...нем
дно
!
дакле
,
он
се
бити
с
грање
заглавни
између
два
стена
попреко
над
ужасан
провала
у
који
продирати
бесан
водопад
.
он
остати
тако
како
се
наћи
и
гледати
јесам
да
се
ни
најмање
не
померити
.
Помрчина
као
тесто
у
провала
—
а
он
сваки
коштица
бости
.
ни
од
куда
ни
слаб
зрачак
светлост
.
али
он
бити
још
у
живот
,
и
његов
пушак
бити
цео
целцат
крај
он
,
па
шта
јесам
хтети
више
?
али
што
јесам
у
тај
тежак
,
дуг
час
проћи
Лоидлу
кроз
глава
,
што
јесам
он
мислити
ту
страшан
ноћ
његов
живот
тај
не
бити
пожелети
ни
свој
грд
непријатељ
.
на
последак
почети
свитати
,
и
Лоидл
се
на
дебео
крај
велик
грана
успужа
до
један
стена
.
прво
што
јесам
на
она
видети
бити
један
човечији
леш
.
Лоидл
он
сагледати
у
лице_
.
велик
бог
,
тај
јесам
Валзер
Хис
,
убити
онај
исти
грана
на
који
се
Лоидл
спасти
,
и
ако
јесам
неколико
стотина
стопа
на
она
пасти
.
Лоидл
он
опрати
лице
клечећи
крај
он
,
али
он
се
бити
већ
давно
охладити
.
са
суза
у
очи
,
молити
се
Лоидл
бог
,
да
спасти
и
опростити
душа
Валзер
Хиса
.
за
тај
јесам
којекако
сићи
у
село
,
час
четвороношке
,
час
прескакати
,
час
клизање
.
ники
живити
јесам
он
срести
.
ловац
,
што
бити
на
бусија
чути
јесам
да
неко
дрекнути
„
Језус
Мари
“
али
јесам
мислити
да
јесам
тај
њихов
друг
који
јесам
под
онај
дрво
остати
,
а
овај
опет
у
мал
’
јесам
онемити
и
оглувити
од
страх
.
они
јесам
се
брзо
после
искупити
и
отићи
назад
.
Лоидл
одмах
отићи
у
„
амт
“
(
канцеларија
)
који
јесам
још
бити
под
управа
гроф
чији
јесам
шум
,
и
испричати
он
све
,
шта
се
прошли
ноћ
у
планина
десити
,
и
јавити
где
јесам
леш
Валзер
Хиса
.
гроф
заповедити
да
се
све
узети
на
протокол
,
испитати
цео
ствар
,
на
кад
се
уверити
да
јесам
доиста
све
онако
бити
,
поставити
Лоидла
за
свој
ловац
.
он
бити
слободан
!
колико
јесам
сласт
и
срећа
бити
на
први
„
фенстерлисању
“
после
тај
,
моћи
мислити
!
сад
јесам
баба
леп
Мирцле
бити
потпуно
задовољан
да
он
Лоидл
бити
зет
.
тај
он
јесам
сад
господин
постати
!
и
просидба
се
на
брзо
свршити
;
али
од
свадба
јесам
моћи
бити
ништа
тај
јесен
,
јер
„
девојка
јесам
бити
још
спреман
“
како
ваљати
за
свадба
,
и
тако
се
она
одложити
до
пролеће
;
али
брига
јесам
вереник
за
тај
!
они
јесам
се
сад
моћи
састајати
колико
јесам
пута
хтети
на
дан
,
моћи
јесам
ћаскати
у
друштво
колико
она
срце
искати
,
тај
ту
хтети
проћи
цео
зима
као
какав
сан
!
...
али
зима
бити
тај
година
необично
јак
.
Што
ни
старац
не
памтити
,
тај
се
тај
зима
догодити
т
.
ј
.
и
само
се
језеро
заледити
.
о
путања
и
пут
кроз
планина
не
бити
ни
помен
.
по
тај
и
бити
огроман
доказ
љубав
од
Лоидла
што
јесам
при
сав
тај
сваки
недеља
по
један
пут
пробијати
се
кроз
снежан
брег
тај
долазити
свој
драга
.
о
чест
долажење
не
бити
зборати
.
Баш
и
да
јесам
моћи
Лоидл
оставити
кућа
и
родбина
сам
у
онај
мора
од
снег
и
лед
,
не
бити
он
Мирцла
допустити
.
__
али
кад
један
недеља
у
обично
време
не
доћи
драг
,
па
кад
још
седам
други
вечност
,
још
седам
дан
проћи
,
а
Лоидла
никако
немати
,
девојка
да
полудити
.
„
Мор
бити
да
се
какав
несрећа
догодити
“
хукати
јесам
јадница
непрестано
.
отац
она
јесам
тешити
како
јесам
знати
,
али
и
он
јесам
јесам
видети
да
не
хтети
бити
чист
посао
.
Прође
богме
и
трећи
недеља
,
а
Лоидлу
ни
трагати
ни
глас
.
девојка
јесам
моћи
више
да
издржати
тај
страшан
неизвесност
,
и
подигнути
се
да
видити
шта
јесам
.
отац
јесам
наравно
јесам
моћи
пустити
сам
,
па
поћи
с
она
.
у
Гмунден
шта
несу
радити
да
добити
саонице
за
*
*
*
,
где
јесам
бити
колиба
Лоидлова
,
па
сав
забадава
!
ни
један
саоничар
не
смести
да
се
подухватити
.
„
бог
с
ви
,
говорити
,
тај
одонуд
немати
ни
један
саонице
ево
већ
десет
дан
.
тамо
морати
да
јесам
страшно
сад
!
“
„
ја
ићи
пешке
“
рећи
Мирцла
кратко
,
па
поћи
.
тај
храброст
њен
окуражити
мало
срчан
саоничара
,
па
пристати
да
возити
али
под
услов
да
ићи
само
дотле
док
не
наићи
на
очевидан
опасност
за
себе
или
за
коњ
,
јер
он
се
онда
враћати
.
они
пристати
и
сести
у
саонице
.
леден
ветар
сипати
она
јесам
снежан
игла
у
лице
.
саонице
се
кренути
,
али
не
прећи
ни
два
стати
корачај
,
па
већ
јесам
ваљати
сврнути
с
друм
,
јер
на
он
бити
толики
брег
снег
навејан
да
јесам
коњ
још
из
далек
зазирати
.
Кочијаш
бити
угледати
са
страна
нешто
чистина
,
па
стати
терати
преко
џомаба
и
јарак
да
јесам
путник
сав
скакати
са
свој
место
.
где
брег
ближе
један
други
стајати
тај
јесам
ветар
још
махнит
бити
,
подизати
читав
брег
снег
,
витлати
она
и
разбијати
на
сав
страна
.
најзад
,
кад
ући
међу
стена
бити
мирније
,
али
какав
слика
!
јела
и
смрека
једва
јесам
се
видети
из
снег
,
толико
он
јесам
ту
бити
нагомилати
,
и
да
не
бити
у
снег
плитак
жљеб
над
онај
место
где
јесам
у
дубина
јарак
крај
пут
,
не
бити
бити
могуће
наћи
пут
.
колиба
,
који
јесам
један
зид
наслонити
на
стена
бити
сад
оградити
са
свити
страна
висок
зид
само
од
снег
,
и
јадан
становник
с
тежак
мука
одмакнути
бар
који
корак
онај
снежан
зид
који
она
затвор
врата
и
прозор
.
Жустри
коњић
који
бити
у
саонице
упрегнути
ознојити
се
већ
од
зор
.
Кочијаш
јесам
непрестано
уздисати
„
не
моћи
се
даље
“
:
али
Мирцл
он
јесам
свагда
умести
доказати
да
се
моћи
још
мало
.
„
ја
ако
ја
коњ
поломити
нога
?
“
питати
он
опет
.
отац
девојчин
обећавати
сваки
штета
накнадити
.
Обично
се
тај
грдан
снег
у
више
мах
наслагати
,
и
сваки
слој
добити
сав
покривач
од
лед
.
копита
коњски
пробијати
површан
кор
лед
,
и
нога
пропадати
у
горњи
слој
,
али
коњ
јесам
уједно
захуктати
у
напред
,
и
тако
се
догађати
да
оштар
ивица
у
леден
кора
поломити
нога
коњ
.
таки
несрећан
живинче
немати
више
помоћ
и
права
јесам
благодат
ако
он
ко
тане
из
пушак
или
секира
прекратити
самртан
мука
.
Ена
,
где
коњ
опет
зазирати
и
не
хтети
даље
.
ваљати
јесам
сићи
па
повести
преко
какав
брежуљак
или
рупчага
у
снег
,
јер
преко
она
примамљивати
опет
парац
пут
на
који
се
моћи
сањкати
.
мало
за
тај
ваљало
јесам
опет
извући
саонице
из
какав
стрм
страна
где
јесам
путник
више
један
на
други
него
један
поред
други
седити
,
или
она
јесам
ваљати
испразнити
од
снег
.
неколико
хватити
даље
ваљати
јесам
један
коњ
извлачити
из
снег
,
јер
бити
,
упасти
до
трбух
,
и
тај
ваљати
он
јесам
извући
најпре
један
нога
,
па
јесам
метути
на
савијен
ћебе
,
исто
тако
један
дењчић
под
трбух
и
један
стражњи
нога
,
па
онда
трзати
за
узда
,
јер
само
тако
јесам
бити
могуће
извући
коњ
.
на
последак
ваљати
јесам
испрегнут
па
за
уздица
водити
коњ
,
тај
се
онда
сам
вратити
па
довући
и
саонице
.
-
сад
наићи
опет
на
велик
брег
снег
насред
пут
.
коњ
стати
врчати
,
махати
глава
,
устукњивати
,
и
кад
год
бити
покушати
да
она
натерати
на
брег
,
а
они
хтети
да
се
стрмоглавити
на
страна
.
знојити
јесам
у
млаз
тећи
с
она
,
а
оба
дрхтати
ка
прут
.
„
силазити
или
да
се
враћати
!
“
командовати
пресудан
кочијаш
.
-
Мирцл
скочити
из
саонице
,
и
отац
за
она
,
помоћи
обрнут
саонице
,
исплатити
,
па
опучити
даље
пешке
,
јер
јесам
знати
да
одатле
немати
више
но
четврт
сахат
до
један
колиба
,
у
који
живити
један
добар
знанац
Лоидлов
такође
грофски
ловац
.
они
загазити
онако
на
добар
срећа
,
јер
тај
јесам
бити
избор
.
пропадати
јесам
у
снег
час
до
колено
час
и
више
,
и
помагати
једно
други
да
се
опет
искобељати
.
Старц
јесам
пуцати
срце
у
недра
гледати
како
он
се
дете
мучити
,
али
Мирцл
јесам
ништа
осећати
,
јесам
ни
опажати
да
јесам
до
појас
гол
вод
,
а
од
појас
у
читав
панцир
од
лед
;
она
јесам
хтети
даље
,
даље
...
онамо
где
хтети
се
решити
живот
или
смрт
,
јер
она
обузимати
ужасан
слутња
сав
више
што
јесам
се
већма
примицати
мета
.
само
један
појава
тргнути
јесам
из
тај
туп
неосетљивост
за
сав
што
око
она
бивати
.
тај
бити
један
чопор
дивљач
који
угледати
у
снег
.
—
ах
сирот
срна
и
гемзе
!
—
уздахнути
девојче
и
сузити
она
грунути
на
очи
.
сигурно
јесам
помислити
на
онај
рај
који
јесам
са
Лоидлом
гледати
,
па
он
упоредити
с
овај
стање
...
јадан
дивљач
бити
до
трбух
у
снег
,
омршавити
—
сам
кожа
и
кости
!
колико
она
поломити
свој
витак
нога
док
се
довући
до
какав
дрво
да
се
његов
кор
захранити
...
колико
она
се
стропоштати
с
какав
велик
санта
лед
и
снег
који
се
одвалити
са
какав
висок
стена
па
смрвити
и
уништити
све
,
на
што
у
свој
падање
ударити
.
колико
јесам
колиба
,
колико
јесам
људски
породица
погинути
и
наћи
сав
гроб
под
какав
подобан
лавина
!
...
при
овај
потоњи
мисао
вриснути
девојка
,
да
она
се
отац
сав
престравити
.
њен
таман
слутња
добити
облик
,
и
ако
она
за
жив
глава
не
бити
хтети
да
погледати
у
он
.
—
Шта
јесам
,
дете
мој
,
ако
бог
знати
?
—
—
Ништа
,
ништа
,
отац
,
видети
јесам
ено
онамо
под
стена
,
један
распарчан
гемзу
.
морати
да
се
стропоштати
с
какав
лавина
!
—
кукаван
живинче
!
—
рећи
старац
погледав
на
онај
страна
—
па
погле
како
овај
цео
чопор
мирно
стајати
као
да
ја
и
не
пролазити
тако
близу
поред
она
!
од
глад
јесам
и
на
страх
заборавити
!
...
Кажу
,
да
ловац
не
само
што
зими
немати
срце
да
она
бити
из
пушак
,
већ
она
још
по
кадшто
сам
износити
те
полагати
сена
или
насечен
маховина
!
—
Пођоше
опет
мало
даље
.
старац
јесам
видети
по
лице
девојчетов
,
да
у
њен
прса
страшан
бура
беснити
,
па
почети
—
сиромах
—
да
говорити
и
не
мислити
о
шта
само
да
јесам
мало
разговор
...
—
да
,
мој
дете
...
Варошанин
ми
завидети
за
наш
мали
благовање
у
лето
,
а
не
знати
како
ја
тај
скупо
плаћати
...
они
не
знати
у
свој
топлим
соба
и
за
пун
трпеза
шта
јесам
тај
провести
недеља
и
месец
у
дрвен
колиба
,
сав
затрпан
снег
,
и
тај
провести
с
деца
,
са
старац
,
с
болесник
...
они
не
сањати
како
јесам
тај
немати
кор
хлеб
,
а
не
моћи
нигде
ништа
зарадити
,
нити
набавити
...
они
не
знати
да
се
моћи
бити
богатати
ако
се
имати
само
један
врећа
брашно
,
само
један
ћупић
маст
,
само
који
парац
пастрма
...
па
поред
сав
тај
,
ни
један
часак
не
бити
сигуран
за
сав
живот
...
умирати
без
свештенички
благослов
,
без
свет
причешће
...
.
.
јер
до
колико
она
допрети
наш
добар
свештеник
и
доктор
,
који
не
остављати
ни
часак
да
се
код
свој
кућа
скрасити
...
па
бар
да
добити
што
за
сав
труд
и
метање
живот
на
коцка
!
.
.
Често
не
само
да
морати
лекарија
да
поклањати
,
него
кад
видити
какав
јесам
јад
и
чемер
у
колиба
оставити
и
цео
новац
што
при
себе
имати
...
А
погле
Мирцл
како
јесам
кор
на
раст
испуцао
од
зима
па
се
разјапити
...
А
гле
колик
јесам
леденица
!
име
ја
имати
хват
у
сваки
,
тај
изгледати
као
дрво
од
лед
...
ух
Божа
благ
,
кад
први
пут
затоплити
,
па
сунце
стати
растапати
овај
пропаст
снег
,
што
хтети
ту
бити
водити
,
што
хтети
се
тај
потоп
рушити
низа
стена
и
кланац
у
језеро
!
неки
она
милостив
богородица
само
одбити
од
наш
сирота
колебати
!
...
али
Мирцл
,
Мирцл
,
сладак
дете
мој
шта
јесам
ти
?
ти
јесам
ја
веома
сустала-
!
-—
Девојче
ћутети
затрести
глава
,
и
њен
дуг
леп
кос
који
се
бити
следити
у
сијасет
леден
кићанчица
зазвекетати
као
да
јесам
она
витица
од
кост
...
она
само
што
пружити
рука
напред
где
се
већ
димити
оџак
поменут
ловац
,
па
почети
с
удвојен
снага
грабити
напред
.
отац
јесам
једва
моћи
да
јесам
стигнути
.
на
последак
бити
пред
жуђен
врата
,
отворити
,
и
—
девојка
као
згранут
цикнути
„
Лоидл
“
,
па
се
стропоштати
на
његов
смрзнути
и
снег
уваљан
леш
,
-
који
јесам
лежати
на
под
...
њен
се
слутња
испунити
...
'
газда
од
колиба
испричати
скамењен
старац
,
како
се
још
прошли
ноћ
чути
стропоштавање
један
лавина
,
који
се
проламати
као
хиљаду
гром
у
једаред
,
па
како
јесам
он
јутрос
зором
ићи
да
видити
да
јесам
какав
штета
учинити
,
и
како
јесам
видети
да
јесам
један
крило
од
лавина
пригњечити
и
Лоидлову
колиба
.
цео
пре
подне
јесам
копати
и
разгртати
снег
док
јесам
он
једва
наћи
под
развалина
...
.
ето
,
господа
мој
,
за
што
јесам
диван
Шифер
-
Мирцл
постати
мајка
Варвара
,
за
што
јесам
волети
обући
калуђерички
мантија
него
невестински
рухо
,
кад
он
јесам
моћи
обући
као
Лоидлова
љуба
...
“
—
—
тако
завршити
бурш
свој
приповетка
.
бог
знати
на
колико
се
место
наш
воз
заустављати
,
ја
тај
ништа
несмо
чути
,
ја
несмо
ни
један
задремао
,
па
опет
ни
један
несмо
опазити
да
на
поље
већ
свитати
.
тако
ми
све
занимати
тај
прича
.
Што
јесам
ја
још
већма
занимати
тај
бити
сам
личност
причалова
.
јесам
ли
могуће
да
јесам
тај
забаталити
човек
,
који
само
за
лумповање
и
нерадњу
живити
,
који
нигде
ништа
не
читати
,
нити
имати
када
да
што
збиљски
мисао
,
јесам
ли
могуће
да
он
осећати
тај
величанство
и
страховит
лепота
природан
,
ту
дуг
човечији
племенит
жеља
и
уздање
,
тај
мора
сласт
и
чемер
о
који
ми
јесам
причати
?
...
мој
земљак
ка
’
да
јесам
тај
исто
размишљати
по
што
се
приповетка
свршити
,
јер
он
стати
мерити
бурш
од
глава
до
пета
.
—
Пепи
,
дати
да
ти
добро
видити
.
ја
не
знати
да
л
ја
мој
уш
,
или
ја
мој
очи
још
непрестано
варати
?
какав
се
чудо
тај
преобразити
у
тако
...
—
—
Папрлапа
,
Сервијанер
,
дати
ја
твој
марама
да
ти
јесам
исцепати
од
суза
;
јер
ја
јесам
само
за
тај
прескочити
описивање
последњи
„
срцепарајући
“
сцена
,
што
јесам
се
бојати
да
ми
ти
не
потопити
цео
вагон
твој
суза
!
...
—
—
ето
видити
,
господа
,
да
у
тај
човек
нем
срце
,
кад
он
моћи
после
онаки
рефлексија
да
...
—
Пепи
се
стати
церекати
као
дуд
.
—
ха
,
ха
,
ха
...
и
ви
сав
доиста
мислити
да
јесам
ви
ја
неки
истинит
догађај
причати
,
и
да
јесам
овај
калуђерица
мој
Мирцл
?
—
па
видити
да
он
ја
сав
озбиљно
и
питати
гледати
,
он
опет
прснути
у
смех
—
куку
,
за
Вог
,
мој
трбух
,
ох
...
ох
...
ох
...
е
,
тај
јесам
добро
бити
...
сад
морати
ја
да
брисати
суза
,
који
ја
јесам
смех
натерати
на
очи
!
—
па
по
што
се
са
сав
утишати
наставити
:
—
тај
ја
јесам
хтети
само
да
ви
разбити
сан
,
кад
јесам
бити
могуће
спавати
,
па
јесам
скрпити
из
три
новела
један
мој
сељак
,
г
.
Авг
.
Силберштајна
,
!
...
што
сан
моћи
трагичан
прича
,
поред
који
јесам
уједно
моћи
да
ви
упознати
и
са
онај
страна
наш
живот
крај
гмунденског
језеро
и
у
наш
кланац
,
који
ви
по
сав
прилика
,
не
хтети
имати
кад
да
видити
,
јер
ви
се
морати
са
исти
воз
вратити
.
ето
тај
јесам
цео
ствар
!
—
—
А
калуђерица
,
несрећник
,
калуђерица
?
—
питати
мој
земља
.
—
Калуђерица
јесам
један
од
онај
глупити
као
ноћ
сељакуша
,
који
имати
још
на
стотина
у
паства
св
.
отац
папа
!
—
одговорити
он
слегати
раме
.
—
Па
што
јесам
она
онда
синоћ
пољубити
рука
?
—
—
из
тај
прост
узрок
што
несмо
бити
на
сам
,
иначе
бити
јесам
се
пољубити
у
уста
.
него
махнути
ја
са
твој
вечан
запиткивање
.
погле
како
се
славно
рађати
сунце
!
...
—
и
на
поље
доиста
бити
већ
сванути
.
ја
отворити
прозор
и
кроза
он
ми
задахнути
свеж
и
мирисав
јутарњи
поветарац
.
околина
већ
не
бити
онако
равнати
као
синоћ
,
већ
се
видети
да
се
приближивати
горостасан
Алпи
што
у
свој
недра
крити
тај
чаробан
свет
језеро
,
стење
,
гемза
,
прича
и
песма
,
али
још
бити
прилично
далеко
од
она
,
још
бити
завити
у
онај
тајанствен
модар
бој
.
Међа
тај
осећати
да
се
воз
спремати
да
стати
.
ја
протурити
глава
кроз
прозор
да
видити
какав
јесам
станица
,
кад
предати
ја
читав
варош
у
један
доља
;
иза
она
се
видити
један
савијутак
некакав
велик
река
.
Брдашца
око
варош
трептети
од
јутарњи
позлата
као
год
и
јабука
с
крст
на
црквен
кула
,
а
питом
кућа
са
свој
кићен
башта
легати
још
у
„
хлад
дебео
“
.
—
ама
да
јесам
овај
Линц
,
Пепи
?
—
—
наравно
,
стар
кућа
—
одговорити
бурш
гледати
око
себе
да
не
заборавити
што
—
покупити
свој
сиротиња
,
јер
овде
хтети
не
само
доручковати
него
и
у
други
кола
сести
,
који
хтети
ми
кроз
брдо
провући
до
мој
Гмунден
!
—
кола
стати
,
кондуктер
заграјати
„
Линц
“
и
„
четврт
сахат
останак
“
,
ја
покуљати
из
вагон
.
ах
како
јесам
славно
опружити
згрчен
уд
пошто
се
цео
ноћ
проседети
!
...
—
ето
,
јазичници
,
—
поучавати
ми
бурш
кад
сести
пред
рештаурацијом
да
доручковати
и
да
се
умити
—
тај
ви
јесам
наш
Линц
.
славан
варош
,
особито
са
наш
владика
који
сваки
месец
писати
тако
масна
пастирски
писма
,
да
бити
човек
помислити
да
јесам
...
—
Ћути
,
Пепи
,
ако
бог
знати
,
моћи
такав
име
да
тровати
овај
млеко
ваздушан
!
—
упасти
мој
земљак
у
реч
,
па
дисати
са
сав
снага
онај
доиста
већ
планински
свеж
ваздух
.
—
Којешта
,
Сервијанер
,
кад
се
довече
попети
на
„
химелрајхвизе
“
више
Гмунден
,
онда
хтети
видети
да
јесам
овај
само
сурутка
према
онај
млеко
и
мед
.
видити
ли
хеј
тамо
онај
планина
што
она
јесам
врх
одсећи
као
нож
?
онај
јесам
планински
џин
,
што
се
звати
Трауенштајн
.
испод
он
јесам
тај
„
небески
ливада
“
ја
ви
казати
,
тај
јесам
ваздух
тај
јесам
медицина
.
ја
јесам
убедити
да
хтети
напредан
индустрија
двадесети
век
начинити
од
он
особит
артикл
тако
,
да
хтети
се
наш
ваздух
с
гмунденског
језеро
и
његов
рајски
околина
разашиљати
по
цео
свет
у
запечаћен
боца
као
рохичка
ићи
карлсбадски
или
други
који
лековит
вод
,
па
кад
хтети
човек
да
се
угушити
од
сецирсалског
,
болнички
,
касарнски
,
тамнички
,
фабрички
и
театарски
ваздух
,
а
он
само
отпушити
стакло
гмунденца
па
повући
неколико
поштен
уздах
...
Хол
!
Ена
мој
калуђерица
!
сад
хтети
ја
доћи
.
Сервијанер
,
да
се
неси
усудити
овај
пошећерен
кифла
да
дирати
,
убити
ти
!
—
и
Пепи
отрчати
за
калуђерица
који
као
да
јесам
чекати
док
сав
путник
бити
за
доручак
да
се
неопажен
,
провући
до
нов
воз
,
који
се
упутити
бити
.
те
несрећан
жена
бој
се
свет
и
светлост
као
и
други
црноризац
.
Пепи
јесам
брзо
стигнути
,
и
смерно
поздрав
,
узити
она
торба
из
рука
и
живо
махати
рука
и
говорити
нешто
допратити
јесам
до
вагон
у
који
јесам
пречастан
госпа
Варвара
ући
,
благословити
наш
бурш
још
једанпут
.
Пени
се
одмах
вратити
ми
.
—
Јес
’
чути
,
момак
,
—
почети
Сервијанер
махати
глава
—
тај
јесам
нешто
сувише
услужан
према
тај
калуђерица
...
—
хм
...
хм
...
шта
ли
јесам
тај
узрок
,
бого
благ
?
...
Пепи
се
најпре
уверити
да
јесам
дотични
кифла
у
живот
,
па
тек
онда
одговорити
.
—
моћи
бити
носорог
!
...
ја
истина
несам
особито
правоверан
католик
,
али
поштовати
свако
ко
с
такав
искреност
веровати
,
и
тај
вера
жртвовати
свој
младост
и
сав
цео
живот
,
као
тај
сирот
девојка
.
Што
јесам
ја
мило
да
она
још
који
пут
погледати
у
лице
—
тај
јесам
стар
јад
...
пре
него
што
јесам
ја
отићи
на
универзитет
,
ја
јесам
се
радо
гледати
,
и
да
она
она
ужасан
машта
не
доћи
у
глава
,
ко
знати
шта
бити
бити
данас
!
...
А
,
ба
,
што
јесам
проћи
—
проћи
!
—
и
бурш
саса
свој
кава
у
грло
као
да
јесам
пива
.
—
какав
тај
машта
?
—
—
ама
истина
,
Пепи
,
тај
на
наш
питање
управо
јесам
одговорити
са
онај
твој
скрпљен
прича
.
Рашта
јесам
она
отићи
у
калуђер
?
—
—
из
исти
узрок
рад
који
јесам
цура
орлеански
,
Јованка
од
арак
,
сатарити
онолико
хиљада
француски
и
инглиски
глава
,
рад
хистерија
.
јавити
она
се
свет
богородица
на
један
златан
облак
,
па
као
што
јесам
Јованци
у
тај
прилика
казати
где
хтети
наћи
чудотворан
мач
,
који
хтети
победити
непријатељ
отаџбински
,
тако
јесам
мој
комшиница
казати
да
сахранити
свој
леп
тело
у
влажан
зидина
намастирским
,
и
да
се
удати
за
небески
заручник
.
глуп
девојче
отрчати
прво
попити
и
испричати
он
шта
она
јесам
богородица
благоизволети
саопштити
.
г
.
поп
који
јесам
чинити
ја
се
доктор
теологија
,
пасти
пред
она
на
колено
,
као
пред
светиња
,
прикљињући
срећан
избраница
да
одмах
послушати
заповест
с
небо
,
и
за
неколик
дан
бити
јесам
леп
девојка
наш
—
осечен
биљка
,
калуђерица
...
—
Па
тај
јесам
много
интересантан
узрок
него
онај
новелистички
,
који
јесам
ти
онако
незграпан
уплести
у
описивање
гмунденске
околина
.
јавити
она
се
богородица
!
гледати
молити
ти
!
ах
што
не
хтети
случајно
да
уганути
т
...
.
обртње
,
па
да
пасти
шака
какав
паметан
лекар
за
женски
болест
(
јер
калуђерица
не
звати
доктор
без
крајњи
невоља
)
!
ја
бити
се
опкладити
да
бити
он
тај
прилика
наћи
и
анатомски
узрок
за
што
она
се
јавити
св
.
богородица
!
—
тако
развести
мој
земљак
,
а
и
ја
заинтересовати
сад
калуђерица
много
више
.
—
Пепи
,
да
л'би
јесам
ја
моћи
који
проговорити
с
тај
твој
несуђен
?
—
—
за
што
не
?
сутра
хтети
она
са
први
или
други
пароброд
прећи
преко
језеро
у
Ебренсе
.
ако
и
ја
с
тај
пароброд
поћи
,
моћи
се
разговарати
читав
сахат
.
али
,
казати
тај
фукс
,
оставити
срце
у
гостионица
,
јер
ти
се
иначе
моћи
догодити
какав
несрећа
и
ако
тај
пречастан
госпа
интересовати
као
што
видити
са
сав
са
научни
гледиште
!
...
—
у
тај
мах
зазвонити
први
пут
.
док
поустајати
и
стати
плаћати
,
звекнути
сабља
иза
ми
,
и
чути
где
се
неко
смејати
.
обрнути
се
сав
тројица
и
угледати
један
врло
мали
хусарски
официр
где
стајати
пред
ми
,
углавити
сав
„
монокл
“
у
десно
очњи
дупља
,
па
мера
бурш
од
глава
до
пета
,
и
смејати
се
како
моћи
бити
глуп
.
—
хе
,
хе
,
хе
,
фамоз
!
фамоз
!
—
Пепи
скочити
.
—
Што
се
церити
,
блесан
?
зар
не
умети
ни
на
који
други
начин
да
показати
како
јесам
звекан
?
—
—
Жан
—
мазити
се
одговорити
официр
окренути
се
у
пол
лакеј
који
јесам
иза
он
стајати
,
—
ево
тај
мој
камџијати
па
показати
тај
млад
човек
да
држати
језик
за
зуб
кад
он
ја
,
удостојити
поглед
!
—
Пепи
само
што
пребледети
.
Жан
похитати
да
испунити
заповест
свој
господар
,
али
он
бурш
шчепати
за
прса
па
он
тако
силно
треснути
о
земља
,
и
ако
јесам
грдосија
лакеј
бити
,
да
он
јесам
сигурно
требати
један
сахат
док
устати
.
официр
видити
на
што
изаћи
његов
беснило
хтети
да
се
извући
,
и
као
да
ништа
јесам
ни
бити
поћи
даље
,
али
јесам
Пепи
један
скок
стати
већ
преда
он
.
грдан
гомила
путник
бити
се
за
тила
часак
искупити
око
ми
.
—
Удовлетворење
,
дерати
,
или
се
не
хтети
макнути
с
овај
место
!
—
рећи
он
Пепи
загушен
глас
и
кроз
зуб
.
официр
погледати
око
себе
,
па
онда
одговорити
што
јесам
моћи
с
велик
достојанство
.
—
знати
ли
он
,
млад
човек
,
да
се
гроф
Лео
Карло
Стефан
фон
Вицвиц
моћи
само
са
себе
раван
дуелисати
?
—
и
официр
надигнути
свој
горњи
усница
на
десни
страна
.
Пепи
тргнути
из
џеп
свој
карта
па
јесам
бацити
официр
у
лице
.
фон
Вицвиц
зграбити
карта
,
прочитати
име
,
па
онда
салутова
и
врло
збуњено
промрмљати
.
—
А
...
тај
јесам
други
ствар
...
од
куд
јесам
се
ја
моћи
надати
г
.
барон
...
да
...
у
осталом
ја
ви
са
сав
стајати
на
расположење
...
ја
хтети
у
Гмунден
отсести
у
касина
.
Наши
се
секундант
моћи
наћи
сутра
у
осам
сахат
у
кавана
касина
.
господин
барон
!
...
—
и
Вицвиц
салутова
још
један
пут
,
па
се
изгубити
у
гомила
,
испратити
такав
један
поглед
бурш
,
који
јесам
толико
исто
бити
као
и
неколико
шамарати
.
@card@
заустављен
гомила
радознао
теферичлија
поћи
вагон
у
жив
жагор
,
а
ја
се
бити
од
чудо
укочити
.
тај
епизода
бити
тако
напрасан
,
из
ведар
небо
,
да
несмо
знати
шта
да
о
цео
ствар
мислити
.
Пепи
постајати
мало
пред
ми
,
поглед
један
,
па
други
у
очи
—
па
сав
тројица
прснути
у
смех
...
—
за
име
бог
Пепи
,
тај
јесам
барон
?
...
ти
...
ти
...
пфф
!
—
ни
један
јесам
моћи
од
смеј
да
изговорити
цео
реч
.
сав
сам
междуметија
и
кикот
.
тек
у
вагон
моћи
јесам
се
љуцки
разговарати
.
-
—
да
,
деца
,
као
што
ја
гледати
ја
јесам
барон
.
како
ја
се
тај
несрећа
догодити
,
не
знати
;
али
слутити
да
јесам
овако
бити
:
један
од
мој
предак
који
јесам
сад
врло
добро
у
дона
Аврамов
,
бити
јесам
мало
угледан
него
што
јесам
мој
благородије
.
тај
предак
(
овде
Пепи
саставити
наш
глава
у
гомила
и
наставити
полако
да
остати
у
вагон
не
чути
)
додворити
се
тај
велик
част
да
ложити
фуруна
у
соба
„
велик
“
царица
Марија
Терезија
,
а
од
тај
званије
до
баронство
—
само
јесам
један
корак
!
—
Али
сад
доста
о
тај
,
ја
већ
улазити
у
наш
планински
ланац
.
гледати
,
па
уживати
!
—
—
Нећу
да
знати
ни
за
што
;
док
ми
не
казати
,
мислити
се
озбиља
тући
са
онај
денди
?
—
прихватити
мој
земља
.
—
и
ти
још
питати
.
тај
не
само
да
хтети
се
озбиља
тући
,
него
хтети
пас
тако
уредити
,
да
он
цео
живот
не
хтети
више
пасти
на
памет
да
залајати
на
ко
а
камо
ли
да
уједати
!
—
—
право
да
ти
казати
,
Пепи
,
ја
јесам
тај
за
паметан
држати
.
Мршти
се
колико
хтети
,
ал
’
ја
не
моћи
узети
реч
натраг
.
зар
ти
јесам
срамота
,
да
у
XИX
век
ићи
на
дуел
и
тај
с
онакав
пачавром
у
облик
човечији
?
—
—
А
шта
бити
тај
радио
,
Сервијанер
,
да
јесам
на
мој
место
бити
?
—
—
ја
?
ја
бити
он
ишамарати
као
балавац
,
па
бити
он
пустити
да
се
тужити
нана
!
—
—
е
,
видити
благо
мој
,
тај
не
ићи
.
ја
не
смети
да
заборавити
на
бој
који
носити
(
и
бурш
показати
немачки
трака
који
јесам
као
знак
свој
буршеншафта
носити
преко
прслук
)
.
тек
пошто
бити
се
казати
одсечно
да
не
хтети
самном
на
двобој
,
тек
онда
бити
ја
имати
права
да
поступити
с
он
као
што
бити
ти
урадити
!
—
мој
земља
доћи
у
ватра
:
—
ама
јесам
ти
при
себе
,
човек
?
зар
један
живот
који
толико
обећавати
урадити
за
благостање
свој
суграђанин
,
који
јесам
моћи
бити
једина
потпора
и
уздање
какав
велик
поштен
породица
,
зар
цео
сакровиште
интелигенција
,
који
јесам
за
толико
година
труд
и
трошак
привређивати
,
зар
...
—
овде
он
Пепи
запушити
уста
.
—
Ћути
,
срце
мој
.
тај
бити
ја
све
умести
други
казати
;
али
сам
себе
не
.
ја
сумњати
да
бити
ти
на
мој
жеста
другачи
радио
,
и
ако
бити
,
тај
јесам
просто
с
тај
,
што
јесам
у
са
сав
другачији
одношај
одрастати
него
што
јесам
ја
.
Наши
јесам
поглед
на
тај
ствар
тако
унакрсно
различан
,
да
се
никада
не
бити
споразумети
.
с
тај
махнути
тај
ствар
,
и
молити
ви
обојица
,
да
више
на
тај
глупост
не
мислити
.
ја
јесам
толико
сигуран
у
сваки
род
оружје
који
онај
лутак
моћи
изабрати
,
да
моћи
слободно
сматрати
ствар
као
свршен
,
па
уживати
наш
красан
Гмунден
.
-
Поглете
,
кол'ко
јесам
се
већ
приближити
Трауенштајну
!
Ена
иза
онај
планински
пресла
тамо
,
одмах
хтети
се
спустити
у
Гмунден
.
да
видити
,
како
јесам
оригинално
кад
локомотива
не
вући
,
него
са
укочен
точак
клизити
низ
стрмен
,
а
за
она
цео
воз
!
и
дојиста
фрчање
машина
сав
се
слабије
и
слабије
чути
,
а
стењати
и
дрвље
који
баш
уз
сам
прозоре_промицаше
,
мењати
се
онако
исто
брзо
,
али
ја
не
знати
да
л
’
јесам
истина
тај
што
бурш
рећи
.
на
један
пут
гракнути
глас
са
сав
шест
прозор
у
вагон
„
језеро
,
језеро
!
“
и
дојиста
,
пред
ми
,
дубоко
у
доља
у
који
се
силазити
,
у
сред
угасит
зелен
поље
и
брежуљак
,
иза
који
се
горостасан
планина
подизати
,
лежати
парац
језеро
,
као
парац
чист
плав
небо
—
али
само
за
тренутак
,
па
он
нестати
као
да
јесам
опсена
бити
.
воз
бити
обићи
последњи
савијутак
на
свој
цикцак
путања
низ
брдо
,
и
сад
јесам
јурити
права
на
низак
.
Ена
већ
и
пиштаљица
звиждати
.
„
Гмунден
!
Гмунден
!
“
—
на
станица
бити
сијасет
Гмунденаца
који
из
радозналост
да
видити
како
изгледати
овај
година
бечки
теферечлије
,
а
који
што
многи
очекивати
свој
пријатељ
и
рођака
из
престолнице
у
гост
.
уз
тај
помислити
непрегледан
гомила
званичан
и
драговољан
амал
,
кочијаш
,
гостионичарски
момак
,
који
јурнути
као
гладнети
вући
на
вагон
још
пре
него
што
се
бити
љуцки
зауставити
,
замислити
уз
тај
сијасет
кола
и
колица
,
фијакер
и
„
екипажа
“
који
се
бити
смотати
у
некакав
клупче
какав
се
моћи
бити
само
при
кочијашки
испит
прав
,
покрити
све
тај
густ
облак
прашина
који
тај
клупче
људи
,
коњ
и
кола
дигнути
у
небо
,
тако
да
читав
помрачење
сунце
наступити
—
па
хтети
од
прилика
моћи
„
преставити
себе
“
како
јесам
изгледати
у
васиона
пре
него
што
се
бог
решити
да
загрмети
„
неки
бити
свет
“
,
знати
шта
се
обично
звати
хаос
.
ми
троје
изаћи
из
вагон
,
па
по
што
се
мало
проьрвасмо
с
један
амалин
који
јесам
,
са
цео
нужан
поштовање
,
хтети
да
ми
отети
што
јесам
имати
у
рука
—
пребродити
кроз
прашина
у
који
јесам
до
више
чланак
упадати
,
и
дочепати
се
калдрма
.
—
сад
Пепи
,
куда
велим
да
одсести
наш
благородије
?
—
питати
мој
земља
.
—
најбоље
и
јевтин
јесам
код
удовица
„
угасит
јелен
“
.
она
по
себе
већ
јесам
старати
кутија
,
али
прав
добар
истегнут
савијача
с
јабука
,
а
држати
и
добро
пиће
.
јесам
далеко
одавде
,
ено
она
жут
кућа
,
тај
јесам
„
угасит
јелен
“
.
док
се
ви
пресвући
и
попушити
један
,
ја
хтети
само
да
се
јавити
код
кућа
,
па
ето
ја
одмах
да
ићи
на
језеро
.
сервус
,
деца
,
па
се
добро
владати
.
особито
ти
Сервијанер
да
се
не
јесам
усудити
да
уштинути
за
образ
онај
леп
келнерку
угасит
јелен
,
јер
тај
јесам
мој
„
пламен
“
(
љубоф
)
!
—
—
какав
келнерке
,
што
булазнити
којешта
?
ти
ваљда
мислити
собарица
?
—
—
о
бог
,
он
не
знати
ни
тај
да
ја
,
синов
леп
језеро
горњоаустријски
,
не
узимати
свој
криглове
из
рутав
шап
брадат
чудовиште
који
се
у
Беч
звати
келнер
,
него
из
мек
алабастарских
ручица
женски
!
—
—
Јес
’
чути
,
Пепи
,
ви
јесам
паметан
људи
.
Баш
и
ако
не
бити
ваш
вити
језеркиња
тако
леп
као
у
прича
о
језерски
вилистанима
,
барем
јесам
од
тај
сигуран
да
не
хтети
по
ваш
сос
и
супа
од
кухина
до
сто
шетати
један
од
онај
ужасан
келнерски
„
покунпорта
“
,
који
ми
тровати
живот
у
Беч
.
—
у
тај
стигнути
и
угасит
јелен
,
и
ја
се
опростити
с
бурш
па
ући
у
авлија
који
бити
сав
у
дебео
хлад
огроман
орах
,
начичкати
постављен
сто
.
ту
затећи
доста
народ
крај
јутрењи
кригла
пива
или
јабуковача
,
који
се
у
тај
крај
такође
радо
пити
.
из
отворен
кухина
разлевати
се
божански
мирис
с
разнородан
печење
и
мешати
се
с
балзамски
ваздух
,
у
ко
дисати
срећан
Гмунден
,
као
год
што
се
и
цврчање
и
пржење
из
кухина
слевати
у
један
хармонија
са
жив-живкањем
небројен
врабац
,
који
у
тај
мах
особито
живо
дебатовати
у
густ
грање
стар
орах
,
као
да
држати
какав
скупштина
.
Међа
тај
пошт
.
удовица
угасит
једен
не
дати
ми
много
време
за
тај
сентименталан
размишљање
о
небески
хармонија
кухина
и
остати
природа
,
јер
ми
обасути
свој
комплимент
и
добродошлица
,
и
тај
скоро
онај
исти
реч
који
ми
у
свој
време
дочекивати
наш
механџија
по
Србија
,
наш
механџија
по
Босна
и
сав
остати
гостионичар
уставан
Јевропа
.
не
знати
за
што
,
ал
’
кад
госпођа
Јеленовица
изговорити
свој
беседа
,
ја
се
и
нехотице
сетити
један
сарајевски
поп
који
јесам
три
година
сваки
недеља
говорити
једно
исто
„
слово
“
,
тако
да
јесам
он
сав
благовјеран
христијанин
знати
на
памет
,
а
ја
крај
певница
обично
јесам
полако
говорити
реч
по
реч
пред
он
као
веровати
или
оченаш
.
Пошто
добити
соб
—
на
жалост
ни
с
један
се
прозор
не
моћи
видети
језеро
,
само
се
чути
брујање
и
стропоштавање
река
трун
,
који
се
негде
близу
гостионица
одвајати
из
језеро
,
као
што
рећи
собарица
—
и
пошто
се
мало
уљудити
,
сићи
и
ја
под
орах
да
чекати
бурш
.
један
келнерица
доћи
да
ми
питати
шта
заповедати
?
док
јесам
мој
земљак
наручивати
и
развести
читав
разговор
о
разним
особина
сваки
поједини
пиће
који
она
рећи
да
имати
,
ја
јесам
посматрати
њен
рухо
.
хаљина
од
циц
али
без
рукав
,
тако
да
се
до
раме
хладити
стројне
рука
,
који
јесам
се
црвенити
као
да
јесам
у
први
степен
сагорења
(
Derinatitis
combustionis
erythematosa
)
.
на
лабудов
грд
широк
ђердан
од
бисер
—
из
какав
шкољка
специјалан
,
не
знати
—
испод
јабука
Адамов
бити
ђердан
закопчан
повелик
павта
од
сребро
,
са
црвен
и
зелен
чешки
дијамант
.
на
глава
велик
црн
свилен
марама
,
онако
исто
наместити
као
што
носити
у
ми
Црногорка
.
витак
стас
утегнути
у
јелек
од
црн
сомот
.
ето
тако
јесам
у
главноме
одело
свити
гмунденака
осем
„
један
висок
племство
и
п
.
т
.
публикум
“
који
се
париски
носити
.
да
л
’
јесам
леп
Гмунденке
?
тај
зависити
од
појам
који
сваки
имати
о
леп
.
ја
јесам
се
учинити
здрав
,
а
тај
јесам
прво
што
требати
физиолошки
цео
жена
.
—
проклети
Сервијанер
—
зачути
се
на
један
мах
глас
буршев
,
који
бити
ка
’
из
земља
никнути
—
ја
јесам
знати
да
хтети
она
тако
затећи
.
Ката
,
Ката
неверница
црн
,
зар
се
тако
чувати
задан
реч
?
—
и
бурш
обухватити
девојка
око
пас
,
да
јесам
пре
него
што
се
она
отети
моћи
пољубити
у
уста
—
Ката
се
најзад
извити
из
чврст
клешта
који
бити
саставити
крепак
мишица
бурш
око
њен
бедрица
,
па
побећи
у
кухина
бацити
бурш
само
овај
испрекидан
реченица
као
одговор
:
—
Ал
јесам
ви
...
г
.
барон
...
ала
јесам
...
schlimm
!
—
ето
још
један
реч
који
не
хтети
превести
ни
друштво
српски
словесносги
.
„
хм
,
како
да
јесам
?
Schlimm
значити
зао
,
зло
,
зло
!
“
одговорити
ја
који
гимназиста
који
имати
свагда
пет
код
г
.
...
.
е
,
мој
суграђанин
,
и
ја
јесам
тако
мислити
док
јесам
на
твој
место
бити
,
јер
и
ја
јесам
имати
не
само
пет
него
по
каткад
и
седам
или
девет
из
немачки
граматика
(
само
не
у
дневник
већ
на
пешкир
и
фес
који
јесам
на
тај
час
обично
бити
поставити
мој
панталоне
)
,
али
овамо
у
горњи
место
имати
тај
реч
много
више-значења
него
што
стајати
у
граматика
г
.
преводилац
краљица
Хортензе
или
у
речник
Исајиловић
.
кад
какав
швапче
рећи
неко
„
Sie
Schlimmer
!
“
тај
јесам
реч
,
тај
јесам
музика
који
у
један
дах
казати
„
Ђаволе
,
обешењак
,
угурсуз
,
анђео
,
душа
,
срце
мој
!
“
мој
земљак
у
мал
’
не
удавити
бурш
од
завист
што
он
јесам
Ката
онако
слатко
казати
да
јесам
schlimm
!
—
е
,
сад
на
језеро
деца
!
—
кликнути
Пепи
и
ја
се
дигнути
па
хајд
’
у
варош
.
_
тек
што
јесам
изаћи
из
сокачић
у
који
јесам
наш
гостионица
,
доћи
на
један
дрвен
ћуприја
испод
који
се
пенушити
река
што
се
на
неколико
хватити
на
више
одвајати
из
језеро
.
—
ето
деца
—
почети
Пепи
свој
чичеронство
—
тај
јесам
наш
бесан
Траун
или
како
јесам
на
извор
у
Штирској
,
звати
,
трун
.
она
протицати
кроз
халштатско
и
кроз
наш
гмунденско
језеро
,
стропоштавати
се
код
село
Роитама
преко
тако
огроман
стена
у
доља
да
у
цео
Аустрија
не
хтети
бити
тако
славан
водопад
,
и
најзад
утицати
у
Дунаво
код
Линц
,
еле
као
што
видити
дугачак
јесам
неки
@card@
сахат
,
или
да
се
земљописније
изразити
,
протицати
неки
@card@
миља
!
—
—
А
ићи
ли
до
водопад
или
од
он
па
на
ниже
какав
лађа
она
?
—
—-
Ида
боме
наш
соларе
(
Traunfahrer
)
с
један
крај
језеро
почети
па
чак
до
Линц
,
стропоштавати
се
заједно
с
река
низа
стена
и
не
бити
она
ни
ђаво
од
тај
.
—
е
,
сад
ми
ево
—
у
сред
наш
варош
—
јесам
л
’
да
доста
средњевековни
изгледати
кућа
?
тај
јесам
све
остати
од
@card@
год
.
у
који
ми
бити
цео
варош
изгорети
,
па
се
од
онда
на
нов
почети
да
дигнути
.
али
тај
јесам
само
овде
тако
,
на
пијаца
и
око
шетница
јесам
подигнути
сав
нов
трокатница
и
четворокатница
,
и
онај
се
први
видити
кад
се
с
језеро
погледати
,
јер
оно
јесам
четврти
страна
наш
пијаца
.
сад
хтети
ја
тамо
!
—
—
А
јесам
ли
,
Пепи
,
какав
јесам
овај
шинути
у
калдрма
,
зар
и
Гмунден
већ
имати
„
коњски
жељезница
“
?
—
запитати
он
ја
,
угледав
цео
пут
куда
јесам
пролазити
шина
.
—
Нес
тај
шинути
за
кола
,
већ
састављати
велик
магацин
за
со
’
који
јесам
на
обала
са
жељезнички
станица
и
по
она
гурати
наш
содарски
момак
рука
огроман
товар
до
вагон
.
или
ви
и
не
знати
да
ја
овуда
много
радити
са
со
?
на
онај
стран
језеро
преко
имати
још
један
варош
и
ако
јесам
много
мања
од
Гмунден
,
звати
се
Ебенсее
,
и
у
она
јесам
велик
фабрика
императорски
за
добивање
со
из
многи
слан
вод
који
се
налазити
по
Салцкамергуту
,
и
који
довлачити
сав
чунак
до
у
фабрички
казан
у
Ебенсеу
!
ја
хтети
у
Ебенсее
ићи
или
после
подне
или
сутра
,
већ
како
бити
друштво
,
пароброд
ићи
пет
пут
на
дан
тамо
и
овамо
!
—
—
Па
повеличка
варош
,
погле
кол'ко
се
отегнути
тамо
уз
брежуљак
!
—
рећи
хтети
мој
земља
—
па
како
јесам
дивно
наместити
!
заиста
само
да
човек
сести
па
да
црта
!
—
—
е
,
онај
тамо
јесам
већ
село
Алтминстер
и
ако
јесам
тако
близу
да
изгледати
као
да
спадати
још
у
Гмунден
,
јер
у
среда
имати
растркан
онолики
вила
(
богаташки
пољски
добра
)
.
али
опет
имати
јесам
Гмунден
неких
@card@
душа
који
се
занимати
тај
да
дати
бог
што
јесам
божији
а
цар
што
јесам
царев
,
па
како
јесам
овај
последњи
позамашан
сума
сваки
година
,
а
од
земљан
бројаница
,
чешаљ
,
и
т
.
д
.
не
моћи
много
да
се
зарадити
,
тај
јесам
врло
велик
срећа
што
сваки
лет
донети
жељезница
по
један
десетак
—
двадесет
хиљада
странац
који
овде
и
у
Ишлу
(
два
сахат
од
Ебенсеа
на
кола
)
крпа
свој
здравље
—
иначе
,
богме
не
знати
да
л
’
бити
поред
оваки
порез
и
данак
,
остати
дуго
тако
веран
подајник
цар
небески
и
земаљски
,
као
што
јесам
данас
у
сам
ствар
!
—
—
имати
ли
колико
школа
?
—
—
немати
много
;
имати
четири
основни
разред
,
али
за
тај
имати
пет
црква
,
један
велик
намастир
и
они
развијати
народ
за
чудо
у
дух
прав
хришћански
наука
.
проговорити
који
с
први
занатлија
на
ко
наићи
,
па
хтети
видети
какав
благослов
ницати
у
крај
где
истина
немати
сувише
школа
ал
’
имати
толики
црква
!
—
—
хм
,
а
радник
се
у
ви
још
не
бити
,
не
састављати
друштво
за
међусобан
поучавање
,
као
што
н
.
пр
.
доле
већ
почињати
на
сав
страна
?
—
—
То
не
.
овде
имати
само
један
друштво
за
пристојан
„
укопавање
леш
“
.
тај
јесам
све
.
Грађански
касина
тек
јесам
у
зачетак
и
по
сав
прилика
не
хтети
ништа
више
бити
до
кавана
.
А
,
збиља
,
имати
и
један
милосрдан
завод
за
неговање
мали
деца
,
који
јесам
доћи
на
свет
без
допуштење
дотични
поп
,
а
такав
деца
имати
у
ми
више
но
„
брачни
родити
“
,
као
што
статистички
број
сваки
година
доказивати
.
за
што
јесам
се
наш
многобројан
калуђер
толико
заузимати
да
се
тај
завод
подигнути
,
тај
хтети
ја
увек
остати
загонетка
...
они
бити
ваљати
да
помислити
да
хтети
се
тај
несрећан
женскиња
,
који
јесам
продати
свој
душа
нечастив
,
сав
више
умножавати
,
кад
знати
да
имати
дете
куда
склонити
,
где
не
хтети
никакав
невоља
осетити
!
па
да
знати
с
какав
очински
љубав
се
заузимати
пречастан
отац
за
јадан
находчад
!
ни
родити
родитељ
не
бити
се
за
она
боље
старати
!
—
и
око
усна
буршевих
заиграти
враголаст
осмех
.
у
тај
мах
обићи
један
рогаљ
од
улица
и
ја
и
мој
земља
само
што
учинити
једно
изненадно
„
А
!
...
“
па
се
погледати
.
ја
јесам
бити
на
велик
четвртаст
пијаца
гмунденској
,
и
пред
ми
бити
језеро
са
целокупан
величанство
свој
.
ви
се
сад
бојити
да
ја
не
напунити
уста
колико
моћи
више
појетски
сравњење
и
громопуцателним
фраза
о
дивота
језеро
.
не
бојити
се
.
ни
један
молер
,
који
цео
живот
само
„
ландшафт
“
слика
,
ни
Виктор
Иго
,
који
јесам
онакав
мајстор
у
описивање
до
најмање
ситница
не
бити
моћи
дати
веран
слика
гмунденског
језеро
и
његов
умиљат
а
опет
онако
џиновски
—
огроман
околина
.
ја
хтети
само
дунђерски
плаивазом
да
обележити
спољашњи
контура
,
,
и
поједини
место
у
она
,
колико
требати
да
се
умети
наћи
у
топографија
овај
прича
.
-
замислити
да
јесам
из
небески
шатор
изрезати
и
на
земља
спустити
један
парац
тако
од
свој
хиљада
и
шест
стотина
четвороугалних
хватити
,
и
тај
у
форма
„
пишкота
“
или
„
мушкацона
“
,
т
.
ј
.
елипса
који
јесам
у
среда
с
’
оба
страна
угнут
.
на
тај
два
место
,
где
јесам
језеро
узак
,
налазити
се
с
десни
страна
на
један
зелен
брежуљак
стар
намастир
Траункирхен
са
свој
живописан
прњавор
и
леп
двор
некаки
руски
богаташ
,
—
а
с
леви
страна
се
подигнути
као
какав
зид
права
у
небо
,
мрк
стена
Трауенштајн
,
који
се
од
језерски
огледало
подигнути
два
хиљада
и
два
стати
педесет
стопа
у
висина
.
Шта
јесам
иза
тај
теснац
у
језеро
(
који
јесам
ипак
два
пут
толико
широк
као
Дунаво
)
не
видити
се
из
Гмунден
,
али
ви
већ
знати
да
јесам
тамо
Ебенсее
са
свој
фабрика
.
иза
језеро
,
у
дно
панорама
подизати
се
громадан
стена
Шпицлштајн
,
Ерлакогл
,
штирски
гребен
(
Grate
)
и
остати
снег
покрити
Алпи
,
који
се
с
тај
не
моћи
да
догледати
граница
што
човек
не
знати
где
престајати
брег
а
где
настајати
облак
,
тако
се
црта
прелевати
један
у
други
,
тако
сав
тај
трептети
у
жарки
светлост
сунчан
.
у
предњи
половина
језеро
,
од
теснац
његов
где
испадати
у
он
Трауенштајн
и
Траункирхен
,
па
до
Гмунден
,
који
јесам
у
сред
меко
савијен
лук
,
ево
како
изгледати
обала
.
лево
јесам
,
испод
Трауенштајна
сести
Карбахмиле
,
а
за
тај
долазити
планина
који
се
спуштати
до
под
сам
варош
.
наједном
њен
осоја
налазити
се
Химелрајхвизе
који
ми
јесам
бурш
још
у
Линц
онако
хвалити
.
с
десни
,
почети
од
Трауенкирхена
па
до
варош
немати
ниједан
велик
брег
или
стена
,
него
сав
лак
дољице
и
„
holmitьi
“
(
као
што
бити
наш
роман-
баша
Милован
Видаковић
рећи
)
,
застрети
раскошан
боја
који
лето
на
расположење
имати
,
и
искићен
виноград
,
парк
,
сеоце
и
великашки
кићен
двор
.
тај
обала
ви
дан
јесам
у
сунце
,
јер
први
зрак
који
позлатити
мрк
шиљак
и
процеп
џиновски
Трауенштајна
,
чим
прећи
преко
он
разлити
се
изнад
зелен
језеро
и
његов
љубак
десни
обала
,
а
кад
јесам
на
заход
сјајан
сунце
,
онај
се
спуштати
баш
иза
тај
брежуљак
,
и
његов
потоњи
зрак
изумирати
баш
на
тај
цветан
башта
,
на
тај
родним
,
лако
заталасан
поље
.
пред
тај
талијански-жарким
парче
гмунденске
околина
стајати
у
језеро
и
мали
оток
Орт
а
на
он
старински
„
zamokъ
“
или
град
гмунденски
са
свој
кула
и
узак
прозор
.
дрвен
ћуприја
један
састављати
замак
на
острво
са
онај
половина
који
јесам
на
обала
.
сад
у
тај
„
град
“
писати
надлежан
власт
свој
небројен
акт
„
о
царев
брада
“
као
што
нем
.
узречица
казати
,
који
у
српски
гласити
„
жив
ја
Тодор
да
се
чинити
говор
“
—
Између
замак
и
варош
имати
још
Алтминстер
,
село
са
један
врло
стародреван
црква
.
ето
таки
јесам
околина
гмунденскога
језеро
—
али
,
као
што
рећи
,
нацртан
дунђерски
писаљка
.
али
наш
поглед
на
брзо
се
отргнути
с
горостасан
облик
суморан
Трауенштајна
и
са
ведар
слика
на
десни
обала
језеро
,
да
се
тај
више
нагледати
он
сам
.
никад
ја
јесам
жао
бити
што
несам
молер
као
у
тај
тренутак
.
тај
људи
располагати
са
толико
бој
!
они
она
знати
тако
мешати
,
да
јесам
кадар
сваки
и
нежан
разлика
обележити
,
за
који
бити
ми
јадник
требати
читав
страна
,
па
опет
ко
знати
какав
бити
несмислицу
набрбљати
.
колико
јесам
звезда
на
небо
толико
јесам
ситан
таласић
игрушкало
на
површ
језерски
,
и
у
сваки
капљица
сваки
таласић
на
по
себе
,
разбијати
се
сунчан
светлост
у
црвен
,
неранџаст
,
жут
,
зелен
модар
и
љубичаст
зрака
,
из
који
се
састојати
.
какав
мешавина
бој
!
Очи
јесам
чисто
засенут
од
толики
драж
,
толики
одблесак
.
с
леви
страна
још
легати
на
језеро
црн
сенка
нагромадно-грдних
стена
и
зелен
планина
,
и
у
она
се
видити
сваки
кланац
и
чука
,
сваки
парац
снежан
лавина
који
се
у
падеж
заглавити
међ
испуцан
стење
,
сваки
храст
и
џбун
с
Химелрајшке
ливада
,
сваки
бео
кућица
из
Карбахмиле
,
сав
се
тај
видити
у
језеро
као
у
какав
каменорез
.
А
десно
,
као
да
вити
доста
онај
мора
пламен
бој
,
на
десни
половина
језеро
бити
небројен
гондола
са
китнастим
балдахин
,
са
црвен
јастук
,
са
застава
свити
народ
на
свет
(
за
чудо
много
застава
бити
са
боја
и
звезда
велик
република
)
,
осем
тај
промицати
кроз
тај
господски
гондола
пуно
ајнбајмелна
,
чунов
из
један
дрво
у
који
немати
више
место
но
за
један
возар
,
пуно
онај
пљоштити
лађа
што
преносити
со
из
Ебенса
у
гмунденске
магацин
(
Plätten
)
и
који
под
тежак
терет
до
сам
ивица
у
језеро
тон
,
пуно
„
траунфарера
“
,
пуно
бео
једро
који
далеко
у
језеро
изгледати
као
бео
тица
који
изнад
вод
лет
,
пун
витак
весло
који
се
у
одмерен
такт
спуштати
у
зелен
језеро
,
и
подизати
у
зрак
да
затрепте
као
да
јесам
у
сам
злато
и
сребро
захватати
.
бог
знати
колико
јесам
ми
троје
стајати
на
обала
,
у
сред
онолики
гомила
народ
и
онаки
ларма
као
што
само
на
пијаца
бити
моћи
,
не
видити
и
не
чути
ништа
,
не
мицати
се
с
место
,
на
који
ми
јесам
очарати
тај
језеро
...
ја
јесам
,
док
јесам
бити
деца
,
често
слушати
прича
о
вилистанима
у
који
јесам
необуздан
машта
китити
леп
драгоценост
свој
богатити
ризница
тај
надземаљски
ићи
подморски
и
подјезерски
свет
,
и
бити
убедити
да
се
ништа
сјајан
и
лепше
не
моћи
ни
замислити
,
а
камо
ли
видети
,
а
ево
сад
пред
ми
један
свет
,
према
који
се
онај
блед
слика
губити
као
маглити
пред
сунчан
зрак
.
—
А
,
деца
?
—
започети
Пепи
—
како
ви
се
допадати
гмунденско
језеро
?
јесам
ли
претеривати
мој
хвала
?
—
—
ја
јесам
само
један
пут
у
свој
живот
бити
у
оваки
расположење
као
у
овај
мах
—
одговорити
мој
земљак
полако
,
и
на
његов
дица
бити
неки
необичан
ведрина
и
озбиљност
—
и
тај
бити
лане
кад
једном
случајно
у
по
дне
проћи
поред
бечки
опера
па
видити
где
свет
јурити
на
некаки
академија
(
ви
знати
какав
славан
концерт
давати
оркестар
оперски
сваки
недеља
и
празник
у
по
дне
?
)
и
ја
ући
.
на
програм
бити
само
четири
комад
,
један
симфонија
Бетховена
,
по
нешто
од
Мозарта
и
Менделсон
и
на
последак
композиција
Хектор
Берлиоз
—
чинити
ја
се
да
се
звати
„
Мирна
морити
“
или
„
тишина
на
мора
“
—
од
ко
ја
донда
не
бити
ништа
чути
.
кад
одсвирати
,
браћа
,
ја
—
ја
јесам
исто
овако
бити
као
данас
од
овај
поглед
.
као
што
ја
онда
бити
жао
што
не
моћи
да
претворити
сав
живац
мој
тело
у
чути
за
слушање
,
тако
бити
сад
хтети
да
се
нешто
сав
милион
клетка
из
који
се
мој
тело
састојати
моћи
претворити
у
сам
очи
,
да
се
нагледати
тај
безграничан
лепота
у
природа
.
Наши
противник
који
се
,
доказивати
да
јесам
људски
душа
нешто
што
се
као
готов
целина
у
човечији
тело
при
рођење
удухне
,
и
при
последњи
дах
издухне
,
доста
поштапати
тај
,
веда
:
„
узети
сав
велик
дело
славан
песник
и
уметник
.
зар
јесам
онај
дивота
,
који
далеко
над
овај
прљав
земља
трептети
у
сфера
немогућан
идеал
,
зар
јесам
оне
само
копија
,
зар
јесам
тај
слика
који
јесам
моћи
с
поље
,
искуство
доћи
у
душа
?
“
А
ја
велим
,
кад
јесам
природа
тако
безграничан
леп
и
савршен
,
и
кад
јесам
наш
чути
кадар
такав
утисак
да
доносити
наш
душа
из
природа
,
као
што
јесам
н
.
пр
.
овај
два
који
ви
поменути
,
онда
ја
не
требати
никакав
мех
који
удухњују
и
исисати
људски
дух
из
тело
,
градити
од
један
нераздељан
целина
,
двоје
!
—
ја
несам
никад
свој
земљак
видети
у
тако
озбиљан
расположење
,
па
он
стати
мерити
од
глава
до
пета
.
Пепи
се
једва
уздржавати
од
смех
док
јесам
он
говорити
,
а
кад
јесам
свршити
,
он
само
што
прснути
и
пасти
он
на
прса
,
па
се
трести
као
да
јесам
полудети
.
земљак
план
и
хтети
да
он
одгурнути
од
себе
,
ал
’
Пепи
се
тако
смејати
од
срце
,
и
тако
јесам
смешан
изгледати
кад
подигнути
свој
сузне
очи
молити
за
милост
,
да
се
мало
по
мало
заценити
и
ми
двојица
...
смех
јесам
прилепчив
опасан
болест
...
за
час
се
скупити
гомила
сељак
и
раденик
из
содара
око
ми
,
радознало
загледати
ми
...
њихов
лице
који
у
општи
не
изгледати
особито
интелигентан
,
изгледати
у
тај
мах
од
радозналост
тако
глуп
,
да
се
ја
још
више
завалити
у
смех
.
Посрћући
доћи
до
први
гондола
,
стропоштати
се
на
јастук
,
а
Пепи
само
што
показати
возар
рука
пут
Орта
,
па
се
прућити
колик
јесам
дуг
у
чамац
.
кад
јесам
се
утишати
,
бити
сав
тројица
подобро
изнемоћи
.
—
опростити
Сервијанер
—
започети
Пепи
,
по
што
јесам
опет
прикупити
толико
снага
да
моћи
говорити
—
опростити
,
ако
ти
јесам
мој
смех
увредити
.
ја
јесам
појмити
леп
мисао
који
јесам
хтети
да
исказати
и
ја
те
за
она
поштовати
,
али
ти
јесам
јесам
тако
грозно
исказати
да
...
тако
ја
онај
три
усамљен
длака
на
ћелав
теме
немачки
спаситељ
Бизмарк
...
.
(
овде
у
мал
’
Пепи
на
нов
не
почети
да
се
смејати
,
али
се
одмах
ухватити
за
трбух
)
Ајао
,
ја
хтети
да
добити
грч
.
смиловати
се
Сервијанер
,
моћи
да
ја
тако
гледати
...
-
—
—
тај
моћи
се
церекати
више
,
доста
један
пут
.
Кажи
људи
куда
ваљати
да
ми
возити
!
—
—
благословен
да
јесам
и
ти
и
сав
твој
потомак
што
ја
подсећати
на
мој
чичеронску
дужност
,
гвозден
дужност
хтети
ја
спасти
.
хеј
Јергл
,
хтети
ли
испод
ћуприја
или
око
замак
па
у
Алт-
Минстер
?
—
возар
који
бити
име
Јергл
обрнути
се
к
ми
:
—
ја
велим
сад
да
ударити
око
Орта
,
па
кад
се
вратити
испод
ћуприја
,
да
господа
видити
замак
са
свити
страна
!
—
—
Лепа
,
леп
Јергл
,
гледати
да
она
показати
сав
дивота
наш
језеро
,
па
хтети
онда
долазити
и
осем
теферичког
воз
!
—
за
тај
рећи
ми
—
овај
олупан
орман
,
или
„
замак
“
као
што
он
Јергл
звати
,
бити
јесам
гмунденски
град
пун
осам
стотина
година
,
и
прелазити
с
један
властеоски
породица
на
други
док
на
последак
јесам
пасти
у
приватан
имање
наш
император
—
који
бог
неки
на
много
лет
поживети
!
—
као
и
многи
други
раубритерска
гнездо
који
време
јесам
згладити
са
лице
земља
!
—
—
А
који
она
мука
натерати
да
према
острво
подигнути
још
један
градић
,
кад
оток
јесам
ни
двадесет
хватити
од
обала
?
—
—
е
,
и
тај
имати
свој
прича
.
сваки
брежуљак
,
сваки
црквица
,
сваки
местанце
око
језеро
имати
сав
романтички
накит
у
прича
који
прелазити
од
колено
на
колено
,
расти
и
разгранавати
се
док
не
постати
читав
роман
.
пре
него
што
хтети
имање
прећи
на
гроф
валс
,
у
XВ
век
,
становати
јесам
у
он
два
брата
,
па
се
завадити
—
да
л
’
око
какав
девојка
у
који
јесам
се
н
.
п
.
обојица
заљубити
,
ићи
око
бабов
рухо
и
оружје
,
или
око
шта
други
,
тај
зависити
од
особан
наклоност
причати
на
ко
ви
судбина
нанети
—
и
поделити
се
.
тако
јесам
поникнути
онај
други
половина
замак
на
обала
.
Међа
тај
...
—
овде
опазити
Пепи
да
он
ја
ни
један
не
слушати
па
гракнути
—
ама
,
деца
који
ја
причати
?
—
—
Причај
овај
мртав
тврдокрилац
и
осталим
џиновски
буба
што
по
језеро
на
леђа
пливати
.
збиља
од
куда
она
толики
хиљадити
у
језеро
?
—
—
Нешто
она
попадати
од
умор
при
летење
преко
језеро
,
а
нешто
она
нанети
ветар
кад
се
на
језеро
дигнути
олуја
!
—
-
—
зар
и
на
овај
миран
,
питом
језеро
моћи
бити
бура
?
но
,
тај
морати
изгледати
као
кад
се
какав
женица
с
анђелски
благ
лице
љутити
!
—
—
да
не
да
Вог
и
пречист
дева
Мари
—
уплести
се
Јергл
у
разговор
—
да
ми
данас
ухватити
бура
далеко
од
обала
,
а
ви
бити
видети
,
господин
,
како
јесам
страшно
наш
језеро
у
свој
срџба
!
—
—
Оно
истина
,
страшно
јесам
по
каткад
—
прихватити
опет
Пепи
—
али
ја
бити
не
само
из
„
хец
“
него
и
рад
тај
желети
да
ми
ухватити
бура
,
да
ви
двојица
однети
кућа
потпун
слика
наш
језеро
!
—
—
хвала
леп
на
тај
потпуност
—
рећи
земљак
—
кад
ми
се
моћи
чамац
изврнути
,
а
ја
богме
несам
Леандар
да
препливати
...
.
—
-
Пепи
скочити
кад
зачути
име
Леандар
.
—
Сервијанер
знати
ли
тај
прича
о
Хера
и
Леандра
?
—
рећи
за
тај
прекинути
он
у
реч
.
ја
се
насмејати
.
—
е
па
кад
знати
,
хтети
ли
да
ви
испричати
како
се
око
наш
језеро
сачувати
тај
бајка
?
заиста
јесам
чудновато
да
се
на
златан
обала
средоземни
морати
и
око
језеро
у
наш
:
Алпи
,
у
два
тако
различан
народ
као
што
јесам
грчки
и
немачки
сачувати
скоро
један
исти
песма
о
силан
љубав
двоје
млад
срце
...
—
—
ја
бити
ти
,
са
мој
други
,
бити
врло
захвалан
ако
бити
ми
јесам
хтети
испричати
,
али
онако
као
што
доиста
јесам
народ
причати
,
а
не
да
ми
вући
за
нос
као
ноћас
!
—
не
бојити
се
,
Сервијанер
,
сад
се
не
моћи
китити
туђ
перје
,
јер
сигурно
наш
сав
три
возар
знати
тај
прича
.
Јергл
,
знати
ли
ти
шта
јесам
бити
са
јединица
ћерка
гроф
штајерски
Стокара
,
који
јесам
бити
испосница
у
штауенкирхенском
намастиру
?
—
—
А
који
гмунденац
не
бити
знати
тај
леп
прича
,
млад
господин
?
—
прихватити
возар
осмехнути
се
—
ја
јесам
јесам
слушати
од
мој
стар
мајка
још
кад
јесам
оволишан
бити
—
и
он
показати
свој
жуљевит
рука
колишан
.
—
е
па
добро
,
Јергл
,
а
ти
слушати
како
хтети
ја
причати
овај
господа
па
ако
ударити
на
страна
,
или
стати
другачи
причати
,
него
што
јесам
бити
,
а
ти
ја
поправити
.
Јес
’
чути
?
добро
