргнути
,
и
онај
инстинктиван
окретност
који
јесам
природа
дати
жена
ради
одбрана
,
иставити
оба
длан
пред
свој
лице
.
пољубац
пасти
на
мек
завојица
шака
,
на
онај
тајанствен
шара
по
длан
из
који
се
читати
судбина
.
тај
јесам
пољубац
бити
горак
и
сладак
,
нешто
што
заносити
,
што
опијати
и
бости
,
као
чаша
напуњен
шампањ
и
суза
.
-
не
,
моћи
!
...
хајдемо
кућа
!
...
ево
,
ићи
неко
!
-
рећи
он
Зорка
благо
,
као
да
се
хтети
извинити
за
срећа
који
он
кратити
,
и
извити
се
из
његов
загрљај
.
Шум
се
приближавати
све
више
.
Већ
се
јасно
познавати
два
људски
прилика
.
тај
јесам
бити
финанс
.
тај
јесам
бити
још
један
заљубљен
пар
,
који
јесам
бити
поћи
њихов
пут
.
на
запрепашћење
свити
четворо
,
они
се
познати
.
први
се
освестити
Ранковић
и
рећи
Милош
и
Зорка
,
да
бити
забашурити
сав
траг
:
-
А
где
јесам
ви
?
Тражили
јесам
ви
по
цео
Мали
.
Још
ми
јесам
само
остати
овде
да
ви
потражити
.
али
,
зловоља
и
жалба
за
пропао
самоћа
,
који
јесам
јасно
бити
исписати
по
Љубичин
лице
,
сведочити
јесам
противно
.
глава
седми
дуг
пољубац
они
јесам
заказивати
састанак
,
па
ипак
јесам
се
састајати
све
четворо
,
готово
сваки
дан
.
тај
јесам
бити
обично
пред
вече
.
Љубица
јесам
после
школа
силазити
кућа
и
узимати
са
себе
Зорка
под
ма
какав
изговор
.
онда
бити
изићи
на
Мали
Калимегдан
и
селе
на
један
клупа
,
на
онај
вештачки
брег
који
јесам
подигнути
у
дно
парк
према
Кнез
Михаилов
венац
.
дотле
бити
се
наћи
Милош
и
Драгутин
,
проћи
бити
једанпут
кроз
Кнез
Михаилов
улица
и
Велика
Калимегдан
,
па
бити
се
онда
спустити
на
Мали
Калимегдан
онај
стаза
који
водити
поред
градски
платно
,
посматрати
неко
време
љуљашка
и
остати
забава
за
деца
,
куварица
и
војник
,
узети
један
стаза
који
се
од
главне
одвајати
удесно
,
спустити
се
низ
мали
степеница
,
начинити
од
трошан
ташмајдански
камен
,
који
водити
у
дубина
парк
,
тек
једва
пошумљен
,
и
по
тај
узак
,
неугажен
стаза
доћи
до
клупа
,
где
јесам
она
већ
очекивати
два
њихов
познаница
.
Између
овај
два
други
,
који
јесам
дотле
поверавати
један
други
свој
танан
осећај
,
никад
се
сад
јесам
заподевати
питање
о
мисао
који
јесам
гајити
према
овај
два
девојка
што
јесам
она
чекати
.
они
јесам
осећати
да
јесам
тај
место
болан
код
човек
.
и
бојити
се
неспоразум
и
нехотичан
увреда
,
избегавати
јесам
пажљиво
сваки
разговор
о
Зорка
или
Љубица
,
мада
јесам
,
и
једном
и
други
,
бити
сладак
говорити
о
овај
два
другарица
.
кад
се
баш
јесам
моћи
избегнути
овај
разговор
,
млад
пријатељ
говорити
јесам
полако
,
одмерити
,
са
велик
такт
и
уз
име
овај
свој
познаница
додавати
титула
госпођица
.
Кремић
се
Љубица
јесам
у
сав
допадати
,
али
,
ипак
,
никад
не
бити
споменути
Драгутин
о
њен
паланачки
укус
да
шта
црвено
прикачити
на
свој
тоалета
,
а
ни
Драгутин
јесам
правити
ни
најмању
алузија
на
Зоркин
година
.
Чак
јесам
ићи
дотле
да
јесам
Милош
узносити
Љубица
на
рачун
Зорка
,
а
Ранковић
он
се
противити
и
хвалити
Зорка
на
рачун
Љубица
.
ма
како
да
се
јесам
заказивати
,
састанак
на
мали
Калимегдан
бити
јесам
потајан
.
тај
се
видети
по
место
који
јесам
бити
изабрати
у
дно
парк
,
који
не
посећивати
ники
други
до
какав
гувернанта
Немица
или
кратковид
пензионер
.
тај
део
Кнез
Михаилов
венац
бити
јесам
тако
исто
пуст
,
оставити
коров
и
сам
себе
од
саобраћај
и
општина
.
улица
јесам
бити
нерегулисан
,
без
калдрма
;
трава
јесам
по
она
расти
у
изобиље
.
па
и
сам
кућа
,
који
јесам
бити
подигнути
само
са
један
страна
улица
,
изгледати
јесам
напуштен
и
без
људи
.
ролетна
јесам
бити
готово
увек
спустити
на
њихов
прозор
.
тамо
где
јесам
који
чудо
прозор
бити
отворити
рогушити
се
луксузан
намештај
,
чамотан
и
празан
.
тек
из
један
новосазидан
кућа
,
у
сецесионистички
стило
и
са
позлаћен
орнамент
сунце
који
се
рађати
,
чути
јесам
се
несигуран
тон
гласовир
,
на
који
јесам
један
млад
жена
разбијати
свој
досада
.
Зорка
и
Љубица
устајати
јесам
чим
јесам
она
се
приближавати
два
пријатељ
,
проговорити
бити
који
реч
,
смејати
се
без
повод
,
и
сав
заједно
спуштати
јесам
се
поред
Општинске
Баште
ка
Дунаво
.
тај
огроман
и
таман
маса
вод
,
који
се
достојанствено
ширити
између
два
обала
и
држава
,
имати
јесам
нарочит
привлачан
моћ
на
овај
два
заљубљен
пар
.
висок
хоризонт
који
јесам
почињати
да
се
ширити
од
београдски
гребен
и
вишњички
брдо
хитати
јесам
у
бескрај
банатски
равница
,
пун
озеленео
шум
и
рит
,
чији
јесам
затворен
зелен
и
бујан
бој
пријатно
одскакати
од
наш
обала
,
рапав
и
голетан
.
по
бистар
ваздух
изнад
вод
губити
се
сив
прамен
дим
,
заостати
иза
један
пароброд
који
се
већ
изгубити
на
хоризонт
.
у
огроман
видик
штрчати
јесам
многобројан
фабрички
димњак
на
наш
страна
,
као
неки
црн
и
витак
шимера
,
који
јесам
јогунаст
ићи
у
небо
и
поносно
висити
изнад
свој
земља
.
Нешто
натчовечан
и
материјалан
,
а
у
исти
мах
видљиво
и
јако
,
лелујати
се
између
овај
црн
димњак
,
ширити
се
по
наш
хоризонт
,
смејати
се
сав
што
јесам
људски
и
извештачено
,
и
одушевљавати
на
борба
и
крв
,
на
љубав
и
жртва
.
Нехотимичним
покрет
,
Милош
бити
стати
поред
Зорка
,
а
Драгутин
до
Љубица
.
и
тада
бити
силазити
,
не
марити
што
јесам
се
спотицати
по
јендек
и
рупа
од
отврдли
блато
,
и
смејати
се
кад
бити
се
ко
од
она
закачити
за
жив
ограда
Општинске
Баште
.
пред
она
јесам
бити
широк
пољана
,
Дунав
,
пучина
од
ваздух
,
љубав
и
вечност
.
и
уколико
јесам
више
силазити
,
сав
јесам
један
пар
више
измицати
,
а
други
застајкивати
,
сав
се
младић
више
примицати
девојка
,
глас
бити
дрхтав
,
смех
нервозан
а
поглед
светао
.
кад
бити
већ
далеко
одмакнути
од
варош
и
туђ
радознао
поглед
,
младић
бити
један
нежан
покрет
,
који
се
моћи
извести
само
у
двадесети
година
,
узимати
свој
дама
испод
рука
,
онако
...
без
питање
,
усред
разговор
о
безначајан
питање
,
и
слатко
нагнути
на
десни
страна
,
продужити
ићи
,
све
напред
,
без
циљ
,
без
свест
.
тек
бити
се
зауставити
на
дунавски
обала
.
тај
јесам
се
састајати
,
сав
четворо
,
терати
детињаст
шал
,
прскати
се
вод
,
гурати
једно
друго
у
река
,
претити
самоубиство
,
и
шегачити
се
на
рачун
смрт
.
али
јесам
дан
бити
још
кратак
,
онај
млак
дан
половина
март
кад
сунце
већ
залаз
око
шест
сат
,
и
мрак
она
јесам
изненађивати
,
брз
мрак
који
се
јављати
са
торлачки
вис
.
они
јесам
се
тада
невољно
окретати
Београд
,
који
се
већ
,
са
Општом
Државном
болница
и
универзитет
,
завијати
у
тама
и
ноћ
.
они
бити
тада
ударити
преко
баштованџиница
,
и
заобилазити
што
више
само
да
дуже
остати
насамо
.
тада
бити
се
понављати
стар
игра
:
младић
јесам
узимати
свој
девојка
испод
рука
,
нежно
бити
се
нагињати
на
њен
страна
и
говорити
она
о
безначајан
ствар
.
овај
наиван
шетња
,
у
знак
идила
,
поновити
јесам
се
неколико
пута
не
мењати
ништа
у
однос
између
Зорка
и
Милош
.
ипак
се
не
моћи
рећи
:
баш
ништа
.
строг
посматрач
моћи
јесам
приметити
да
Милошев
рука
привлачити
све
више
рука
млад
жена
,
и
да
јесам
песников
срце
сав
топлије
од
овај
додир
.
Кремић
јесам
више
ништа
желети
.
тај
лак
додир
женски
биће
испуњавати
он
јесам
сав
негдашњи
фантастичан
сан
и
пуст
жеља
.
он
он
јесам
надокнађивати
сав
мука
који
бити
претурити
тај
дан
.
после
тај
шетња
,
осећати
се
весео
и
одушевљен
,
као
после
добар
ручак
.
-
неки
овај
потрајати
увек
,
-
говорити
јесам
он
себе
,
кад
се
враћати
са
Зорка
у
варош
.
-
ја
она
ништа
више
не
тражити
.
али
,
из
полутаман
Београд
,
по
који
се
палити
електрични
сијалица
,
ругати
се
овај
његов
мисао
нешто
себичан
,
пакосно
и
ружан
,
а
јасно
као
земља
,
убедљиво
као
судбина
,
и
шаптати
он
:
-
пољубити
јесам
...
пољубити
јесам
!
један
вече
,
при
повратак
,
кад
јесам
Драгутин
већ
бити
далеко
одмакнути
са
Љубица
и
кад
јесам
из
свити
крај
Београд
звонити
тај
досадан
шапат
:
"
пољубити
јесам
...
пољубити
јесам
!
...
"
.
Милош
се
обратити
Зорка
,
као
да
јесам
хтети
сузбити
тај
шапат
.
-
Штета
...
-
Рече
она
,
-
штета
што
прекидати
шетња
сад
кад
јесам
леп
.
-
мајка
једва
и
оволико
допуштати
,
јер
мислити
да
јесам
с
Љубица
у
Кнез
-Михајловој
улица
.
А
да
до
ја
стајати
...
-
одговорити
Зорка
са
један
нехотичан
благост
у
глас
и
замислити
се
.
-
Шта
бити
радити
?
-
запитати
јесам
Милош
,
а
шапат
се
поновити
:
"
пољубити
јесам
...
пољубити
јесам
!
"
-
да
,
шта
бити
радити
?
-
поново
јесам
упитати
Милош
и
погледати
јесам
један
упитни
поглед
.
у
тај
поглед
бити
јесам
нешта
наиван
,
неодлучан
,
дечји
и
онај
што
постојати
у
физиономија
известан
људи
за
који
се
казати
,
чак
и
кад
јесам
претурити
тридесети
:
"
како
јесам
млад
!
"
Зорка
застати
пред
тај
поглед
и
не
могаде
задржати
дубок
уздах
који
она
се
претворити
у
реч
:
-
Зашто
јесам
стар
још
који
година
!
Милош
изненадити
овакав
одговор
.
Зорка
јесам
бити
увек
донекле
предати
у
себе
сам
.
у
цео
њен
витак
особа
бити
јесам
нешта
озбиљан
,
поносит
,
нешта
што
се
наслеђивати
,
остатак
неки
јак
и
енергичан
раса
.
сад
се
пак
она
приказати
Кремић
скрушен
,
пун
један
болан
резигнација
и
тако
леп
у
свој
скрушеност
,
као
тица
који
се
мрзнути
.
он
осетити
у
она
један
природа
тако
сличан
свој
,
природа
дубок
и
осетљив
,
предодређен
за
патња
.
он
јесам
узити
и
за
други
рука
.
пред
она
се
спуштати
ноћ
,
тишина
,
бездан
.
бледети
пламен
један
партија
Дунаво
,
који
се
светлуцати
негде
око
Карабурма
,
изумирати
јесам
као
сфера
један
мртав
звезда
.
пролистати
грана
од
врба
и
неједнак
плот
пружати
јесам
се
у
ваздух
као
црн
утвара
.
њихов
узбуђен
лице
освежавати
јесам
један
поветарац
.
један
јато
жаба
крештати
јесам
у
неки
бар
.
Зорка
не
тргнути
свој
рука
.
лагано
,
неосетан
,
она
јесам
следовати
јед
општи
покрет
Милошев
снага
.
њен
сразмеран
дјевојачки
биста
,
са
пуно
онај
болан
резигнација
,
нагињати
се
у
загрљај
,
и
њен
усна
,
румен
од
грозница
,
отворити
се
,
као
љубичица
под
млак
притисак
један
пољубац
.
њихов
усна
бити
јесам
се
срести
.
Узбуђење
јесам
бити
толико
јако
да
јесам
се
оне
прилепити
,
остати
тако
приљубити
један
уз
други
.
Очију
изгубљен
у
бесконачност
,
рука
раширен
,
и
готов
да
се
понова
стегнути
,
Милош
и
Зорка
остајати
јесам
ту
,
нем
,
у
екстаза
један
пољубац
који
се
јесам
свршавати
.
они
јесам
мешати
сав
дах
,
нешто
убрзан
,
и
дрхтати
као
у
грозница
.
они
јесам
осећати
да
јесам
без
снага
да
прекинути
сав
загрљај
,
и
јесам
желети
ништа
више
од
овај
други
пољубац
.
писак
један
фабрика
опоменути
она
да
јесам
време
да
ићи
кућа
.
они
поћи
,
несвесно
,
не
одвајати
још
уснути
од
усна
.
на
сваки
корак
јесам
застајати
и
понављати
овај
дуг
,
дубок
и
устрептао
пољубац
,
прекидати
он
само
кад
она
јесам
нестајати
ваздух
.
глава
осми
.
пад
.
кад
бити
неки
докон
Немац
хтети
да
од
љубав
начинити
наука
,
Милош
и
Зорка
бити
он
моћи
открити
читав
скала
пољубац
.
јер
имати
пољубац
и
пољубац
.
они
зависити
од
воља
с
који
се
дати
,
од
осетљивост
место
на
који
падати
и
начин
на
који
се
чинити
или
примати
.
тај
скала
почињати
од
благ
грљење
стас
и
лак
додир
усна
,
па
се
свршавати
пољубац
где
се
тело
у
тело
упијати
,
где
један
груда
дисати
ваздух
други
,
усна
бледети
од
грчевит
притисак
,
глава
тонути
у
несвест
,
мисао
се
губити
и
цео
биће
обамирати
од
неки
ужасан
и
сладак
умор
.
овај
пољубац
јесам
постати
убрзо
насушан
потреба
Милошево
,
који
се
више
јесам
моћи
одрећи
.
он
јесам
вребати
сваки
згодан
прилика
где
јесам
моћи
загрлити
свој
драгана
;
чак
и
под
велик
опасност
да
она
ко
не
углед
.
-
и
ја
волити
овај
пољубац
као
да
јесам
девојчица
,
-
говорити
јесам
Зорка
,
као
да
се
хтети
оправдати
пред
Милош
,
привијати
се
уз
он
целити
свој
тело
и
подносити
он
свој
отворен
усна
као
путир
,
пун
опојан
љубаван
пиће
.
овај
два
велик
дете
сркати
јесам
овај
пиће
облапорно
као
алкохолик
који
хтети
да
надокнадити
дан
проведен
у
азил
.
не
водити
рачун
куд
она
моћи
одвести
њихов
несмишљен
љубав
,
они
јесам
насељавати
свој
пољубац
сав
место
где
јесам
моћи
остати
насамо
.
љубити
јесам
се
по
онај
улица
који
јесам
никнути
сам
,
између
Дом
свет
Сава
и
дунавски
обала
,
пустити
као
сокак
по
паланка
,
где
по
капија
спавати
мачак
и
по
калдрма
се
забављати
голуб
.
за
њихов
пољубац
знати
јесам
дрвеће
засађен
по
Душанов
улица
,
који
јесам
бацати
мршав
сенка
по
песковит
тротоар
.
они
јесам
се
грлити
и
у
свој
улица
,
сакрити
иза
један
колиба
за
електрични
инсталација
.
па
и
на
свој
капија
,
степеница
и
у
трема
,
они
јесам
грабити
онај
кратак
момент
кад
ники
не
ићи
,
и
приближавати
свој
усна
,
дрхтати
од
страх
да
она
ко
не
изненадити
и
топити
се
од
милина
овај
отет
пољубац
.
од
тај
дуг
,
продужаван
и
понављан
пољубац
па
до
у
грех
,
само
јесам
један
корак
.
Милош
јесам
тај
осећати
добро
,
али
јесам
имати
довољно
воља
да
се
одрећи
сласт
који
јесам
он
пољубац
давати
,
и
да
потпомоћи
племенит
напор
који
јесам
Зорка
каткад
чинити
да
се
отрести
овај
пијанство
.
-
Шта
ја
овај
радити
!
-
прекоревати
јесам
он
себе
у
тај
тренутак
и
зарицати
се
да
хтети
се
поправити
.
али
,
један
тајанствен
сила
инсталисати
јесам
у
душа
поред
воља
и
ратовати
са
овај
.
и
Милош
,
чим
бити
видети
Зорка
,
њен
влажан
и
дубок
очи
,
који
јесам
он
гледати
са
много
сладак
и
сетан
љубав
;
њен
румен
усна
,
који
јесам
певати
песма
жеља
и
занос
;
њен
витак
стас
,
који
се
измицати
посматрачев
поглед
,
и
танан
струк
,
пун
мекота
и
женскост
,
губити
јесам
глава
и
предавати
се
судбина
,
који
он
јесам
тада
изгледати
леп
и
великодушан
.
недеља
,
месец
,
година
пролазити
,
за
који
време
два
људски
биће
ићи
свако
свој
пут
.
логика
случај
доводити
она
један
пред
други
.
они
се
погледати
очи
у
очи
.
њихов
се
пут
сједињивати
.
сваки
тренутак
и
сваки
ситница
приближивати
срце
срце
док
не
наступити
велик
момент
љубав
,
кад
се
голотиња
откривати
и
другарица
постајати
метреса
.
тај
се
догодити
крајем
март
,
један
поподне
,
кад
јесам
ваздух
бити
жут
као
бакар
,
а
природа
тих
и
свечан
да
се
човек
непрестано
чинити
да
јесам
празник
мада
јесам
бити
радни
дан
.
Милош
јесам
бити
доћи
кућа
,
као
и
обично
,
после
ручак
,
јер
поподне
јесам
радити
у
редакција
,
и
легати
да
се
одморити
.
завалити
на
један
отоман
од
старински
турски
циц
,
са
шара
који
јесам
личити
ни
на
шта
,
он
јесам
читати
један
од
наш
покрајински
приповедач
у
мода
,
и
не
налазити
у
он
што
јесам
критичар
проналазити
,
остајати
јесам
хладан
и
продужавати
читање
тај
ред
,
написан
у
дијалект
,
тек
као
забава
за
очи
.
Очекивао
јесам
да
он
сан
пасти
на
трепавица
.
и
сан
јесам
долазити
,
али
од
онај
лак
сан
као
у
железница
,
где
човек
не
знати
да
ли
спавати
или
јесам
будан
.
с
час
на
час
отварати
јесам
очи
и
бесмислено
гледати
у
таваница
,
по
који
јесам
љуска
од
креч
и
пукотина
правити
чудан
контура
неки
крилат
животиња
.
долазити
он
јесам
воља
да
пухати
,
али
јесам
у
жила
осећати
малаксалост
и
умор
,
први
дар
пролеће
,
те
он
јесам
мрзети
да
спустити
рука
на
под
и
напипати
табакера
.
најзад
,
кад
се
на
тај
решити
,
сан
јесам
бити
већ
сасвим
одбећи
,
те
се
Кремић
лепо
дигнути
и
посадити
на
отоман
,
кос
разбарушити
и
леђа
наслоњен
на
дувар
.
Осећао
јесам
страшан
досада
.
Чак
он
и
цигарета
јесам
пријати
.
у
кућа
јесам
бити
све
мирно
,
као
у
црква
.
бабица
,
његов
газдарица
,
бити
јесам
још
јутрос
изићи
,
и
ко
знати
да
ли
хтети
се
и
ноћас
вратити
.
за
шетња
са
Зорка
бити
јесам
још
рано
.
да
изићи
у
варош
,
знати
јесам
да
јесам
цео
свет
заузети
,
и
у
кафана
бити
још
више
зевати
.
бацити
јесам
цигарета
на
плех
поред
пећ
и
дигнути
се
да
отворити
прозор
.
споља
он
јесам
запахнути
влажан
ваздух
који
јесам
мирисати
на
нов
трава
.
пред
његов
очи
гурити
се
неколико
раднички
становати
и
зјапити
један
заграђен
плац
,
пун
стар
гвожђарија
.
иза
тај
човечји
беда
и
прљавштина
ширити
се
јалија
,
сав
зелен
.
од
она
се
пуштати
бескрајан
видик
,
као
над
океан
,
који
јесам
гутати
широк
трака
Дунаво
,
његов
пошумљен
острво
,
миран
белуцав
рукав
и
рит
,
обрасти
у
блед
трска
.
на
сам
ивица
хоризонт
,
далеко
тамо
на
север
,
смешити
се
једно
чисто
банатски
село
,
а
доле
у
дно
,
камо
јесам
тећи
сав
дунавски
вод
,
назирати
се
у
сивина
даљина
два
готски
торањ
некакав
црква
у
Панчево
.
Обухвативши
један
поглед
цео
тај
видик
,
Милош
спустити
очи
на
улица
и
приметити
један
старица
у
блуза
од
кадифа
са
шешир
од
црн
шљокица
како
замакати
за
угао
ка
Шондиној
фабрика
.
он
познати
госпа
-
Селена
.
Мислећи
на
она
,
лагано
он
доћи
мисао
да
јесам
Зорка
сам
и
да
моћи
провести
који
тренутак
заједно
.
уколико
он
јесам
тај
мисао
сазревати
у
глава
,
утолико
се
он
брзо
облачити
и
хитати
да
изићи
на
трем
.
кад
изаћи
напоље
,
неодлучно
застати
на
кућни
праг
.
Двориште
јесам
бити
мирно
.
на
прозор
се
јесам
видети
жив
дух
.
сав
јесам
врата
бити
затворен
.
само
један
пас
сунчати
се
на
калдрма
,
опружити
реп
и
нога
,
као
да
јесам
цркнути
.
неки
загонетан
тишина
изилазити
јесам
из
овај
затворен
стан
и
у
ваздух
се
чути
неки
натприродан
зујање
.
Кремић
не
смети
поћи
ка
Зоркин
врата
.
бојати
се
да
она
јесам
тамо
Љубица
или
који
беспослен
сусетка
.
тај
страх
придружавати
се
овај
тишина
,
а
онај
натприродан
зујање
обавијати
се
око
он
,
као
летећи
паучина
у
поље
,
и
шаптати
он
:
-
куда
хтети
несретник
?
у
тај
тренутак
отворити
се
врата
на
Зоркин
стан
,
и
на
свој
изненађење
,
Милош
углед
блед
девојка
,
са
очи
црн
као
вод
у
сенка
врба
.
какав
ли
јесам
чудан
рука
извести
оба
овај
створ
и
сам
она
приредити
састанак
усред
потпун
напуштеност
овај
велик
кућа
?
какав
ли
јесам
тај
фаталан
сила
што
становати
поред
наш
воља
,
побеђивати
јесам
,
и
гурати
ми
на
непознат
пут
судбина
,
сила
што
ми
приређивати
смртоносан
катастрофа
,
да
ми
после
принети
кондир
са
животан
напитак
,
благ
мелем
наш
рана
?
Окрећући
се
да
јесам
ники
не
видити
,
и
тако
стављати
цео
свој
женски
тело
у
покрет
,
она
притрчати
Милош
и
обесити
он
се
о
врат
.
млад
човек
јесам
обухватити
око
пас
,
и
осећати
под
свој
пазухо
устрептати
женски
груда
,
он
јесам
привући
сав
снага
уза
себе
,
и
глас
који
јесам
дрхтати
од
узбуђење
испрекидано
она
прошаптати
:
-
хајдемо
код
ја
.
-
не
,
никада
!
-
тргнути
се
Зорка
уплашити
.
али
се
Милош
савладати
донекле
,
постати
смирити
као
јагње
,
погледати
јесам
права
у
очи
и
,
не
мислити
ништа
рђаво
,
искрено
рећи
:
-
хајде
да
ја
видити
соб
.
веровати
ја
,
хтети
ти
ништа
учинити
;
ја
јесам
добар
него
што
ти
мислити
.
да
,
млад
песник
бити
јесам
тада
праведнички
искрен
,
али
јесам
његов
глас
,
упркос
његов
воља
,
дрхтати
и
одавати
унутарњи
смутња
.
-
ако
ми
ко
видити
?
-
упитати
она
поверљиво
.
-
ники
ми
хтети
видети
-
тврдити
јесам
Кремић
.
-
сав
јесам
на
рад
.
мој
газдарица
не
долазити
преко
дан
.
А
госпа
Селена
јесам
изићи
у
варош
,
видети
јесам
јесам
...
хајде
!
и
он
јесам
благо
повући
ка
врата
.
Зорка
корачити
два
корак
,
али
се
тргнути
опоменути
један
од
онај
таман
унутарњи
предосећај
што
ми
боцнути
у
известан
тренутак
.
један
мува
прозујати
поред
она
.
пас
у
двориште
мрднути
реп
.
негде
у
даљина
залупити
врата
.
Зорка
покушати
да
истргнути
рука
из
Милошев
загрљај
и
да
побећи
.
-
не
,
хтети
...
не
моћи
,
не
смети
,
-
бранити
се
онда
.
-
ја
осећати
између
ми
нешто
мрачно
што
ја
плашити
.
ах
,
пустити
ја
,
молити
ти
.
-
не
,
лудица
мој
,
-
тепати
она
јесам
Милош
,
и
љубити
она
јесам
у
врат
и
у
лице
.
-
Шта
ти
јесам
данас
?
Што
се
бојити
?
он
најзад
успети
да
јесам
превући
преко
праг
,
па
јесам
онда
пустити
слободан
.
Учинивши
овај
први
корак
,
Зорка
се
предати
воља
Милошев
и
поћи
са
он
,
рука
испружен
и
очи
отворен
,
као
месечарка
.
кад
доћи
у
соб
и
видити
да
она
Милош
ништа
хтети
,
она
се
ослободити
.
она
никад
јесам
бити
у
тај
соба
,
тај
се
интересовати
за
сваки
стварчица
који
јесам
испуњавати
стан
њен
драгана
.
загледати
јесам
у
књига
,
набацати
на
један
орман
.
посматрати
јесам
фотографија
по
зид
.
Погађала
који
јесам
тај
жена
што
јесам
личити
на
Милош
,
обучен
у
српски
ношња
,
са
тепелук
и
либаде
,
и
,
ненавикао
на
поза
,
унезверено
гледати
са
свој
мали
фотографија
,
те
се
њен
благ
матерински
црта
још
јаче
испољавати
.
Зорка
јесам
откривати
разнети
карта
са
слика
,
посетница
с
непознат
име
и
забачен
број
препород
,
у
који
јесам
изићи
Милошев
песма
.
питати
он
јесам
за
његов
мајка
,
за
кућа
,
и
ту
далек
паланка
,
омрзнут
од
Београђанин
.
Милош
она
јесам
одговарати
кратко
,
вући
јесам
благо
на
диван
поред
себе
,
и
свој
усна
покривати
њен
мален
уста
који
јесам
чаврљати
којешта
.
пољубац
јесам
падати
,
најпре
лак
и
сув
,
а
после
сав
тежак
,
дуг
и
влажан
,
пратити
с
Милошев
страна
миловање
сав
страстан
и
слободан
.
Зорка
се
бранити
у
пол
снага
,
и
полако
се
подавати
тај
сладак
миловање
усна
и
прст
који
она
јесам
опијати
као
неки
заслађен
пиће
,
доводити
јесам
у
усхићење
,
пунити
јесам
храброст
и
вући
њен
мали
глава
у
неки
дим
и
магла
.
и
овај
два
велик
дете
,
уверити
у
свој
јак
воља
и
добар
намера
,
клизати
јесам
се
сав
више
ка
граница
са
који
се
даље
не
моћи
тргнути
.
у
један
тренутак
,
Милош
јесам
бити
обавити
један
поглед
цео
свој
саучесница
.
ако
јесам
цивилизован
човек
оклевати
пред
скрупула
,
овај
оклевање
јесам
спречавати
дивљака
који
дремати
у
ми
сав
.
кад
јесам
сав
бити
доцкан
,
свест
се
наједаред
вратити
.
Зорка
јесам
скочити
као
ранити
,
један
покрет
се
бацити
на
столица
и
,
наслонити
лакат
на
сто
,
заронити
јесам
глава
ћутети
.
неколико
тренутак
,
дуг
,
мучан
и
свиреп
,
проћи
,
а
она
јесам
седети
непрестано
тако
,
укочити
,
скаменити
и
не
пуштати
глас
од
себе
.
-
Зора
,
Зора
-
плашљиво
она
јесам
звати
Милош
.
али
,
онда
јесам
и
даље
остајати
тако
,
нем
и
непокретан
.
тек
после
дуг
време
,
покренути
се
прво
њен
раме
,
па
онда
груда
,
а
за
она
глава
.
један
јецај
,
који
јесам
долазити
из
дубок
шупљина
груда
,
затрести
цео
овај
женски
тело
,
мршав
као
у
тица
,
и
крупан
суза
минути
низ
укочен
рука
.
ах
,
тај
суза
,
онај
се
никад
не
заборављати
у
живот
.
Милош
клечати
поред
свој
драгана
и
,
у
један
болан
екстаза
,
проговорити
:
-
ја
јесам
хтети
...
ја
тај
себе
хтети
никад
опростити
.
како
се
тај
десити
?
ах
,
живот
јесам
свиреп
,
варљив
,
мучитељ
...
јадан
мој
Зорко
...
-
ићи
,
бежати
,
-
одговорити
он
онда
промењен
и
промукао
глас
.
Милош
јесам
послушати
,
погружити
и
постидити
.
Дочепа
шешир
и
,
заборавити
чак
да
пољубити
свој
драгана
,
рећи
она
једно
збогом
који
се
једва
чути
и
истрчати
на
улица
.
кад
јесам
изићи
на
улица
,
окретати
се
као
да
јесам
гледати
где
хтети
се
најбоље
сакрити
.
Нешто
хладно
дувати
он
јесам
за
врат
,
и
чинити
он
се
као
да
хтети
нечији
тежак
рука
пасти
он
на
рам
.
али
,
кад
јесам
изићи
из
дунавски
крај
и
прилазити
Теразије
где
он
више
ништа
јесам
опомињати
на
Зорка
,
већ
се
почети
да
интересовати
онај
што
се
напољу
догађати
.
ники
јесам
ни
слутити
шта
јесам
он
урадити
.
Кремић
јесам
већ
с
пун
пажња
посматрати
како
један
човек
трчати
за
шешир
који
он
јесам
ветар
бити
однети
.
тек
с
време
на
време
,
један
изненадан
мисао
,
брз
као
гром
,
избрисати
бити
он
све
онај
што
се
дешавати
око
он
и
преносити
он
тамо
у
онај
велик
кућа
,
где
јесам
један
жена
,
мршав
као
тица
,
плакати
крупан
суза
.
глава
деветати
.
два
рањеник
.
Милош
и
Зорка
прећутно
јесам
се
избегавати
.
млад
песник
јесам
ређе
долазити
кућа
преко
дан
,
а
Зорка
јесам
излазити
у
двориште
кад
јесам
знати
да
јесам
он
ту
.
кад
бити
се
пак
случајно
срести
,
брзо
бити
измењати
поздрав
,
тек
да
ко
шта
не
приметити
,
и
трудити
се
да
се
што
пре
уклонити
.
Срећа
јесам
за
она
бити
што
се
време
променити
,
тај
јесам
моћи
неопажено
да
избегнути
свој
састанак
на
мали
Калемегдан
.
она
изненадан
топлота
мартовски
сунце
претворити
се
у
ситан
киша
,
који
јесам
падати
с
час
на
час
,
цедити
се
са
висина
.
покаткад
се
небо
разведравати
,
киша
престајати
,
атмосфера
постајати
светао
,
али
јесам
се
облак
поново
скупљати
,
киша
почињати
поново
,
падати
,
лагано
и
досадно
,
и
напољу
бити
тако
хладно
да
јесам
се
пећ
поново
ложити
и
зимски
капут
облачити
.
тако
јесам
трајати
читав
недеља
дан
.
најзад
киша
престати
.
блистав
,
права
пролетњи
сунце
засјати
кроз
каљав
Београд
.
Љубица
и
Драгутин
почети
да
наваљивати
,
она
на
Зорка
,
а
овај
на
Милош
,
да
обновити
свој
шетња
по
обала
Дунаво
.
-
блато
јесам
и
по
чаршија
,
а
камоли
у
поље
,
-
бранити
се
Зорка
.
сунце
јесам
сијати
.
пролистати
дрвеће
,
који
се
у
ранијој
киша
и
зими
јесам
ни
примећивати
,
мамити
јесам
младост
у
поље
,
у
слобода
.
Зорка
и
Милош
пристати
најзад
да
изићи
заједно
тек
из
бојазан
да
што
Јелица
и
Драгутин
не
приметити
.
-
али
,
не
на
Дунав
,
-
одупирати
се
Зорка
.
овај
велик
река
,
који
она
јесам
до
пре
месец
дан
бити
индиферентан
,
сад
јесам
опомињати
несрећан
девојка
на
први
шетња
и
први
пад
.
-
близу
јесам
кућа
.
Мог
ми
видети
који
од
комшија
,
-
изналазити
јесам
она
други
разлог
и
руменило
од
стид
.
после
дуг
преговарање
,
решити
се
да
ударити
видински
улица
и
прошетати
у
правац
седам
Кућа
.
док
јесам
ићи
заједно
-
сав
четворо
-
ћеретати
јесам
ти
о
овај
те
о
онај
,
и
задиркивати
се
као
раније
.
али
,
већ
на
Тркалишту
Љубица
узити
под
рука
Драгутин
и
измакнути
с
он
.
Милош
,
обузет
један
осећај
више
дужност
него
наклоност
,
понудити
такође
рука
Зорка
.
-
не
!
-
одбити
он
она
пригушен
глас
.
пут
јесам
бити
очајно
прав
и
дугачак
.
с
леви
страна
простирати
се
огроман
пуст
пољана
,
избраздати
пешачки
стаза
.
у
врх
она
белити
се
нов
гробље
.
с
десни
страна
,
куда
јесам
пролазити
трамвај
,
дизати
се
нов
,
двоспратан
и
леп
озидан
кућа
,
али
већ
запустити
и
показивати
да
у
она
седити
прост
свет
.
и
дуг
ред
бакалница
и
механа
за
сељак
,
проређен
који
берберница
,
пружати
се
до
хоризонт
,
преко
ђерам
,
чак
у
Миријево
.
Милош
јесам
бити
врло
тешко
овај
ћутање
,
који
јесам
уносити
између
она
један
осећање
мржња
.
стога
јесам
он
обраћати
пажња
свој
драгати
на
овај
или
онај
интересантност
овај
београдски
предграђе
.
али
бити
Зорка
само
за
час
скренути
очи
на
тај
страна
на
који
она
јесам
Милош
упућивати
,
па
бити
готово
продужити
упорно
ћутање
.
најзад
се
Кремић
досадити
тај
,
тај
јесам
упитати
:
-
Зашто
јесам
данас
такав
?
Зорка
подигнути
свој
дуг
трепавица
,
који
јесам
бацати
таман
сенка
на
њен
дубок
очи
,
и
,
савлађивати
један
уздах
,
промуцати
једва
чујан
:
-
ви
сам
знати
.
овај
ви
,
који
се
одавно
јесам
чути
између
она
кад
јесам
сам
,
звонити
јесам
сад
горко
и
злокобно
,
и
сав
више
она
удаљавати
један
од
други
.
-
заклињати
ви
се
да
сав
што
се
збити
јесам
намерно
извести
,
-
одговорити
Милош
,
и
глас
он
задрхтати
као
пред
плач
.
-
веровати
ви
.
али
,
какав
вајда
!
...
ја
јесам
за
време
овај
кишан
дан
много
мислити
о
сав
овај
што
се
између
ми
десити
,
и
видети
јесам
да
овако
не
моћи
продужити
.
-
па
,
шта
требати
да
радити
?
Зорка
се
горко
осмехнути
као
да
јесам
очекивати
овај
одговор
.
-
кад
ја
већ
тако
питати
,
онда
имати
само
један
одговор
...
ићи
!
-
и
њен
глас
постати
снажан
као
ветар
који
јесам
пирити
кроз
млад
кестење
,
засадити
око
пут
.
-
оставити
ја
што
пре
.
ићи
,
док
се
још
што
горе
јесам
десити
.
ви
јесам
лако
.
ви
јесам
човек
.
сам
јесам
.
јесам
ви
ништа
отказати
стан
и
иселити
се
у
други
крај
,
далеко
од
ја
...
што
даље
,
да
се
више
никад
не
видити
.
бар
хтети
сачувати
лепо
мишљење
један
о
други
.
-
А
ви
?
-
упитати
јесам
Милош
нехотице
.
-
ја
хтети
испаштати
свој
погрешка
,
борити
се
и
даље
са
свој
судбина
...
-
тако
сам
,
самохран
?
-
као
и
досад
.
Милош
се
надати
сав
од
Зорка
,
само
не
овај
потпун
самопрегоревање
.
бојати
се
бити
да
Зорка
хтети
изићи
са
предлог
за
брак
,
и
већ
јесам
он
се
сав
досадањи
догађај
прекривати
прљав
боја
рачун
,
и
на
се
узимати
готово
вид
плаћен
љубав
.
али
,
овај
болан
готовост
његов
драгати
да
сав
прекинути
,
да
свој
понижење
и
одрицање
искупити
грех
који
јесам
заједно
учинити
,
отерати
он
јесам
,
као
благо
мартовски
сунце
,
овај
мисао
црн
сумња
и
обасјавати
он
јесам
Зорка
још
леп
,
још
узвишен
.
-
ја
јесам
готов
да
учинити
сав
чим
бити
избегнути
да
ви
компромитовати
,
-
одговорити
Милош
глас
пун
мушки
поштовање
.
-
готов
јесам
,
ма
шта
о
ја
мислити
,
да
отићи
не
само
из
ваш
кварт
,
него
и
из
Београд
,
ако
хтети
...
-
о
,
толико
јесам
потребно
!
-
прекинути
он
млад
жена
горко
.
-
да
заборавити
сав
што
се
десити
између
ми
;
да
ви
остати
искрен
пријатељ
и
брат
