,пређашњи
њихов
чивчија
,
и
даље
јесам
код
она
долазити
,
увек
доносити
по
нешто
,
никад
не
спомињати
да
јесам
земља
сада
њихов
,
те
се
због
тај
у
први
време
немање
јесам
баш
тако
јако
ни
осећати
.
и
зато
јесам
мати
Софкин
из
почетак
доста
олако
ићи
и
испадати
за
рука
,
да
се
ништа
не
приметити
,
већ
да
,
као
и
пре
,
цео
родбина
,
нарочито
стар
стриц
и
тетин
,
увек
бивати
почашћиван
љут
ракија
и
добар
пиће
и
кафа
.
А
када
доћи
слава
,
Ускрс
,
Божић
,
исто
јесам
онако
бити
намештати
и
спремати
,
и
она
,
мати
она
,
у
леп
одело
,
повезан
,
закићен
цвеће
.
Софка
тада
увек
у
нов
хаљина
,
свилен
,
од
нов
и
скуп
басма
,
који
бити
се
у
варош
почети
да
носити
.
цео
дан
,
весео
и
срећан
,
дочекивати
гост
.
Чак
и
свирач
доћи
и
одсвирати
.
А
на
питање
о
он
,
ефенди
-
Мита
,
мати
бити
одговарати
:
како
она
јесам
баш
пре
неки
дан
послати
новац
;
и
долазити
човек
,
да
она
казати
како
он
још
не
моћи
доћи
.
у
неки
јесам
велик
посао
.
Гледаће
да
бар
на
јесен
доћи
;
и
како
јесам
Софка
послати
баш
тај
басма
,
да
она
се
начинити
хаљина
...
и
заиста
,
и
сам
Софка
с
почетак
јесам
знати
од
куда
мати
новац
за
тај
њен
увек
нов
и
скуп
хаљина
.
али
у
брзо
се
Софка
досетити
.
видети
јесам
:
да
она
мати
зато
тако
скупити
хаљина
давати
,
да
бити
јесам
тај
скупоценост
уверити
како
заиста
тај
он
,
отац
,
слати
,
бојити
се
да
он
она
,
као
сваки
дете
,
не
бити
сасвим
заборавити
,
или
он
чак
омрзнути
,
што
никако
к
она
не
долазити
,
што
она
и
„
мам
њен
“
остављати
увек
тако
сам
.
А
сав
тај
људи
,
слуга
,
који
јесам
тобож
доносити
те
његов
поклон
,
увек
јесам
долазити
,
када
Софка
случајно
јесам
бити
код
кућа
,
те
она
она
јесам
моћи
видети
.
А
сав
јесам
тај
материн
упињање
бити
узалудно
.
исто
тако
,
као
што
јесам
за
тај
материн
заваривање
знати
,
знати
јесам
и
за
сав
остати
што
се
око
она
догађати
и
збивати
.
особито
оно
отимање
родбина
око
она
,
Софка
,
када
јесам
она
и
мати
остати
сам
после
очев
напуштање
,
тобож
прелажење
у
Турска
.
тетак
,
стрина
утркивати
јесам
се
код
који
хтети
Софка
,
још
онако
мали
,
бити
у
гост
;
код
који
хтети
што
дуже
остати
и
бити
гостити
и
частити
,
и
тај
толико
,
као
да
јесам
она
какав
стар
човек
.
А
Софка
јесам
и
тада
већ
знати
да
сав
тај
љубав
и
нежност
родбински
долазити
као
од
неки
слутња
,
предосећање
несрећа
који
већ
почињати
да
се
догађати
.
и
зато
јесам
око
Софка
трчати
сав
и
као
улагивати
јесам
она
се
,
што
јесам
хтети
тај
сав
родбински
дуг
према
она
да
одужити
:
да
јесам
бар
сада
угостити
,
почастити
,
док
се
тај
несрећа
јесам
догодити
,
и
да
,
када
тај
несрећа
бити
раставити
и
немати
када
о
шта
други
да
мислити
,
бар
она
она
,
овако
мали
,
имати
онда
у
добар
успомена
по
њихов
добра
,
по
овај
њихов
гошћење
,
чашћење
,
и
као
такав
,
богат
и
добар
,
памтити
она
и
сећати
она
се
.
А
поред
тај
зато
јесам
се
још
око
она
отимати
у
љубав
,
што
јесам
сав
не
предосећати
него
на
чисто
с
тај
бити
:
да
јесам
она
,
Софка
,
последњи
изданак
од
породица
,
главне
кућа
;
да
хтети
се
она
свршити
и
утрти
све
.
али
ипак
,
поред
сав
тај
,
изгледати
јесам
да
се
отимати
око
она
највише
ради
он
,
отац
она
,
ефенди
-
Мита
,
јер
,
ма
да
она
јесам
он
оставити
,
ипак
он
они
још
толико
поштовати
,
да
ето
сада
његов
јединац
и
љубимац
готово
што
на
рука
не
носити
,
и
као
кап
водити
на
длан
не
чувати
.
А
да
јесам
заиста
сав
тај
њихов
љубав
бити
више
ради
отац
она
него
ради
она
сам
,
Софка
,
она
јесам
видети
и
по
сам
мати
.
јер
доцније
,
када
Софка
почети
да
показивати
знак
женски
лепота
;
кад
она
њен
другарица
у
игра
почети
одједном
,
изненада
да
застајати
и
унезверен
њен
лепота
,
бујност
прси
,
кос
,
да
,
дивити
она
се
,
узвикивати
:
„
ао
,
Софка
!
јао
какав
јесам
и
колик
јесам
!
“
—
од
тада
јесам
мати
не
пустити
сам
.
од
тада
капија
јесам
смести
да
остајати
по
ваздан
отворити
.
Софка
сам
ни
на
капија
,
ни
кроз
капиџик
у
комшилук
,
па
ни
међу
сам
женски
,
јесам
смести
да
отићи
,
а
да
јесам
мати
не
прегледати
,
не
видити
како
јесам
обучен
.
макар
бити
у
велик
посао
а
Софка
хтети
да
отићи
у
комшилук
међ
другарица
,
она
бити
,
остављати
посао
и
бришући
рука
о
кецеља
,
допраћати
јесам
до
сам
капиџик
и
суседне
башта
једнако
намештати
јесам
и
дотеривати
јесам
...
јер
,
за
бог
,
—
говорити
бити
она
тада
мати
,
сав
срећан
—
откуда
она
смести
допустити
да
Софка
ма
какав
изаћи
.
таман
!
требати
онда
још
и
он
,
њен
отац
,
случајно
да
наићи
,
затећи
јесам
такав
,
или
да
чути
да
јесам
такав
,
овлаш
и
како
не
требати
обучен
,
па
како
бити
онда
смести
на
очи
да
он
изаћи
а
камо
ли
да
се
усудити
и
да
он
погледати
!
Међутим
сав
тај
јесам
требати
.
одавна
јесам
Софка
за
сав
тај
знати
:
и
зашта
отац
једнако
тамо
седити
у
Турска
;
зашто
овамо
к
она
све
ређе
и
ређе
долазити
,
тако
да
он
јесам
почети
да
памтити
и
да
он
се
сећати
само
по
тај
његов
ноћни
долазак
,
у
мало
већ
олињао
одело
,
потамнео
,
као
сув
,
а
у
ствар
зборан
лице
,
али
још
једнако
свеж
,
обријан
,
влажан
уста
,
још
водњикав
очи
а
увек
са
бројаница
,
у
лакован
ципела
и
бео
чарапа
...
па
онда
исто
тако
јесам
знати
,
када
бити
они
мислити
да
она
у
велик
спавати
,
за
онај
њихов
,
материн
и
очев
,
дуг
,
ноћни
,
седење
,
цео
ноћ
немо
,
без
реч
,
а
из
очи
она
се
видити
:
како
сав
овај
требати
једном
свршити
,
не
моћи
се
више
,
требати
бежати
,
продати
и
кућа
и
сав
...
е
,
али
шта
хтети
онда
гроб
на
гробље
,
па
родбина
,
па
особито
шта
хтети
свет
казати
!
Ив
Софка
јесам
од
увек
,
откако
памтити
за
себе
,
—
знати
за
сав
.
и
као
што
јесам
,
никад
ни
за
шта
не
питати
,
осећати
и
разумевати
сав
шта
се
око
она
догађати
,
тако
јесам
исто
знати
и
за
себе
,
шта
хтети
с
она
бити
.
Још
дете
јесам
бити
сигуран
у
какав
хтети
се
лепота
развити
и
како
хтети
тај
њен
лепота
с
дан
у
дан
сав
више
поражавати
и
задивљавати
свет
.
јер
знати
се
да
сада
само
она
,
само
из
њихан
кућа
,
једино
још
„
ефенди
-Митина
“
кћер
што
моћи
бити
тако
леп
,
а
ниједан
друга
.
и
не
преварити
се
.
А
као
што
јесам
унапред
предвиђати
,
тај
јесам
њен
толики
лепота
учинити
ако
не
горд
,
а
оно
срећан
.
и
тај
не
зато
што
јесам
она
мушкарац
залуђивати
и
мучити
,
него
што
јесам
због
она
и
сам
себе
бити
задовољан
.
сам
јесам
себе
више
неговати
,
више
волети
,
јер
јесам
знати
да
код
она
хтети
бити
она
обичан
,
свакидашњи
лепота
,
када
се
постати
девојка
,
и
који
се
састојати
у
бујност
и
набрекнутост
снага
,
него
она
други
,
истински
,
виша
,
јак
,
који
се
не
рађати
често
,
не
венути
брзо
,
сав
леп
и
заносан
бивати
и
од
који
се
при
ход
и
покрет
осећати
мирис
њен
.
сав
се
тај
тачно
збити
и
испунити
.
јер
,
када
не
само
што
порасти
,
већ
прећи
и
двадесети
,
и
,
пошто
јесам
бити
познат
да
се
сваки
не
смести
усудити
она
да
заискати
,
чак
прећи
и
двадесетпету
и
шести
година
,
она
и
тада
не
само
да
јесам
једнако
још
бити
леп
,
него
и
раскошан
и
заносан
.
само
што
она
нестати
онај
гојазност
и
сувишност
месо
,
док
сав
други
на
она
непрестано
јесам
сав
леп
и
изразит
бивати
.
раме
и
плећа
једнако
јесам
она
бити
једар
,
пун
и
развијен
;
горњи
део
рука
,
мишица
,
бити
јесам
обао
и
једар
,
тај
јесам
заједно
са
пун
она
плећа
чинити
и
даље
витак
и
права
,
и
због
тај
она
се
свакад
стас
и
бедра
јаче
истицати
.
мало
дуг
,
сув
рука
,
са
истина
сув
али
нежан
прст
и
са
још
нежан
,
више
длан
обао
и
пун
чланак
рука
,
који
јесам
показивати
сав
белина
њен
кожа
.
лице
не
толико
свеж
колико
бео
,
нешто
мало
дуг
,
омекшао
,
кошчат
али
са
чист
и
висок
чела
,
црн
,
крупан
,
мало
узак
очи
,
увек
врео
јагодица
и
стиснут
танак
уста
,
тек
при
крај
влажан
и
страстан
.
А
од
цео
лепота
њен
тело
,
који
она
јесам
бити
стати
,
као
скаменити
се
,
да
се
не
бити
трошити
,
једино
кос
,
како
она
јесам
још
у
почетак
почети
расти
,
тако
она
јесам
и
тада
једнако
бујати
и
расти
.
кос
јесам
бити
црн
,
мек
,
тежак
,
тако
да
она
јесам
увек
осећати
,
како
она
,
кад
јесам
распустити
по
врат
и
плећа
,
лако
и
сеновит
легати
.
али
што
јесам
Софка
највише
узнемиравати
,
тај
јесам
,
што
,
откада
она
почети
да
расти
и
већ
се
и
развити
у
овај
свој
чувен
лепота
,
он
,
отац
,
сав
ређе
долазити
.
А
она
јесам
знати
да
јесам
тај
све
због
она
.
као
да
се
она
боја
.
Прође
по
читав
лето
,
јесен
,
зима
,
па
се
од
он
ништа
не
бити
чути
,
нити
бити
какав
гласник
послати
.
доцније
чак
и
по
два
и
три
година
,
а
од
он
ни
гласати
:
ни
где
јесам
,
ни
шта
јесам
.
мати
да
премрети
од
страх
.
и
тај
не
што
се
бојати
да
хтети
сасвим
остати
сирот
,
готово
без
хлеб
,
и
ако
се
у
велик
почети
да
борити
са
сиротиња
.
Већ
јесам
почети
и
готово
продати
онај
горњи
део
башта
иза
кућа
,
који
јесам
гледати
на
улица
.
и
тај
наравно
продати
јесам
„
њихов
“
Тоне
,
пошто
јесам
само
он
смести
да
се
поверити
;
пошто
само
он
не
бити
причати
и
износити
свет
да
јесам
тај
његов
,
да
јесам
од
она
сасвим
купити
,
него
хтети
,
по
обичај
,
причати
како
јесам
узети
тобож
од
она
под
закуп
.
и
тај
морати
као
толико
да
она
молити
,
док
јесам
он
они
допустити
да
ту
подигнути
неки
свој
магаза
.
дакле
,
тај
већ
очигледан
сиротиња
јесам
толико
плашити
мати
колико
тај
очев
сав
редак
и
редак
долазак
.
стрепити
јесам
,
да
она
,
како
јесам
почети
а
знати
он
какав
јесам
,
на
последак
сасвим
не
оставити
,
и
никада
се
више
к
она
не
вратити
.
и
онда
,
не
већ
она
,
—
њен
јесам
проћи
,
она
јесам
бити
готов
и
спреман
на
сав
,
—
него
шта
хтети
и
куда
од
толики
срамота
и
покора
њихан
и
већ
оволико
велик
и
толико
чути
Софка
?
А
Софка
,
гледати
сав
тај
мука
и
страх
материн
,
више
јесам
она
жалити
него
ли
себе
.
и
она
јесам
са
себе
бити
одавно
измирити
.
Још
у
почетак
,
кад
јесам
почети
да
осећати
како
она
се
сав
више
прса
разапињати
,
пун
,
како
она
тело
бивати
сав
заобљеније
;
када
се
од
сваки
изненадан
додир
,
чак
и
од
шум
и
бат
нечији
корак
голицав
трзати
и
слатко
увијати
,
када
она
се
од
сам
поглед
мушко
сав
крв
у
глава
пењати
,
нога
она
за
земља
као
приковати
остајати
и
када
јесам
осећати
,
да
ако
бити
тај
мушки
овамо
к
она
прићи
,
да
се
она
од
обамрлост
не
бити
моћи
макнути
,
још
мање
он
се
одупрети
,
одбранити
од
он
,
—
па
већ
тада
,
када
јесам
дакле
бити
најгоре
и
најтеже
,
већ
јесам
тада
она
бити
уверити
да
никада
,
никада
хтети
бити
тај
,
хтети
се
родити
тај
,
који
бити
бити
раван
и
достојан
она
;
достојан
и
њен
оволики
лепота
а
и
сам
она
као
,
Софка
„
ефенди
-Митине
“
.
и
пошто
јесам
још
у
почетак
бити
уверити
да
никада
хтети
бити
такав
који
хтети
моћи
да
бити
велик
од
она
,
да
бити
се
она
осећати
сав
срећан
,
што
такав
,
леп
и
виши
од
она
и
по
свој
порекло
и
по
свој
лепота
,
њен
снага
и
лепота
трошити
и
расипати
.
јер
једино
бити
такав
моћи
к
она
прићи
;
једино
такав
бити
се
она
дати
да
јесам
љубити
.
А
пошто
јесам
с
тај
у
почетак
бити
измирити
да
никада
такав
хтети
бити
,
онда
јесам
доцније
све
лакше
тај
подносити
.
Чак
јесам
бити
и
задовољан
,
што
јесам
с
тај
на
чисто
.
јер
после
тај
јесам
имати
ништа
што
бити
јесам
бунити
,
од
шта
бити
презати
.
за
она
јесам
бити
ни
од
какав
мушкарац
опасност
и
зато
јесам
моћи
да
бити
сасвим
слободан
.
моћи
јесам
,
кад
год
хтети
,
да
излазити
на
капија
и
тамо
стајати
.
сваки
мушкарац
,
младић
,
гледати
бити
права
у
очи
.
Чак
сам
улица
,
и
по
комшилук
,
кад
год
јесам
хтети
,
ићи
јесам
.
ни
ноћу
не
бити
стрепити
.
и
због
тај
свој
слобода
,
ниједан
свој
другарица
јесам
завидети
,
што
се
,
и
млад
од
она
,
одавно
удати
,
већ
она
домаћин
почети
да
се
богат
и
она
улазити
у
ред
имућан
жена
,
газдарица
.
Ништа
и
ники
код
она
јесам
моћи
да
изазвати
злоба
и
пакост
.
јер
,
виша
од
сав
и
зато
задовољан
соб
,
особито
тај
свој
јединствен
лепота
,
она
јесам
равнодушно
све
тај
око
себе
посматрати
.
никада
се
јесам
она
,
као
други
,
стојећи
на
капија
и
видити
како
она
се
какав
мушки
приближавати
,
по
обичај
,
сакривати
иза
капија
и
,
тек
када
онај
проћи
,
онда
да
вирити
за
он
.
кад
год
бити
јесам
бити
на
капија
,
моћи
се
видети
како
стајати
испред
она
слободно
.
никада
у
капија
,
никада
у
страна
,
не
крити
се
,
а
особито
ништа
не
крити
од
себе
,
још
мање
од
свој
прси
,
који
бити
,
да
она
други
неки
имати
такав
,
сувише
пун
и
једар
,
покривати
бошча
,
пребацивајући
јесам
на
себе
до
испод
лице
.
она
тај
никад
јесам
радити
.
ако
бити
стајати
,
стајати
бити
на
среда
капија
,
са
иза
себе
прекрштен
рука
и
лако
наслонити
о
затворен
крило
капијски
,
са
комотан
испружен
нога
,
пребацити
један
преко
други
.
слободан
,
ништа
не
крити
на
себе
,
никад
са
извучен
изнад
чела
шамија
и
скривен
цвеће
по
кос
,
већ
увек
онаки
какав
јесам
иначе
унутра
,
у
кућа
,
и
са
још
слободан
поглед
,
увек
као
у
пркос
,
на
равнодушност
напрћен
доњи
усна
,
због
шта
она
јесам
увек
око
крај
уста
бити
као
мали
сенка
.
свако
,
који
бити
она
се
приближавати
,
издржљиво
бити
гледати
и
пратити
,
тако
,
да
бити
овај
губити
,
као
сагибати
сав
поглед
,
глава
и
са
поштовање
пролазити
поред
она
јављати
она
се
.
ако
бити
са
он
бити
још
ко
у
друштво
,
који
јесам
не
бити
знати
,
или
бити
чути
за
она
,
али
још
јесам
не
видети
,
онда
бити
Софка
увек
за
себе
,
кад
бити
они
одмакнути
,
чути
разговор
.
—
Која
јесам
овај
,
бре
,
и
чији
?
Изненађен
,
запрепастити
њен
лепота
а
особито
такав
њен
дрзак
,
слободан
држање
,
питати
онај
.
—
Софка
,
ефенди
-Митина
!
—
чути
бити
се
одговор
.
А
у
сав
тај
говор
о
она
,
увек
јесам
бити
само
као
страх
,
дивљење
и
поштовање
,
а
никад
други
,
као
о
осталим
женско
.
зато
јесам
она
моћи
увек
да
бити
слободан
.
и
каогод
што
јесам
тако
слободан
,
откривен
и
јавно
ићи
,
стојати
на
капија
,
тако
јесам
исто
и
горе
,
на
прозор
горњи
спрат
,
што
јесам
гледати
на
улица
и
варош
,
не
скрити
него
сасвим
пресомитити
и
ослонити
гледати
и
са
равнодушност
сав
посматрати
.
цео
дан
видети
бити
се
како
преседети
горе
,
на
прозор
,
са
подбочен
рука
о
образ
,
који
бити
она
се
надмели
и
још
више
поруменети
,
са
састављен
плећка
,
са
наднесен
цео
горњи
половина
,
њихати
се
полако
и
осећати
драж
у
тај
свој
извијен
половина
,
у
испупченост
и
раздвојеност
кук
,
у
додир
прса
о
перваз
прозорски
.
особито
јесам
волети
да
празник
,
тако
наслоњен
и
подупрт
рука
,
гледати
доле
по
улица
,
комшилук
и
чак
тамо
око
црква
,
у
чаршија
,
јер
се
сав
тај
видети
,
пошто
јесам
бити
испод
њихан
кућа
.
Равнодушно
,
с
подсмех
гледати
бити
како
се
разилазити
свет
,
особито
женски
,
када
почети
из
црква
да
излазити
где
јесам
бити
не
толико
ради
служба
божји
,
колико
да
она
свет
видити
у
њихов
нов
,
тек
тада
први
пут
обучен
хаљина
.
Ена
млад
,
пун
и
чист
лице
,
Ната
газда
-Миленкових
.
она
се
увек
,
сваки
недеља
,
са
отац
и
маћеха
враћати
из
црква
.
отац
ићи
иза
она
,
насмејан
,
пун
лице
,
и
већ
не
у
чакшире
—
а
тај
због
тај
други
,
млад
жена
,
да
бити
и
он
изгледати
млад
,
—
већ
у
панталоне
и
капут
,
више
гледати
у
жена
него
у
кћер
.
али
Ната
тај
не
примећивати
.
сав
срећан
,
што
јесам
тако
отац
свуда
водити
,
ићи
она
,
а
не
знати
да
он
тај
чинити
све
због
маћеха
она
,
што
јесам
у
ред
да
он
са
жена
излазити
а
код
кућа
остављати
сам
и
толико
већ
велик
девојка
.
Софка
бити
увек
,
кад
год
бити
она
видети
,
сажаљевати
јесам
гледати
,
како
о
сав
тај
она
ништа
,
не
знати
и
како
сав
срећан
,
уживати
у
тај
свој
нов
хаљина
,
једнако
се
око
себе
окретати
,
да
видити
да
ли
јесам
сав
гледати
тако
леп
.
тако
исто
колико
бити
пута
гледати
и
онај
кћер
Ташка
самарџија
,
више
њихан
кућа
,
у
исти
улица
.
имати
она
четири
.
сав
један
други
сустигнути
.
отац
и
мати
бити
јесам
још
сељак
,
али
,
пошто
се
обогатити
,
њихан
деца
,
особито
тај
кћер
,
брзо
изићи
на
глас
.
сав
јесам
једнак
одело
носити
,
већином
лак
,
танак
и
у
отворен
боја
,
да
,
свакако
,
тај
што
више
привући
пажња
.
лице
и
очи
нежан
,
кадифен
,
да
ники
не
бити
помислити
да
јесам
тај
кћер
њихов
,
особито
по
отац
она
,
који
јесам
бити
буцмаст
и
једнако
таман
,
дебео
,
преплануо
,
сељачки
лице
.
Софка
јесам
гледати
како
јесам
од
она
,
радостан
,
што
јесам
тако
леп
,
што
тако
зачуђавати
,
увек
бити
по
неки
на
капија
,
како
увек
отуда
овамо
на
улица
истрчавати
,
да
сигурно
ко
боље
видити
или
се
тај
боље
показати
,
да
јесам
ту
,
на
капија
,
и
да
он
чекати
.
и
на
сваки
служба
у
црква
и
на
сваки
весеље
,
игра
,
увек
она
јесам
бити
.
Чак
јесам
изостајати
ни
са
сабор
по
оближњи
село
и
црква
.
испрва
бити
долазити
у
прост
кола
,
са
отац
и
мати
,
са
пун
корпа
,
јела
и
буклија
вино
,
да
тамо
цео
дан
преседети
.
доцније
,
кад
се
још
више
обогатити
,
браћа
сасвим
она
порасти
,
ићи
јесам
на
свој
кола
,
и
тај
лакован
,
са
федер
,
а
без
отац
,
већ
само
са
мати
и
који
брата
.
па
и
тај
не
изјутра
рано
,
да
цео
дан
тамо
сести
,
него
после
ручак
,
када
као
сав
остати
богат
свет
ићи
,
који
,
пошто
одлазити
свој
кола
и
коњ
,
ићи
кад
хтети
,
тамо
мало
постојати
,
погледати
и
враћати
се
натраг
раније
.
ићи
дакле
више
шетња
радити
,
него
ли
,
као
остати
,
прост
свет
,
сам
сабор
или
одмор
радити
,
пошто
само
тада
празник
моћи
да
се
одмарати
,
и
јела
и
пиће
радити
.
али
,
поред
сав
што
јесам
она
са
себе
бити
потпуно
задовољан
,
што
ники
јесам
имати
за
шта
да
завидети
,
те
се
због
тај
никад
јесам
осетити
узнемирен
,
још
мање
несрећан
,
ипак
,
некако
,
увек
она
јесам
зими
бивати
лакше
.
да
ли
,
што
се
тада
бивати
усамљен
,
издвојен
од
сав
и
свашта
,
јер
се
,
у
дубок
јесен
и
дугачак
а
јак
зима
,
бивати
сасвим
сам
.
само
што
покаткад
мати
отићи
у
родбина
,
па
и
тај
брзо
,
још
исти
дан
да
се
вратити
.
и
тај
не
зато
што
бити
овамо
,
код
кућа
,
Софка
бити
сам
и
због
тај
она
имати
,
као
остати
мати
за
свој
кћер
,
кад
остати
тако
сам
,
да
се
бојити
шта
ружан
,
да
тада
можда
какав
мушки
...
него
што
јесам
знати
да
сада
,
по
зими
,
Софка
хтети
моћи
излазити
и
отићи
у
комшилук
,
да
узети
штогод
,
ако
она
нешто
бити
затребати
.
и
сем
тај
материн
излазак
,
тај
бити
се
зимски
повученост
реметити
још
и
празник
,
и
тај
кад
јесам
велик
,
као
Божић
.
тада
,
услед
долазак
гост
,
истина
узак
,
само
из
комшилук
,
морати
се
човек
облачити
и
тај
као
улазити
,
појављивати
се
у
живот
,
док
све
остати
дан
,
цео
зима
бити
јесам
сасвим
мирно
.
Човек
јесам
сасвим
бити
осамити
,
сасвим
ограђен
кућа
и
зид
,
и
моћи
се
осећати
потпуно
слободан
,
и
до
мио
воља
оставити
сам
себе
.
зато
јесам
тај
зима
Софка
бити
лакше
,
сладак
,
јер
после
зима
већ
она
јесам
бивати
тако
,
особито
с
пролеће
.
увек
бити
почети
да
осећати
као
неки
немир
,
као
страх
.
да
ли
што
јесам
дотадањи
зимски
усамљеност
и
повученост
престајати
и
сав
живот
,
који
јесам
до
тада
бити
ограђен
и
спречаван
и
угушиван
мећава
и
хладноћа
,
тада
јесам
већ
почињати
из
кућа
да
излазити
и
по
улица
,
по
чаршија
,
црква
,
сабор
,
весеље
да
се
ширити
,
мешати
све
међ
себе
,
и
мушки
и
женски
.
и
сигурно
зато
бити
јесам
онда
почињати
обузимати
немир
,
што
јесам
знати
:
да
хтети
морати
,
да
не
бити
остати
сасвим
заборављен
—
не
ради
себе
,
него
ради
мати
и
кућа
,
—
и
она
са
тај
заједнички
живот
,
са
свет
ићи
,
излазити
.
А
међутим
она
ништа
са
она
јесам
имати
заједнички
.
сав
јесам
за
она
тај
бити
тако
туђ
и
стран
.
али
што
јесам
за
она
најгоре
бити
,
тај
јесам
,
што
јесам
она
с
година
у
година
,
увек
с
пролеће
и
лет
,
—
а
тај
ники
,
ни
себе
јесам
признавати
,
—
сав
са
велик
страх
и
ужас
почети
примећивати
како
,
што
више
стар
не
лепота
и
снага
,
него
годинама
,
поред
свакидашњи
немир
због
излазак
у
свет
,
све
јаче
,
све
јасније
се
испољавати
,
и
,
као
неки
змијица
,
почињати
да
јесам
чупати
и
други
немир
,
управо
ужас
:
како
хтети
сада
,
овај
пролеће
и
лет
,
можда
на
први
сабор
пред
црква
појавити
се
који
нов
девојка
,
који
хтети
она
свој
лепота
бацити
већ
једном
у
запећак
и
учинити
јесам
—
уседелица
.
но
ипак
,
уверити
јесам
бити
да
тај
не
моћи
никада
бити
.
Допуштала
јесам
,
да
хтети
можда
сада
,
тај
пролеће
,
као
увек
,
неки
тек
тада
први
пут
извести
свој
младост
и
бујност
,
као
сваки
новина
,
привући
општи
пажња
;
али
да
хтети
она
свој
лепота
моћи
да
надкрилити
,
тај
јесам
бити
немогућан
.
.
не
сада
,
него
никада
.
па
чак
и
онда
,
када
бити
јесам
лице
можда
издати
,
ипак
јесам
Софка
бити
уверити
да
јесам
не
моћи
никоји
надмашити
.
и
,
не
дати
Божа
,
да
до
тај
доћи
.
Софка
јесам
осећати
да
бити
онда
бити
у
стање
сав
да
бацити
.
да
само
доказати
како
јесам
ипак
тај
јесам
надмашити
,
у
инат
јавно
,
пред
цео
свет
бити
се
открити
,
па
чак
и
подати
,
само
да
она
уверити
како
њен
лепота
,
разблудност
њен
снага
и
врелина
и
страсност
јесам
могућно
да
икоји
бити
равнати
.
да
,
страшно
бити
тај
бити
;
али
она
не
бити
Софка
,
ако
тај
не
бити
учинити
!
и
онда
,
престрашити
тај
,
унезверен
,
одмах
бити
почети
себе
да
корити
и
грдити
:
што
она
све
тај
да
мислити
и
увек
она
тако
што
да
долазити
,
што
други
ни
на
ум
можда
не
падати
.
и
докле
хтети
она
тако
?
Зашто
она
никада
срећан
,
никада
задовољан
да
не
бити
?
када
хтети
и
она
већ
једном
ништа
да
не
мислити
,
као
остати
девојка
само
да
живити
и
због
тај
да
јесам
срећан
.
цео
дан
,
од
јутро
до
мрак
,
и
она
да
радити
,
да
гледати
како
хтети
и
што
више
дограбити
да
појести
,
а
да
од
укућанин
ко
не
приметити
;
па
онда
добро
да
ручати
,
вечерати
,
и
тај
слатко
,
облапорно
,
да
бити
после
вечера
једва
дочекати
,
кад
хтети
лећи
у
мек
постеља
,
у
који
хтети
се
од
умор
готово
срушити
и
одмах
заспати
.
и
онда
тако
сваки
дан
.
сав
судбина
да
оставити
,
па
да
,
бректати
од
здравље
и
снага
,
са
наслада
чекати
када
хтети
јесам
који
запросити
,
када
хтети
она
бити
венчање
,
када
хтети
имати
муж
;
када
хтети
и
она
,
као
и
њен
удат
другарица
,
имати
свој
кућа
и
у
она
бити
домаћица
,
са
муж
ићи
по
родбина
,
по
слава
,
вечера
,
као
и
по
сабор
и
свуда
гледати
како
хтети
се
што
боље
провести
,
што
више
јести
добар
јела
и
носити
што
леп
хаљина
.
и
чим
бити
почети
овакав
мисао
да
она
досађивати
,
увек
бити
онда
почети
силом
сам
себе
да
гонити
да
и
она
бити
такав
.
тада
обично
одмах
предузети
какав
посао
,
какав
тежак
и
чувен
вез
.
загрејати
се
,
зарадовати
.
сав
се
унети
у
посао
.
цео
дан
не
дизати
глава
ради
.
мати
једва
бити
јесам
одвајати
,
да
ручати
и
вечерати
.
и
што
бити
се
посати
све
више
и
јаче
испод
њен
рука
оцртавати
,
појављивати
,
слика
се
као
живити
издизати
,
—
а
тај
вез
и
шара
бити
јесам
тако
тежак
,
да
други
на
њен
место
тек
ако
бити
месецима
моћи
да
ући
у
он
—
она
бити
се
све
више
и
више
у
тај
уносити
и
одмах
бити
почети
-осећати
како
она
јесам
друкчије
.
мирније
спавати
.
у
јутро
јесам
свеж
.
на
огледало
видити
како
она
крвни
зрнце
почињати
по
образ
да
избијати
и
да
се
заокругљивати
широк
.
јела
она
слатко
.
вод
још
сладак
.
Осећа
како
она
ваздух
свеж
.
и
тада
сваки
час
,
у
сваки
тренутак
,
бити
бити
у
стање
да
заспати
,
и
тај
слатко
,
дубоко
.
али
тај
не
бити
трајати
дуго
.
Што
бити
се
посати
више
приближавати
крај
,
она
бити
почети
да
осећати
како
постајати
сав
клонуо
и
равнодушан
.
јутро
она
већ
не
бити
бивати
онако
свеж
.
од
немиран
сан
и
главобоља
,
почињати
она
бивати
туп
.
она
бити
мислити
да
јесам
тај
од
умор
и
велик
напрезање
.
рука
и
врат
бити
она
дрхтати
,
да
бити
она
глава
долазити
тежак
а
снага
она
сав
изломити
.
онда
бити
почети
да
ићи
не
знати
зашта
и
чисто
да
се
вући
као
болестан
...
док
,
а
тај
одједном
,
изненада
,
сав
јесам
не
обузети
оно
„
њен
“
:
снага
она
у
час
затреперити
и
сав
се
испунити
миље
.
осетити
како
почињати
сав
да
се
топити
од
неки
сладост
.
Чак
она
и
уста
слатко
.
сваки
час
она
облизивати
.
од
бескрајан
чежња
за
нешта
осећати
да
бити
јаукати
.
и
тада
већ
знати
да
јесам
настати
,
ухватити
јесам
оно
њен
„
двогуб
,
“
када
осећати
:
како
јесам
она
сам
,
један
Софка
,
већ
као
да
јесам
од
два
Софка
.
један
Софка
јесам
сам
она
,
а
други
Софка
јесам
изван
она
,
ту
,
око
она
.
и
онда
она
други
почињати
да
јесам
тесати
,
тепати
она
и
миловати
,
да
бити
Софка
,
као
неки
кривац
,
једва
чекати
,
када
хтети
доћи
ноћ
,
када
хтети
лећи
,
и
онда
,
осећати
се
сасвим
сам
,
у
постеља
,
моћи
се
сав
предавати
тај
други
Софци
.
тада
осећати
како
јесам
овај
дубоко
,
дубоко
љубити
у
уста
;
рука
она
глад
кос
,
уносити
она
се
у
недра
,
у
скут
,
и
знати
за
Софкин
тајни
,
сладак
и
луд
жеља
,
чежња
,
страст
,
грлити
јесам
тако
силно
,
да
Софка
кроза
сан
осећати
како
она
месо
,
онај
ситан
по
кук
и
бедро
,
чисто
пуцати
.
у
јутро
налазити
бити
се
далеко
од
материн
постеља
и
са
загрљен
јастук
а
сав
ознојити
.
дању
,
крити
се
и
од
мати
и
од
свако
ко
бити
доћи
,
цео
бити
дан
преседети
тамо
иза
кућа
,
у
башта
.
и
тада
бити
,
готово
као
луд
,
почети
да
разговарати
са
цвеће
.
у
сваки
бити
цвет
налазити
по
један
свој
жеља
у
сваки
цвркут
тица
по
који
неиспеван
,
неисказан
уздах
и
глас
неки
песма
.
и
онда
бити
почети
да
осећати
онај
што
она
толико
пута
долазити
и
што
никада
себе
јесам
моћи
да
објаснити
...
.
све
,
сав
тај
:
и
тај
сан
,
и
овај
башта
,
цвеће
,
дрвеће
,
и
више
она
овај
небо
,
а
испод
он
,
око
варош
,
онај
врх
од
планина
,
и
сам
она
,
Софка
,
у
исто
овако
одело
обучен
,
исто
овако
седити
,
пред
исти
овај
цвеће
,
па
чак
и
сам
кућа
,
из
кућа
глас
и
идење
или
мати
или
други
,
и
сам
реч
,
жеља
,
нагласак
,
сав
тај
,
чинити
она
се
,
некада
,
не
знати
када
,
у
који
време
,
али
исто
,
исто
јесам
овако
бити
,
постајати
и
овако
се
кретати
.
и
онда
,
што
бити
ближе
вечати
,
сав
бити
тај
,
а
и
она
заједно
са
сав
тим
,
као
да
јесам
на
земља
,
све
јасније
,
издвојеније
,
све
заносан
,
силан
бивати
,
да
бити
она
,
долазити
из
башта
овамо
кућа
,
од
раздраганост
и
срећа
чист
рука
више
себе
дизати
и
у
мало
на
сав
глас
не
певати
.
али
тај
јесам
смести
.
само
се
трудити
да
мати
од
тај
штогод
не
приметити
и
зато
,
и
ако
не
бити
бити
гладан
,
само
да
јесам
не
бити
мати
загледати
,
силом
бити
вечеравати
и
одмах
се
одвајати
.
Ишла
јесам
тобож
да
легати
,
спавати
,
а
у
ствар
да
што
пре
остати
сам
са
себе
,
и
да
онда
,
сасвим
сам
у
ноћ
,
покрити
јорган
,
наставити
што
јак
грлење
,
миловање
,
тонути
и
губити
се
од
срећа
због
тај
сан
.
и
што
јесам
главни
,
ма
да
јесам
бити
уверити
како
се
хтети
удати
,
ипак
,
ипак
сав
јесам
се
тај
сан
стапати
у
сневање
брачни
срећа
,
брачни
соб
,
постеља
,
намештај
...
и
тај
сан
један
исти
:
у
велик
,
раскошан
соба
,
пун
изукрштан
разнобојан
светлост
.
око
она
остати
соб
,
такође
наместити
,
окићен
пешкир
и
дар
што
јесам
она
донети
...
.
доле
,
у
двориште
,
бити
шедрван
,
његов
млаз
,
капати
вод
према
светлост
из
овај
њен
соб
,
жутити
се
и
шушта
као
ћилибар
.
Чује
се
свирка
.
он
,
њен
младожења
,
као
завршавати
последњи
весеље
,
већ
уморно
али
весело
,
несташан
и
раздрагано
се
извијати
,
заносити
и
пратити
песма
,
који
сват
одлазити
од
она
певати
,
остављати
она
и
он
овамо
сам
.
он
висок
чела
,
црн
,
мало
дуг
брк
,
а
сав
обући
у
свила
и
чоја
.
Мириш
он
хаљина
од
његов
развијен
снага
.
она
он
овамо
,
у
постеља
,
у
брачни
кошуља
,
у
мора
од
тај
светлост
,
шуштање
шедрван
,
у
свирац
,
песма
,
чекати
.
и
ма
да
још
јесам
до
она
доћи
,
она
већ
осећати
на
себе
облик
његов
тело
,
и
бол
који
хтети
бити
од
додир
његов
рука
,
уста
и
глава
на
њен
недра
,
кад
он
пасти
и
кад
почети
да
јесам
грлити
и
уједати
...
и
онда
он
уводити
.
он
прилазити
.
пољубац
луд
,
бесан
;
стискање
,
ломљење
снага
;
бескрајно
дубоко
,
до
дно
дух
упијање
један
у
други
...
зато
јесам
она
тај
самоћа
увек
волети
.
Чак
,
кад
јесам
сасвим
сам
код
кућа
,
мати
она
отићи
или
на
гробље
или
посао
,
па
се
дубоко
у
ноћ
већ
не
враћати
,
она
јесам
и
тај
страх
од
мрак
некако
радо
подносити
.
увек
бити
се
тада
повлачити
горе
и
онда
,
затворен
капија
и
зид
,
дакле
осигурати
,
предавати
бити
се
сам
себе
.
А
да
бити
сасвим
избегнути
страх
од
самоћа
и
мрак
,
сав
више
и
више
занимати
бити
се
себе
.
слободно
бити
се
откопчавати
,
разголићавати
прса
и
рукав
и
сам
шалваре
,
да
бити
осећати
како
бити
један
покрет
сав
моћи
са
себе
да
збацити
.
онда
бити
се
уносити
уживати
у
свој
лепота
,
осећати
драж
од
тај
свој
откривеност
и
од
голицање
ваздух
.
А
колико
бити
пута
,
чисто
као
какав
мушкарац
,
са
толики
страст
почети
да
посматрати
свој
прав
,
крупан
дојка
,
у
који
јесам
се
испод
белина
кожа
већ
назирати
,
као
одавно
зрео
,
неки
грудва
.
једном
у
мало
не
учинити
лудост
.
бити
јесам
некако
на
измак
лет
.
опет
јесам
бити
субота
—
пазарни
дан
.
мати
са
Магда
отићи
на
гробље
.
падати
јесам
мрак
,
али
некакав
топал
,
загушљив
мрак
.
Мата
она
никако
не
долазити
,
а
она
као
увек
,
ограђен
комшилук
и
кућа
,
једнако
бити
сам
.
Немајући
шта
да
радити
,
а
не
смејати
да
се
кретати
,
седети
јесам
горе
у
соба
и
као
обично
бити
јесам
раскомоћен
.
Чак
и
више
него
обично
,
јер
она
јесам
бити
тада
,
више
него
икада
,
обузети
оно
„
њен
“
.
али
као
никада
до
тада
,
одједном
почети
осећати
:
како
јесам
почињати
за
срце
да
хватати
неки
неизмерно
дубок
,
из
таман
даљина
са
слутња
така
тежак
туг
,
јад
и
усплахиреност
:
шта
хтети
се
сав
овај
свршити
?
!
да
хтети
,
а
сигурно
хтети
,
сигурно
—
смрт
?
!
и
онда
:
шта
и
на
шта
сав
овај
?
у
тај
чути
како
из
башта
долазити
мутав
Ванка
.
и
тај
певати
.
сигурно
пијан
,
као
сваки
субота
од
бакшиш
што
јесам
добити
,
слушати
по
пијаца
и
чаршија
.
и
пошто
јесам
доле
,
у
кујна
,
видети
да
ники
немати
,
он
се
почети
пети
горе
,
овамо
к
она
.
она
се
тргнути
.
брзо
се
покрити
и
као
опасати
.
али
одједном
она
доћи
луд
мисао
од
који
се
сав
ознојити
.
Што
да
не
?
пијан
јесам
—
и
хтети
знати
;
полунем
јесам
—
и
хтети
умести
казати
!
и
што
да
не
једном
и
тај
,
о
шта
се
толико
мислити
,
сањати
?
Што
да
не
видити
и
она
једном
:
како
јесам
када
се
осетити
мушки
рука
на
себе
.
Ванка
доћи
овамо
и
видети
јесам
,
зарадовати
што
она
јесам
наћи
,
и
пијан
,
срећан
,
муцати
јесам
и
мимика
она
почети
показивати
од
ко
јесам
и
колико
данас
добити
.
—
ба
...
ба
...
ба
!
...
али
видети
како
се
она
са
миндерлук
,
међ
јастук
,
онако
раскомотити
,
и
не
дигнути
,
не
прилазити
,
још
мање
он
одговарати
,
нити
се
смејати
—
он
застати
испред
она
као
уплашити
.
али
она
он
позвати
.
—
Дај
рука
!
он
она
пружити
слободно
рука
са
испружен
и
раширен
прст
,
и
тај
леви
,
јер
он
она
бити
ближе
она
.
она
он
узити
за
рука
,
али
не
као
свакада
за
прст
,
већ
одозго
и
више
рука
за
длан
,
за
онај
четвртаст
и
широк
кост
.
затим
она
видити
како
он
се
,
изненађен
такав
њен
узимање
рука
,
раширен
прст
згрчити
,
те
,
приносити
јесам
к
себе
,
рука
његов
доћи
она
онако
црн
,
тврд
и
као
неки
шап
.
.
али
јесам
она
тај
који
бити
,
када
нешто
наумити
,
на
по
пута
стати
,
устукла
.
брзо
он
довући
к
себе
и
држати
он
међ
колено
и
,
не
слушати
његов
неприродан
глас
од
страх
и
радост
,
открити
свој
прса
и
на
свој
један
дојка
силом
положити
његов
рука
придржавати
јесам
,
притискивати
јесам
...
.
осетити
само
бол
и
ништа
више
.
брзо
,
стресати
се
од
језа
,
устати
.
али
он
,
обезумљен
,
луд
,
са
пена
на
уста
,
искривљен
лице
,
гурати
јесам
глава
у
трбух
,
грлити
јесам
по
кук
кидати
она
месо
и
као
кљешта
јесам
вући
к
себе
,
да
јесам
обор
,
пуштати
запенушен
луд
крика
.
—
ба
.
.
ба
!
.
.
ба
!
и
други
да
јесам
бити
на
њен
место
,
сигурно
бити
подлегнути
,
изгубити
бити
се
,
али
она
,
гнушати
се
,
само
он
одбацити
од
себе
и
изаћи
,
закопчавати
се
.
В
бити
јесам
тај
пред
Ускрс
.
Софка
,
као
увек
уочи
тај
велик
празник
,
ништа
јесам
радити
доле
у
кујна
,
већ
јесам
бити
једнако
горе
,
на
горњи
спрат
,
распремати
и
намештати
соб
.
тако
јесам
бити
и
сада
.
и
да
се
не
бити
прљати
,
бити
јесам
обући
неки
стар
митан
,
који
она
јесам
бити
тесан
,
тај
јесам
она
се
прса
чисто
кршити
.
тако
исто
,
да
она
не
бити
прашина
падати
по
кос
,
бити
јесам
овлаш
завити
глава
велик
зејтинлијом
шамија
,
те
она
јесам
лице
одударати
јасније
и
свеж
.
ветрити
јесам
и
пајати
соб
.
њен
нанула
звечати
јесам
по
сух
доксат
горњи
бој
.
доле
,
испред
кућа
,
двориште
јесам
бити
давно
полити
и
почистити
.
од
капија
до
кућа
белити
се
калдрмисан
путања
.
из
кофа
на
бунар
цурити
јесам
вод
,
и
беласати
се
спрам
сунце
,
капати
јесам
по
плоча
.
трава
око
бунар
,
по
двориште
,
и
чак
око
камен
по
калдрма
одударати
јесам
таман
.
од
двориште
преграђен
тараба
,
зеленити
се
и
пружати
чак
иза
кућа
њихов
башта
.
под
стреја
чеврљати
јесам
врабац
.
из
комшилук
чути
се
такође
спремање
;
а
сутрашњи
дан
:
тресење
ћилим
,
поњава
,
лупа
и
рибање
тепсија
и
сахан
.
са
улица
допирати
јесам
бат
корак
.
у
општи
дан
јесам
бити
чист
,
топао
,
и
пун
животворан
,
балсамски
свежина
,
као
што
јесам
дан
пролеће
пред
Ускрс
.
на
дно
степеница
,
одмах
до
кујна
,
седети
она
јесам
мати
,
и
као
да
она
јесам
бити
хладно
бити
се
огрнути
по
леђа
кратак
колија
,
шкортељком
,
а
у
ствар
највише
се
бити
огрнути
,
да
она
не
бити
прашина
одозго
,
где
јесам
Софка
чистити
,
падати
и
прљати
она
чист
бео
кошуља
око
врата
и
на
прса
.
и
тако
покрити
тај
колија
,
држати
јесам
тепсија
у
крило
требити
по
она
пшеница
,
а
у
исти
време
пазити
да
у
кујна
не
искипети
јела
из
лонац
што
јесам
кркљати
око
ватра
.
требити
јесам
марљиво
пшеница
,
јер
вечерас
се
ићи
на
гробље
и
износити
мртав
за
душа
.
на
капија
звекнути
алка
.
—
Домаћини
!
—
Чак
горе
чути
Софка
јак
глас
са
оштар
и
стран
наглас
.
—
Софка
,
ударати
неко
!
—
довикнути
одоздо
мати
.
Софка
оставити
чишћење
и
почети
силазити
.
—
Па
што
ти
,
нана
,
не
отворити
?
—
почети
се
она
нећкати
силазити
низ
степеница
.
—
Ида
,
ићи
,
доћи
неко
!
—
почети
јесам
журити
мати
.
док
јесам
Софка
ићи
путања
поред
бунар
ка
капија
,
да
отворити
,
видити
како
она
мати
хитро
сакрити
тепсија
са
пшеница
и
ужурбано
,
ма
да
јесам
бити
све
чисто
,
опет
неколико
пута
махнути
метла
испред
кујна
и
склонити
неки
крпа
и
још
нешто
испод
степеница
.
Софка
отворити
капија
и
стати
ишчекивати
да
ући
тај
који
лупа
.
на
капија
се
појавити
висок
,
обријан
глава
Арнаутин
.
Софка
се
осменути
,
јер
одмах
видити
да
јесам
тај
очев
гласник
,
један
од
онај
џамбас
који
сваки
субота
долазити
из
Турска
овамо
,
на
пазар
,
и
куповати
коњ
.
тако
исто
она
видити
како
и
мати
она
,
чим
овај
познати
да
јесам
Арнаутин
,
човек
из
Турска
,
дакле
сигурно
његов
гласник
,
ма
да
он
се
,
као
увек
испред
оваки
велик
празник
,
надати
,
ипак
,
кад
спазити
да
јесам
заиста
он
тај
,
почети
се
тамо
,
испред
кујна
,
унезверено
да
врпољити
једнако
окретати
се
око
себе
и
наново
гледати
да
ли
јесам
све
почистити
и
распремити
како
требати
.
—
јесам
ли
овај
ефенди
-Митина
кућа
?
—
почети
Арнаутин
гласно
да
викати
улазити
и
као
двоумити
и
још
једном
загледати
капија
,
да
јесам
случајно
погрешити
.
Софка
он
глава
потврдити
да
јесам
тај
.
он
ући
и
упутити
се
ка
мати
широк
корак
и
завучен
рука
у
бео
чакшире
.
и
,
ма
да
се
још
јесам
бити
ни
приближити
к
она
,
отпочети
:
—
ете
,
поздравити
ви
ефенди
-
Мита
и
поручити
ја
да
ви
казати
...
—
ако
,
ако
,
добро
ми
доћи
!
—
предусрести
он
мати
.
и
кад
доћи
до
она
,
брзо
он
изнети
троножни
солицу
,
да
сести
.
—
седити
,
одморити
се
!
—
почети
он
нудити
усрдно
.
Арнаутин
бојажљив
,
као
укочити
,
спустити
се
на
столица
.
мати
,
као
увек
пред
сав
тај
очев
гласник
,
стати
преда
он
,
прекрстивши
рука
на
појас
и
с
мало
нагнут
глава
к
он
,
да
жељно
и
с
пун
поштовање
слушати
шта
она
јесам
муж
поручити
и
наредити
.
Софка
отићи
у
кујна
,
да
Арнаутин
скувати
кафа
.
Арнаутин
,
намрштити
се
,
ваљда
да
он
јаче
одскочити
она
пруга
око
вилица
и
чела
,
који
јесам
показивати
докле
јесам
вод
допрети
при
његов
јутрошњи
умивање
,
почети
оштро
да
причати
.
ретко
јесам
у
мати
гледати
,
већ
једнако
у
свој
јак
жилав
нога
с
дебео
и
дуг
чарапа
од
кострет
.
Софка
по
његов
глас
видити
да
јесам
као
љут
.
и
осмехивати
се
,
већ
јесам
знати
зашта
јесам
.
сигурно
јесам
и
он
,
као
и
сав
очев
гласник
,
кад
к
она
полазити
,
мислити
да
хтети
,
када
овамо
доћи
,
затећи
мајка
и
она
,
Софка
,
као
и
цео
кућа
мало
сиротан
и
онда
да
хтети
он
требати
да
он
навлаш
пред
она
грдити
и
говорити
она
:
како
и
он
тамо
у
Турска
не
живити
боље
,
и
тај
она
давати
као
неки
накнада
,
утеха
.
А
онај
ево
превара
се
!
видети
она
,
Софка
,
и
мати
,
који
ма
да
јесам
бити
превалити
четрдесети
,
ипак
јесам
још
изгледати
млад
и
свеж
.
око
она
још
топло
,
кос
она
се
још
као
зифт
црн
и
светао
.
истина
имати
мало
бор
око
очи
и
уста
,
али
се
оне
и
не
познати
,
већ
се
неосетан
губа
у
свежина
облог
она
и
као
млеко
тако
бео
и
нежан
лице
.
и
кад
јесам
овако
леп
у
свакидашњи
одело
,
какав
ли
јесам
,
кад
јесам
обучен
!
па
како
она
пред
он
сада
стајати
смерно
и
како
бојажљив
распитивати
о
„
свој
човек
“
грдити
себе
:
што
јесам
знати
шта
хтети
она
поручити
и
искати
,
те
ето
не
моћи
сад
одмах
да
његов
гласник
тај
да
.
него
,
извињавати
се
,
она
хтети
тај
послати
пред
вече
у
хан
где
јесам
овај
одсести
и
тај
још
по
слуга
.
и
Софка
по
израз
лице
Арнаутинов
видити
како
на
он
сав
тај
силно
утицати
.
и
још
кад
он
сагледати
где
јесам
Софка
кувати
кафа
:
како
отуда
,
из
таман
,
широк
кујна
,
одсјајивати
они
њихов
велик
,
тежак
послужавник
,
онај
жут
широк
тепсија
;
па
онда
испред
он
,
где
он
седити
,
сух
степеница
,
који
водити
на
горњи
бојити
,
а
тамо
до
капија
стар
шамдуд
са
рачваст
кожаст
стабло
,
а
до
сам
капија
бињекташ
који
јесам
бити
истина
пропасти
у
земља
,
али
он
се
још
блештати
његов
мраморан
тема
.
сав
тај
он
још
више
уплашити
.
брзо
,
на
велик
гутљај
,
посркати
кафа
,
и
одмах
се
дигнути
журно
—
и
тај
не
средина
калдрма
,
већ
крајем
,
као
да
јесам
не
упрљати
,
—
једнако
извињавати
се
мати
:
да
се
она
не
журити
,
и
како
хтети
он
она
тамо
у
хан
чекати
,
док
она
бити
готов
.
—
’
Ће
чекати
хан'мо
.
ако
не
моћи
данас
,
сутра
,
када
ти
хтети
.
један
,
два
,
три
дан
,
ништа
јесам
што
хтети
ја
да
чекати
.
Чекаћу
ја
!
—
почети
се
правдати
одлазити
.
Мата
он
отпратити
до
капија
,
а
Софка
остати
у
кујна
прати
шоља
.
али
она
видити
,
како
се
мати
,
пошто
отпратити
Арнаутин
и
за
он
затворити
капија
,
враћати
полако
и
чисто
тешко
.
Дође
до
бунар
и
ту
остати
дуго
,
дуго
.
после
скренути
и
упутити
се
подрум
.
тамо
дуго
остати
пред
врата
подрумски
,
сигурно
нешто
загледати
унутра
,
јер
тек
после
дуг
време
Софка
чути
како
јесам
она
отуда
викати
.
—
Софка
,
ићи
до
Аритонов
и
зовнути
Ванка
!
Софка
отићи
и
убрзо
се
вратити
са
онај
исти
Ванка
.
Ванка
,
као
увек
кад
спазити
мати
она
,
стати
пред
она
уплашити
.
Мата
он
мимика
послати
да
ићи
у
чаршија
и
звати
она
Тоне
.
Ванка
све
трчати
отићи
.
мало
после
доћи
и
Тоне
.
насмејати
и
већ
дебео
лице
,
кратко
обријати
,
у
широк
мор-чакширама
без
гајтан
,
с
бројаница
,
ситан
брз
корак
стати
он
пред
Тодора
,
некадањи
свој
снашка
,
који
,
док
јесам
Ванка
ићи
по
он
,
бити
скувати
за
он
кафа
,
изнети
у
жут
таслица
дуван
,
сав
тај
метнути
испред
себе
,
па
завити
цигара
и
пушити
јесам
полако
,
чекати
он
јесам
.
—
Снашке
,
звати
јесам
ја
?
—
упитати
јесам
Тоне
метати
бројаница
у
појас
и
клекнути
понизно
испред
она
,
уза
стуб
кућа
.
—
седити
,
седити
—
почети
он
нудити
она
дати
он
кафа
и
дуван
—
звати
јесам
ти
—
а
јесам
бог
знати
шта
.
Знаш
ти
онај
наш
бачва
?
—
како
да
не
,
снашка
?
памтити
још
кад
јесам
правити
!
морати
јесам
капија
да
порушујемо
и
разваљивати
,
док
она
унети
!
како
да
она
не
знати
!
—
е
,
па
оне
,
те
...
.
сад
нешто
претурати
по
подрум
,
па
ја
пасти
у
очи
.
Знаш
,
сад
година
неродан
и
не
моћи
да
се
све
напунити
,
па
зато
јесам
ти
и
звати
,
да
ти
питати
:
како
бити
бити
,
кад
бити
се
ко
наћи
да
чувати
у
она
вино
,
да
она
не
бити
обручити
поиспадати
од
суша
.
ти
већ
знати
тај
.
Радиш
са
вино
.
А
за
затвор
на
подрум
знати
већ
какав
јесам
сигуран
!
—
А
већ
за
тај
.
и
Софка
по
глас
његов
осетити
како
Тоне
већ
у
напред
све
знати
.
—
Па
снашка
,
—
почети
се
он
нећкати
—
тај
бити
добро
бити
!
добро
бити
бити
да
ја
тај
...
.
имати
ја
нешто
вино
,
па
кад
бити
ја
хтети
пустити
...
.
—
Баш
добра
.
боље
ти
него
туђин
,
—
одахнути
мати
.
—
е
добро
.
хвала
ти
!
—
наставити
брзо
Тоне
.
—
Само
,
снашка
,
знати
,
ја
ако
моћи
један
или
два
бачва
да
захватити
.
остати
,
све
,
само
јесам
ваш
кућа
у
стање
да
напунити
а
мој
кућа
и
мој
рука
не
стизати
толико
,
јер
се
знати
наш
танак
стање
.
—
Па
колико
моћи
,
Тоне
.
А
за
више
дати
господ
!
—
Дај
Божа
,
дати
Божа
,
снашка
!
и
свако
неки
да
што
жети
.
А
како
јесам
бата-
Мита
?
Чујете
ли
што
за
он
?
—
јутрос
ја
долазити
трговац
.
здрав
јесам
.
не
моћи
још
да
доћи
.
закасати
у
трговина
.
Софка
послати
ђизије
за
хаљина
,
а
и
новац
,
да
ми
се
наћи
за
овај
празник
.
тонути
,
ма
да
јесам
бити
уверити
да
јесам
сав
обратно
,
ипак
се
чинити
невешт
.
брзо
отићи
,
и
по
шегрт
,
послати
она
у
напред
за
цео
година
кирија
за
тај
два
бачва
,
а
доцније
хтети
он
већ
и
сав
бачва
да
заузети
,
па
и
цео
подрум
.
Метнуће
чак
и
сав
катанац
на
он
.
Мата
,
као
увек
,
не
бројити
новац
(
ма
да
јесам
свакад
,
у
сваки
његов
фишек
,
налазити
по
неколико
рђав
грош
)
дати
бакшиш
дечко
,
испоручивати
поздрав
Тоне
и
његов
домаћица
.
Дечко
отићи
.
капија
се
за
он
затворити
.
Софка
видити
како
она
се
мати
не
дигнути
,
већ
остати
тако
једнако
седити
,
гледати
замишљено
у
испијен
шоља
кафа
и
превртати
новац
у
скута
.
Чак
и
не
чути
кад
се
капија
поново
отворити
и
на
она
се
слободно
провући
њин
Магда
.
као
увек
,
ући
она
брзо
,
носити
пун
завежљај
.
и
,
не
застајати
пред
мати
нити
она
називати
бог
,
отићи
права
у
кујна
.
—
А
доћи
ли
?
—
тргнути
се
мати
,
кад
јесам
видити
тамо
у
кујна
.
—
ето
,
снашка
,
једва
стигнути
,
—
почети
да
она
се
правдати
Магда
.
—
они
мој
на
село
ухватити
ја
тамо
,
па
де
овај
,
де
оно
.
не
моћи
човек
да
она
се
отрести
.
једва
донети
.
ево
...
.
и
не
показивати
она
што
она
јесам
донети
,
као
да
јесам
вредно
њихан
пажња
,
почети
да
трпати
у
ковчег
бео
брашно
,
а
у
сахан
и
тенџера
пресан
масло
и
сир
,
што
она
јесам
донети
од
свој
кућа
и
што
јесам
њен
цео
постати
брижљиво
прибирати
,
само
да
бити
она
моћи
што
лепше
и
више
овамо
она
,
свој
газда
,
да
понети
.
—
Магдо
!
—
понова
јесам
зовнути
мати
.
—
Чујем
,
снашка
!
—
Истрча
Мага
,
а
већ
она
бити
умрљати
рука
и
засукан
рукав
од
судовати
што
она
почети
да
прати
.
—
Ида
у
Шарени
хан
и
питати
за
трговац
,
Арнаутин
,
—
почети
она
наређивати
.
—
Нађа
он
и
питати
:
да
ли
моћи
што
месити
да
он
понети
.
после
свратити
у
Дућанџик
за
басма
.
знати
већ
они
какав
хтети
да
послати
,
кад
јесам
за
ми
.
само
брзо
,
јер
после
морати
да
ићи
.
сад
знати
.
—
знати
,
снашка
!
и
Магда
,
стар
,
сух
,
кошчат
,
обучен
пол
сеоски
пол
варошка
,
брзо
навући
на
бос
нога
неки
стар
спечен
папуча
и
отићи
.
и
тај
не
отићи
на
капија
улица
,
већ
кроз
капиџик
,
башта
,
кућа
,
како
бити
се
са
цео
комшилук
видети
,
са
сваки
здравити
,
и
онда
прек
пут
отићи
у
тај
Шарени
хан
.
А
Софка
јесам
у
напред
знати
како
хтети
она
одмах
тај
Арнаутин
,
и
не
питати
он
да
ли
он
моћи
,
почети
да
саветовати
како
хтети
да
пазити
да
се
тај
што
хтети
понети
уз
пут
не
покварити
и
не
изломити
.
и
после
хтети
он
испричати
о
она
,
свој
газда
:
Софка
,
мати
она
,
отац
,
а
највише
о
њихан
деда
,
код
ко
јесам
она
служити
.
и
тај
не
зато
,
да
бити
он
од
она
дознати
за
она
,
јер
по
она
,
цео
јесам
свет
морати
знати
за
она
,
него
како
бити
толики
свој
причање
она
Арнаутин
пасти
у
очи
,
те
да
после
он
,
кад
однети
и
испоручити
поздрав
од
свити
,
узгред
казати
да
јесам
ту
бити
и
неки
старка
,
а
он
хтети
онда
,
ефенди
-
Мита
,
сетити
се
она
и
знати
да
јесам
тај
бити
она
,
њихан
Магда
.
и
заиста
,
Софка
после
неки
време
кроз
прозор
одозго
углед
Магда
.
Изишла
из
комшилук
и
ићи
онај
улица
који
водити
права
горе
у
чаршија
,
где
јесам
пазар
и
где
јесам
тај
хан
.
и
бојити
се
да
јесам
задоцнити
,
готово
трчати
.
једнако
гурати
час
на
леви
час
на
десни
страна
свој
овлаш
повезан
кратак
кос
на
глава
.
Час
поћи
лако
,
уморити
се
.
једва
вући
на
бос
нога
онај
спећи
папуча
,
час
она
изути
,
узети
у
рука
и
потрчати
.
али
опет
сваки
се
час
заустављати
:
или
да
склонити
који
мало
дете
са
средина
улица
,
да
он
не
бити
који
коњ
или
товар
прегазити
,
или
да
ко
одговорити
на
поздрав
.
после
дуг
време
Магда
се
вратити
заједно
са
два
шегрт
који
донети
читав
рпа
басма
.
Софка
јесам
знати
како
јесам
сад
Магда
са
тај
шегрт
навлаш
проћи
кроз
комшилук
,
да
бити
сав
видети
тај
басма
за
Софка
и
завидети
она
.
после
,
пред
вече
,
кад
се
почети
дан
клонити
,
бити
јесам
време
да
се
ићи
на
гробље
.
звоно
већ
стати
да
продирати
кроз
гужва
и
врева
из
варош
.
Гор
до
Софка
почети
да
допирати
вика
,
блејање
стока
,
и
укроћивање
отргнут
коњ
с
пазар
,
и
разилажење
сељак
.
из
чаршија
се
све
више
и
више
дизати
граја
,
врева
,
шум
,
и
тај
јесам
све
брујати
и
на
сав
се
страна
мешати
са
прашина
,
дигнут
услед
поливање
и
чишћење
испред
дућан
.
Симиџија
већ
почети
да
се
виђати
како
силазити
из
чаршија
,
размилети
се
по
сокак
што
водити
на
друм
.
Трче
бесомучно
,
да
достигнути
муштерија
.
завалити
се
од
корпа
симит
.
Джепови
она
,
надут
марјаш
,
клатити
се
око
њихов
ногавица
.
они
развалити
вилица
,
оптрчавати
око
сељанка
и
силом
она
гурати
и
нудити
стар
,
подгрејан
симит
.
—
тетка
,
врућ
!
три
за
дваест
пар
!
А
сељанка
бег
,
склањати
се
од
она
,
уверити
да
хтети
она
подвалити
.
али
највише
се
склањати
и
бежати
стрепити
да
она
не
прегазити
коњ
пијан
сељак
,
који
тамо
по
чаршија
застајати
испред
сваки
механа
,
да
још
испијати
оканица
,
па
онда
као
беснити
јурити
овамо
на
коњ
.
из
недра
она
испадати
ствар
што
јесам
накуповати
и
понети
свој
у
село
.
газа
сав
испред
себе
,
нарочито
Циганин
,
и
Циганка
.
Циганка
у
нов
жут
шамија
,
стар
антерија
,
бежати
испред
она
и
,
као
да
она
умилостивити
,
окретати
се
к
она
и
понизно
она
молити
:
—
моћи
,
газда
!
Аман
,
газда
!
—
Ђид
бре
!
—
кркљати
они
.
коњ
она
се
пропињати
над
он
али
онај
,
смртно
уплашити
,
бежати
ма
на
који
страна
.
доле
Магда
се
узрујати
.
не
моћи
да
сачекати
мати
,
док
се
обући
,
већ
узети
корпа
с
јела
и
понуда
,
што
хтети
се
носити
на
гробље
,
и
стати
испред
капија
.
метнути
корпа
на
глава
,
те
она
свилен
пешкир
,
пребацити
преко
корпа
,
свој
крај
заклонити
цео
глава
,
и
ваљда
загрејати
од
онај
врева
,
грајити
из
чаршија
,
сваки
час
навиривати
овамо
и
викати
:
—
Хајд
,
снашка
,
већ
сав
свет
отићи
на
гробље
!
А
заиста
,
више
њихов
улица
,
кроз
капиџик
,
из
споредан
улица
,
где
немати
метеж
,
већ
се
чути
како
ићи
жена
,
старка
и
слуга
ка
гробље
.
неки
пролазити
поред
Магда
запиткивати
јесам
:
—
Хајд
,
Магдо
!
отићи
ли
и
снашка
Тодора
?
—
јесам
,
јесам
!
сад
хтети
,
—
одговарати
она
Магда
,
тупкати
папуча
.
Софка
јесам
међутим
сићи
и
овамо
у
кујна
мати
намештати
.
Чисто
и
Софка
мило
,
што
она
јесам
мати
,
сада
овако
обучен
у
нов
,
у
тај
свилен
антерија
,
лакован
папуча
,
скупоцен
загасит
количе
,
који
она
тако
топло
и
припити
стајати
око
половина
,
доћи
сасвим
леп
и
свеж
.
само
,
ваљда
услед
помисао
на
гробље
и
плакање
,
већ
она
и
сад
око
влажно
а
уста
топао
.
А
Софка
јесам
знати
да
јесам
тај
,
поред
овај
,
и
због
данашњи
очев
гласник
.
ма
да
отац
по
он
јесам
казати
да
хтети
доћи
,
она
јесам
ипак
по
тај
слутити
,
надати
се
да
хтети
она
можда
сада
,
за
Ускрс
,
пошто
јесам
толико
време
долазити
—
ваљда
једном
обрадовати
и
доћи
к
она
.
зато
јесам
она
сад
,
осећати
се
пред
Софка
као
крив
,
за
тај
свој
нада
и
мисао
о
он
,
свој
муж
,
стидети
се
те
свој
слабост
,
једнако
крило
од
Софка
глава
и
поглед
и
отимати
се
од
она
да
јесам
тако
дуго
не
намештати
и
дотеривати
.
—
Доста
,
доста
,
Софкица
!
—
прекидати
јесам
и
заустављати
Софка
,
а
ипак
видети
се
како
она
мило
,
што
она
одело
тако
лепо
стајати
.
Пошто
мати
леп
веза
шамија
,
да
она
једрити
образ
и
овалан
брада
одскочити
,
везати
она
испод
грло
бео
свилен
и
мек
марамица
,
Софка
изићи
заједно
с
она
и
испратити
јесам
до
капија
.
и
кад
за
она
и
Магда
затворити
капија
,
она
се
брзо
,
готово
трчати
,
испети
горе
и
кроз
прозор
отпочети
она
одгледати
.
видити
како
мати
она
ићи
чисто
поносан
и
радостан
.
Заносећи
и
забацивати
плећа
са
сваки
се
жена
,
како
који
из
комшилук
наићи
,
здравити
.
А
сав
оне
или
иза
она
или
око
она
ступати
у
друштво
.
Ена
и
тетак
она
,
Симка
,
чији
јесам
кућа
одмах
на
ћошак
до
други
улица
,
црномањаст
,
сув
,
који
јесам
одавна
остати
удовица
и
вечито
ићи
по
суд
парничити
се
