,у
ноћ
,
појавити
у
двориште
,
обвијен
црнина
,
изгледати
ја
јесам
у
онај
тама
,
кроз
који
јесам
промицати
,
као
неко
више
бити
,
као
она
госпа
који
се
у
средњевековни
роман
дигнути
ноћу
из
зидина
стародреван
и
напуштен
замак
и
обилазити
развалина
прошлост
.
ја
и
нехотице
устати
на
нога
када
госпа
проћи
мимо
наш
ватра
и
понудити
она
свој
место
.
она
ја
одговорити
само
један
благодаран
поглед
и
сести
мирно
крај
ватра
да
пробдити
са
ми
ноћ
.
јесам
проговорити
ни
реч
и
ја
јесам
са
неки
страхопоштовање
избегавати
да
јесам
узнемирити
.
Киш
јесам
и
даље
ромињати
и
ноћни
тишина
већ
почети
да
се
простирати
над
уморен
народ
.
Чује
се
само
ркање
спавач
под
један
кола
,
преживање
стока
,
јечање
неко
озго
са
доксат
кућа
,
који
под
влажан
одело
севати
жглавкови
и
кости
тај
не
моћи
да
легати
.
из
далек
,
с
друм
,
једноставан
ромор
гомила
као
жубор
река
и
по
где
кој
узвик
,
дозивање
загубљен
који
тражити
свој
гомила
а
који
се
кроз
густ
ваздух
чути
као
из
подрумски
дубина
.
пламен
са
наш
ватра
пробијати
се
и
игра
кроз
милијарда
кишан
иглица
,
који
јесам
наквасити
пепео
око
ватра
и
догорео
дрво
.
из
један
гламња
,
који
буктети
,
пиштати
вод
;
далеко
негде
из
ноћ
арлукати
пас
.
сав
већ
око
наш
ватра
задремати
и
оборити
глава
.
један
се
наслонити
на
зид
од
кућа
,
други
спустити
глава
на
груда
,
трећи
јесам
наслонити
други
на
колено
.
наредник
се
пружити
по
земља
и
подметнути
под
глава
један
цепаница
;
други
један
војник
наместити
камен
као
узглавље
.
Већ
сав
спавати
,
само
јесам
она
будан
.
будан
јесам
и
ја
и
са
зебња
ослушкивати
;
поноћ
јесам
већ
давно
превалити
тај
ја
страх
чути
сад
већ
онај
шест
пушак
који
значити
крај
живот
онај
несретник
,
чији
ја
се
слика
не
моћи
никако
да
избрисати
из
дух
.
да
избегнути
глас
тај
пушак
,
радије
јесам
пристати
да
узнемирити
госпа
који
се
бити
сав
предати
себе
и
свој
мисао
.
—
ви
сам
путовати
?
—
запитати
јесам
бојажљив
,
обазриво
.
—
Само
!
—
одговорити
она
тихо
и
узданути
тешко
.
јесам
умести
даље
да
наставити
;
изгледати
ја
јесам
да
јесам
у
сам
почетак
поставити
врло
несретан
питање
који
јесам
код
она
можда
изазвати
бол
и
тргнути
се
не
настављати
разговор
.
Побуђена
ваљда
питање
и
бол
,
који
она
јесам
оно
изазвати
,
она
наићи
и
сузити
на
очи
,
тај
извадити
из
недра
црн
оивичен
марама
и
убрисати
очи
.
Ћутала
јесам
дуго
а
затим
одједном
сам
наставити
:
—
не
путовати
сам
,
путовати
са
бол
свој
а
тај
јесам
веран
пратилац
на
пут
.
—
јесам
мислити
да
ви
она
вређати
,
хтети
јесам
...
—
о
,
вређати
она
,
не
избегавати
тај
.
ја
волети
,
ја
желити
да
се
они
не
успавати
у
ја
,
да
јесам
увек
будан
;
ја
она
дражити
чак
,
не
бити
ли
ја
што
више
мучити
!
—
додати
она
живо
и
као
мало
узбудити
.
—
ох
,
госпа
,
сав
она
имати
,
сав
она
носити
!
—
знати
!
—
одговорити
она
са
саучешће
—
знати
!
Ућутасмо
затим
,
па
она
опет
дигнути
глава
и
прекинути
тишина
:
—
Хоћете
ли
да
чути
,
да
ви
исповедити
сав
свој
бол
.
ја
тако
проводити
ноћ
на
овај
пут
,
казивати
она
ко
или
она
казивати
сам
себе
.
тако
се
са
она
ја
забављати
као
што
јесам
се
некада
са
свој
дечица
забављати
.
и
драг
јесам
ја
,
осећати
да
јесам
мој
;
да
ја
она
ники
не
моћи
отети
.
—
Рада
хтети
слушати
,
госпа
,
ако
ви
тај
не
умарати
,
ако
ви
тај
још
више
не
мучити
.
—
и
мучити
ја
и
умарати
ја
али
,
тај
ја
чинити
добро
,
тај
ја
држати
.
и
госпа
у
црнина
почети
мирно
,
тихо
,
прибрано
да
казивати
много
,
много
,
много
...
казивати
јесам
тихо
,
гдекад
шапатом
а
гдекад
узбудити
;
гдекад
она
јесам
изумирати
реч
у
грло
а
гдекад
задрхтати
глас
и
затреперити
као
струна
.
казивати
јесам
смишљен
,
приповедачки
,
литераран
.
Упоређења
јесам
она
често
бити
тако
нађен
да
бити
она
у
сваки
други
прилика
забележити
и
сачувати
.
па
ипак
,
сав
тај
казивање
ја
хтети
успети
да
изложити
њен
реч
,
јер
ти
јесам
реч
често
пута
бити
испрекидан
уздах
или
суза
,
често
раздробити
и
искидати
.
морати
она
свој
реч
а
у
њен
име
поновити
по
непоуздан
сећање
,
старати
се
,
колико
моћи
,
да
не
озледити
целина
њен
казивање
који
јесам
код
ја
оставити
тако
дубок
утисак
.
XX
Београд
ватра
се
притајати
,
ноћ
наметати
мир
узбуђен
природа
и
узнемирен
душа
;
сав
уморно
спавати
и
кроз
тај
тишина
,
као
тих
жубор
поток
,
тећи
реч
Госпа
у
црнина
,
испрекидан
где
кад
уздах
,
где
кад
почивка
за
време
који
јесам
прибирати
сећање
.
—
бити
јесам
леп
дан
,
недеља
.
последњи
леп
дан
,
јер
јесам
већ
у
понедељак
почети
да
се
мутити
и
затим
јесам
цео
недеља
бити
влажан
и
кишан
.
пропустити
јесам
јуче
,
у
субота
,
да
отићи
на
гробље
па
поћи
данас
,
да
запалити
свећа
за
мртав
и
за
жива
.
и
ако
јесам
бити
леп
дан
,
Београд
ја
јесам
правити
ведар
утисак
кад
јесам
изаћи
на
улица
.
лице
,
који
јесам
сретати
,
изгледати
јесам
ја
забринут
,
улица
прилично
пуст
.
у
црква
једва
пет
шест
душа
и
свако
се
предати
искрено
,
одан
молитва
.
изгледати
ја
јесам
као
да
и
свештеник
певати
песма
нарочит
,
тронут
глас
који
се
певати
песма
растанак
.
да
ли
ја
јесам
одиста
тада
тако
изгледати
или
ја
тај
сад
изгледати
,
кад
се
сав
тај
сетити
,
ја
не
знати
?
Излазећи
из
црква
,
срести
јесам
један
стар
знанац
мој
покојни
муж
.
запитати
јесам
он
:
имати
ли
шта
?
он
ја
чудновато
погледати
и
не
одговорити
ја
,
већ
он
ја
запитати
:
—
Што
се
ви
,
госпођа
,
не
склонити
где
год
из
Београд
?
имати
мало
дете
на
рука
а
с
дете
јесам
тешко
кад
већ
доћи
до
шта
.
сваки
тренутак
моћи
отпочет
напад
.
ја
не
веровати
да
хтети
освојити
Београд
али
јесам
извесно
да
он
хтети
штедити
.
Што
не
бити
отићи
ма
где
у
околина
,
у
Младеновац
на
пример
?
—
имати
рођака
у
Аранђеловац
.
—
е
па
ето
,
отићи
тамо
.
лако
хтети
се
вратити
!
кад
јесам
се
растати
од
он
,
размишљати
јесам
о
тај
.
истина
,
тешко
бити
ја
бити
оставити
кућа
ал
опет
,
боље
јесам
склонити
дете
.
дете
јесам
мало
,
тек
прећи
два
година
,
тек
стати
на
нога
,
па
бити
тешко
бити
с
он
кад
бити
настати
велик
невоља
.
мислити
јесам
да
се
посаветовати
још
с
ко
,
да
се
спремити
,
па
од
недеља
један
дан
да
поћи
.
пред
подне
прећи
јесам
један
познаник
,
госпођа
који
седити
у
исти
кућа
из
авлија
,
да
чути
шта
она
мислити
,
јер
и
она
имати
ситан
деца
.
она
јесам
бити
безбрижан
.
—
Мог
да
бити
мало
бомбардовање
и
ништа
више
.
Склонићу
се
с
деца
у
подрум
,
као
и
прошли
година
,
па
ето
ти
!
волети
тај
него
да
се
крпати
и
мучити
по
рђав
време
.
—
А
ако
прећи
?
—
Неће
!
—
одговорити
она
поуздано
.
—
Баш
јесам
јуче
разговарати
са
мој
девер
(
њен
девер
јесам
виши
официр
)
па
ја
казати
да
Немац
мислити
на
прелазак
на
Морава
,
а
овде
хтети
код
Београд
само
маневрисати
.
вратити
јесам
се
мало
умирити
и
ако
све
тај
што
ја
јесам
рећи
јесам
бити
бог
знати
шта
.
али
јесам
мој
мир
за
мало
трајати
.
тек
што
јесам
прећи
подне
,
дотрчати
к
ја
тај
исти
госпођа
.
—
Чујете
ли
?
—
рећи
.
—
Шта
?
—
пуцати
!
Изађемо
заједно
у
двориште
а
већ
на
сав
квартир
отворен
прозор
и
жена
и
деца
на
она
ослухивати
.
пуцањ
се
топ
наизменично
чути
отуда
,
од
Остружница
.
цео
после
подне
пробавити
јесам
тако
напољу
,
слушати
и
шапћући
забринути
међу
себе
.
они
који
јесам
бити
на
горњи
спрат
,
на
прозор
,
узвикивати
јесам
сваки
час
:
„
Ена
,
шрапнел
!
“
и
пратити
јесам
пуцњава
објашњење
.
ја
јесам
само
слушати
немио
звук
.
тај
ноћ
јесам
провести
врло
немирно
.
јесам
моћи
дуго
да
заспати
;
стегнути
јесам
дете
на
груда
,
молити
јесам
се
бог
и
решавати
се
час
овако
,
час
онако
.
тако
скоро
цео
ноћ
,
све
до
зор
.
сутра
дан
јесам
сванути
мутан
понедељак
.
Изашла
јесам
одмах
у
двориште
да
се
распитати
имати
ли
шта
.
ники
ништа
јесам
знати
,
рећи
ја
само
да
преко
ноћ
јесам
бити
пуцњава
.
на
улица
јесам
бити
редован
живот
али
се
ипак
говорити
само
о
јучерањи
пуцање
.
један
јесам
тврдити
да
јесам
гађати
Чукарица
и
да
јесам
наш
одговарати
са
Банов
брдо
,
а
други
опет
да
јесам
Немац
тући
остружнички
положај
где
имати
намера
да
прећи
.
док
јесам
тако
,
сабрати
у
гомилица
,
разговарати
о
догађај
и
распитивати
се
,
чути
се
опет
један
метак
.
мало
затим
још
један
.
цео
тај
дан
,
у
понедељак
,
чути
јесам
се
тако
с
време
на
време
,
топовски
пуцањ
.
појавити
се
и
један
непријатељски
аероплан
а
затим
још
један
,
па
још
један
.
прелетати
јесам
изнад
ми
и
њихов
језив
шум
продирати
ми
јесам
дубоко
у
душа
.
Решила
јесам
се
да
што
пре
напустити
Београд
.
не
бити
хтети
сам
,
да
ја
јесам
да
наћи
још
ко
.
Чуле
јесам
за
један
познат
ја
породица
да
одлазити
у
неки
село
.
Отић
хтети
сутра
до
она
.
ма
да
јесам
бити
више
разлог
за
брига
но
ноћас
,
тај
јесам
ноћ
измеђ
понедеоник
и
уторник
провести
ипак
мирније
но
прошли
.
да
ли
што
јесам
већ
имати
одлука
или
јесам
тај
бити
умор
који
ја
јесам
савладати
?
и
уторак
јесам
сванути
мутан
и
облачан
.
Тешко
ја
јесам
нешто
бити
на
душа
,
да
л
’
што
јесам
дан
бити
тако
суморан
или
што
јесам
прилика
бити
такав
?
до
подне
сав
јесам
бити
мирно
али
,
око
један
сат
по
подне
,
појавити
се
један
аероплан
над
Београд
и
почети
јесам
да
шестарити
.
Наши
топ
узети
да
он
гађати
али
се
јављати
и
други
тамо
над
Чукарица
и
Циганлија
.
на
оба
аероплан
наш
топ
пуцати
нештедимице
.
грмљавина
топ
почети
с
оба
страна
;
наш
јесам
тући
аероплан
и
бежанијски
кос
а
њихов
Банов
брдо
,
нов
гробље
и
Калемегдан
.
пролазник
неки
рећи
да
јесам
онај
први
аероплан
тући
Бањица
митраљез
.
деца
неки
који
протрчати
улица
,
рећи
да
јесам
Немац
код
Калемегдан
покушати
и
прелаз
.
вео
како
јесам
велик
магла
пасти
на
Дунав
наш
јесам
ни
опазити
,
до
на
два
три
метар
од
обала
,
шалупа
са
Немац
који
се
из
магла
као
из
какав
заседа
на
један
пут
појавити
.
свет
се
већ
преплашити
и
почети
да
збирати
у
брижан
гомилица
.
многи
не
дочекати
ноћ
него
поћи
из
Београд
.
ја
не
знати
шта
јесам
чекати
,
зашто
јесам
поћи
већ
тај
дан
.
Ишла
јесам
,
распитивати
јесам
се
и
рећи
ја
да
моћи
у
воз
ући
у
Топчидер
или
Раковица
или
...
ники
у
ствар
јесам
знати
тачно
.
донде
требати
имати
кола
.
сутра
хтети
рано
поћи
да
тражити
кола
.
тај
ноћ
мало
јесам
ко
спавати
у
Београд
и
,
ако
он
јесам
сан
савладати
,
пробудити
јесам
он
топовски
пуцањ
који
јесам
се
с
време
на
време
чути
.
у
јутро
ми
рећи
да
јесам
тај
пуцати
Рус
,
чији
јесам
батерија
бити
на
град
и
Француз
,
који
јесам
бити
у
београдски
виноград
.
А
тај
јутро
,
тај
јесам
бити
у
среда
@card@
.
септембар
,
сванути
јесам
страшан
и
крвав
дан
.
тај
дан
се
преломити
судбина
Београд
и
сав
ми
који
од
тај
дан
лутати
као
бескућник
и
нигде
,
широм
Србија
,
не
моћи
да
наћи
ни
мир
ни
утеха
...
госпа
у
црнина
ућутати
.
Величина
и
множина
сећање
који
навалити
на
она
при
помен
тај
дан
,
узбудити
јесам
и
извести
из
ток
причање
,
који
јесам
дотле
мирно
и
лако
тећи
,
као
да
јесам
цео
казивање
читати
из
какав
записница
у
који
јесам
свакодневно
записивати
свој
утисак
и
догађај
.
она
се
дуго
загледати
у
један
пањ
у
ватра
који
јесам
,
потпуно
прегорети
,
сачувати
цео
сав
облик
из
пепео
.
у
унутрашњост
прегорео
пањ
још
јесам
тињати
неугашен
румен
;
онако
као
што
у
обамро
тело
,
који
јесам
смрт
већ
загрлити
,
још
тињати
самртников
душа
.
седина
,
који
јесам
покрити
догорео
пањ
,
сав
се
јаче
истицати
свој
белина
осветљен
светлост
ведар
пламен
који
јесам
давати
младица
бацити
на
ватра
,
младица
који
јесам
се
дуго
опирати
снага
пламен
и
пискати
а
под
свеж
она
кор
врити
млад
сок
,
као
млад
крв
онај
што
борити
се
падати
и
гинути
прскати
,
румен
крв
наш
поље
и
горе
.
да
ли
јесам
Госпа
у
црнина
,
посматрати
замишљен
слика
,
који
се
пред
она
развијати
,
размишљати
о
какав
сличност
њен
са
живот
или
јесам
њен
мисао
лебдети
далеко
тамо
међу
догађај
о
који
јесам
казивати
и
који
јесам
вероватно
прибирати
и
сређивати
,
да
бити
она
бити
кадар
наставити
?
јесам
јесам
узнемиравати
већ
—
обгрлити
рука
од
ватра
усијан
колено
—
стрпељиво
јесам
очекивати
да
наставити
свој
казивање
.
Ноћ
већ
дубок
и
тишина
,
мукао
тишина
,
који
ти
се
причињати
као
онај
мир
који
настајати
кад
самртник
ухватити
сан
.
далеко
негде
чути
се
само
бат
секира
,
тај
неко
сећи
дрво
да
подложити
дотрајао
ватра
.
небо
мутан
и
сав
светиљка
на
он
погасити
.
она
наставити
;
—
тај
дан
,
у
среда
,
бити
јесам
дан
као
и
јуче
суморан
;
сваки
час
јесам
требати
да
канити
киша
и
где
кад
јесам
и
пасти
по
који
кап
али
сав
до
пред
вече
мучити
се
небо
да
тек
о
ноћ
пролити
киша
.
требати
јесам
да
намирити
дете
па
да
поћи
за
кола
.
Кажу
тешко
она
јесам
наћи
ал
тражити
ипак
.
сам
јесам
с
дете
на
крило
па
хтети
ја
можда
и
примити
когод
у
кола
.
али
јесам
стигнути
ни
да
поћи
од
кућа
.
Већ
од
осам
сат
у
јутро
отпочети
јесам
грмљавина
,
необичан
,
нечувен
до
сад
.
Чудан
неки
шум
пролетати
јесам
ваздух
,
као
да
се
нешто
гломазан
,
огроман
ваљати
и
газити
,
рушити
сав
себе
и
као
да
нешто
страховито
буктети
.
и
тај
све
јаче
,
све
јаче
...
сав
јесам
напустити
соб
и
двориште
и
изаћи
на
улица
,
прибити
се
један
уз
други
и
ослухивати
.
Шум
сав
јак
,
буктање
сав
ближе
,
као
да
нешто
кркљати
и
стењати
,
као
да
се
нешто
ломити
.
у
једанпут
,
из
доњи
улица
,
зачути
се
измешан
људски
глас
и
сав
обратити
пажња
на
тај
страна
.
мало
затим
и
навалити
свет
да
куљати
отуд
.
Забрађене
жена
натоварен
бошча
и
дечица
за
она
,
који
се
већ
уморити
носити
свако
по
какав
мали
свежањ
или
какав
стварчица
.
стар
људи
,
забринут
и
преплашен
лице
,
једва
се
ослањати
на
свој
већ
малаксати
нога
,
па
онда
деца
,
деца
,
деца
и
жена
,
сиротиња
и
богаташ
,
сав
подједнако
брижан
и
преплашен
лице
,
сав
подједнако
одевен
или
боље
једва
одевен
.
видити
се
да
се
разбегнути
из
гнездо
изненађен
неочекиван
сила
,
као
онај
кад
пожар
на
мах
обухватити
кућа
па
се
становник
њен
спасавати
дочепати
узгред
ма
који
,
ма
какав
,
често
и
незначајан
ствар
.
тај
јесам
збег
са
Дорћол
који
се
очајно
спасавати
.
припитивати
она
али
она
јесам
до
одговор
.
сваки
занети
свој
невоља
и
брига
журити
у
горњи
више
део
варош
,
веровати
да
хтети
се
тамо
моћи
склонити
.
ипак
по
неко
,
онако
успут
,
без
веза
и
неодређено
,
добацити
по
какав
одговор
и
журити
даље
.
—
Тука
Дорћол
и
град
!
—
прелазити
!
један
се
жена
,
мало
више
наш
капија
,
одвезати
бошча
и
просути
ствар
.
Приђосмо
да
она
помоћи
и
тај
прилика
чути
и
нешто
више
.
—
Тука
се
—
велим
—
већ
по
улица
.
испод
кафана
„
Шаран
“
и
код
стругара
.
видети
јесам
очи
свој
наш
жандарм
како
гинути
.
испод
мој
кућа
,
на
педесет
метар
,
видети
јесам
мртав
наш
жандарм
.
ја
се
збунити
и
не
знати
шта
да
почети
.
Поче
гласно
саветовање
,
преко
улица
.
—
Шта
јесам
моћи
да
она
прећи
,
педесет
,
шесет
,
ништа
више
.
и
јуче
јесам
прелазити
па
изгинути
!
—
говорити
с
онај
страна
улица
један
бакалин
,
који
јесам
ту
скоро
изићи
из
болница
,
пошто
јесам
прележати
ран
,
те
добити
поштеда
па
се
сад
занимати
по
мало
у
дућан
док
он
не
истећи
поштеда
.
—
овај
са
Дорћол
морати
да
се
склонити
али
ја
Палилулац
не
морати
.
до
ми
хтети
стигнути
—
одобравати
он
испред
свој
врата
један
фијакериста
,
чији
јесам
коњ
реквирирати
а
он
због
староста
поштедити
.
—
А
моћи
ли
граната
овамо
?
—
питати
један
жена
за
чији
се
сукња
обесити
четворо
деца
.
—
не
моћи
!
—
одговарати
бакалин
са
свој
врата
—
Мог
да
тући
нов
гробље
па
тамо
до
палилулски
основни
школа
и
до
Позоришта
,
али
ја
јесам
овде
мало
заклонити
.
у
тај
се
над
наш
глава
чути
зврјање
у
ваздух
.
сав
дигнути
глава
и
видети
аероплан
.
—
Наш
!
—
узвикнути
неки
.
—
јесам
наш
!
—
одговорити
бакалин
—
њихов
јесам
!
деца
запазити
негде
далеко
још
један
,
па
одма
још
један
.
—
склањати
се
,
бацати
бомба
!
—
узвикнути
неко
и
свет
се
повити
ти
се
за
час
очистити
улица
и
сав
се
сручити
у
подрум
и
под
кров
.
А
кад
се
изгубити
онај
злослут
звук
у
ваздух
,
који
се
као
сврдло
забадати
у
душа
,
сав
опет
потегнути
на
улица
.
бегунац
са
Дорћол
и
даље
куљати
и
не
обзирати
се
на
опасност
од
аероплан
.
Наиђе
и
један
чичица
,
рука
он
сав
огрезнути
у
крв
.
превити
јесам
прљав
марама
кроз
који
јесам
пробити
крв
.
—
где
јесам
близ
болница
?
—
питати
.
—
Варошка
—
одговорити
он
један
жена
—
али
морати
бити
да
се
враћати
а
ко
знати
да
и
тамо
већ
не
тући
топ
.
него
овуда
,
преко
Грантовац
,
па
у
војни
болница
.
—
бојити
се
далеко
јесам
!
—
одговорити
чичица
узбуђено
и
престравити
—
бојити
се
да
ја
не
зазепсти
.
—
А
хтети
и
да
се
угадити
,
ето
,
везати
јесам
прљав
марама
.
—
Можете
ли
да
ја
дати
једно
чисто
парац
крпа
?
—
замолити
чичица
кроз
суза
.
увести
он
у
авлија
и
сав
се
позабавити
он
.
један
донети
врућ
вод
да
он
опрати
ран
,
други
платно
а
наћи
се
однекуд
и
чист
памук
.
Чичица
јесам
сести
на
сред
авлија
,
на
један
столичица
који
јесам
ту
остати
како
јесам
се
деца
играти
.
он
ми
јесам
испрекидано
казивати
по
где
што
али
мало
,
колико
јесам
он
видети
.
А
ја
јесам
хтети
више
,
хтети
јесам
да
знати
сав
шта
се
дешавати
тамо
.
—
бити
се
,
бити
се
по
улица
—
говорити
јесам
чичица
док
он
ја
прати
рана
—
ја
јесам
стајати
пред
кућа
кад
ја
ударити
тане
.
стајати
па
гледати
и
мислити
се
да
л
’
да
оставити
кућа
...
мислити
се
,
па
ето
ти
!
...
где
ја
баш
да
наћи
!
...
А
јесам
само
ја
,
имати
она
много
,
много
рањен
а
...
имати
и
мртав
.
—
Грађана
?
—
упитати
неко
,
управо
сав
питати
и
сав
он
укрштати
питање
на
који
чичица
не
стигнути
ни
да
одговорити
.
—
Грађани
,
дабоме
...
жена
,
деца
,
људи
,
легати
по
улица
и
по
кућа
.
—
јесам
ли
она
много
прећи
?
—
не
знати
...
морати
бити
много
јер
јесам
отерати
наш
из
шанац
.
ја
кад
јесам
измако
до
Позоришта
,
они
јесам
већ
бити
у
Душанов
улица
.
—
Немац
?
—
Па
онај
...
не
знати
колико
она
јесам
,
али
јесам
Дунав
преплавити
чамац
а
и
из
тај
чамац
бљувати
пушак
не
да
тај
ока
отворити
.
—
Па
имати
ли
наш
војска
?
—
имати
,
жандармерија
и
погранични
трупа
и
вардарци
.
добро
се
тући
,
али
не
помагати
.
Чичици
јесам
рана
већ
бити
лепо
опрати
и
добро
обавијен
памук
и
чист
платно
те
топло
заблагодарити
и
кренути
даље
.
грмљавина
топ
почети
нешто
јаче
и
ближе
да
се
чути
.
—
Тука
Палилула
!
—
узвикнути
неко
и
свет
се
ускомешати
.
један
комшика
,
са
двоје
деца
,
изаћи
из
свој
капија
,
натоварен
бошча
,
и
кренути
за
бегунац
са
Дорћол
.
—
права
имати
—
одобравати
један
—
што
да
чекати
последњи
час
.
—
Мор
,
преплашити
се
!
—
одговарати
други
—
Па
нек
се
и
преплашити
;
имати
жена
деца
а
сам
јесам
,
немати
ко
да
она
помоћи
кад
загустити
.
у
тај
стигнути
у
авлија
,
сав
задуван
и
зајапурен
лице
,
дечко
,
гимназиста
,
чији
мајка
од
јутрос
већ
,
још
од
рана
зор
,
кршити
рука
бринути
се
где
јесам
.
Дечко
јесам
још
синоћ
казати
мајка
да
он
хтети
да
бегати
,
он
хтети
с
браћа
да
погинути
,
бранити
Београд
,
али
јесам
мајка
мислити
тај
јесам
само
гол
реч
неискусан
дете
од
шеснаест
година
када
јесам
младост
,
још
нетакнут
грубост
стварност
,
тако
леп
,
бујан
и
свеж
.
и
када
јесам
мајка
,
миловати
он
бујан
косица
,
пун
очи
суза
рећи
:
—
А
ко
хтети
мајка
да
бранити
?
младост
,
неоскрнављен
живот
а
опијен
слава
оружје
,
одговорити
она
без
милост
:
—
зар
јесам
тај
једина
мајка
?
кад
бити
сваки
Србин
мајка
бранити
,
ко
бити
Србија
?
али
јесам
тај
бити
обичан
разговор
,
често
понављати
у
сваки
кућа
где
понос
недозрео
мушкарчић
казивати
први
мушки
реч
.
на
тај
јесам
ја
мајка
навикнути
,
али
се
увек
заваравати
да
јесам
тај
само
детињити
,
непромишљен
реч
.
тако
јесам
и
овај
сиротица
синоћ
још
лећи
мирно
а
јутрос
осванути
очајан
.
док
јесам
ја
све
остати
ослухивати
топовски
метак
или
дизати
глава
да
видити
злокобан
тица
који
јесам
прелетати
Београд
,
дотле
јесам
несретан
мајка
извиривати
из
капија
и
освртати
се
лево
и
десно
,
излазити
до
угао
улица
и
погледати
на
сав
страна
,
хтети
ли
угледати
син
који
се
јутрос
рано
,
неопажен
,
извући
из
кућа
и
који
немати
ево
све
до
подне
и
ако
се
кроз
београдски
улица
ваљати
смрт
и
обарати
кос
њен
.
у
сам
подне
,
кад
зајапурити
лице
и
задуван
улетити
дечко
у
авлија
,
мати
сванути
сунце
и
заборавити
на
брига
и
свој
и
онај
општи
који
јесам
с
ми
делити
,
те
опростити
злослут
мисао
који
јесам
јесам
до
сад
мучити
,
загрлити
син
и
облити
он
суза
.
А
он
кликнути
:
—
бити
јесам
тамо
!
—
где
?
—
вриснути
мајка
.
—
тамо
где
се
бити
,
сав
јесам
видети
,
све
...
и
испрсити
се
дете
светао
лице
,
осећати
да
се
умити
слава
и
на
млад
он
се
,
ведар
чела
,
исписати
тај
тренутак
понос
.
сав
се
искупити
око
он
а
он
,
мушкарац
,
почети
ми
казивати
:
—
бити
јесам
баш
код
„
Славија
“
кад
стигнути
с
Бањица
десети
кадровски
пук
и
почети
да
се
расипати
у
ланац
.
—
ланац
?
—
цикнути
мајка
престравити
тај
војнички
реч
који
за
ми
жена
и
мајка
значити
исто
што
и
смрт
.
—
јесам
,
ланац
!
—
потврд
гимназиста
осећати
сав
свој
надмоћност
при
изговор
овај
реч
.
—
зар
јесам
смести
,
дете
мој
?
—
опет
хтети
брижан
мајка
.
—
А
зашто
?
ники
се
јесам
плашити
.
свет
код
„
Славија
“
гледати
са
прозор
и
са
тротоар
.
војник
она
опомињати
да
се
склонити
а
свет
стајати
убезекнут
и
гледати
.
па
онда
наставити
,
још
задихати
од
трчање
:
—
два
млад
поручик
са
два
вод
и
два
митраљез
,
почети
наступање
ка
Теразије
.
и
ја
јесам
поћи
за
она
.
код
кафана
„
Албанија
“
један
вод
упутити
се
ка
„
Руски
цар
“
а
други
ка
„
Коларац
“
.
ту
узети
бомба
у
рука
и
онда
онај
први
вод
кроз
позоришни
улица
а
онај
од
„
Руски
цар
“
поред
управа
фонд
,
па
кроз
Доситијев
улица
.
само
чути
„
ура
!
“
и
вод
се
сручити
доле
на
низак
и
почети
да
праштити
бомба
.
Немац
потиснути
већ
онај
трупа
који
јесам
се
борити
на
Дорћол
и
у
Душанов
улица
,
заузети
јесам
већ
улица
Страхињић
бан
,
полегати
у
ланац
па
сипати
ватра
.
ја
јесам
остати
код
позориште
и
сићи
јесам
полако
,
крај
зид
,
заклањати
се
иза
кућа
,
доле
до
велосипедски
плац
.
Жестока
се
борба
отворити
,
гроктати
куршум
и
пљаштати
бомба
и
тек
чути
„
ура
!
“
видити
Немац
узмицати
,
наш
освајати
Страхинић
бан
улица
и
ја
сићи
за
два
три
кућа
доле
.
Уђем
у
један
удубљен
капија
па
само
промаљати
глава
и
гледати
шта
се
дешавати
.
борба
се
већ
водити
у
Душанов
улица
,
па
и
одатле
Немац
отерати
наш
и
сручити
она
доле
,
на
јалија
.
али
ту
наш
дочекати
паљба
плотун
са
чамац
.
пролазити
рањеник
па
она
питати
а
онај
вео
:
„
не
моћи
она
се
ништа
.
отерати
она
колико
јесам
моћи
али
ми
сатирати
они
са
чамац
!
“
Тражио
јесам
од
један
рањеник
пушак
али
јесам
хтети
да
ја
дати
!
на
овај
реч
цикнути
мајка
и
благослов
у
душа
рањеник
који
она
не
послати
дете
у
смрт
.
затим
ми
јесам
дечко
причати
и
многи
други
појединост
.
—
много
рањен
и
мртав
—
велим
—
на
пут
,
на
врата
,
на
кућнем
праг
.
Болничари
,
наш
и
француски
,
већ
не
моћи
више
,
дигнути
рука
,
јер
јесам
почети
и
они
да
гинути
.
не
моћи
од
куршум
да
се
приближити
рањеник
.
свет
бегати
на
сав
страна
и
падати
од
куршум
.
Жене
вриштати
,
деца
плач
...
њихов
батерија
не
тући
Дорћол
,
ваљда
због
свој
,
али
тући
Чукарица
и
савиначки
крај
.
Младић
бити
и
даље
продужити
прича
,
који
јесам
у
главном
исцрпсти
,
али
сав
обратити
пажња
на
велик
број
аероплан
који
се
почети
њихати
изнад
наш
глава
.
тај
јесам
бити
читав
јато
који
јесам
прекрилити
небо
од
Вишњица
до
Жарково
.
ники
јесам
знати
да
јесам
већ
превалити
подне
,
ники
јесам
ни
помишљати
на
време
,
јер
у
тај
доба
ватра
почети
да
узимати
сав
велик
мах
.
сад
јесам
већ
знати
да
тући
и
Топчидерско
брдо
и
Банов
брдо
,
Топчидер
,
Савинац
,
нов
гробље
,
све
,
све
,
све
...
сад
већ
кренути
бежанија
и
из
свити
осталих
крај
варош
и
почети
свет
да
се
тискати
и
гушити
.
бити
јесам
ваљда
око
два
сат
по
подне
,
ватра
сав
јачати
и
све
страшан
,
изгледати
ми
јесам
као
да
дрхтати
земља
под
ми
.
не
говорити
,
не
споразумевати
се
,
немо
,
поћи
и
из
наш
кућа
да
се
кретати
бегунац
.
и
,
у
један
мах
,
ми
обухватити
сав
страх
.
цео
до
подне
провести
јесам
на
улица
и
на
двориште
и
ники
у
онај
узбуђеност
јесам
помишљати
на
себе
а
сад
,
чим
први
крет
па
за
он
и
други
,
а
ми
обухватити
страх
и
хитно
,
узбуђено
,
потегнути
што
ми
јесам
драг
,
закључати
врата
на
свој
стан
и
упутити
се
за
гомила
.
ја
јесам
носити
сав
драг
терет
,
свој
синчић
...
Госпа
у
црнина
облити
читав
поток
суза
и
прекинути
причање
.
изгледати
јесам
као
да
више
хтети
ни
наставити
.
ја
јесам
не
узнемирити
питање
зашто
се
тако
горко
заплакати
при
спомен
свој
дете
,
јер
јесам
још
мало
час
уочити
кад
јесам
поменути
дете
,
да
он
не
носити
себе
.
оставити
јесам
јесам
њен
туга
,
пун
,
горак
искуство
да
јесам
у
туга
најбоље
оставити
ожалошћен
сам
себе
и
свој
бол
.
сав
други
осећај
дати
се
донекле
и
делити
,
туг
јесам
осећај
који
се
не
да
ни
с
ко
делити
.
Саучешће
у
туга
јесам
често
пута
увредљив
фраза
,
кад
се
казати
зато
што
јесам
тај
ред
,
кад
се
казати
из
учтивост
.
Учтивост
јесам
у
најчешће
случај
неискреност
обучен
у
леп
форма
а
неискреност
јесам
порок
у
момент
туга
...
оставити
јесам
јесам
сам
себе
,
неки
у
она
преврети
бол
и
одиста
,
кад
после
известан
време
обрис
влажан
очи
,
она
дубоко
узданути
,
дигнути
глава
и
сам
наставити
:
—
јесам
знати
на
који
хтети
страна
,
ићи
јесам
за
гомила
.
један
рећи
да
бегати
ка
Топчидер
,
тамо
хтети
моћи
да
се
укрцати
у
воз
и
потегнути
сав
тамо
.
—
какав
воз
,
какав
Топчидер
!
—
узвикнути
неко
други
.
—
тамо
јесам
прав
пакао
.
тамо
гранат
сипа
као
киша
,
праштити
дрво
и
земља
,
камен
пуцати
а
шљунак
се
расипати
.
под
воз
да
легнути
па
хтети
пре
остати
жив
но
у
Топчидер
да
отићи
.
Пошао
јесам
ја
бити
,
па
ево
вратити
јесам
се
.
и
ја
се
сав
вратити
.
кренути
за
осталим
свет
ка
Бањица
.
кад
јесам
проћи
„
Славија
“
тај
се
испети
код
опсерваторија
,
пред
ми
јесам
доле
,
крагујевачки
друм
,
загустити
свет
.
Гмиже
пешак
као
мрав
а
кола
загустити
ти
се
просто
закрчити
друм
.
А
сав
нов
и
нов
бегунац
придолазити
из
уличица
око
Карађорђев
споменик
,
поток
који
водити
измеђ
лудница
и
Вајфертов
пивара
и
са
разних
други
страна
,
преко
њива
,
кроз
поток
,
кроз
виноград
.
бегати
се
очајно
,
бегати
се
као
за
време
поплава
кад
река
пробити
бранити
па
њен
валити
немилостиво
плав
.
када
бити
се
осврнути
за
себе
,
чути
бити
само
лом
,
прасак
и
тресак
.
Наше
батерија
бити
са
Торлак
више
ми
,
гађати
аероплан
а
њихов
тући
на
сав
страна
.
доле
негде
са
Дорћол
уздизати
се
грдан
дим
.
доцније
,
кад
јесам
пасти
вече
/
видети
се
да
јесам
тај
пожар
и
тај
велик
пожар
.
тек
јесам
сићи
низ
друм
а
почети
да
ми
надлетати
и
аероплан
.
неко
рећи
да
дати
и
знак
и
одиста
,
мало
за
тај
а
њихов
батерија
почети
да
тући
у
наш
гомила
.
настати
врисак
и
цик
и
заљуљати
се
она
маса
и
прснути
на
сав
страна
,
као
кад
камен
бацити
у
вод
.
граната
за
граната
почети
да
сипати
у
ред
несретан
бегунац
.
коњ
почети
да
се
пењати
у
пропац
,
кола
да
се
превртати
,
ствар
се
расути
по
друм
,
светина
сунути
у
јендек
и
грађанин
београдски
већ
облити
крв
друм
и
зачути
се
јаук
и
запомагање
рањен
људи
и
жена
,
врисак
мајак
и
писак
деца
.
граната
јесам
падати
један
за
други
,
увек
у
гомила
,
увек
пропраћен
врисак
престрављен
и
јаук
сав
нов
и
нов
жртва
.
бити
јесам
ужасан
,
слика
који
не
моћи
никада
заборавити
.
по
друм
јесам
лежати
окрвављен
људи
,
жена
,
деца
,
побијен
коњ
и
поломљен
кола
.
Дечица
вући
рањен
отац
с
друм
,
да
он
не
прегазити
светина
или
љуба
мртав
мајка
и
праштати
се
од
она
за
навек
јер
хтети
јесам
оставити
ту
,
у
јарак
,
а
они
морати
даље
,
без
она
.
један
коњ
легати
на
друм
ударен
гранат
а
на
копита
он
висити
мртав
дете
.
он
јесам
у
бес
,
отргнут
а
ранити
,
тежак
нога
згазити
дете
који
јесам
лежати
на
друм
,
пробити
он
копита
утроба
,
па
и
јесам
пасти
.
тамо
опет
фијакер
поломљен
и
читав
породица
сатрти
;
мртав
мајка
,
мртав
деца
,
мртав
кочијаш
,
мртав
коњ
,
само
отац
,
ко
јесам
неки
чудо
мимоићи
смрт
,
стајати
запањити
и
гледати
у
тај
гомила
месо
који
легати
под
поломљен
кола
.
А
мало
даље
,
један
мајка
сав
у
крв
и
детенце
,
који
још
и
не
ходити
,
грчевито
се
држати
за
материн
скут
и
звати
јесам
и
вриштати
јер
он
се
не
одзивати
.
свет
пролазити
крај
овај
очајан
дете
и
ники
се
не
обзирати
на
његов
трагедија
,
јер
свако
носити
свој
невоља
;
свет
пролазити
и
ники
дете
не
прихватати
и
онај
остајати
на
друм
окрвављен
рука
од
материн
крв
,
обливен
киша
који
јесам
с
вече
почети
да
лити
и
засути
граната
који
на
сав
страна
праштити
.
свет
се
расути
по
кукуруз
,
па
кроз
њива
,
кроз
виноград
,
кроз
поток
,
сав
нагло
ка
Торлак
и
Бањица
.
донде
јесам
достизати
граната
,
тамо
хтети
се
спасти
.
где
хтети
донде
с
дете
у
наручје
а
киша
он
натопити
хаљиница
тај
дрхтати
јадник
и
припијати
ја
се
страшљиво
на
груда
разрогачен
очи
и
забленут
поглед
,
јер
престравити
гомила
,
врисак
и
грмљавина
топ
?
бојати
јесам
се
промрзнути
од
влага
од
који
јесам
дрхтати
а
дрхтати
јесам
и
сам
уморен
страх
,
ужас
призор
који
јесам
видети
и
брига
за
дете
.
А
почети
јесам
и
неки
магла
да
се
спуштати
.
сутон
који
јесам
све
више
освајати
,
магла
који
се
спуштати
и
дим
,
који
се
надносити
над
жалосним
разбојиште
београдски
грађанин
,
освајати
све
више
.
видети
један
кућица
нешто
даље
од
топовски
шупа
где
бити
се
моћи
склонити
и
ако
се
већ
силан
свет
сабити
у
она
.
сав
тај
кућа
пут
Торлачкога
друм
бити
јесам
пун
свет
који
јесам
ту
склонити
глава
од
граната
и
киша
.
Домаћини
јесам
вољно
и
невољно
примати
под
сав
кров
бегунац
,
не
знати
да
хтети
се
мало
за
тај
и
они
придружити
општи
невоља
.
једва
јесам
добити
место
,
пустити
јесам
ја
из
обзир
према
прокисао
дете
.
добити
јесам
и
један
сув
војнички
шињел
тај
јесам
свући
с
дете
мокар
хаљиница
да
она
просушити
крај
ватра
.
свет
се
сабити
у
кућа
као
преплашен
овца
у
тор
,
једва
се
дисати
од
запара
и
врућина
...
разговор
један
и
исти
о
онај
што
се
тек
преживети
и
што
се
још
и
овај
тренутак
преживљавати
.
свако
казивати
како
јесам
за
мало
избегао
смрт
или
како
јесам
видети
туђ
смрт
,
како
јесам
оставити
кућа
,
како
јесам
изгубити
свој
.
невоља
за
невоља
,
трагедија
за
трагедија
,
не
знати
се
који
тежа
,
не
знати
се
који
веће
.
Међа
светина
сабијен
у
кућица
и
један
војник
.
упасти
да
се
за
час
склонити
од
киша
,
па
хтети
поћи
даље
.
и
он
ми
казивати
свој
невоља
.
Београђанин
јесам
и
имати
у
Београд
породица
а
војник
јесам
у
В
.
дрински
пук
.
тај
пук
јесам
бити
у
мали
Моштаници
и
добити
јесам
наредба
да
ићи
у
Велика
Моштаницу
,
да
прихватити
и
поткрепити
једанаести
пук
,
шумадијски
дивизија
трећи
позив
,
који
јесам
бити
на
Железник
те
потиснути
,
јер
јесам
и
Жарково
већ
бити
пасти
.
ту
се
умолити
командант
да
отићи
до
Београд
и
обићи
кућа
,
у
који
јесам
сам
жена
и
четворо
деца
.
командант
он
јесам
дозволити
на
частан
реч
да
хтети
се
вратити
,
те
се
он
од
Железники
спустити
преко
Булиних
виноград
и
ући
у
варош
баш
у
тренутак
кад
јесам
сав
околина
његов
кућа
засипати
већ
непријатељски
граната
и
кад
јесам
очигледно
бити
да
се
тај
део
варош
више
не
моћи
одржати
.
граната
јесам
за
граната
сипати
а
он
се
провлачити
уз
зид
и
пажљиво
заклањати
за
угао
улица
,
док
јесам
допрети
до
свој
кућа
.
Ушао
јесам
у
двориште
и
видети
сав
пуста
,
кућа
затворен
.
побећи
јесам
,
помислити
јесам
и
забринути
се
где
хтети
са
мали
дечица
.
и
док
јесам
он
сузних
очи
посматрати
свој
кућица
,
гнездо
у
који
јесам
у
мир
он
и
жена
отхрањивати
тичић
,
чути
као
из
гроб
пригушити
дечји
глас
:
„
тат
,
тат
!
“
Глас
детињити
и
срце
очински
повести
он
поглед
и
спазити
на
подрумски
прозорче
љубак
дечји
главица
и
светао
очица
пун
радост
и
поуздање
,
што
јесам
видети
татица
који
хтети
она
сад
бранити
,
који
хтети
она
помоћи
,
који
хтети
одагнати
страх
са
некада
тако
ведрити
детињи
чела
.
он
полетити
у
подрум
,
у
један
мрачан
и
тесан
подземан
изба
и
тамо
наћи
цео
свој
породица
.
само
,
жена
јесам
лежати
у
несвест
,
наслоњен
глава
на
песак
који
јесам
посути
под
,
а
мања
дечица
око
она
,
држати
јесам
за
сукња
и
будити
јесам
.
на
улазак
очев
деца
као
чавчић
наједан
мах
кликнути
:
„
тат
,
тат
!
“
и
обгрлити
он
чврсто
,
као
мали
дављеник
.
отац
овлажити
дечји
косица
поток
суза
а
затим
прићи
жена
,
који
се
још
не
дизати
и
пољубити
јесам
у
чела
,
другарски
,
пријатељски
,
братски
.
с
поље
се
борба
сав
више
ближити
и
он
јесам
по
звук
пушак
осетити
да
наш
већ
напуштати
његов
улица
а
по
узвик
разумети
да
се
непријатељ
већ
близ
.
он
не
смести
бити
заробити
,
дати
јесам
частан
реч
командант
да
хтети
се
вратити
а
шта
бити
заробити
и
моћи
помоћ
свој
жена
и
свој
дечица
.
Слободан
моћи
пре
.
последњи
јесам
тренутак
бити
већ
и
он
још
једном
загрлити
деца
.
стар
вриснути
очајно
у
име
цео
незаштићен
породица
:
—
тат
,
спасти
ми
!
он
не
проговорити
ни
реч
,
ижљубити
деца
,
пољубити
још
један
жена
,
који
се
јесам
ни
будити
да
видити
свој
други
и
немо
изаћи
из
подрум
,
притварати
врата
,
иза
који
јесам
деца
и
даље
врискати
и
очајно
довикивати
:
„
тат
,
тат
!
“
...
бити
јесам
већ
на
улица
,
где
јесам
праштати
граната
и
фијукати
куршум
,
где
јесам
крхање
и
праштање
заглушивати
сваки
други
глас
,
па
јесам
ипак
кроз
тај
цео
хук
допирати
до
његов
уш
очајан
глас
:
„
тат
,
тат
!
“
...
када
јесам
војник
завршити
свој
тужан
казивање
,
један
омален
,
средовечан
човек
заурликати
као
ранити
и
грунути
се
у
груда
.
—
А
ја
?
А
ја
?
—
запиштати
неки
пригушен
,
животињски
глас
.
кад
сав
обратити
пажња
на
он
он
узити
нарицати
казивати
:
—
Јуче
ја
умрети
син
...
јединац
...
седамнаест
година
...
јутрос
јесам
требати
да
он
сахранити
...
Неће
ники
...
нем
кола
,
нем
свештеник
...
ники
не
смести
на
гробље
,
тамо
сипати
граната
...
Шта
хтети
,
куд
хтети
с
он
?
...
А
наићи
овај
...
тући
граната
,
засипати
куршум
а
онај
освајати
улица
по
улица
...
требати
да
бегати
...
кукавица
,
до
бегање
ја
јесам
бити
,
до
себе
ја
јесам
бити
!
...
и
шта
јесам
радио
...
скинути
јесам
мртво
тело
у
подрум
,
оставити
он
тамо
а
ја
несретник
побећи
да
се
спасти
,
као
да
ја
требати
ко
,
као
да
ваљати
шта
?
...
и
сад
кад
доћи
они
,
провалити
подрум
и
избацити
он
као
стрвина
...
ко
знати
где
хтети
он
бацити
?
—
Нећу
он
ни
гроб
знати
!
...
А
ја
поћи
да
се
спасавати
,
тешко
ја
!
ићи
,
ићи
натраг
,
ићи
тамо
!
...
и
пре
но
што
стигнути
ко
од
ми
ма
један
реч
утеха
да
казати
очајник
,
он
отворити
врата
и
сунути
у
ноћ
,
сунути
у
смрт
!
XXИ
пуст
кућа
Причу
о
војник
,
из
петога
дрински
пук
и
онај
други
о
несретан
отац
испричати
јесам
Госпа
у
црнина
са
пун
осећај
и
топлина
.
да
ли
што
јесам
у
њихов
очински
недаћа
осетити
саучешће
у
свој
матерински
бол
или
што
она
јесам
годити
да
свој
искрвављен
душа
претрпавати
и
туђ
бол
?
у
велик
туга
тај
јесам
непознат
појава
;
онај
који
патити
,
жети
што
више
бол
који
он
дражити
као
заљубљен
љубомора
.
А
туђ
бол
често
и
помагати
да
се
сносити
сав
.
и
на
ја
оставити
дубок
утисак
судбина
онај
дечица
од
који
се
отац
немилосрдан
откидати
и
који
сад
,
без
очев
заштита
,
преживљавати
већ
први
дан
ропство
.
и
ја
заболети
несретан
судбина
онај
отац
,
који
се
вратити
свој
мртав
дете
.
госпа
у
црнина
ућутати
јесам
,
тај
јесам
ја
мислити
завршити
јесам
свој
прича
о
последњи
дан
Београд
,
ма
да
јесам
запазити
код
она
намера
да
ја
све
о
себе
казати
.
и
одиста
,
она
након
дуг
пауза
,
који
ја
јесам
ни
једном
речју
прекидати
,
наставити
сам
:
—
С
поље
јесам
допирати
сав
редак
звук
што
се
вече
више
спуштати
.
с
време
на
време
само
чути
јесам
се
овде
и
онде
гранати
,
а
из
даљина
—
рећи
на
Дорћол
и
на
Града
—
и
даље
јесам
топ
гроктати
.
у
тај
јесам
и
киша
престати
,
па
се
појавити
међу
сав
намера
да
кретати
даље
.
боље
јесам
вео
по
ноћ
.
детињити
се
хаљина
бити
осушити
а
онај
се
у
шињел
бити
загрејати
тај
он
обући
и
узети
у
наручје
па
и
ја
кренути
.
Изашла
јесам
из
кућа
и
ући
у
ноћ
,
страшан
ноћ
у
мој
живот
.
небо
јесам
бити
мутан
и
облачан
,
ни
један
звезда
на
он
.
мрак
густ
као
тесто
.
кроз
тај
мрак
промицати
јесам
сенка
несретан
избеглица
,
натоварен
ствар
и
деца
.
тамо
,
из
Београд
,
допирати
јесам
још
увек
тутањ
топ
и
тежак
прасак
а
небо
се
у
даљина
зажарити
,
ваљда
са
онај
пожар
на
Дорћол
,
тај
се
догледати
мрачан
слика
престоница
.
тек
јесам
измакнути
,
не
умети
ни
сам
да
казати
колико
,
а
топ
опет
почети
на
сав
страна
да
бити
,
као
да
се
уједанпут
отворити
ватрен
казан
пакао
.
у
онај
ноћ
,
на
друм
,
са
дете
на
рука
,
изгледати
ја
јесам
овај
грмљавина
још
страшан
.
као
да
се
земља
расточити
,
као
да
се
небо
проломити
,
као
да
јесам
се
срушити
брдо
и
планина
.
Почеше
опет
гранати
да
падати
међу
ми
.
неко
зајаукати
на
друм
,
неко
писнути
и
зацикати
у
јарак
.
и
бог
се
придружити
непријатељ
.
Поче
киша
опет
да
промицати
а
затим
да
падати
сав
јак
и
најзад
се
пролити
као
да
се
небо
провалити
.
ја
не
знати
да
ли
се
варати
али
ја
се
чинити
да
јесам
и
небо
грмети
натицати
се
са
грмљавина
на
земља
.
и
један
тренутак
ја
се
осетити
усамити
на
друм
;
да
ли
јесам
други
бегунац
измакнути
а
ја
она
не
моћи
стигнути
,
или
се
склонити
од
непогода
?
и
тај
усамљеност
изгледати
ја
јесам
ужасан
.
ја
ништа
страшан
не
знати
,
ја
се
ништа
страшан
не
сећати
.
Сећам
се
да
јесам
такав
сцена
гледати
наместити
,
на
позорница
,
па
и
тада
ја
јесам
,
у
пријатан
седиште
,
увек
језа
обузимати
.
А
сад
ја
преживљавати
тај
.
дете
ја
се
узнемирити
,
преплашити
се
и
заценити
од
плач
.
стегнути
јесам
он
јаче
и
тешити
брисати
он
шака
лице
мокар
од
киша
.
Киш
се
и
са
он
и
са
ја
цедити
у
млаз
и
ја
јесам
већ
почети
да
дрхтати
од
зима
.
гранати
јесам
још
једнако
грувати
и
ја
јесам
одиста
неколико
пута
осетити
како
јесам
задрхтати
земља
подамном
.
дете
јесам
и
даље
плакати
и
ништа
он
јесам
моћи
да
умирити
.
А
јесам
више
имати
ни
снага
ни
реч
.
поред
зима
,
почети
и
страх
да
ја
морити
,
јер
још
ники
јесам
срести
ко
бити
се
придружити
;
ники
замном
,
ники
предамном
.
да
л
’
се
разбегнути
свет
,
да
л
’
се
скрити
,
или
да
јесам
ја
у
онај
тмина
залутати
ван
друм
?
и
кад
бити
се
бар
моћи
склонити
где
,
јер
се
више
јесам
моћи
издржати
?
нити
јесам
имати
снага
да
носити
себе
и
терет
,
нити
јесам
имати
храброст
да
ићи
даље
у
пуст
мрак
,
ма
да
јесам
бити
већ
ван
домашај
граната
који
јесам
тамо
доле
,
замном
,
још
исписивати
небо
светлосни
линија
.
једва
јесам
догледати
кроз
тама
један
кућа
и
похитати
јесам
,
уверити
да
хтети
ја
примити
.
ко
не
бити
примити
један
мајка
с
дете
,
који
по
овако
паклен
ноћ
бегати
испред
бог
и
испред
непријатељ
?
Журила
јесам
се
,
журити
јесам
,
шибан
киша
и
ношен
страх
и
што
јесам
бити
ближе
кућица
сав
ја
се
даље
чинити
.
најзад
јесам
стигнути
...
госпа
у
црнина
оданути
,
као
да
јесам
овај
тренутак
преживети
све
што
казивати
и
доспети
до
кућа
у
који
хтети
се
заклонити
од
киша
и
спасти
страх
.
мало
затим
она
наставити
:
—
обузети
ја
још
велик
страх
кад
спазити
да
јесам
тај
пуст
и
порушен
кућа
,
без
врата
и
без
прозор
,
ма
да
јесам
на
она
остати
нешто
мало
кров
који
бити
ја
моћи
заштитити
.
у
прича
наш
стар
,
тако
јесам
ја
на
пуст
место
замишљати
усамљен
кућа
где
јесам
се
ноћу
збирати
вештица
и
недузи
.
тада
,
у
топлој
соба
,
седити
на
крило
материн
,
који
бити
ја
тај
причало
,
страх
ја
јесам
дизати
кос
у
вис
а
детињи
уобразиља
замишљати
јесам
оваки
исти
ноћ
,
бура
,
пљусак
и
грмљавина
.
доцније
,
кад
јесам
ја
до
рука
долазити
мрачан
књига
,
који
тако
годити
млада
,
сањалачки
душа
,
ја
јесам
овако
замишљати
место
где
хтети
се
о
поноћ
разбојник
састати
и
опет
оваки
ноћ
,
бура
,
пљусак
,
грмљавина
.
у
други
случај
ни
дању
не
бити
смести
ући
у
напуштен
и
усамљен
кућа
на
друм
а
сад
јесам
у
она
гледати
драго
прибежиште
који
нудити
спасење
мој
дете
.
Ушла
јесам
у
густ
мрак
и
претрнути
на
улазак
кад
чути
унутра
људски
глас
.
Учини
ја
се
као
да
ступати
у
скровиште
нечастив
,
у
змајев
пећина
,
у
вештичин
кућица
.
из
кућица
јесам
допирати
женски
јаук
који
ја
јесам
продирати
кроз
душа
,
кроз
срце
и
кроз
кости
.
изгледати
ја
јесам
као
да
чути
глас
несретница
који
разапињати
на
крст
или
она
вештица
кидати
месо
усијан
кљеште
.
А
тај
и
бити
одиста
жена
који
се
откидати
душа
као
да
јесам
јесам
кљеште
чупати
.
у
кућица
се
збити
још
неколико
она
,
који
јесам
стигнути
овамо
пре
ја
,
и
једва
се
у
мрак
назирати
као
сенка
.
Жена
један
међу
она
,
ваљати
се
по
под
,
и
пискати
грувати
се
песница
у
груда
и
чупати
кос
.
—
проклети
ја
душа
и
овај
и
онај
свет
!
—
нарицати
кукавица
а
они
око
она
јесам
тесати
без
уверење
,
без
топлина
,
те
она
утеха
студен
ко
познати
јесен
.
—
умирити
се
,
можда
хтети
доћи
,
можда
хтети
он
наћи
!
такав
утеха
само
дражити
и
несретан
мајка
наставити
свој
запевка
.
запитати
јесам
оне
око
себе
шта
она
јесам
.
—
изгубити
дете
несретница
—
одговорити
ја
један
од
онај
,
дрхћући
и
сам
од
влага
који
он
јесам
ваљда
натопити
одело
.
—
једно
носити
а
друго
водити
па
...
пасти
граната
испред
она
,
дете
се
ваљда
преплашити
,
откинути
се
од
она
а
преплашити
се
и
она
ти
стукнути
у
јарак
а
после
,
нигде
дете
...
—
Ко
знати
сироче
—
нарицати
несретан
мајка
—
Ко
знати
где
јесам
,
лутати
можда
само
по
друм
,
по
њива
или
он
прегазити
или
граната
?
...
цикнути
кукавица
као
ранити
.
јесам
јесам
хтети
узнемиравати
у
бол
а
и
да
јесам
хтети
,
јесам
имати
реч
,
не
бити
она
умести
наћи
.
—
јесам
ли
он
тражити
?
—
обратити
се
онај
који
ја
јесам
казати
њен
зао
судбина
.
—
Тражила
,
до
сад
јесам
лутати
друм
и
поље
,
на
сав
страна
па
...
немати
.
Кажемо
она
баш
,
нек
се
склонити
овде
,
под
овај
кров
,
док
не
зазорити
,
нек
онда
поћи
опет
да
он
тражити
.
—
А
дотле
?
—
писнути
несретница
.
—
е
дотле
,
шта
моћи
—
настава
онај
обраћати
она
се
—
стегнути
срце
па
трпити
,
кад
ти
јесам
такав
судбина
!
—
ићи
опет
да
он
потражити
!
—
рећи
жена
и
дигнути
се
,
узити
у
наручје
онај
други
дете
и
поћи
.
ја
хтети
да
јесам
уставити
,
али
ја
задржати
онај
малочашњи
мој
саговорник
.
—
неки
јесам
—
велим
,
кад
она
изаћи
у
мрак
—
сваки
час
тако
излазити
,
ићи
по
поље
,
дозивати
дете
па
се
опет
вратити
.
нека
,
лакше
она
јесам
кад
тако
чинити
!
—
Прођи
овамо
,
снаха
,
ту
киснути
!
—
рећи
хтети
ја
други
глас
из
мрак
.
и
одиста
,
ја
тек
сад
приметити
да
јесам
на
место
где
јесам
стајати
киснути
кроз
кров
.
Раскопчах
се
,
не
бити
ли
наћи
који
доњи
део
хаљина
сув
да
избрисати
дете
,
који
јесам
косица
и
лице
бити
мокар
од
киша
,
али
све
,
све
на
ја
бити
јесам
подједнако
влажно
;
киша
јесам
бити
продрети
до
сам
тело
.
узети
рука
да
избрисати
детињи
лице
и
чела
а
онај
опет
писнути
и
расплакати
се
.
—
никад
јесам
толико
плакати
!
—
правдати
се
ја
пред
нов
свој
околина
.
—
никад
јесам
толико
ни
патити
!
—
одговорити
ја
један
жена
из
тама
,
који
дотле
јесам
ни
запазити
.
—
Само
ако
јесам
назепсти
?
—
додати
један
.
—
тај
се
и
бојити
—
узданути
ја
и
опипати
опет
чела
детињи
који
јесам
још
увек
бити
влажно
од
киша
.
један
од
присутан
уза
кресати
жигица
да
бити
упалити
цигара
,
али
овлажен
жигица
јесам
хтети
никако
да
упалити
и
он
јесам
псовати
настаљао
посати
.
најзад
,
у
један
тренутак
сенути
жигица
али
се
опет
угасити
док
јесам
он
донети
до
висина
цигарета
.
—
А
што
ти
јесам
тако
крвав
рука
,
снаха
?
—
упитати
ја
она
жена
,
који
јесам
ваљда
при
тај
моменталан
светлост
опазити
тај
.
—
ја
?
—
пренути
ја
и
посећи
ја
по
душа
осећање
слутња
.
—
мало
пре
,
кад
синути
,
спазити
,
па
река
да
јесам
ранити
?
—
ја
...
јесам
...
не
осећати
да
јесам
ранити
!
—
али
ја
у
тај
час
пасти
на
памет
детињи
врисак
и
плач
,
пасти
ја
на
памет
да
јесам
он
тај
рука
мало
час
брисати
чела
и
очица
и
претрнути
.
—
Дета
,
да
јесам
дете
?
—
вриснути
очајно
и
почети
он
љубити
косица
,
очи
,
образ
.
оно
се
расплакати
.
—
како
хтети
да
видити
,
како
моћи
да
видити
...
?
—
Чекај
,
ако
упалити
...
—
рећи
онај
који
јесам
још
увек
без
успех
кресати
жигица
.
ја
јесам
међутим
узбуђено
и
усплахирено
завлачити
дете
рука
у
груда
,
пипати
он
ножица
,
чела
и
нигде
јесам
моћи
опипати
ни
трагати
од
рана
.
ипак
јесам
осетити
да
он
тело
горети
као
у
грозница
.
најзад
,
упалити
се
један
жигица
и
кад
јесам
принети
видети
да
јесам
лице
детињити
сав
окрвављен
,
ваљда
како
јесам
он
брисати
те
размазивати
крв
.
А
млад
,
румен
крв
,
цурити
јесам
и
даље
под
уво
где
јесам
бити
прилично
велик
и
дубок
раница
.
вриснути
јесам
,
као
да
јесам
тај
тренутак
ја
бити
ранити
;
почети
јесам
да
дрпати
са
себе
хаљина
,
не
бити
ли
наћи
ма
један
сув
парац
који
бити
он
превити
раница
и
најзад
,
здрах
са
груда
део
свој
кошуља
те
парац
крпа
,
превити
неколико
пута
,
наслонити
дете
на
раница
не
бити
ли
стати
крв
.
ја
не
знати
кад
јесам
ранити
,
ја
се
ни
сад
не
сећати
кад
јесам
тај
моћи
бити
.
бити
јесам
два
три
пут
у
близина
граната
који
се
распрснути
али
јесам
осетити
ни
један
парац
да
ми
се
дотакнути
.
превијати
јесам
се
од
бол
,
као
малочас
она
мајка
што
отићи
у
ноћ
да
тражити
изгубљен
дете
;
тешити
јесам
ја
они
око
ја
,
исто
онако
и
исти
реч
,
као
мало
час
онај
несретан
мајка
.
притиснути
јесам
дете
на
груда
као
да
ја
он
јесам
од
нешта
требати
отети
;
засипати
јесам
он
уста
пољубац
као
да
он
јесам
требати
удахнут
нов
снага
.
А
онај
јесам
плакати
и
дрхтати
јесам
цео
тело
а
чела
он
и
ручица
горети
јесам
као
жеравица
.
—
изгубити
јесам
он
,
изгубити
јесам
он
!
—
вриштати
јесам
ја
.
—
не
,
снаха
,
не
бојити
се
;
тај
јесам
само
грозница
од
рана
,
проћи
хтети
тај
!
—
тешити
јесам
ја
они
исти
и
исти
онај
глас
као
мало
час
онај
несретан
мајка
.
таман
ноћ
јесам
испуњавати
пуст
кућа
.
ох
,
како
јесам
тај
бити
дуг
ноћ
!
изгледати
ја
јесам
читав
вечност
!
цео
свој
живот
јесам
преживети
толико
догађај
колико
од
први
сутон
па
до
сада
.
изгледати
ја
јесам
сав
што
јесам
преживети
као
огроман
,
простран
прошлост
,
који
јесам
требати
да
се
досећати
,
да
јесам
прибирати
у
памет
.
и
ники
не
знати
који
јесам
доба
ноћ
,
нити
ико
знати
колик
ми
још
догађај
очекивати
до
први
зор
?
ох
,
како
јесам
жудно
погледати
на
тај
зор
;
гушити
ја
јесам
ноћ
,
јесам
моћи
да
дисати
...
!
ватра
код
дете
нијати
попуштати
,
грозница
он
јесам
обухватити
цео
тело
и
трести
се
као
шибљика
.
она
жена
крај
ја
наћи
у
свој
бошча
један
парац
сув
крпица
и
дати
ја
.
јесам
ли
бити
чисто
или
јесам
,
ко
хтети
тај
у
мрак
видети
;
тек
ваљати
јесам
заменити
онај
први
крпа
на
рана
који
се
сав
натопити
млака
,
детињи
крв
.
око
ја
се
водити
разговор
шапатом
,
ја
он
јесам
слушати
,
јер
кад
јесам
моћи
ока
ја
јесам
ухо
бдила
над
дете
.
Слушала
јесам
он
дати
и
бројати
он
ударити
срце
.
Зашто
јесам
људи
око
ја
шаптати
,
не
знати
.
нити
ми
јесам
овде
где
јесам
,
непријатељ
тражити
;
нити
јесам
тако
близу
да
бити
ми
моћи
чути
.
моћи
јесам
викати
из
сав
глас
и
не
бити
ми
ники
чути
.
да
ли
се
шапутати
из
обзир
према
мој
бол
,
као
што
се
уопште
око
тежак
болесник
шаптати
или
јесам
тај
потреба
изазвати
само
овај
пуст
место
,
тако
тајанствено
и
тако
усамити
?
мало
затим
и
чути
се
ход
друм
.
—
неко
ићи
?
—
рећи
хтети
један
у
мрак
.
—
омалити
киша
па
ваљда
кренути
бежанија
,
да
она
зор
не
ухватити
на
домашај
граната
—
рећи
хтети
други
.
један
од
овај
изаћи
на
врата
и
чути
он
да
разговарати
с
неки
.
—
свратити
,
војничити
,
овде
имати
мало
кров
!
—
викати
наш
с
врата
.
—
нека
,
журити
ја
се
а
и
престати
јесам
киша
!
—
одвикивати
војник
из
ноћ
.
—
одакле
ићи
?
—
отуд
,
из
Београд
.
—
Шта
јесам
тамо
,
бог
ти
?
—
Пређоше
!
—
не
моћи
она
отерати
?
—
Пређоше
!
—
одговорити
војник
и
наставити
даље
у
мрак
.
—
она
!
—
учинити
овај
с
врата
.
па
се
мало
затим
присетити
и
узвикнути
за
војник
,
који
јесам
већ
бити
одмакнути
:
—
Знаш
ли
,
бог
ти
,
војничити
,
-
који
јесам
доба
ноћ
?
—
Прође
давни
поноћ
!
—
одазвати
се
војник
из
даљина
.
онај
се
вратити
с
врата
у
наш
гомила
да
ми
поновити
вест
,
који
јесам
и
сам
чути
.
—
е
баш
мислити
овај
пут
хтети
ући
!
—
рећи
хтети
пошто
ми
јесам
саопштити
сав
разговор
са
војник
.
—
А
што
да
не
ући
,
сила
јесам
па
он
се
моћи
;
а
тешко
ми
што
тај
сила
плаћати
кожа
!
—
одговорити
он
један
мрзовољан
глас
.
—
рећи
—
онај
хтети
први
—
прошли
пут
знати
,
бити
јесам
сам
,
сам
испустити
Београд
па
он
сам
и
повратити
,
а
сад
...
Рус
на
Калемегдан
,
Француз
на
Топчидерском
брдо
,
па
онда
енглески
адмирал
,
па
француски
аероплан
...
—
и
Немац
са
онај
страна
Дунаво
и
Сава
—
додавати
онај
мрзовољан
.
—
Па
јес
...
Немац
!
—
учинити
овај
као
убедити
,
па
хтети
мало
за
тај
—
питати
ја
нешто
господин
директор
(
по
далек
разговор
видети
јесам
да
јесам
тај
бити
момак
у
неки
новчан
завод
београдски
)
:
како
тај
?
—
Која
?
—
питати
онај
мрзовољан
.
—
Па
тај
,
за
Немац
и
за
Рус
и
Енглез
и
Француз
.
он
тај
ствар
знати
,
говорити
француски
и
примати
неки
страна
лист
са
слика
и
,
кад
се
скупити
пријатељ
код
он
у
канцеларија
,
увек
говорити
само
о
политика
и
убрљати
јесам
црвен
писаљка
цео
карта
што
висити
на
зид
.
па
,
питати
ја
он
,
како
тај
,
а
он
казати
:
Немац
,
Тома
,
имати
један
политика
а
наш
,
Француз
,
Енглез
и
Рус
други
.
Немац
кад
освојити
један
варош
онај
упознаду
њен
вредност
а
Француз
,
Енглез
и
Рус
кад
изгубити
један
варош
,
они
упознаду
њен
вредност
.
—
готово
!
—
тако
хтети
и
Београд
,
видити
!
—
настављати
Тома
—
Изгубиће
он
,
па
хтети
тек
онда
да
напрегнути
сав
сила
да
он
повратити
.
Неће
Београд
остати
ни
недеља
дан
у
непријатељски
рука
.
док
ја
измакнути
до
Младеновац
,
толико
...
друм
се
опет
чути
неки
разговор
и
пљаскање
нога
по
блато
,
као
да
читав
гомилица
пешачити
.
радознао
послужитељ
новчан
завод
изаћи
опет
на
врата
и
позабавити
се
дуже
напољу
.
јесам
чути
разговор
који
јесам
водити
,
јер
јесам
остати
на
врата
него
сићи
на
друм
.
тек
кад
се
вратити
саопштити
ми
он
.
—
истина
—
велим
—
прећи
јесам
.
ево
провести
три
Немац
заробљеник
.
—
А
шта
јесам
тамо
,
шта
казати
?
—
не
казати
ништа
,
слегнути
раме
!
—
Па
јесам
питати
?
—
питати
,
вео
,
прећи
,
шта
имати
друго
да
казати
.
—
Па
онда
...
и
ја
требати
да
кретати
,
а
?
—
Оно
...
ето
јесам
и
киша
престати
.
Шта
знати
хтети
ли
она
наш
моћ
уздржати
да
не
кренути
још
ноћас
даље
.
да
поћи
бог
ја
!
—
А
на
који
страна
?
—
запитати
она
жена
.
—
Па
овако
,
на
Ресник
.
тамо
хтети
можда
наћи
воз
.
—
јесам
л
’
далеко
Ресник
?
—
Стићи
хтети
до
зор
.
ја
јесам
ни
реч
говорити
.
кренути
јесам
,
кренути
јесам
и
ја
са
она
.
морати
јесам
одавно
превалити
поноћ
,
морати
јесам
већ
бити
близу
зор
али
јесам
још
увек
владати
дубок
тама
и
студ
.
покрити
јесам
бона
дете
чим
год
јесам
стигнути
и
притиснути
он
чврсто
на
груда
,
не
бити
ли
он
што
више
загрејати
.
Ишли
јесам
дуго
,
ићи
јесам
тешко
по
густ
блато
и
носити
терет
на
рука
а
бол
на
душа
.
ја
јесам
успут
сваки
час
