јунак
НАШЕГА
доба
велик
Србин
Никола
тесла
деветнаести
век
плести
тај
венац
слава
.
допустити
и
ја
да
у
она
плести
један
цветак
са
наш
поље
цветак
прост
,
али
пошкропљен
крв
и
орошен
суза
наш
предак
.
његов
мирис
неки
ти
сећати
твој
отаџбина
,
неки
ти
сећати
онај
заносан
прича
о
јунаштво
и
пожртвовање
који
ти
јесам
твој
српски
мајка
у
детињство
запајати
.
примити
он
,
Србин
,
онако
срдачно
као
што
ти
он
срдачно
пружати
твој
велик
поштовалац
Јанка
м
.
ВЕСЕЛИНОВИЋ
Праштајте
,
светити
сен
,
што
ви
кости
потресати
!
...
Праштајте
што
ви
име
помињати
,
јер
хтети
она
само
по
добра
поменути
!
...
јер
свет
путир
што
се
излити
на
олтар
отаџбина
Србинов
,
бити
груда
ваш
;
крв
који
тада
пролити
и
данас
јесам
благодет
Србин
...
залити
,
и
кост
потрусисте
сваки
стопа
земља
,
а
из
крв
и
кост
ваш
ницати
бујина
,
који
ми
очи
к
небо
подигнути
!
...
хвала
ви
,
и
...
праштати
!
...
А
ја
хтети
причати
о
ви
онако
како
ја
друг
и
син
ваш
приповедати
;
китити
дело
ваш
као
што
девојка
китити
венац
ивањски
;
славити
ви
као
што
ви
гусле
слава
;
проносити
дело
ваш
и
јунаштво
ваш
по
свет
као
што
она
и
данас
проносити
немиран
таласти
валовит
Дрина
!
...
неки
ви
се
свећа
не
угасити
;
неки
ви
се
име
помињати
до
истрага
српски
колено
!
...
и
део
:
одметник
@card@
.
црн
бар
немати
велик
равница
у
Србија
од
Мачва
.
она
се
протегнути
од
Мишар
до
Дрина
,
и
од
висок
врх
Цер
планина
,
Видојевица
,
до
Сава
...
тај
јесам
простор
од
дванаест
сахат
ходати
.
Можеш
у
дуг
дан
ходити
по
Мачва
,
а
хтети
видети
један
брежуљак
;
сав
јесам
равно
као
тепсија
.
заморити
се
поглед
путников
гледити
један
исто
:
њива
,
пашњак
,
њива
,
пашњак
,
и
ништа
више
.
или
ући
у
село
.
ту
видити
кућица
до
кућица
;
уз
кућа
стаја
,
иза
стаја
бунар
,
иза
бунар
воће
...
изнајпре
он
тај
овеселити
;
али
,
мало-помало
,
тај
он
једноликост
додијати
,
он
сагињати
глава
и
постајати
зловољан
...
такав
јесам
Мачва
данас
.
па
,
и
поред
сав
тај
,
она
јесам
леп
,
диван
!
...
она
јесам
богат
цура
.
све
што
се
у
њен
црн
утроба
бацити
,
доносити
богат
плод
.
леп
јесам
њен
поље
кад
озеленити
,
а
још
леп
кад
се
позлатити
злаћен
влаће
...
она
ви
јесам
као
туђинка
,
не
да
се
сваки
познат
!
...
ко
хтети
да
знати
њен
драж
и
њен
лепота
,
тај
морати
живети
у
она
.
тај
она
отварати
свој
недра
и
давати
свој
милошта
...
А
ко
проживети
у
она
,
тај
јесам
лако
не
остављати
,
или
,
ако
јесам
баш
морати
оставити
,
никад
јесам
не
заборављати
.
у
доба
кад
се
догађати
о
ко
приповедати
десити
,
Мачва
јесам
друкчије
изгледати
.
место
њива
и
пашњак
бити
ту
густ
шум
.
храст
до
храст
,
грм
до
грм
,
а
чест
тако
густети
„
да
јесам
моћи
гуја
за
реп
извући
.
“
А
у
тај
стародреван
шума
бити
овде-онде
помало
крчевина
поорати
и
засејати
.
ту
,
па
тај
крчевина
,
видети
се
кућица
са
потребан
стаја
,
за
смештај
кућеван
потреба
.
око
сваки
кућица
бити
јесам
засађен
воћњак
бити
од
шљива
,
бити
од
јабука
.
тај
јесам
кућица
бити
врло
простити
,
тек
колико
за
тај
да
човек
имати
где
заклопити
глава
од
киша
и
зло
време
.
Грађене
јесам
овако
:
ударити
се
четири
сојира
(
дирек
)
у
четврт
.
наоколо
се
оплести
пруће
,
али
се
оставити
рупа
за
врата
и
баџа
,
који
јесам
служити
место
прозорића
,
па
се
онај
пруће
улепити
блато
,
да
не
бити
ветар
продувати
.
озго
се
покрити
кровина
или
кор
од
дрво
.
такав
кућица
имати
јесам
само
један
одељење
,
а
тај
јесам
:
све
што
кров
покривати
.
на
средина
јесам
велик
огњиште
на
који
вазда
ватра
горети
.
око
ватра
укућанин
сести
;
крај
огњиште
вечерати
и
разговарати
,
па
ту
и
уморан
кости
одмарати
.
тај
јесам
одељење
звати
„
кућа
”
.
зато
се
,
у
Мачва
,
и
данас
онај
одељење
где
ватра
горети
звати
„
кућа
”
.
бити
јесам
и
добар
кућа
.
тај
бити
кућа
задружних
породица
.
одликовати
јесам
се
свој
висок
кров
од
шиндра
,
наткривен
димњак
,
а
ко
јесам
бити
мало
бесан
,
и
крст
накрај
слеме
.
Још
и
данас
имати
добро
очуван
остатак
од
тај
кућа
.
у
унутрашњост
њихов
бити
јесам
још
одељење
сем
„
кућа
“
,
као
:
домаћинов
соб
,
ћилер
итд
.
,
итд
.
па
иако
јесам
тај
кућица
изгледати
сиромашан
,
по
спољашност
свој
,
опет
јесам
сваки
бити
пун
као
кошница
.
сваки
,
па
и
онај
најмањи
кућерак
,
имати
јесам
храна
довољно
за
сав
породица
и
усев
;
сем
тај
,
имати
јесам
бео
смок
;
о
мотка
,
над
огњиште
,
висити
јесам
цео
сланина
...
народ
јесам
бити
вредан
и
раден
-
јесам
чудо
ако
јесам
имати
!
...
ето
,
такав
јесам
бити
Мачва
.
на
северозападни
страна
Мачва
,
баш
у
сам
кључ
где
се
Дрина
у
Сава
улевати
,
легати
црн
Бар
.
тај
јесам
стар
село
.
Прича
велим
да
се
негда
звати
„
Јордан
“
.
ту
се
,
у
један
дрински
оток
,
Старачи
,
који
изнад
село
тећи
,
удавити
девојка
,
јединица
у
мајка
,
који
бити
с
мајка
доћи
у
Јордан
,
у
гост
.
Кажу
да
јесам
мајка
тако
тужно
нарицати
да
ники
ко
она
јесам
чути
не
моћи
заборавити
њен
запевка
.
у
запевак
назвати
јесам
оток
„
црн
Бар
“
,
а
окôна
село
назвати
и
јесам
Јордан
тај
име
.
уосталом
,
тај
име
готово
и
доликовати
.
село
јесам
са
свити
страна
опкољен
,
а
средина
промрежано
сам
бара
;
и
ако
се
и
за
што
моћи
рећи
„
овај
бог
чувати
”
,
моћи
се
рећи
за
црн
Бар
.
и
поред
толики
баруштина
,
здравље
се
не
моћи
покудити
Црнобарци
.
неки
историк
тврдити
да
јесам
ту
бити
епископија
,
и
тај
један
од
онај
осам
што
она
јесам
засновати
краљ
Милутин
Немањић
.
данас
јесам
тај
село
велик
и
ушорен
.
имати
у
он
преко
три
стотина
порески
глава
;
али
у
онај
доба
једва
да
бити
педесет
кућа
.
ама
иако
јесам
бити
мало
,
бар
јесам
ваљати
!
црн
Бар
имати
јесам
свој
кмет
и
свој
поп
.
кмет
Јов
Јуришић
одавно
јесам
кмет
црн
Бари
.
старити
се
његов
ту
давно
настанити
,
па
јесам
његов
кућа
сматрати
као
староседелачки
.
и
дед
и
отац
он
помрети
као
кмет
,
па
и
он
се
тако
исто
надати
.
тридесет
година
кметовати
он
црн
Бари
.
знати
јесам
сваки
кућа
као
свој
,
знати
јесам
сваки
домаћин
као
себе
.
он
јесам
сматрати
свој
дужност
као
брема
,
него
као
почаст
.
Дичио
се
што
јесам
глава
тај
честит
људи
,
који
не
учинити
никад
ништа
што
бити
бити
грести
пред
бог
,
а
стид
пред
свет
.
Простодушан
,
благ
,
тих
,
миран
савест
као
дете
,
он
јесам
лако
бројати
дан
живот
и
ведро
чекати
час
кад
хтети
оставити
свој
кућа
,
пун
као
кошница
,
сав
пород
очуван
и
недирнут
болест
ни
смрт
,
свој
пријатељ
и
друг
,
и
отићи
у
вечност
поштован
и
уважен
...
поп
Милоје
бити
поп
на
свој
место
.
он
јесам
имати
један
узречица
који
се
дичити
:
—
Ко
јесам
мој
„
требник
”
доћи
-
морати
се
поклонити
!
и
...
ејвала
његов
„
требник
”
!
...
ако
ко
ухватити
грозница
,
тролетна
грозница
,
неки
он
попасти
Милоје
очитати
„
велик
”
молитва
-
морати
он
пустити
,
па
да
куга
кума
!
...
бити
јесам
случај
кад
јесам
он
доводити
болесник
који
боловати
од
„
оне
”
(
падавица
)
.
тако
једаред
довести
он
један
из
Банов
Поље
.
везати
он
,
јер
се
збесио
.
Поп
рећи
да
он
одрешити
.
—
не
смети
,
попа
!
-
рећи
људи
.
он
прићи
болесник
,
погледати
он
у
очи
,
помиловати
он
по
глава
,
на
он
одрешити
.
онда
стати
читати
„
Страшну
молитва
”
.
страхота
јесам
слушати
„
Страшну
молитва
”
;
још
страшан
јесам
кад
јесам
поп
Милоје
читати
...
и
сам
се
болесник
узјазбити
,
па
дрхтати
као
прут
...
А
он
он
читати
,
читати
...
кад
свршити
,
он
поднети
крст
,
рећи
он
да
се
прекрсти
и
целивати
.
и
болесник
се
прекрсти
и
целивати
,
па
онда
рећи
:
—
Ал
’
јесам
уморан
!
—
Хоћеш
прилегнути
мало
?
-
питати
он
попасти
.
—
Хоћу
-
велим
он
.
Поп
он
повести
до
свој
постеља
,
па
он
рећи
да
легнути
.
он
јесам
спавати
прилично
,
а
кад
се
пробудити
,
он
сасвим
мирно
прићи
попин
рука
и
рећи
:
—
хвала
неки
јесам
бог
па
ти
!
...
и
отићи
с
људи
кућа
,
миран
као
јагње
.
него
и
књига
јесам
он
бити
!
...
јесам
као
овај
јако
што
ништа
не
помагати
,
него
онај
стар
,
„
косовски
”
књига
,
што
јесам
у
она
сваки
слово
свет
рука
написати
,
а
лист
јесам
од
хартија
него
од
кожа
.
А
у
тај
књига
имати
молитва
од
сваки
зло
и
напасти
...
Поп
јесам
из
тај
књига
читати
опело
луд
„
немиросаним
”
,
и
ниједан
се
јесам
повукодлачио
!
...
и
за
време
његов
поповање
јесам
бити
ниједан
вукодлак
у
црн
Бари
.
али
,
брата
,
он
се
и
умести
молити
бог
!
...
јесам
чути
,
јуначки
синути
!
кад
се
тај
Србин
замолити
,
пакостан
Циганка
не
бити
се
моћи
оглушити
о
молитва
његов
,
а
тај
ли
добар
бог
,
отац
свити
ми
!
...
лепо
веровати
да
он
се
молитва
услишавати
.
тај
јесам
да
само
читати
и
бацати
реч
,
него
чисто
чути
како
он
срце
јекће
тако
се
он
молитва
предати
...
Можеш
испред
он
однети
сав
кад
се
бог
молити
,
моћи
он
кућа
запалити
,
он
глава
не
окретати
!
...
него
,
он
јесам
бити
само
поп
.
бити
јесам
он
човек
од
перчин
до
пета
,
и
тај
паметан
човек
...
све
што
ти
он
рећи
-
рећи
јесам
.
он
никад
јесам
луд
реч
изустити
.
Чак
и
шал
он
бити
леп
;
осећати
како
тај
благ
душа
као
благ
поветарац
.
савет
јесам
давати
озбиљно
,
укорити
благо
...
А
свакад
јесам
говорити
истина
...
и
сам
његов
старост
чинити
јесам
те
његов
савет
наћи
одзив
у
душа
његов
парохијан
.
бити
јесам
тај
старац
од
свој
осамдесет
година
,
здрав
и
крепак
.
лице
румен
као
јабука
,
а
влас
сести
као
руно
.
у
бистар
ока
огледати
се
разум
,
а
у
покрет
снажан
и
чврст
воља
.
за
он
јесам
говорити
:
—
он
знати
шта
радити
!
и
заиста
,
тако
јесам
.
он
јесам
бити
човек
од
наука
,
али
јесам
бити
један
од
људи
свој
доба
,
пун
природан
свежина
и
правилан
поглед
на
сваки
ствар
;
један
од
онај
што
ми
створити
народни
мудрост
,
наш
пословица
...
и
ето
,
тај
два
човек
бити
јесам
први
људи
у
црн
Бари
.
они
јесам
бити
сав
углед
.
у
сваки
јесам
посао
предњачити
.
не
бити
кмет
Јов
ништа
урадити
без
споразум
с
поп
,
а
поп
опет
хтети
све
с
људи
.
зато
она
јесам
чешће
и
призивати
и
договарати
се
.
А
бити
јесам
и
људи
паметан
!
...
ту
јесам
Алекса
Алексић
,
па
Иван
Миражџић
,
па
Сима
Шокчанић
,
па
Јевта
Поповић
,
и
многи
други
,
сав
честит
домаћин
.
требати
јесам
,
рећи
,
свршити
какав
посао
сеоски
.
кмет
Јов
тај
одмах
казати
попити
,
а
попасти
он
рећи
те
позвати
по
неки
од
овај
домаћин
,
па
се
о
сав
разговор
.
и
кад
се
споразум
,
заћи
чича
Сима
„
кнез
”
(
биров
)
и
сазвати
домаћин
судница
,
који
јесам
насред
село
подигнути
.
не
проћи
много
,
а
тек
видити
:
с
један
страна
један
,
с
други
други
,
долазити
судница
.
не
видити
тај
младић
:
сав
сам
седити
перчин
.
сваки
се
обући
у
чисто
рубља
,
на
плећа
сукнен
гуњац
без
рукав
или
велик
гуњ
„
ресаник
”
.
на
глава
се
црвенити
алев
фес
,
као
да
у
црква
ићи
...
ретко
у
који
да
видити
брада
:
сваки
јесам
обријати
;
ретко
хтети
ко
видети
с
лула
,
јер
се
тада
слабо
пушити
.
брада
јесам
пуштати
и
дуван
„
палити
”
само
онај
ко
јесам
снаћи
какав
грдан
несрећа
,
као
кад
он
умрети
син
,
итд
...
прилазити
мирно
и
озбиљно
један
други
и
здрав
се
.
онда
поседати
и
разговарати
.
разговор
она
паметан
,
шал
уљудан
.
никад
кавга
ни
инат
,
никад
вика
ни
галамити
;
а
већ
о
псовци
да
не
говорити
.
за
она
се
у
тај
доба
јесам
ни
знати
.
или
ако
јесам
ко
баш
бити
веома
љут
,
он
јесам
псовати
„
душа
”
,
„
паприка
”
,
„
врежа
несрећан
”
,
„
крв
материн
”
итд
.
;
али
тај
јесам
бити
врло
ретко
.
година
проћи
док
се
псовка
чути
...
тек
,
ето
тај
кмет
где
с
поп
излазити
из
судница
.
сав
се
одмах
дигнути
на
нога
и
прилазити
ближе
.
—
звати
јесам
ви
,
браћа
,
да
се
договорити
о
један
важан
посао
-
почети
кмет
.
овда
она
казати
шта
јесам
тај
„
важно
”
,
па
наставити
:
—
Па
јесам
разговарати
о
тај
с
поп
и
Ивана
,
и
мислити
да
бити
овако
најбоље
бити
...
Шта
велим
ви
браћа
?
...
—
Па
,
добро
,
Јова
!
-
вео
старац
.
—
куд
хтети
он
боље
!
-
вео
сељак
.
—
велим
ли
сав
тако
?
—
велим
!
...
велим
!
...
—
е
,
добро
,
браћа
!
сад
знати
шта
јесам
доконати
.
тај
одлука
,
од
тај
час
,
постати
јесам
закон
сав
село
.
Домаћини
се
враћати
кућа
и
према
тај
наређивати
свој
млад
.
и
кад
погледати
:
сав
у
село
,
почети
од
кмет
до
чобанин
,
знати
закон
!
...
Живели
јесам
сложно
.
тај
не
бити
сести
ни
општина
,
тај
јесам
бити
један
кућа
.
ако
јесам
весеље
,
весеље
јесам
свити
она
:
ако
јесам
жалост
,
и
она
јесам
општи
.
бити
јесам
сав
узовници
.
јесам
се
питати
јесам
ли
богат
или
сиромах
,
него
јесам
ли
Црнобарац
.
тај
слога
њихан
већ
бити
прећи
и
у
пословица
.
други
она
село
завидети
,
а
они
бити
поносити
.
него
,
у
тај
понос
бити
јесам
и
таштин
.
бити
јесам
веома
поносити
свој
слога
,
па
јесам
се
не
само
дичити
и
поносити
пред
други
село
,
него
она
чак
задиркивати
и
пецкати
;
толико
јесам
далеко
ићи
да
јесам
она
и
име
издевати
...
А
тај
издевање
име
бити
тако
духовито
!
...
ако
јесам
ко
добити
надимак
од
неки
Црнобарца
,
тај
јесам
тако
пристајати
уза
он
као
да
се
с
он
родити
.
и
јесам
беснити
Марка
Штитарац
зазирати
јесам
од
тај
.
од
Совљак
до
црн
Бар
имати
пешачки
ходати
пола
сахат
;
а
Марка
Штитарац
од
Совљак
до
црн
Бар
три
пут
одмотавати
и
завијати
шал
око
глава
,
само
да
он
се
не
бити
Црнобарци
подсмехнути
!
...
па
какав
родитељ
онаки
и
деца
.
и
данас
ја
срце
заиграти
кад
видити
како
се
младеж
бацати
камен
с
раме
,
рвати
и
скакати
...
некад
јесам
,
заиста
,
тај
морати
лепо
бити
,
јер
се
омладина
црнобарски
сам
тим
и
такав
игра
играти
...
А
млад
цура
надметати
се
који
хтети
више
свити
подгајити
,
лепше
опрести
и
откати
,
и
смишљен
чарапа
оплести
...
@card@
.
СУБАША
али
права
велим
пословица
:
„
никад
два
добра
!
”
Живот
јесам
бити
одиста
леп
.
такав
бити
се
живот
дати
живети
и
два
век
,
али
се
вазда
наћи
нешто
што
он
реметити
,
што
ти
загорчавати
његов
сласт
.
и
Црнобарци
бити
заиста
лепо
проживети
да
она
понеко
не
бахнути
с
вече
на
врата
и
не
грмнути
храпав
гласина
:
—
Раја
,
бре
!
—
Чујем
,
драг
ага
!
-
одговарати
сиромах
,
а
сав
стрепити
да
се
не
бити
што
изродити
.
—
Дај
да
ијем
!
—
сад
,
сад
,
ага
!
-
викати
он
и
скакати
,
онако
изути
,
пред
незван
гост
,
тај
он
врата
отварати
.
Турчин
натмурити
улазити
у
кућа
и
гледати
надути
и
бесно
око
себе
.
—
пећи
,
баба
,
цицвара
!
—
сад
,
ага
,
сад
!
и
одмах
се
распретава
ватра
,
те
он
се
спремати
цицвара
.
Турчин
седати
крај
огњиште
и
потегнути
чибук
...
задимити
па
—
бленути
...
наједанпут
,
као
да
се
нешта
досетити
,
смицати
опанак
с
нога
:
—
на
—
велим
-
раја
,
водати
ја
опанак
!
А
домаћин
,
гологлав
,
прилазити
смерно
,
узети
у
рука
узица
од
опанак
,
па
вући
опанак
по
авлија
...
тај
се
звати
„
водање
опанак
”
.
и
вући
она
све
дотле
док
се
Турчин
не
смиловати
и
не
рећи
:
—
Доста
!
и
толико
понижавање
,
и
опет
се
отрпети
!
...
како
моћи
да
се
трпити
?
...
морати
се
!
...
А
зашто
?
у
село
јесам
живети
субаша
.
па
ко
јесам
тај
субаша
?
да
објаснити
.
неки
Турчин
у
Београд
одметнути
се
од
свој
цар
,
убити
паш
београдски
,
заузети
београдски
град
и
наум
завладати
Србија
,
који
се
тада
звати
„
београдски
пашалук
”
.
ти
јесам
Турчин
прозвати
„
дахија
”
.
радити
јесам
с
план
.
тај
се
видети
и
по
тај
што
наједанпут
по
сав
варош
у
Србија
поставити
свој
људи
,
који
у
њихов
име
почети
управљати
нахија
(
округ
)
.
тај
окружни
старешина
назвати
„
кабадахија
”
.
А
да
бити
се
наређење
дахија
и
кабадахија
што
сигурније
и
брже
извршавати
,
кабадахија
у
сваки
село
поставити
„
субаша
”
.
и
онда
јесам
ићи
све
као
по
лој
.
тај
одметник
јесам
имати
само
један
правило
,
а
тај
јесам
да
угушити
сваки
ко
јесам
против
она
.
најмање
се
успротивити
-
отићи
глава
!
...
Међутим
,
сав
јесам
сматрати
за
свет
дужност
да
клањати
и
по
воља
чинити
свако
ко
јесам
ма
бео
убрус
око
глава
омотати
.
тако
јесам
тећи
себе
пријатељ
.
и
зато
јесам
јадан
Срба
морати
клањати
и
метанисати
.
власт
субашин
бити
велик
.
моћи
јесам
узети
живот
човечији
на
душа
,
па
-
ником
ништа
!
ко
да
се
жалити
?
Што
ти
јесам
субаша
или
његов
пандур
,
тај
ти
јесам
и
дахија
.
све
што
јесам
тада
моћи
радити
,
тај
јесам
да
дигнути
очи
к
небо
;
али
бог
не
журити
!
...
од
Рача
к
Шабац
водити
јесам
пут
.
Беше
тај
обичан
крчаник
:
оборен
грм
,
искрчити
чест
,
колико
да
се
имати
куда
ићи
.
тај
пут
водити
јесам
,
северни
страна
,
изнад
сам
село
.
украј
пут
бити
хан
.
тај
јесам
становати
субаша
са
свој
пандур
.
звати
се
Суља
.
презиме
нити
он
јесам
ко
тад
знати
нити
данас
знати
.
али
јесам
од
Црнобараца
добити
надимак
који
јесам
обележити
један
његов
страст
.
страсно
јесам
волети
крушка
,
као
медвед
;
неки
један
стајати
на
дрво
,
ако
јесам
не
моћи
оборити
,
он
хтети
јесам
гледати
и
пљуцкати
.
зато
он
Црнобарци
прозвати
„
Крушка
”
.
тај
јесам
он
име
међу
себе
звати
,
под
тај
име
причати
о
он
,
па
хтети
он
и
ја
тако
звати
.
да
казати
још
:
и
он
јесам
знати
да
он
тако
звати
,
и
јесам
се
каткад
тако
називати
.
он
бити
мало
необичан
Турчин
.
Црнобарци
јесам
познавати
Турчин
као
беснити
и
надути
.
Крушка
не
бити
такав
.
он
бити
,
моћи
се
рећи
,
више
пријатан
но
непријатан
,
више
благ
но
суров
,
више
тих
но
напрасит
.
јесам
се
туђити
од
људи
,
баш
јесам
ићи
међу
она
.
о
сав
јесам
водити
рачун
.
ако
јесам
неки
жалостиван
,
и
Крушка
јесам
,
само
што
он
не
канити
суза
из
очи
!
...
умести
се
увући
свуда
;
хтети
јесам
да
знати
све
,
волети
јесам
да
он
јесам
сваки
стварца
у
црн
Бари
познати
...
знати
јесам
сваки
Црпобарца
по
име
;
знати
јесам
сваки
младић
,
ићи
јесам
кућа
сељачки
,
долазити
у
кола
где
младеж
игра
,
па
се
ту
разговарати
и
шалити
...
један
реч
:
хтети
јесам
пошто-пото
да
се
саживети
са
Црнобарцима
.
али
,
као
да
од
сав
тај
не
моћи
бити
ништа
.
људи
остати
хладан
према
он
.
бити
јесам
нешто
у
онај
пријатан
лице
што
јесам
непријатно
дирнути
људи
.
тај
јесам
очи
његов
,
врло
чудноват
очи
:
час
плав
,
час
зеленити
,
час
сјајнути
,
час
мутан
,
а
доста
пута
и
крвавити
.
оне
ти
гледе
некако
чудновато
,
па
кад
он
реч
слушати
,
ти
једно
мислити
,
а
кад
он
у
очи
погледати
—
проћи
тај
воља
.
па
,
нешто
тај
,
нешто
баш
и
што
јесам
Турчин
-
одбити
људи
од
он
.
Поп
велим
:
—
ама
,
ја
бити
волети
да
јесам
оп
правити
Турчин
!
...
овако
јесам
он
опасан
.
тај
јесам
као
леп
гуја
:
шарен
,
а
пун
отров
.
Што
ја
се
улагивати
?
...
он
јесам
Турчин
,
а
ја
јесам
Србин
,
и
ја
не
моћи
један
други
добра
мислити
!
...
где
јесам
његов
живот
,
ту
јесам
мој
смрт
;
где
јесам
ја
добро
,
ту
јесам
он
несрећа
!
и
те
попин
реч
одбити
људи
од
Крушка
...
Премишљао
јесам
Крушка
и
дан
и
ноћ
шта
тај
моћи
бити
.
који
јесам
тај
што
његов
план
реметити
?
...
али
јесам
моћи
ништа
сазнати
...
сумњати
јесам
на
поп
-Милоја
,
али
јесам
бити
сигуран
...
А
он
,
заиста
,
бити
рђав
човек
,
човек
који
јесам
у
кавга
жив
,
у
несрећа
људски
—
срећан
.
један
дан
упутити
се
у
село
,
који
он
не
бити
далеко
.
Ишао
јесам
замислити
стаза
;
сув
гранчица
пуцкати
он
под
нога
,
а
опао
лишће
шуштати
.
на
стаза
се
сусрести
са
Маринка
Маринковић
.
како
он
смотрити
,
Маринка
сићи
са
стаза
и
дочекати
он
дубок
поклон
.
Крушка
назвати
бог
.
—
бог
ти
помоћи
,
честит
ефендија
!
Маринков
он
глас
зазвонити
пријатно
.
он
застати
и
погледати
он
,
а
овај
прићи
те
он
целивати
скут
и
рука
,
па
,
држати
рука
на
прса
,
пожети
глава
...
да
казати
ко
јесам
Маринка
.
он
јесам
—
сељак
.
орати
јесам
и
копати
ти
се
хлеб
хан
;
а
тај
јесам
он
и
стар
чинити
.
отац
његов
доселити
се
из
Обарске
,
из
Босна
,
у
црн
Бар
,
па
јесам
,
наскоро
затим
,
умрети
.
Маринка
,
као
мушки
глава
,
прихватити
се
домаћинство
,
али
он
јесам
оно
ићи
врло
рђаво
за
рука
,
јер
бити
лењ
.
мрзити
он
потрчати
и
укаљати
се
.
да
он
јесам
откуд
да
пасти
с
небо
у
уста
.
па
јесам
избегавати
посао
и
мувати
се
око
судница
и
хан
.
ни
у
шта
јесам
уживати
колико
у
дочек
и
испратња
Турчин
.
тај
јесам
бити
за
он
људи
који
јесам
бог
рећи
да
живити
.
за
сав
време
њихов
разговор
чечао
јесам
као
пас
и
слушати
њихан
„
паметан
”
разговор
...
А
кад
јесам
полазити
,
бити
јесам
срећан
ако
јесам
неки
бег
или
ага
придржати
узенгија
да
на
коњ
узјахати
...
с
пун
уста
хвала
,
по
одлазак
њихан
,
купити
јесам
кокица
дуван
што
јесам
они
из
свој
лула
истресати
,
па
јесам
тај
после
пушити
...
радити
јесам
само
кад
јесам
морати
,
а
премишљати
јесам
и
кад
требати
да
спавати
.
ковати
јесам
вазда
план
.
Жеље
он
бити
велик
од
царски
...
имати
јесам
оштро
око
да
све
запазити
,
имати
јесам
јак
памтење
.
доста
пута
,
као
беспослен
пас
,
тумарати
јесам
по
село
и
око
село
.
знати
јесам
шта
ко
данас
радити
;
знати
јесам
који
момак
с
који
девојка
стајати
;
знати
јесам
колико
ко
кашика
у
кућа
имати
;
знати
јесам
који
јесам
жена
трудан
;
знати
јесам
...
све
.
ники
јесам
познавати
црн
Бар
као
он
,
и
ники
јесам
познавати
,
чак
и
поименце
,
дечурлија
сеоски
као
он
.
стока
,
колико
ко
шта
имати
...
све
!
он
јесам
све
знати
.
Крушка
он
јесам
познавати
.
ама
сродан
дух
кад
се
надметати
,
мрзети
се
.
и
Крушка
он
јесам
волети
.
али
,
кад
он
зазвонити
глас
Маринков
онако
пријатно
,
он
застати
,
а
кад
он
Маринка
целивати
скут
и
рука
,
он
стати
.
—
куд
јесам
поћи
?
—
упитати
он
.
—
у
шум
честит
ефендија
.
Крушка
он
гледати
онако
понурена
.
—
А
јесам
л
’
,
Маринка
?
—
Чујем
,
ефендија
.
—
Шта
јесам
овај
од
овијех
ђаур
?
...
зар
,
што
ја
с
она
боље
,
они
све
горети
?
—
Честити
ефендија
,
-
рећи
Маринка
-
ту
не
требати
много
памет
.
—
да
ко
не
подговарати
овај
народ
?
—
Па
,
шта
друго
и
моћи
бити
!
...
—
А
ко
јесам
тај
?
—
онај
према
ко
јесам
ти
човечан
.
тај
гуја
на
срце
гајити
!
—
Поп
?
—
он
.
—
и
кмет
?
—
и
он
!
...
—
Па
,
шта
вео
?
—
много
вео
!
...
видити
се
да
јесам
размазити
!
...
вео
да
она
се
умиљавати
зато
да
бити
она
се
лакше
на
душа
попети
...
вео
да
јесам
твој
човечност
према
овај
народ
само
лаж
!
...
вео
:
он
јесам
Турчин
,
а
Турчин
јесам
Србин
душманин
!
...
вео
...
—
и
тај
сав
велим
поп
?
—
и
поп
,
и
кмет
,
и
...
сав
!
...
—
Пођи
са
ја
—
рећи
Крушка
.
и
вратити
се
назад
.
Маринка
јесам
ићи
за
он
.
Турчин
јесам
бити
врло
љут
.
криво
он
што
он
тако
брзо
прозрети
.
он
јесам
смишљати
леп
план
;
о
она
јесам
дан-ноћ
мислити
;
а
сад
видити
како
се
његов
план
разлетети
као
сапунски
мехурић
...
Ћутећи
доћи
до
хан
.
Турчин
повући
Маринка
у
свој
одаја
,
који
,
сем
један
миндерлук
и
нешто
оружје
на
зид
,
не
имати
никакав
намештај
.
Маринка
се
тај
одаја
учинити
сјајан
као
царски
...
неки
дубок
унутарњи
радост
прожмати
он
цео
тело
кад
Крушка
рећи
:
—
Сједи
овдје
,
крај
ја
,
добар
човјек
!
—
Мог
ја
и
стајати
,
честит
ефендија
!
—
Сједи
,
Маша
,
сједи
!
...
ево
тај
духан
.
ти
пушити
,
чинити
ја
се
?
Маринка
дигнути
глава
и
исправити
се
тек
упола
;
прићи
миндерлук
и
спустити
на
и
само
један
мален
делић
свој
тело
.
и
загледати
се
Турчин
у
лице
.
А
тај
лице
бити
тако
благо
,
тако
мило
да
ти
се
чинити
да
јесам
светитељски
.
Маринка
се
и
нехотице
отети
реч
:
—
мој
добар
ефендија
!
...
и
он
јесам
искрено
,
у
дубина
дух
,
бацати
анатема
и
на
поп
,
на
кмет
,
и
на
Црнобарце
,
што
вређати
овакав
човек
!
Турчин
он
пружити
кеса
с
дуван
,
а
Маринка
јесам
прихватити
с
велик
пошта
,
готово
онако
како
у
црква
прихватати
свет
навора
.
—
е
,
мој
Маша
,
мој
драг
брата
!
...
јесам
ја
за
овај
посао
.
овдје
требати
Мујо
из
Богатић
,
а
јок
ја
!
—
ти
јесам
добар
човек
,
ефендија
!
ама
ја
бити
рећи
да
требати
бити
мало
оштар
.
—
Па
,
како
хтети
!
—
стати
се
Турчин
пренемагати
.
—
ја
бити
прво
поп
подвикнути
!
...
он
први
требати
да
ја
познати
!
—
рећи
Маринка
.
—
не
,
не
,
не
!
...
крв
хтети
!
...
ја
хтети
човјешки
!
—
ама
,
драг
ефендија
,
узалуд
хтети
ћорав
квочка
дробити
!
—
ја
хтети
крв
!
...
ја
хтети
да
овај
народ
видити
да
он
ја
јесам
душманин
!
...
ја
хтети
да
се
братски
разумети
са
овијем
људи
!
...
Маринка
јесам
жалити
Турчин
.
обојица
дуго
ћутаху
.
Турчин
јесам
пуштати
дим
из
свој
дуг
чибук
,
а
поглед
он
јесам
лено
ићи
за
онај
колут
...
наједаред
запитати
:
—
А
како
живити
поп
и
кмет
?
—
као
браћа
.
—
бити
ли
се
они
моћи
завадити
?
Маринка
поћутати
.
—
Н
...
не
моћи
!
...
не
бити
она
моћи
ники
завадити
!
...
ја
знати
црн
Бар
боље
него
свој
кућа
,
али
у
црн
Бари
немати
човек
ко
бити
она
завадити
!
—
рећи
он
одсудан
.
—
да
ја
јесам
тако
нешто
!
—
рећи
Крушка
.
—
да
ја
јесам
да
се
њетко
завадити
,
па
да
ја
мирити
!
...
тако
бити
видјети
да
јесам
ја
човјек
!
...
Маринка
се
насмешити
брк
.
он
погледати
Крушка
права
у
очи
...
овај
спазити
.
—
Шта
јесам
?
—
упитати
радосно
.
—
Честити
ефендија
,
не
питати
!
пустити
ја
да
радити
!
...
ја
сад
добро
видити
шта
ти
желити
!
...
и
кад
ствар
бити
свршен
,
ти
хтети
мирити
не
само
два
човек
него
црн
Бар
!
...
——
Маринка
!
брата
!
Човјече
!
...
ако
тај
урадити
,
бити
ја
брат
!
...
Учинићу
те
честит
човјек
!
...
Хоћеш
духан
?
...
ево
!
дати
дуванкеса
!
...
тако
!
...
требати
ли
тај
пар
?
...
Чега
хтети
имати
у
Суља
,
и
сав
јесам
твој
!
...
ево
!
...
Нај
!
...
Беше
скочити
.
Очи
он
сјајити
као
жеравица
,
а
лице
се
смешити
озарен
радост
.
и
Маринка
се
подигнути
.
—
хвала
ти
,
честит
ефендија
!
...
кад
урадити
,
видети
.
ја
не
радити
за
пар
.
твој
љубав
не
моћи
ја
ники
платити
!
—
Ида
,
Маринка
,
ићи
!
...
и
неки
јесам
са
срећом
!
Маринка
опет
ударити
„
теме
”
и
изиде
из
одаја
.
врљати
јесам
ви
дуг
дан
.
рој
мисао
обујмити
он
памет
...
он
јесам
желети
да
онај
што
урадити
,
урадити
најбоље
.
пред
очи
он
стојати
сјајан
будућност
.
Дружић
се
са
први
бег
...
Неће
бити
Турчин
који
хтети
знати
име
његов
.
ниједан
проћи
хтети
,
а
да
за
он
не
запитати
.
Пролазиће
бег
...
пасти
...
па
,
можда
,
и
сам
честит
везир
,
и
припитати
за
име
његов
...
А
Крушка
?
и
он
јесам
сањати
сјајан
сан
.
јесам
се
моћи
скрасити
на
један
место
.
груда
он
набрекнути
,
а
срце
игра
од
радост
.
—
завадити
се
двојица
—
шапутати
он
—
а
ја
тамо
те
спотакнути
угарак
.
Повучем
страна
једном
,
и
он
добијати
...
један
пад
,
други
скакати
...
уз
један
пријатељ
,
уз
други
пријатељ
,
па
се
и
они
завађати
...
и
чисто
гледати
очи
тај
лом
.
и
осећати
онај
велик
радост
који
осећати
радник
видити
како
он
посати
напредовати
;
радост
од
који
букнути
образ
,
од
који
игра
срце
,
и
...
који
се
не
да
ништа
исплатити
...
нити
јесам
шта
јести
ни
пити
.
у
сам
вече
затражити
вод
тај
испрати
уста
,
који
он
бити
,
од
силан
дуван
,
огорчала
...
@card@
.
јаран
Алекса
Алексић
и
Иван
Миражџић
бити
јесам
суседа
.
тај
јесам
бити
првак
међу
сељак
.
из
младост
добар
друг
,
па
јесам
тај
остати
и
под
старост
као
домаћин
у
дом
свој
.
као
што
она
кућа
гледати
један
у
други
,
тако
се
и
овај
старешина
никад
не
раздвајати
.
оба
кућа
пун
народ
и
берићет
.
од
вајкада
бити
јесам
у
позајменици
.
летина
јесам
сабирати
један
други
заједнички
.
јесам
хтети
Иван
гутљај
ракија
без
Алекса
попити
,
нити
Алекса
без
он
.
ако
јесам
весеље
у
кућа
Алексин
,
Иван
јесам
домаћин
,
а
ако
у
Иванов
,
тамо
јесам
Алекса
.
радост
,
жалост
,
зло
,
добро
—
делити
јесам
заједнички
.
пазити
се
они
,
па
она
се
и
деца
пазити
.
Иван
јесам
имати
три
син
и
један
кћер
,
Алекса
само
четири
син
.
подесити
се
некако
тај
јесам
Алексин
Станко
парњак
Иваново
Лазар
.
расти
у
љубав
,
па
се
запазити
;
расти
у
добра
,
па
одрасти
ојачан
,
вит
и
стасит
.
Дик
ти
јесам
бити
погледати
!
...
Станко
црномањаст
,
Лазар
риђ
;
Станко
благ
као
млеко
материн
-
Лазар
бујати
као
пролетни
травка
;
Станко
умиљат
као
мали
јагње
—
Лазар
већ
напрасит
;
Станко
јесам
овлаш
примати
и
лако
праштати
увреда
,
а
Лазар
једва
моћи
отрпети
и
свој
родитељ
.
али
јесам
се
пазити
.
од
милост
звати
један
други
„
јаран
”
.
бити
јесам
добар
момак
у
црн
Бари
.
ко
обор
Лазар
,
хтети
Станка
;
ко
надскочити
Станка
,
хтети
Лазар
;
ко
одбацити
камени
Лазар
,
хтети
Станка
;
а
већ
сав
јесам
црн
Бар
знати
да
јесам
Станко
добар
нишанџија
.
али
...
ђаво
он
знати
!
...
као
да
јесам
неки
премаглавица
!
...
оба
се
побратим
загледати
у
један
девојка
!
...
бити
јесам
тај
Јелица
Севић
.
гром
девојка
!
бити
јесам
тај
лепота
,
али
не
господски
него
јуначки
лепота
.
Што
онај
песма
певати
„
струк
момачки
,
поглед
девојачки
”
.
око
бити
она
гора
запалити
.
да
упрети
четири
момак
као
четири
сноп
,
па
да
она
носити
преко
село
!
...
А
што
се
рад
тицати
,
о
нем
се
причати
.
јесам
она
само
радити
,
она
јесам
измишљати
нов
и
нов
лепота
у
шара
,
па
јесам
се
у
Севић
дом
стицати
жена
и
девојка
да
узети
пре
почетак
од
њен
радовати
...
два
момак
а
један
девојка
!
Баш
јесам
права
!
...
морати
се
ту
неки
враг
излетати
!
...
бити
у
кола
,
бити
да
из
кола
ићи
,
Станко
,
и
Лазар
јесам
уз
Јелица
.
она
она
гледати
обојица
.
оба
из
добар
дом
,
оба
добар
момак
...
јесам
знати
на
који
хтети
страна
!
...
па
,
опет
,
Станков
црн
очи
освојити
.
загледати
се
цура
у
она
,
а
њихов
сјај
помутити
она
памет
...
стати
радије
гледати
Станка
него
Лазар
...
оно
,
истина
,
она
тај
не
рећи
ники
,
али
Лазар
опазити
.
и
не
да
се
тај
сакрити
од
ока
који
мотрити
!
...
Човек
и
стегнути
срце
,
и
крутити
се
,
али
он
само
око
одаја
...
поглед
он
се
нехотице
заустављати
на
онај
ко
волити
;
образ
румен
,
а
он
и
не
знати
...
тај
,
само
срце
лупа
и
гуркати
он
напред
...
к
он
!
...
и
кад
тај
смотра
Лазар
,
а
у
он
се
нешто
пореметити
...
он
јесам
дотле
волети
Станка
више
него
оба
брата
;
а
отада
Станко
он
почети
излазити
из
воља
.
и
што
се
Станко
више
дружити
с
Јелица
,
он
он
јесам
више
мрзио
.
А
кад
се
овај
почети
и
шалити
—
он
он
омрзнути
сасвим
...
склањати
се
од
он
;
бежати
јесам
да
на
сенка
његов
не
стати
;
а
кад
јесам
баш
морати
проговорити
с
он
,
говорити
јесам
преко
срце
и
љутити
се
без
узрок
.
Вис
у
он
јесам
гледати
јаран
него
крвни
душманин
...
Станко
тај
не
опазити
.
он
управо
и
јесам
моћи
ништа
опазити
.
његов
јесам
очи
бити
затворити
за
сав
,
само
не
за
Јелица
.
он
јесам
видети
само
она
,
њен
дуг
,
смеђ
кос
,
њен
грахораст
очи
,
њен
румен
лице
...
она
он
јесам
бити
сан
и
јава
,
он
јесам
само
о
она
мислити
...
тако
јесам
пролазити
дан
...
као
зликовац
сав
злочин
,
тако
јесам
Станко
крити
свој
љубав
.
јесам
пуштати
ни
зрачак
светлост
да
пасти
на
душа
његов
да
јесам
осветлити
...
и
мислити
јесам
:
ники
о
тај
не
знати
!
А
осећати
јесам
да
се
морати
неко
поверити
;
морати
јесам
имати
неко
с
ко
бити
моћи
о
тај
говорити
да
бити
он
душа
лакнути
.
и
наумити
да
сав
казати
Лазар
.
и
,
баш
на
Илијиндан
,
око
велик
ручаница
,
срести
се
с
он
у
шума
.
—
јаран
!
—
рећи
.
Лазар
пасти
мраз
на
образ
,
али
он
не
бити
на
ино
.
он
се
одазвати
.
—
акобогда
?
—
у
шум
!
—
да
ти
казати
нешто
!
Лазар
стати
.
он
он
прићи
ближе
и
,
после
обичан
поздрав
,
рећи
:
—
много
јесам
премишљати
да
ли
да
ти
казати
,
па
најпосле
велим
ако
он
хтети
,
ја
ко
хтети
.
—
А
шта
тај
?
—
упитати
Лазар
преко
срце
.
и
Станко
он
се
исповедити
.
изнети
он
душа
и
срце
као
на
длан
.
Још
он
замолити
да
он
поменути
његов
снаха
,
Мари
,
не
бити
ли
она
мати
казати
!
...
—
стид
ја
,
јаран
!
...
стид
,
бог
ја
.
не
бити
ја
тај
смести
каза
тај
,
па
да
ја
клати
!
...
—
А
тај
смети
!
...
—
и
онда
,
јаран
,
ако
милостив
бог
што
да
,
ти
јесам
побратити
!
...
тако
јесам
рећи
!
Лазар
се
мењати
у
лице
.
горети
он
јесам
црн
земља
под
нога
...
—
Хоћеш
ли
,
јаран
?
...
он
нешто
промрмљати
кроз
зуб
,
па
окренути
леђа
и
поћи
.
—
Па
стати
мало
,
да
разговарати
!
—
рећи
Станко
.
—
морати
одети
марва
помам
!
—
е
,
добро
!
али
,
у
кола
да
се
наћи
!
Лазар
већ
бити
одмакнути
.
као
да
јесам
он
муња
шибати
...
дати
он
се
заустављати
.
оп
осетити
да
он
памет
остављати
,
некакав
мрак
пасти
он
на
очи
.
сам
он
душа
заболети
,
а
срце
да
он
искочити
из
груда
...
кадар
јесам
бити
на
чета
ударити
...
иза
један
грм
—
према
он
—
појавити
се
човек
.
како
он
мука
бити
обузети
,
он
он
јесам
честито
ни
видети
а
толи
познати
.
Човек
тај
бити
Маринка
.
он
прићи
ближе
.
—
Лаза
,
родити
,
—
рећи
смешкати
се
—
шта
радити
?
—
Ништа
,
чича
-
Маринка
,
—
рећи
он
,
трудити
се
да
се
показати
миран
.
—
Што
јесам
тако
помркнути
,
као
да
јесам
ти
сав
по
кућа
побити
?
—
Ко
,
зар
ја
?
—
упитати
Лазар
и
насмејати
се
.
Маринка
упиљити
у
он
.
—
А
...
не
варати
,
синак
!
...
ти
,
јесам
...
да
пити
који
цурица
замакнути
за
ока
?
...
—
јок
!
—
рећи
Лазар
и
почети
крити
очи
.
—
ха
!
...
ха
!
...
ха
!
...
знати
!
...
Јелица
Милошево
!
...
Лазар
сагнути
глава
и
ћутети
.
—
него
,
ту
и
твој
јаран
облетати
,
а
?
у
Лазар
почети
да
врити
...
—
богами
,
синак
,
не
дати
он
да
ти
избити
из
седло
!
...
упустити
онаки
прилика
—
грехота
јесам
!
Лазар
већ
набрекнути
жила
на
слеп
очи
.
—
и
,
као
бајаги
,
шта
јесам
он
добар
од
ти
!
...
у
газдалук
—
јесам
,
леп
—
јесам
,
стасит
—
јесам
!
...
Што
баш
он
да
јесам
узети
?
...
Лазар
се
свртеше
суза
у
очи
.
стар
лисац
смотра
тај
,
па
као
пас
кад
траг
нањушити
...
и
он
,
по
први
знак
,
потерати
одмах
даље
.
видети
јесам
да
јесам
у
жица
дарнути
.
—
богами
,
јесам
!
...
Шта
ја
јесам
и
тај
:
једнако
попуштати
!
...
ја
,
славити
ја
,
не
бити
дати
!
да
јесам
што
друго
,
на
хајд
’
...
али
таки
се
ствар
човек
глава
метати
!
...
запамтити
,
глава
се
метати
!
—
Па
шта
да
радити
?
—
упитати
Лазар
,
видити
да
Маринка
све
знати
.
—
ја
бити
чинити
све
,
само
да
она
не
бити
његов
!
е
,
мој
синак
!
...
Још
јесам
ти
жут
око
кљуна
,
па
ништа
не
знати
!
...
А
знати
ли
тај
Шта
бити
ја
овако
сед
урадити
?
—
Шта
?
—
ја
...
ја
бити
он
убити
!
...
Лазар
сенути
очи
...
Маринка
јесам
дарнути
где
требати
.
и
тај
смотра
оштро
око
његов
.
–
убити
?
-
упитати
Лазар
.
—
убити
!
–
А
суд
?
—
за
сав
јесам
друго
лако
,
само
кад
он
јесам
ту
!
А
синути
Ивана
Миражџића
још
јесам
лакше
!
...
него
,
примирити
се
!
...
млад
јесам
ти
још
,
мој
синак
!
...
тај
бити
урадити
ја
,
овако
матор
;
а
ти
јесам
настати
тек
да
живити
,
ти
моћи
!
...
Шта
ја
јесам
тај
:
девојка
?
!
...
така
момак
од
онаки
отац
и
из
онаки
кућа
...
моћи
наћи
на
сваки
нокат
по
цура
!
...
збогом
,
Лаза
синак
,
збогом
!
—
рећи
Маринка
.
па
он
потапшати
по
плећа
,
окренути
се
и
отићи
најлак
.
А
душа
он
се
смешкати
:
—
овај
јесам
пећи
!
—
зашапутати
јесам
он
.
—
ја
јесам
подстакнути
угарак
...
бити
врућ
месо
!
...
једва
једанпут
!
...
или
хтети
он
убити
Станка
или
—
ако
тај
не
учинити
—
Станко
хтети
убити
он
!
тај
знати
утврдо
!
...
овај
јесам
кавгаџија
,
а
оно
јесам
делија
.
Удариће
сила
на
сила
!
...
мој
Суља
ја
већ
више
не
моћи
рећи
:
ти
пушити
џаба
мој
дуван
!
...
ево
он
и
база
(
платно
)
и
маказе
,
па
неки
резати
како
он
јесам
драго
!
...
и
пун
задовољство
отићи
низ
дубрава
...
@card@
.
у
кола
варница
јесам
пасти
врло
згодно
:
и
где
требати
и
како
требати
.
све
до
тај
тренутак
Лазар
се
колебати
;
сад
јесам
бити
решити
...
давно
и
давно
,
још
у
први
час
љубомора
,
јављати
се
у
он
овај
мисао
,
али
јесам
он
јесам
одбијати
и
притушкивао
.
и
што
јесам
он
она
више
гушити
,
тај
јаче
јесам
она
избијати
,
јуришати
на
његов
срце
и
борити
се
с
он
по
читав
дан
и
ноћ
.
тај
бити
детињство
,
и
пажња
,
и
љубав
њихов
родитељ
,
и
онај
сладак
и
мио
успомена
.
и
страшно
се
бити
решити
на
тај
корак
,
тај
страшан
што
Лазар
досад
не
чути
сличан
пример
...
али
сад
,
кад
он
и
један
стар
човек
велим
оно
исто
што
он
једнако
његов
црн
мисао
шапутати
,
сад
он
се
учинити
да
јесам
у
права
да
тако
урадити
!
...
и
шта
он
се
тицати
Станко
!
...
и
ко
јесам
тај
Станко
?
...
он
да
јесам
друг
,
пријатељ
,
да
јесам
прав
јаран
,
он
не
бити
пркосити
онако
као
он
он
јутрос
:
„
јаран
,
тај
јесам
девер
;
тако
јесам
рећи
!
...
и
ускипети
он
бујан
млађан
крв
...
—
јесам
девер
!
—
рикнути
он
.
—
јесам
девер
него
поган
џелат
!
...
тај
хтети
ја
ти
бити
!
...
—
Одсецаћу
комад
месо
са
тело
твој
,
па
она
онако
живити
јести
!
...
да
јесам
велик
сила
,
ја
јесам
ништа
!
...
.
ја
хтети
ти
срушити
...
смождити
!
...
и
,
не
знати
шта
радити
,
он
скинути
капа
па
опучити
корачати
.
топло
илински
сунце
пробијати
кроз
густ
лишће
,
а
његов
светао
зрак
падати
овде-онде
по
земља
.
он
јесам
горети
и
без
сунчев
топлота
.
јед
и
мука
подложити
ватра
у
груди
његов
,
а
тај
ватра
сагорети
све
што
јесам
бити
лепо
и
племенито
у
тај
груди
...
дуго
јесам
лутати
.
нити
јесам
осећати
глад
ни
жеђ
.
сунце
јесам
бити
на
велик
заранак
кад
јесам
доћи
у
кола
,
где
јесам
мислити
наћи
Станка
и
завадити
се
с
он
.
Станко
јесам
већ
бити
ту
с
Јелица
.
он
се
топити
од
милина
...
рај
прав
човек
анђео
.
и
Станко
,
у
рај
дух
свој
,
бити
јесам
заиста
анђео
.
да
јесам
он
ма
шта
заискати
,
дати
бити
.
да
јесам
ко
грдити
—
он
бити
он
бранити
.
да
јесам
рећи
да
имати
рђав
људи
,
он
бити
ти
доказати
да
немати
!
...
да
јесам
он
казати
да
неко
мислити
о
убиство
,
он
бити
ти
гледати
зачудити
,
с
неверица
;
питати
бити
ти
:
зар
имати
људи
који
хтети
намерно
да
убити
човек
?
...
Младеж
заметнути
игра
,
одскакати
један
други
.
Лазар
се
упутити
Станка
.
—
Стани-де
,
Лаза
!
—
рећи
Станко
Јуришић
.
—
Одскочи
Шокчанић
,
тако
тај
крсни
име
!
...
побеснити
лепо
од
јордама
што
немати
ники
да
он
одскочити
!
...
–
не
моћи
—
рећи
Лазар
.
—
зар
немати
ко
други
?
...
—
звати
јесам
имењак
,
али
он
јесам
тамо
с
Јелица
...
Лазар
се
намрштити
.
Поћута
мало
двоумити
,
па
рећи
:
—
Добра
!
...
да
он
одскочити
!
...
и
прићи
мета
,
махнути
два
три
пут
рука
и
прескочити
белег
.
—
А
!
...
перо
!
...
—
заграјати
момчадија
.
—
дед
јако
!
...
Пера
надскочити
Лазар
.
Лазар
скочити
и
доскочити
он
.
Пера
скочити
опет
на
белег
.
Отпоче
надметање
.
али
набрзо
убарабарише
.
један
други
не
моћи
одскочити
...
сав
стати
и
гледе
.
и
девојка
доћи
;
чак
и
Станка
пренути
из
његов
рај
.
–
не
моћи
,
Пера
,
не
моћи
!
—
велим
Лазар
поносито
.
–
А
ви
не
моћи
ни
донде
!
–
Па
и
много
јесам
!
—
рећи
неки
.
—
из
место
онолико
скочити
—
То
јесам
слот
!
—
даље
не
моћи
ники
!
—
рећи
Лазар
.
—
Скачем
стопа
више
!
—
викнути
Станко
Алексић
.
—
мањ
ти
?
—
повикати
момчадија
.
Лазар
писнути
оба
уво
.
—
да
видити
!
—
викнути
девојка
.
Станко
прићи
и
стати
на
мета
.
махнути
двапут
рука
,
па
,
као
на
крило
,
подигнути
се
и
одскочити
стопа
више
.
—
Аих
!
—
зачути
се
узвик
.
сав
жив
поглед
у
Станка
с
неки
поштовање
;
Јелица
јесам
гледати
испод
ока
,
али
тако
да
Лазар
-
који
тај
смотра
-
набрекнути
жила
на
чела
и
слеп
очи
.
–
склонити
се
!
—
викнути
он
.
—
аха
!
...
Чек
’
сад
Лазар
!
—
викнути
младеж
склањати
се
.
Лазар
прићи
мета
.
сав
стати
,
не
дисати
.
Лазар
скочити
на
белег
.
—
То
вредити
!
...
дед
’
сад
,
Станко
!
...
Станко
бити
ведар
као
пролетњи
данак
.
он
се
насмешити
па
рећи
:
—
Мог
још
стопа
!
...
лак
јесам
као
тицати
!
...
и
,
без
икакав
напрезање
,
одскочити
белег
за
читав
стопа
.
Лазар
смркнути
пред
очи
...
он
напрегнути
сав
снага
,
али
не
моћи
доскочити
.
Скочи
двапут
у
место
,
али
трећи
пут
ударити
назад
.
—
остати
’
се
,
Лазар
,
не
моћи
!
—
повикати
момчадија
.
—
овај
јесам
чисто
скочено
.
он
јесам
прекорачити
мета
!
—
рећи
злобан
.
—
јесам
,
јаран
!
—
рећи
Станко
.
—
јесам
!
...
јесам
!
...
—
јесам
!
...
А
да
се
баш
уверити
још
хтети
стопа
скочити
!
—
батал
!
—
рећи
Лазар
.
—
Браћо
!
...
не
дати
ја
лагати
!
...
Скачем
још
стопа
!
—
викнути
Станко
.
—
е
,
чекати
!
—
рећи
Лазар
.
па
прићи
белег
.
одмерити
један
стопа
,
извадити
нож
из
цагрије
,
положити
он
тилуће
на
земља
,
а
оштрица
окренути
горе
.
—
Скачи
!
—
рећи
,
одступати
од
белег
,
а
очи
он
сипати
паклен
мржња
...
Момчадија
се
умешати
.
—
Нећемо
тако
!
—
повикати
са
свити
страна
.
—
Хоћу
!
—
рећи
Станко
сигуран
глас
и
прићи
мета
.
–
пазити
,
јесам
ли
на
мета
?
сав
живо
застати
.
Јелица
,
као
да
јесам
прозрети
Лазарев
намера
,
пребледети
као
смрт
...
Станко
се
хипну
и
прескочити
нож
...
Гракнуше
са
свити
страна
као
да
добити
нов
живот
...
сав
живо
скочити
око
Станка
.
он
погледати
Јелица
,
који
се
лагано
враћати
руменило
на
лице
...
у
њен
очи
видити
он
велик
радост
,
који
јесам
вредити
више
од
свити
похвала
...
—
Одскочио
јесам
,
али
да
се
порвати
!
—
рећи
Лазар
.
—
ја
и
ти
?
!
—
питати
Станко
зачудити
,
јер
се
она
двојица
никад
не
рвати
.
—
А
што
?
—
да
видити
ко
јесам
добар
рвач
?
—
оставити
се
!
—
рећи
Станко
.
—
да
ти
пасти
„
с
колено
”
!
—
јекнути
Лазар
.
и
сам
поглед
изазивати
јесам
.
Станко
се
љутнути
.
—
Шта
јесам
ти
,
јаран
?
—
упитати
он
,
а
у
тај
глас
звонити
он
прекор
.
—
Шта
ту
ваздан
!
...
Смеш
—
не
смети
?
!
—
викнути
Лазар
,
а
беоњача
он
од
зло
закрвавити
.
—
најпосле
...
кад
хтети
!
—
рећи
Станко
,
чудити
се
шта
он
јесам
наспети
...
и
ухватити
се
...
и
понети
се
по
онај
чистина
...
два
див
,
два
рвач
,
два
добар
момак
у
село
кушати
снага
...
сав
живо
претворити
се
у
око
...
А
они
се
носити
...
оба
страна
једнак
.
колико
ко
владати
снага
,
толико
и
вештина
;
један
други
пазити
на
сваки
покрет
...
—
не
моћи
се
оборити
!
-
велим
Шокчанић
.
—
Обориће
Станко
!
—
Неће
!
—
Хоће
!
—
Неће
!
...
Пашће
„
покошке
”
(
оба
заједно
)
—
рећи
Поповић
.
Станко
се
смешкати
,
а
Лазар
знојити
пробијати
.
–
Обориће
Станко
—
Лазар
малаксавати
!
—
рећи
Иванковић
.
кад
тај
чути
Лазар
,
он
навалити
сав
снага
на
Станка
...
али
Станко
се
чувати
тако
вешто
да
милина
бити
погледати
!
...
као
да
јесам
знати
сваки
мисао
Лазарево
...
видити
Лазар
да
се
ни
снага
ни
вештина
не
моћи
ништа
учинити
,
па
прибећи
лукавство
,
подбити
нога
Станка
и
овај
посрнути
.
—
јаран
,
—
рећи
Станко
—
ја
се
„
чисто
”
рвати
!
...
да
јесам
ја
тако
хтети
,
ја
бити
ти
давно
оборити
!
...
—
ја
се
овако
рвати
!
—
рећи
он
бесно
.
и
десни
нога
ударити
леви
Станков
,
па
навити
снага
на
леви
страна
да
он
обор
...
али
он
не
поћи
за
рука
.
Станко
се
већ
надати
тај
колач
.
леви
нога
,
који
Лазар
хтети
подбити
,
остати
чврсто
припити
за
земља
...
он
мирно
сачекати
да
се
Лазар
навити
на
његов
леви
рука
,
па
да
он
онда
наједаред
одбацити
...
испасти
Лазар
из
његов
рука
као
неки
трупац
и
бреча
о
ледина
,
а
он
остати
дупке
...
Диже
се
дуг
у
небо
.
Што
јесам
Станко
сад
урадити
,
бити
јесам
јуначки
.
све
живо
,
и
мушки
и
женски
,
потрчати
он
и
обасути
он
хвала
...
Лазар
се
дигнути
,
он
јесам
бити
стид
овај
свет
.
он
осетити
како
с
правда
заједно
и
овај
народ
бити
уза
Станка
.
он
видити
како
он
сав
весело
трчати
и
рука
пружати
...
он
видити
и
онај
радостан
Јеличин
поглед
:
и
она
се
радовати
што
он
јесам
Станко
оборити
!
...
и
набрекнути
он
жила
...
Нешто
бесно
,
нешто
силно
почети
он
дрсати
срце
,
као
да
хтети
да
он
ишчупати
!
...
он
докопати
капа
,
који
он
бити
спасти
с
глава
,
и
побећи
...
за
тренуће
ока
бити
јесам
у
луг
...
јурити
јесам
као
махнит
,
бесан
,
отрован
.
докопати
зуб
свој
десни
рука
па
јесам
гристи
,
а
не
осећати
бол
...
оне
„
зао
”
суза
ударити
он
па
очи
...
и
тада
јесам
бити
кадар
свашта
учинити
...
неко
он
,
са
страга
,
ударити
по
плећа
...
он
се
окренути
.
за
он
јесам
стајати
Маринка
:
—
зар
момак
плач
?
—
упитати
он
заједљиво
.
Лазар
одмахнути
глава
.
—
мој
синак
!
...
права
вео
:
проћи
јесам
време
кад
се
људи
радити
!
...
овај
јесам
неки
измет
...
плакати
!
...
тај
бити
што
и
надражен
пас
палица
кроз
плот
...
само
што
поглед
Маринка
страшан
поглед
,
па
јурнути
као
звер
...
у
тренутак
се
вратити
.
у
рука
јесам
носити
запет
пиштољ
...
јурити
јесам
правац
кола
...
—
Лакше
!
...
прикрадати
се
!
...
они
хтети
тај
други
смотрити
!
—
викати
јесам
Маринка
,
хватати
он
за
рукав
од
кошуља
.
—
Ена
,
видити
,
како
се
ребрити
!
...
гледати
,
гледати
,
како
она
нешто
шапутати
!
...
видити
,
видити
,
видити
,
како
се
она
смешкати
!
...
сигурно
она
причати
о
свој
јунаштво
и
твој
срамота
!
...
нуто
,
како
она
се
прегиње
!
...
Лакше
...
лакше
!
...
за
онај
цер
онде
!
...
Баш
хтети
тик
мимо
ти
проћи
...
Лазар
се
—
као
гуја
—
вући
од
дрво
до
дрво
...
он
више
не
бити
човек
—
него
звер
...
кола
,
весело
кола
,
велик
као
градина
,
повијати
се
као
пламен
на
ветар
:
тај
овамо
,
тај
онамо
...
Свирач
задуван
,
ознојен
,
застати
пред
Иванковић
,
па
свирати
место
,
а
овај
преплетати
нога
,
као
да
коска
у
она
немати
.
наједаред
се
проломити
да
гора
јекнути
:
—
Јелица
!
...
сад
играти
!
...
последњи
слог
заглушити
пуцањ
из
пиштољ
,
који
се
разлегати
по
луг
...
Станко
посрнути
и
пасти
на
десни
колено
...
Јелица
цикнути
и
дигнути
рука
нада
се
,
а
све
друго
окаменити
се
на
место
...
настати
тајац
...
само
се
чути
како
пуцати
сув
грање
у
чест
...
неколико
тренутак
потрајати
мртав
тишина
...
Станко
Јуришић
први
доћи
к
себе
.
он
притрчати
свој
имењак
.
—
Имењаче
!
...
Имењаче
!
...
—
викнути
и
ухватити
он
за
рука
.
—
Чујем
!
—
одговорити
Станко
.
—
јесам
жив
?
—
Жив
јесам
—
рећи
он
и
,
ухватити
он
за
рука
,
дигнути
се
полако
.
али
се
љуљати
.
сав
доћи
к
себе
и
опколити
она
.
—
јесам
ранити
?
—
не
знати
.
—
бости
ли
те
где
?
—
не
бости
...
али
ја
неки
црвен
колут
на
очи
па
ништа
не
видити
...
—
ама
ко
тај
пуцати
,
људи
?
—
упитати
Иванковић
.
—
Лазар
!
—
викнути
неколико
она
.
Станко
трљати
очи
...
кад
јесам
себе
доћи
и
почети
мало
назирати
,
он
сести
.
—
ама
,
казати
ја
,
људи
,
шта
овај
бити
!
—
рећи
он
.
Јуришић
он
испричати
.
—
не
моћи
да
бити
паметан
зашто
јесам
тај
чинити
!
...
јесам
ни
мислити
о
тај
!
...
наједаред
само
ја
мрчити
свест
!
...
јесам
чути
ни
пуцањ
!
...
—
знати
ли
где
јесам
ударити
куршум
?
—
викнути
Шокчанић
.
—
где
?
—
заграјати
са
свити
страна
.
—
у
капа
,
ево
!
...
и
пружити
он
капа
.
Станко
не
бити
присебан
,
па
јесам
моћи
ни
назрети
опасност
који
он
јесам
претити
.
сасвим
равнодушно
јесам
завлачити
прст
у
рупа
који
он
јесам
куршум
на
његов
капа
начинити
...
једино
што
јесам
осећати
бити
да
он
глава
заносити
...
Момчад
се
љутити
.
—
Хоће
да
убити
што
он
јесам
одскочити
и
што
он
јесам
оборити
!
...
срам
он
бити
!
...
—
викати
Станко
Јуришић
.
—
онда
јесам
требати
и
ја
он
,
што
ја
јесам
одскочити
!
...
—
јесам
—
викати
Шокчанић
.
—
требати
бити
од
црн
Бар
направити
гробље
!
...
и
док
се
још
младеж
љутити
,
сунце
се
журити
свој
смирај
.
сенка
дрвеће
бити
огроман
;
чак
и
сенка
човечји
бити
већ
као
грм
...
од
Дрина
јесам
пиркати
свеж
поветарац
.
—
Ева
ноћ
!
...
Хоћемо
ли
кућа
?
—
викнути
један
.
—
Можемо
!
—
рећи
неколицина
.
—
Хајд
ко
хтети
!
и
почети
се
разилазити
у
гомилица
.
и
Станко
се
дигнути
,
узити
Јелица
за
рука
па
поћи
најлак
...
Осећао
јесам
умор
и
клонулост
...
и
никако
не
моћи
да
се
освестити
,
да
доћи
к
себе
и
да
разумети
сав
што
се
десити
...
Нешто
,
као
пека
грмљавина
из
дубина
,
збуњивати
он
мозак
.
—
е
,
брата
!
—
рећи
он
тихо
,
као
да
јесам
сам
себе
говорити
.
Јелица
прошапутати
:
—
и
баш
хтети
да
ти
убити
?
он
слегнути
раме
.
—
и
тај
због
ја
!
као
да
он
неко
опасти
шамар
,
он
се
тргнути
,
разрогачити
очи
и
погледати
јесам
страшан
поглед
:
—
због
ти
?
!
—
због
ја
!
...
зар
ти
не
знати
?
...
А
он
тај
одавно
мрзети
...
Станка
наједанпут
пукнути
пред
очи
...
он
се
сећати
свега
;
сећати
се
како
он
јесам
Лазар
избегавати
;
сећати
се
како
јесам
узвикнути
:
„
Јелица
!
...
сад
играти
!
...
”
и
у
његов
се
душа
нешто
закувати
...
Нешто
чудно
,
али
страшно
...
Нешто
што
он
,
до
данас
,
никад
не
осетити
...
@card@
.
ЗЛОЧИНАЦ
Чим
јесам
опалити
пиштољ
,
чим
јесам
видети
Станка
да
посрнути
и
пасти
—
Лазар
се
наједанпут
окренути
,
бацити
пиштољ
,
па
нагнути
бежати
...
Трчао
јесам
што
игда
моћи
,
јурити
јесам
као
да
он
бесити
гонити
...
Чуо
јесам
да
пуцати
грана
за
он
,
па
он
се
учинити
да
он
неко
вијати
.
Беше
заборавити
да
јесам
крај
он
бити
Маринка
...
мислити
јесам
да
се
сав
село
дигнути
за
он
у
потера
...
јесам
имати
кураж
да
се
осврнути
;
бојати
се
стигнути
хтети
он
,
освртајем
хтети
издангубити
!
...
напрегнути
сав
снага
па
јурити
.
куда
?
...
он
јесам
знати
,
јесам
чак
ни
мислити
куда
хтети
.
хтети
јесам
да
побећи
,
да
се
сакрити
,
па
ма
у
пакао
,
ако
само
склониште
наћи
...
прескакати
јесам
трн
,
пањ
,
све
што
он
на
пут
бити
,
јер
јесам
гледати
куд
ићи
ни
где
глава
ударати
.
али
снага
он
почети
издавати
.
дати
он
јесам
бивати
сав
кратак
и
кратак
,
а
корак
сав
мањити
и
мањити
...
и
најзад
он
пасти
ничице
и
покрити
лице
рука
...
заптити
слух
,
притајати
дах
,
решити
се
на
сав
:
што
јесам
—
ту
јесам
!
...
крв
он
јурнути
у
глава
,
и
као
неки
мали
несвестица
помрчати
он
свест
за
часак
...
наскоро
доћи
к
себе
.
онако
понурен
ослушкивати
јесам
,
али
не
чути
ни
шум
ни
врева
,
и
он
дигнути
глава
...
Диже
јесам
мало
више
