ЧЕДА
МИЈАТОВИЋ
кнез
Градоје
од
орлов
град
приповетка
из
време
бој
на
Косово
ОДШТАМПАНО
из
„
Бранков
кола
“
за
@card@
.
ср
.
Карловци
српски
манастирски
ШТАМПАРИЈА
@card@
Цена
@card@
нов
.
или
1½
дин
.
и
на
један
мали
заравањ
,
у
падина
који
се
од
голубињски
планина
тихо
спуштати
у
голубињски
река
,
легати
Орлов
град
,
од
старина
двор
властелински
кућа
Орловић
.
народ
причати
да
јесам
први
темељ
и
први
кула
од
тај
двор
још
цар
Тројан
сазидати
и
да
се
онда
тај
град
звати
Голубац
,
као
што
јесам
се
и
први
српски
властела
,
који
он
завладати
,
звати
Голубовић
све
до
време
Немањин
,
кад
она
Велика
Жупан
дати
хрисовуљ
да
се
унапред
па
до
век
звати
Орловић
,
а
двор
њихов
Орлов
град
.
Још
док
јесам
се
звати
Голубовић
бити
јесам
они
на
далеко
чувен
као
„
српски
соко
“
,
а
већ
од
како
се
прозвати
Орловић
старати
јесам
се
да
не
посрамити
ни
тај
име
,
ни
царски
кум
,
који
она
он
јесам
дати
,
ни
стар
слава
,
који
јесам
као
Голубовић
стећи
бити
.
бити
јесам
тај
и
богат
кућа
.
Још
од
пре
сто
година
у
планина
голубињи
,
који
јесам
велик
дело
њихов
баштина
,
пронаћи
јесам
се
сребрн
руда
,
као
да
јесам
вити
сребрн
жица
прешивати
темељ
од
голубињи
.
Орловић
дати
тај
рудник
неки
Дубровчанин
под
закуп
,
а
овај
довести
саса
из
нов
брдо
и
са
Рудник
,
и
сребрар
са
приморје
,
тај
Орловић
кнежина
постати
у
брзо
као
кошница
од
винов
лоз
са
рој
златан
пчела
.
богатство
она
јесам
повисити
слава
,
али
јесам
јесам
ни
засенити
.
повисити
јесам
госпоштина
њихов
,
али
она
јесам
повећати
срећа
.
изгледати
јесам
као
да
племе
њихов
хтети
да
се
угасити
.
у
дан
овај
,
у
који
загледати
у
Орлов
град
,
старински
и
славан
кућа
Орловић
имати
само
два
мушки
глава
:
кнез
Градоје
,
старац
од
седамдесет
лет
,
и
унука
његов
Боривоје
,
млад
дечко
од
петнаест
година
.
син
Градојев
,
кнез
Милан
Орловић
,
погинути
јесам
пре
два
година
у
славан
битка
на
Плочнику
,
допринев
знаменит
свој
личан
јунаштво
тај
јесам
кнез
Лазар
Агарјанин
разбити
.
тек
бити
се
из
нацртан
слика
моћи
видети
како
јесам
диван
Орлов
град
,
а
реч
јесам
тешко
лепота
његов
описати
.
тај
јесам
само
град
са
голим
зидина
и
беспрозорни
кула
,
него
јесам
и
двор
са
прозор
у
оквир
од
извајан
камен
,
са
тераса
на
ступ
,
са
кубе
изнад
придворан
црквица
,
са
китњаст
мост
између
кула
.
сваки
јесам
Орловић
од
пет
стотина
година
овамо
волети
да
додати
по
неки
грађевина
,
за
спомен
себе
,
град
који
јесам
он
стар
оставити
;
и
сваки
јесам
век
ударати
на
тај
грађевина
свој
неизгладљив
печат
.
сам
кнез
Градоје
,
кад
јесам
пре
педесет
година
наследити
свој
отац
,
подигнути
јесам
два
висок
осмоугли
кула
,
везати
она
једном
мраморан
тераса
на
мраморан
ступ
,
а
тераса
наслонити
на
зид
од
мали
и
велик
одаја
и
дворана
у
који
јесам
живети
.
са
тај
тераса
гледати
се
доле
у
авлија
патосан
велик
бео
камени
плоча
;
на
средина
авлија
начинити
јесам
округао
корито
од
шарен
мрамор
,
у
који
јесам
падати
вод
,
који
јесам
из
кљуна
један
тучан
ждрал
најпре
далеко
у
висина
шибало
.
из
авлија
се
по
камени
степеница
силазити
у
перивој
,
који
се
свој
цветан
леја
пружати
низ
зелен
косина
далеко
до
сам
сребрнокораст
топола
,
што
се
трепер
свој
лишће
нешто
тајанствено
разговарати
са
жубор
Голубињеске
река
,
који
испод
она
и
мимо
она
протицати
.
дивно
јесам
бити
са
онај
тераса
пустити
поглед
поврх
мраморан
авлија
и
цветан
и
шарен
перивој
до
сребрн
талас
,
што
кроз
грање
од
дрвље
и
шибље
трептати
у
даљина
.
Још
јесам
диван
пред
вечерњи
сутон
ран
лет
седети
на
тераса
,
гледати
у
шарен
перивој
,
преко
он
у
зелен
дрвље
украј
река
,
и
преко
овај
у
плав
небо
,
који
се
руменити
на
ивица
где
се
на
модар
планина
у
даљни
даљина
наслањати
,
—
сав
тај
гледати
па
дихати
онај
сладак
поветарац
,
који
се
напојити
мирис
од
босиљак
,
руж
,
и
липов
цвет
!
јесам
чудо
што
јесам
славуј
и
кос
и
сеница
изабрати
перивој
Орлов
Града
за
сав
рај
земаљски
,
и
што
јесам
изгледати
да
јесам
шарен
и
бео
лептиров
налазити
,
да
сунце
топао
и
златан
зрак
озаривати
цвеће
око
Орлов
Града
,
један
топлог
сунчан
дан
,
крајем
мај
@card@
.
,
баш
на
тај
крило
Орлов
Града
моћи
јесам
угледати
слика
миран
и
опет
пун
бој
.
по
бео
плоча
од
авлија
и
око
онај
мраморан
кладенац
шетати
се
невесео
један
паун
и
два
пауница
.
овда
и
онда
закрештати
бити
свој
ружан
крика
,
па
бити
онда
—
као
да
се
и
сам
стид
—
оборити
глава
ниско
и
узети
кљуцати
у
камени
плоча
.
ниско
поврх
леј
од
цвеће
и
поврх
широк
и
шарен
стаза
у
перивој
,
хитро
јесам
вијугати
плав
ластавица
.
у
густ
грање
од
стародреван
бршљан
,
који
се
припијати
уза
ступ
и
зидина
од
двор
,
врабац
јесам
држати
некакав
сав
сабор
.
бити
јесам
се
нешто
силно
узбунити
и
ужурбати
,
и
као
да
јесам
сваки
од
она
хтети
свој
цвркут
да
надцврчати
сваки
други
,
па
ма
танак
грло
попрштала
.
Голубов
јесам
немирно
час
узлетати
до
на
врх
од
кула
(
као
да
са
тај
висина
боље
сагледати
да
ли
се
тај
доиста
од
некуда
холуј
дигнути
)
час
опет
журно
слетати
ка
голубињак
,
тај
загушен
и
усплахирен
гугутање
гукати
голубица
свој
некакав
зао
слутња
свој
,
као
да
она
—
онако
клањати
она
се
и
ширити
пред
она
крило
свој
—
преклињати
да
ни
по
што
голубињак
не
остављати
!
из
један
баруштина
близу
јаз
од
воденица
на
голубињи
река
чути
се
непрекидно
и
убрзано
крекетање
жаба
,
као
да
онај
велик
кола
од
млин
окретати
некакав
џиновски
чегртаљка
.
из
село
,
десно
испод
Орлов
Града
,
допирати
узбуњивати
запевање
петао
,
као
да
усплахирити
оглашивати
брз
дажд
,
ако
не
и
бура
.
небо
јесам
бити
ведро
.
Чисто
се
усијати
од
јаркост
жарки
сунце
.
владати
јесам
жесток
запарати
.
у
далек
даљина
моћи
се
ока
видети
како
јара
трептети
над
земља
,
као
да
баш
из
она
и
извирити
.
на
ливада
,
на
лево
од
двор
,
овца
и
јагањац
се
збити
у
гомила
,
спустити
снизак
глава
,
па
убрзан
дах
дактати
од
врућина
.
нигде
облак
;
али
се
овда
и
онда
из
далек
даљина
чути
потмуо
неки
тутњава
,
као
да
негде
грмити
,
или
да
негде
дубоко
испод
земља
некакав
џин
овда
и
онда
захркати
.
на
сам
тераса
,
у
хладовина
који
јесам
западни
кула
свој
сенка
правило
,
седети
јесам
у
висок
храстов
столица
старац
један
,
одевен
у
господски
рухо
од
Дубровачке
скрлатан
чоха
,
са
жут
,
мекан
чизма
до
колено
.
тај
јесам
бити
човек
средњи
стас
,
широк
прси
,
чврст
мишица
,
жилав
рука
;
сед
,
с
дуг
кос
,
дуг
брк
,
а
округао
поткресан
густ
брада
око
румен
и
округласт
лице
.
Опружио
се
бити
у
онај
храстов
висок
столица
,
наслонити
глава
на
крило
некакав
у
храстовина
вешто
изрезан
змај
,
положити
рука
по
наслон
од
столица
;
заспати
;
по
тешко
али
равномерно
дисати
;
по
мало
и
хркати
.
поред
нога
његов
испружити
се
бити
и
спавати
два
хрт
,
један
бледомрк
као
срндаћ
,
други
сивоплав
као
да
јесам
од
диваљ
голуб
бој
позајмити
.
иза
столица
стар
витез
на
један
сребрн
обруч
,
који
висити
о
гвозден
танак
ланац
,
љуљати
се
сив
соко
један
,
са
мали
калпак
од
скрлатан
кадифа
на
глава
.
према
старац
,
и
само
три
или
четири
корачај
од
он
,
седети
јесам
у
исти
такав
висок
и
богат
изрезан
храстов
столица
,
млад
један
жена
,
по
висок
,
вижљав
,
танкострук
раст
,
с
нешто
мало
по
дугачак
али
ипак
обао
,
као
млеко
бео
лице
,
дивно
срезан
румен
усна
,
крупан
црн
очи
,
танак
леп
повијен
обрва
,
и
дуг
и
густ
црн
кос
.
бити
јесам
тај
леп
и
милокрвни
жена
,
око
свој
тридесет
година
.
не
више
пупољак
али
ни
пуно
развијен
руж
;
цвет
у
који
се
сливати
невин
сећање
на
пупољак
и
поуздан
надање
на
пун
развијен
цвет
;
жена
и
девојка
уједно
;
по
лепота
стас
и
милина
лик
—
вила
;
по
очи
,
по
кадифен
мекост
поглед
,
по
сунчан
светлост
њихов
,
по
тајанствен
дубљина
њихов
не
више
жена
,
него
неки
божански
створење
.
сељак
причати
да
анђео
Божји
кроз
њен
очи
гледати
,
те
за
тај
њен
поглед
прогањати
нечист
дух
из
људи
,
лечити
бесомучан
,
малодушан
прав
јунак
,
а
јунак
скроман
.
где
у
невоља
и
жалост
овај
свет
молитва
калуђер
не
моћи
да
помоћи
,
ту
милосрдан
поглед
из
ока
Мандалена
Орловићка
,
дотицај
њен
рука
,
и
неколико
њен
реч
,
шапут
управљен
мајка
Божјој
,
свагда
помагати
!
бити
јесам
сасвим
просто
оденути
у
хаљина
од
некакав
танак
вунен
тканина
,
утегнути
око
витак
она
стасати
пас
од
плав
аксанита
извезен
сребрн
жица
и
спутан
сребрн
пафта
.
нагнути
се
бити
над
један
по
широк
разбој
,
па
час
погледати
на
један
икона
испред
себе
,
час
хитлен
свилен
конац
веза
по
један
комад
румен
свила
,
чврсто
затегнути
у
шимширов
оквир
.
вести
јесам
покров
један
сребрн
скриња
који
јесам
са
комадић
од
частан
дрво
и
други
неки
свет
моћ
кнез
Градоје
поклонити
свој
манастир
Милостина
.
Журила
се
,
јер
јесам
управ
довршивати
диван
вез
.
А
бити
јесам
вешт
везиља
,
јер
јесам
као
млад
девојка
провести
неколико
година
у
Дубровник
,
учити
се
од
калуђерица
Дубровачких
.
Још
неколико
убод
танак
игла
од
биљур
,
још
неколико
потез
свилен
конац
,
још
неколико
завежљај
на
наличје
од
веза
,
и
ево
он
готов
рад
који
с
толики
пажња
већ
од
два
месец
радити
!
млад
се
жена
усправити
;
дахнути
дубок
дах
,
као
да
она
се
са
срце
тежак
терет
скинути
;
па
онда
,
као
са
неки
висина
и
издалека
,
гледати
непомично
на
слика
,
који
бити
увести
.
Исус
,
одевен
у
рухо
бео
као
снег
седити
на
снизак
клупа
па
пун
сажаљивост
гледати
у
Мари
Магдалена
,
који
,
у
бледоплав
хаљина
пасти
бити
на
колено
,
да
свој
густ
и
дуг
рус
кос
утирати
са
нога
Исусов
покајнички
суза
,
што
се
мешати
са
скупоцен
мирис
.
Везиља
гледати
дуго
и
дуго
у
русокос
и
белолик
Магдалена
.
Гледајући
јесам
срце
она
се
полагано
растапати
у
туг
;
крупан
њен
очи
напунити
се
суза
,
који
бити
затрептати
на
дуг
трепавица
,
па
падати
низ
образ
као
крупан
бисер
.
одједанпут
се
отргнути
свој
мисао
,
устати
на
нога
,
права
и
витак
као
јела
.
Прекрсти
се
побожно
три
пут
,
и
три
пут
целивати
слика
Исусов
,
а
шапутати
тихо
:
„
опростити
ја
,
господин
!
Мишљах
више
о
слаб
срце
жена
Магдалена
,
него
о
јакост
твој
сажаљивост
према
ми
грешан
!
“
старац
пренути
иза
сан
и
скочити
живо
на
нога
.
загледати
се
за
неколик
тренутак
у
млад
жена
,
па
она
рећи
:
„
Манда
,
снаха
мој
,
што
ти
јесам
?
Што
сузити
лити
?
„
од
радост
,
баба
,
што
ево
,
хвала
бог
,
довршити
вез
,
мој
прилог
црква
,
који
јесам
ти
саградити
,
окитити
и
обдарити
!
“
„
Чудни
јесам
створ
Божји
,
ви
жена
!
“
рећи
старац
седати
опет
на
сав
сто
;
„
суза
лити
кад
јесам
несрећан
,
суза
лити
кад
јесам
срећан
!
у
шта
ли
јесам
разлика
?
!
“
„
у
сваки
суза
,
који
срећа
натопити
,
трептети
захвалност
наш
бог
;
у
сваки
сузити
који
несрећа
из
срце
исцедити
,
трептети
надежда
наш
на
бог
!
ето
,
у
тај
јесам
сав
разлика
!
“
старац
јесам
непомично
гледати
за
неки
време
као
да
хтети
да
продрети
поглед
кроз
онај
танак
паучина
,
који
јесам
она
реч
њен
суза
њен
обвијати
.
па
онда
,
више
као
себе
него
она
говорити
,
промрмљати
:
„
јадан
снаха
мој
!
...
да
знати
где
јесам
Станко
,
ићи
бити
да
он
везати
дотерати
,
да
пред
ти
пасти
—
или
бити
он
заклати
!
“
тек
јесам
старац
преко
усна
превалити
име
„
Станко
“
,
а
Манда
један
крок
доћи
до
он
сав
блед
,
пренеражен
,
уздрхтао
.
Клек
поред
он
,
пољубити
он
десница
,
па
дубоко
узбудити
,
запињати
језик
на
сваки
други
или
трећи
реч
,
говорити
:
„
молити
ти
,
баба
,
не
помињати
он
!
имати
милост
према
љуба
син
твој
!
не
помињати
име
,
који
усна
мој
,
од
овај
шеснаест
година
како
јесам
у
ваш
кућа
довести
,
ни
у
сан
прошаптати
јесам
!
“
и
онда
бризнути
плаката
,
„
ма
што
ти
јесам
,
дете
мој
?
!
“
питати
старац
нежно
,
и
покушавати
да
јесам
подигнути
.
у
тај
час
закуцати
сребрн
клепало
са
највише
кула
на
двор
.
оба
хрт
скочити
хитро
па
залајати
лавеж
у
који
бити
нешто
угушен
урликање
.
она
се
одазвати
многобројан
пас
по
разним
крај
двор
.
врабац
се
ућутати
.
голуб
слетети
сав
у
голубињак
.
у
даљина
се
опет
чути
тутањ
као
од
грмљавина
.
старац
викнути
неколико
пута
:
„
Ристивор
!
Ристивор
!
“
однекуд
доле
испод
тераса
испасти
на
мраморан
авлија
млад
момак
,
красан
лик
,
висок
и
лепо
развити
.
„
Ева
ја
,
господар
!
“
викнути
он
оздо
,
скинути
калпак
и
поклонити
се
.
„
Ко
стражара
на
кула
?
“
питати
стар
кнез
.
„
Марјан
!
“
рећи
Ристивор
.
„
јављати
ли
што
клепа2
“
„
Вели
:
ићи
уз
брдо
права
к
вратница
некаки
коњаник
,
јесам
,
без
пратилац
!
“
„
потећи
с
момак
ка
главним
врата
,
поздравити
гост
добродошлица
,
па
он
довести
права
к
ја
!
“
заповедати
старац
,
и
умах
нестати
Ристивор
.
Мандалена
дохватити
журно
разбој
од
шимшир
са
довршен
веза
,
и
хтети
се
уклонити
,
али
она
старац
не
дати
,
него
заискати
да
видити
вез
,
посматрати
он
дуго
и
хвалити
он
много
.
мало
час
па
опет
однекуд
потмуо
тутањ
у
даљина
.
„
сав
ја
се
чинити
да
негде
у
даљина
грмити
!
“
рећи
тихо
госпођа
Манда
свој
свекар
.
„
Боривој
јесам
с
момак
одјахати
у
планина
да
огледати
млад
соко
,
који
он
Дубровачки
трговац
ономад
даровати
.
волети
бити
да
ја
јесам
дете
већ
овде
у
двор
.
—
не
знати
шта
ја
јесам
,
али
ја
ево
данас
већ
неколико
пута
неки
чудан
страва
подузимати
!
“
„
јесам
чудо
на
овакав
мајини
.
зар
врабац
да
осећати
кад
бура
долазити
а
људи
да
не
осећати
?
!
нити
јесам
чудо
да
ти
,
снаха
мој
,
овда
и
онда
зао
слутња
обузимати
.
и
ако
јесам
млад
,
доста
јесам
бура
у
живот
видети
!
“
у
тај
се
отворити
један
узак
врата
у
зид
на
који
се
тераса
наслањати
,
Ристивор
испасти
,
поклонити
се
дубоко
пред
старац
,
па
рећи
:
„
дворанин
војвода
Радича
,
властелин
Иван
Порубовић
од
Дреновац
!
“
млад
човек
,
који
гологлав
следовати
Ристивор
,
смерно
се
поклонити
,
дохватити
се
рука
скута
кнежев
и
прихватити
десница
,
који
он
старац
пружити
,
и
целивати
јесам
полагано
и
побожно
као
да
јесам
какав
светиња
,
„
Добра
ми
доћи
,
млад
властелин
!
“
рећи
кнез
срдачно
.
„
како
јесам
војвода
?
јесам
ли
он
све
здраво
и
мирно
на
дом
?
“
„
неки
јесам
слава
бог
,
војвода
јесам
здрав
и
добро
,
а
бити
и
боље
ако
бог
да
!
спремати
се
да
весело
дочекати
прво
чедо
који
сад
већ
сваки
дан
очекивати
да
он
госпођа
даровати
,
ако
бог
да
!
А
ето
он
стигнути
за
сав
ми
веселити
гласити
од
Крушевац
!
господар
ми
звати
на
Косово
!
него
ево
ти
,
кнез
,
књига
од
војвода
који
хтети
ти
све
по
танко
казати
!
“
„
неки
јесам
слава
бог
!
“
рећи
кнез
побожно
па
се
прекрсти
;
„
неки
јесам
слава
бог
на
добар
глас
а
у
добар
час
!
“
млад
властелин
извадити
из
један
свилен
,
лепо
извести
,
торбица
по
велик
писма
и
предати
он
кнез
.
прихватити
писма
у
свој
рука
стар
се
кнез
окренути
Ристивор
:
синак
водити
наш
мио
гост
у
црвен
кула
,
нек
се
мало
поодморити
;
додавати
он
вино
и
бео
симит
,
нек
се
прихватити
док
не
стигнути
вечерати
,
па
ми
он
довести
у
трпезарија
.
А
сад
одмах
пошљи
по
поп
Каритон
да
овамо
к
ја
доћи
,
да
ми
војводин
писма
прочитати
!
“
одједаред
духнути
поветарац
,
влажан
и
хладан
.
од
запад
ударити
црн
облак
па
се
брзо
развијати
и
застирати
небо
.
крупан
капља
дажд
почети
падати
па
опет
престати
.
кнез
и
госпођа
Манда
оставити
тераса
па
се
склонити
у
један
повелик
одаја
у
који
бити
већ
тако
мрачан
,
да
наредити
да
се
велик
жут
воштаница
у
сребрн
стојницима
донети
.
кад
већ
запалити
свећа
стар
се
кнез
посада
у
један
велик
столица
,
држати
једнако
у
рука
писма
војводин
,
који
још
не
хтети
отварати
.
Манда
остати
стојећки
пред
старац
,
брижан
погледати
кроз
узак
прозор
на
црн
облак
који
сад
већ
муња
просецати
,
и
тешкати
се
што
она
син
немати
.
старац
погледати
к
врата
и
узити
се
срдити
што
он
немати
придворан
поп
да
војводин
писма
прочитати
.
као
обично
кад
јесам
срдит
уза
шкргутати
зубма
,
као
да
она
оштрити
да
неко
она
жив
клати
.
Прошло
јесам
тако
по
доста
време
док
ето
он
Ристивор
.
„
Неће
,
господар
,
поп
да
доћи
!
“
причати
он
кнез
;
—
„
ено
он
у
вински
подрум
;
скинути
мантија
,
засукати
рукав
,
на
један
буре
разастрети
некакав
стародреван
листина
,
час
при
свећа
нешто
срицати
у
она
,
час
опет
отакати
вино
и
мешати
у
он
некакав
трава
и
по
мало
мед
.
Час
појити
тропар
светац
,
а
час
клети
и
људи
и
светац
.
„
потећи
,
отац
,
потећи
горе
одмах
,
кнез
тај
чекати
;
имати
да
се
читати
велик
књига
који
ето
стигнути
од
војвода
!
“
тако
он
рећи
,
и
молити
он
да
се
пожурити
.
али
се
поп
не
да
кренути
.
„
Ида
казати
кнез
,
да
ја
ево
сад
претварати
његов
кисео
вино
у
сладак
малвасија
.
не
моћи
ја
сад
овај
прекинути
,
нити
се
моћи
после
посао
настављати
.
Преча
јесам
ја
малвасија
.
нек
чекати
и
кнез
и
војвода
!
“
и
ето
не
хтети
да
доћи
!
Ражљути
се
силно
стар
кнез
.
сав
поцрвенити
,
очи
он
севнути
гневно
,
па
викнути
Ристивор
:
„
Ида
он
казати
да
одмах
овамо
доћи
!
његов
хтети
малвасија
и
од
сада
бити
наш
оцат
,
као
и
до
сада
увек
што
јесам
бити
!
неки
доћи
;
ако
хтети
,
викнути
момак
,
везати
бесан
поп
па
он
донети
амо
!
“
Манда
прићи
к
старац
да
он
умирити
:
„
Баба
,
оставити
отац
Каритина
нека
довршити
што
јесам
почети
;
моћи
бити
сад
хтети
боље
подесити
,
но
што
он
јесам
до
сад
за
рука
полазити
.
А
дати
ја
војводин
писма
,
да
ти
он
ја
прочитати
!
“
„
бог
с
ти
,
снаха
!
“
рећи
старац
сав
пренеразити
;
—
„
како
бити
ја
давати
један
жена
да
ја
читати
војводин
писма
?
!
Ристивор
,
попасти
овамо
!
или
он
довести
или
он
донети
!
“
ИИ
Ристивор
се
као
мало
устезати
.
знати
јесам
добро
да
поп
хтети
прекинути
прекрштање
обичан
домаћи
вино
у
малвасија
,
и
да
јесам
лако
силом
он
из
вински
подрум
у
горњи
дворана
извести
.
али
не
имати
куда
,
па
изићи
полагано
и
сав
као
да
се
о
нешта
предомишљати
.
на
срећа
наићи
у
ходник
на
кнежевић
Боривоје
,
који
,
тек
што
се
вратити
из
планина
по
киша
и
сав
мокар
,
хитати
да
се
јавити
свој
дед
и
свој
мати
.
Ристивор
он
у
неколик
реч
испричати
шта
он
јесам
кнез
заповедити
.
млад
кнежевић
,
који
јесам
волети
бесан
поп
Каритон
,
као
што
он
јесам
сав
дворски
чељад
волети
,
рећи
Ристивор
да
се
вратити
с
он
у
дворана
,
да
видити
хтети
ли
он
за
рука
поћи
да
стар
кнез
за
други
одредити
.
Боривој
јесам
красан
младић
од
петнаест
година
;
очи
и
облик
подсећати
јесам
живо
на
свој
мати
;
а
свој
вижљав
раст
и
свој
покрет
подсећати
јесам
,
казати
,
на
свој
покојни
витешки
отац
.
према
свој
дед
имати
јесам
права
страхопоштовање
,
не
само
што
он
јесам
дед
,
него
поглавито
што
јесам
старац
бити
један
од
редак
остатак
од
онај
јунак
,
који
јесам
под
Душана
ширити
граница
царство
српски
,
а
о
који
јесам
Боривој
још
од
ран
детињство
слушати
тако
многи
и
тако
диван
прича
.
„
о
,
хвала
бог
и
мајка
Божјој
,
дете
мој
,
што
стигнути
у
двор
пре
овај
чудо
и
покора
напољу
!
“
говорити
госпођа
Манда
,
па
се
узити
крстити
,
јер
напољу
ударити
негде
гром
са
страшан
прасак
и
трештање
,
а
киша
се
спустити
као
да
јесам
неки
кабао
из
црн
облак
лити
.
„
ухватити
ми
ситан
киша
тек
изаћи
из
планина
а
на
доглед
наш
двор
,
те
ја
обости
коњ
!
него
и
опет
добро
покисосмо
!
“
говорити
Боривој
свој
мати
,
прићи
к
рука
свој
дед
.
„
какав
ти
јесам
тај
књига
,
деда
,
у
рука
!
“
„
књига
јесам
од
наш
војвода
Радича
!
“
рећи
старац
.
„
Ева
чекати
тврдоглав
поп
Каритон
да
доћи
да
ми
јесам
прочитати
.
Ристивор
,
шта
хтети
ти
овде
?
не
рећи
ли
тај
да
донети
поп
овамо
?
камо
ти
он
?
“
питати
старац
са
сав
велик
срдња
и
зашкрипати
зуб
.
„
деда
,
“
проговорити
Боривој
питомо
;
„
што
јесам
ти
ја
давати
да
учити
књига
ако
сваки
који
доћи
ваљати
да
читати
поп
Каритон
?
!
зар
не
бити
ја
тај
моћи
да
прочитати
,
кад
јесам
ти
већ
читати
хтети
?
А
прочитати
јесам
и
брже
и
боље
и
од
патријарх
Спиридон
,
а
некамо
ли
од
стар
поп
Каритон
!
“
„
Што
јесам
ти
давати
на
књига
?
“
питати
старац
више
сам
себе
него
други
око
себе
;
„
што
јесам
ти
давати
на
књига
?
збиља
и
јесам
,
да
не
морати
кроз
живот
држати
уза
се
какав
поп
Каритон
.
А
и
што
да
не
читати
?
Мушка
јесам
глава
,
Орловић
јесам
,
ево
,
синак
,
“
—
рећи
старац
отварати
писма
,
„
ево
,
синак
,
читати
,
у
име
Божје
,
књига
војводин
!
“
Госпођа
Манда
прошапутати
Ристивор
да
принети
светњак
са
воштаница
.
и
сам
дохватити
један
и
стати
Боривоје
с
десни
,
док
Ристивор
држати
други
светњак
с
леви
страна
млад
кнежевић
,
који
,
прав
као
прав
млад
бор
,
стојати
само
на
један
корак
од
стар
кнез
у
велик
храстов
столица
.
Изгледаше
као
да
се
вршити
неки
чин
из
свет
летурђија
.
„
имати
овде
два
књига
!
“
рећи
млад
кнежевић
.
„
један
јесам
уметнути
у
други
.
ево
да
ти
читати
шта
војвода
писати
!
“
и
онда
Боривој
узити
да
читати
на
глас
,
разговетно
и
размерити
:
„
од
војвода
Радича
кнез
Градоје
,
љубимом
ја
пријатељ
,
срдачан
поздрављење
.
—
да
знати
,
кнез
,
ево
доћи
књига
од
Крушевац
,
од
господин
ми
Кнез
Лазар
.
ево
тај
препис
од
она
па
видити
шта
писати
.
ја
знати
господин
кнез
не
мислити
на
ти
.
твој
јесам
кућа
ономлане
на
Плочнику
дати
многославни
прилог
у
славан
крв
свој
.
и
господин
Кнез
и
сав
Србадија
знати
колико
јесам
она
од
педесет
година
амо
на
бојиште
слава
дизати
.
знати
да
ти
јесам
грдан
жалост
за
син
,
онаки
соко
,
крило
поломити
ти
,
седити
соко
,
обрати
наш
на
крајина
.
моћи
трудити
свој
старост
.
моћи
ми
слати
ни
дете
Боривоје
.
Пошљи
ко
од
свој
властела
,
неки
довести
што
више
добро
опремљен
војник
.
ако
стигнути
на
збориште
код
мој
двор
у
недеља
пред
Видов
Дан
,
добро
јесам
.
и
ето
тај
препис
од
књига
господин
Кнез
.
и
од
бог
тај
здравље
!
“
„
да
чудан
ја
књига
војводин
!
“
прозборити
кнез
очевидно
изненађен
и
пол
срдит
.
—
„
Што
ли
јесам
бити
војвода
да
ја
тако
писати
?
!
“
Па
се
старац
подигнути
на
нога
,
да
стојећки
и
са
склопљен
рука
саслушати
реч
земља
господар
.
млад
Боривоје
задрхтати
рука
кад
отворити
по
дугачак
листина
,
и
глас
он
дрхтати
кад
почети
да
читати
:
„
од
ја
Кнез
Лазар
,
господин
сав
српски
земља
,
ти
војвода
Радичу
,
љубити
поздрављење
.
војвода
,
ево
ми
стигнути
поуздан
веста
како
се
цар
агарјански
са
силан
војска
кренути
од
Дринопоље
пут
у
Србљин
.
Ена
ми
јесам
и
нов
поклисар
његов
стигнути
,
да
ми
још
једном
позвати
да
се
он
,
Емира
Мурат
Оркановићу
,
као
свој
цар
поклонити
,
да
он
данак
плаћати
,
и
да
он
од
Србље
најбоље
јунак
сваки
година
слати
,
да
за
он
и
за
његов
лажан
светац
православан
земља
освајати
.
и
још
ми
поклисар
његов
каза
,
да
цар
његов
долазити
с
војска
на
Косово
,
да
тамо
дочекати
последњи
наш
одговор
.
Знаш
,
војвода
,
да
јесам
на
сабор
о
свет
Ђурђа
први
његов
позив
одбити
.
и
знати
,
војвода
,
како
ви
одмах
онда
световати
и
молити
и
преклињати
,
како
свој
син
и
браћа
свој
,
да
се
одмах
на
војни
спремати
,
јер
не
веровати
клетва
поклисарев
да
се
војска
у
Дринопоље
скупљати
,
да
поћи
преко
мора
у
Карамани
.
Ена
он
јесам
предњи
војска
данас
на
Константинов
.
не
часити
ни
час
него
зова
сав
свој
властела
,
неки
се
одмах
скупити
под
твој
стег
,
тај
јесам
водити
к
ја
на
Косово
,
не
бити
ли
се
сав
тамо
искупити
до
у
недеља
пред
Видов
Дан
.
Поручи
сав
да
она
молити
и
преклињати
да
потрудити
свој
господство
још
овај
пут
,
када
хтети
са
Божјом
помоћу
разбити
Агарјанин
,
да
се
више
не
дизати
.
Поручи
сав
да
она
молити
и
преклињати
,
да
у
што
веће
број
сложно
,
хитро
и
весело
на
Косово
доћи
.
и
још
она
казати
да
велик
клетва
клети
свако
,
ко
не
доћи
а
моћи
да
доћи
.
са
вера
у
слатко
мој
Христа
,
који
хтети
оставити
Хришћански
народ
сав
да
пропасти
,
и
с
уздање
у
јунаштво
наш
храбрити
Србадија
,
који
не
жалити
крв
у
одбрана
отачаство
,
љубити
ти
и
поздрављати
ти
,
веран
мој
војвода
.
“
По
дуго
ники
од
млад
не
смети
да
што
проговорити
,
а
старац
не
моћи
,
јер
он
некакав
горак
сухота
стегнути
бити
јабучица
,
а
преко
образ
њихов
котрљати
се
суза
.
мало
за
тај
узити
оба
писма
из
рука
свој
унука
,
савити
она
полагано
,
готово
побожно
,
метнути
она
у
недра
,
и
онда
сести
,
и
почети
онако
невесео
и
замислити
да
говорити
снизак
глас
,
и
више
као
јесам
себе
:
„
еј
жалост
наш
!
куд
јесам
овај
земља
доспео
и
куд
ли
хтети
доспети
,
кад
ево
земља
господар
не
смести
да
заповедати
,
него
молити
,
преклињати
и
проклињати
!
еј
мој
господин
Кнез
,
знати
да
јесам
ти
,
који
јесам
одрастати
уз
колено
цар
Душана
,
крвав
суза
потицати
кад
јесам
онаки
књига
писати
!
зар
се
не
сећати
какав
јесам
књига
писати
кад
ти
она
јесам
Душан
у
перо
казивати
?
„
војвода
“
—
настављати
кнез
као
да
читати
некакав
Душанов
листина
;
„
војвода
,
да
ја
се
у
недеља
пред
Видов
Дан
лично
јавити
на
Косово
.
да
довести
хиљаду
добро
оружан
јунак
.
ако
довести
мање
казнити
тај
мач
;
ако
довести
више
казнити
тај
глоба
.
ако
не
доћи
,
доћи
хтети
ја
к
ти
,
да
ти
прикуцати
копље
на
двери
двор
твој
!
бог
ти
дати
здравље
и
памет
!
“
еј
,
мој
цар
Душана
,
тај
бити
данас
требати
овај
земља
!
еј
,
мој
господин
Кнез
,
шта
хтети
ти
један
,
Душанов
јунак
са
благ
и
свет
твој
срце
,
у
овај
земља
у
који
се
ето
никакав
светиња
не
поштовати
?
!
“
„
господар
,
кад
год
ми
хвалити
Душана
—
а
кад
ми
он
не
хвалити
!
“
—
узити
Ристивор
смерно
да
говорити
,
„
свагда
ја
доћи
да
ти
питати
:
а
који
јесам
добро
Душан
од
сав
тај
видети
?
не
казивати
ли
и
сам
да
јесам
тај
бити
прав
мученик
за
отачаство
,
да
јесам
двојина
више
пелена
но
малвасија
као
цар
попити
,
да
јесам
он
се
истина
бојати
,
али
да
јесам
он
и
мрвити
,
и
да
јесам
он
најпосле
и
отровати
!
зар
се
и
данас
о
он
не
причати
народ
по
сабор
уз
гусле
свакојак
лаж
и
гнусоба
?
зар
...
“
.
„
Још
јесам
ти
,
синак
,
зелен
да
тај
зрело
разумети
!
“
прекинути
он
старац
.
„
Душан
не
бити
постати
цар
,
нити
бити
граница
свој
царство
размакнути
,
кад
бити
он
сав
мисао
бити
свести
у
брига
:
шта
хтети
о
он
бесан
властела
мислити
,
шта
ли
хтети
пијан
поп
без
парохија
о
он
причати
,
и
шта
ли
хтети
слепац
по
сабор
о
он
гудети
!
него
да
махнути
тај
на
страна
!
Чудо
ја
јесам
само
како
јесам
војвода
моћи
онако
да
писати
!
двојина
чудо
сад
кад
чути
шта
он
јесам
господин
Кнез
писати
!
“
„
опростити
ја
,
деда
!
“
прихватити
тихо
и
очевидно
узбудити
и
забринут
госпођа
Манда
,
—
„
опростити
ја
,
што
и
ја
један
женски
глава
хтети
да
судити
о
посао
витешки
:
али
јесам
војвода
рећи
само
истина
,
да
јесам
Бор
наш
још
тек
дете
!
не
моћи
он
да
водити
војска
наш
!
“
„
А
рећи
јесам
истина
“
—
наставити
Ристивор
,
—
„
да
ти
,
господар
,
јесам
више
млад
,
и
да
јесам
бити
доста
твој
славан
војевање
за
педесет
—
а
бог
ја
бити
и
више
—
година
!
дати
ти
ми
твој
застава
,
дати
ми
који
властелин
,
који
знати
шта
јесам
војска
и
војни
,
па
ти
не
бринути
брига
!
“
„
ти
као
да
јесам
слушати
што
прочитати
Бор
из
листина
господин
Кнез
?
“
рећи
стар
кнез
.
„
Ко
год
моћи
да
доћи
а
не
доћи
тај
он
клети
велик
клетва
!
...
А
и
да
не
клети
,
зар
ја
моћи
да
ићи
у
лов
на
вук
и
медвед
,
а
да
не
моћи
да
у
служба
земља
господар
макнути
мач
по
гомила
Агарјанин
?
!
А
што
ти
рећи
,
снаха
мој
,
да
Бор
још
не
моћи
да
водити
војска
наш
,
истина
јесам
да
не
моћи
;
али
моћи
Бор
да
јахати
убојит
коњ
,
и
моћи
да
витлати
оштар
мач
и
моћи
шестоперац
добро
да
се
бацити
.
имати
једно
што
наш
Бор
,
ако
јесам
правити
Орловић
,
не
моћи
—
не
моћи
он
дома
остати
,
као
што
он
ни
дед
дом
остати
не
моћи
,
а
да
за
она
живити
други
неки
јунак
водити
кнез
Орловић
војска
!
јесам
ли
тако
,
Бор
?
!
“
Па
старац
сав
зажарити
,
као
да
он
изненадно
из
срце
пламен
у
образ
букнути
,
дигнути
се
живо
из
столица
,
усправити
се
у
сав
свој
висина
,
и
упрети
очи
свој
,
из
који
ватра
севати
,
у
млад
дечко
,
ко
јесам
његов
брижан
и
нежан
мати
тих
к
себе
привући
,
па
он
леви
рука
обгрлити
,
као
да
хтети
да
он
заштитити
од
некакав
невидљив
опасност
.
А
млад
Бор
,
који
јесам
некако
,
пошто
свршити
читање
онај
писмо
,
несвесно
пустити
да
он
мати
к
себе
привући
и
обгрлити
држати
,
не
скидати
свој
поглед
са
стар
витез
.
онај
пламен
што
из
срце
старчев
сијнути
кроз
реч
његов
,
бити
одмах
запалити
пламен
у
ватрен
срце
млад
Орловић
.
сваки
реченица
старчев
убрзавати
куцање
срце
његов
,
и
подстицати
жар
у
образ
његов
.
А
кад
седокос
старац
са
румен
образ
и
ватрен
очи
громко
грмнути
:
„
јесам
ли
тако
,
Бор
?
“
—
оно
се
вижљиво
ђак
—
и
не
изгледати
друкчије
него
као
ђак
—
извити
из
загрљај
свој
мати
па
полетити
старац
на
прса
,
загрлити
он
живо
и
пољубити
у
један
и
у
други
образ
,
баш
као
да
он
не
бити
унук
него
витешки
друг
!
Грлећи
старац
Бор
рећи
:
„
благо
ја
,
што
хтети
уз
ти
и
с
ти
да
мој
први
војна
војевати
!
деда
,
ако
бог
да
,
хтети
ни
ти
ни
мој
отац
постидети
!
“
старац
сад
пољубити
свој
унука
у
оба
образ
,
и
шапутнути
он
на
ухо
:
„
тако
,
синак
!
тако
Орловић
требати
да
говорити
и
тако
да
радити
!
“
Манда
прићи
полагано
к
свој
синути
,
па
,
кад
он
старац
пустити
,
узити
он
у
сав
загрљај
,
пољубити
он
и
рећи
:
„
Син
мој
,
неки
ти
јесам
сретан
први
твој
војни
!
неки
јесам
ти
свагда
бог
и
Света
Јован
на
помоћ
!
ако
бити
моћи
заборавити
свој
мајка
неки
ти
јесам
просто
;
али
никад
не
заборављати
да
носити
један
славан
име
,
који
јесам
ти
твој
отац
и
твој
дед
светло
предати
,
који
ти
требати
светло
да
очувати
!
“
у
тај
се
отворити
широм
врата
на
двориште
,
и
на
праг
се
указати
висок
и
крупан
један
људина
,
широк
лице
,
с
вински
румен
образ
,
по
дебео
нос
,
крупан
очи
,
просед
густ
кос
и
брада
,
обојима
небрежљиво
одржаван
,
у
стар
некакав
мораст
мантија
са
црвен
појас
.
„
Хоћеш
ли
ти
,
кнез
,
силазити
у
трпезарија
,
да
вечерати
,
или
хтети
?
“
продерати
се
нешто
мало
храпав
глас
поп
Каритон
не
ступати
са
праг
у
дворана
.
„
ја
ето
ударати
два
пут
у
звоно
,
а
ви
овде
горе
или
јесам
заспати
,
или
ослушкивати
само
грмљавина
,
тај
ситан
звоно
и
не
чути
?
хајде
,
кнез
,
време
јесам
!
“
Кнез
поновити
наредба
Ристифор
,
да
довести
у
трпезарија
војводин
млад
властелин
,
и
јесам
поћи
доле
с
поп
Каритон
.
Госпођа
Манда
остати
са
син
у
дворана
на
први
ката
.
ИИИ
трпезарија
јесам
бити
готово
као
неки
црква
,
само
нешто
по
снизак
.
у
зид
на
исток
лежати
јесам
велик
отворен
огњиште
од
бео
камени
плоча
.
на
он
јесам
стојати
велик
и
тежак
,
од
дим
поцрнети
,
гвозден
подглавњак
,
на
који
се
цепаница
намештати
,
кад
јесам
у
зимњи
доба
трпезарија
загрејати
ваљало
.
и
лево
и
десно
од
огњиште
стојати
—
као
онај
у
црква
пред
олтарем
—
велик
гвозден
светњак
,
исковати
мајсторски
чекић
у
грање
и
лишће
,
кроз
који
се
орати
у
вис
пропињати
,
као
да
хтети
да
пролетити
кроз
венац
од
седам
руж
,
у
који
се
умештати
седам
дебео
свећа
од
жут
восак
.
на
свод
,
који
јесам
испасти
мало
напред
над
огњиште
,
да
не
да
дим
да
се
са
он
повијати
у
трпезарија
,
бити
јесам
исписати
велик
икона
свет
Јована
крститељ
,
који
јесам
дом
Орловићев
славити
као
свој
крсни
име
.
Причало
се
много
шта
о
чудотворство
тај
икона
.
јесам
ники
моћи
да
погледати
у
светац
а
да
се
мало
не
препасти
.
у
сух
,
каменит
пустиња
стајати
он
,
висок
готово
као
копље
;
завити
се
у
неки
кожа
,
као
да
јесам
медвеђи
;
лице
,
и
гол
мишица
од
раме
,
и
гол
нога
од
колено
,
поцрнети
од
препек
у
пустиња
,
те
се
према
она
она
сух
мрк
тиквица
за
вод
,
што
он
висити
о
некакав
кајиш
о
бедро
,
светлити
као
да
јесам
румен
образ
девојачки
.
па
се
светац
мрк
кожа
и
разбарушен
кос
повити
горњи
тело
мало
напред
као
да
крупан
црн
очи
свој
вребати
неко
,
пружити
леви
рука
према
себе
а
у
напред
,
као
да
хтети
да
неко
од
онај
,
што
он
гледати
,
жив
дохватити
.
видити
се
лепо
како
нешто
викати
,
јер
јесам
широм
уста
отворити
;
ако
ко
машта
свој
не
успети
да
чути
шта
тај
он
довикивати
,
моћи
да
знати
шта
јесам
само
ако
јесам
писмен
,
јер
се
уз
висок
танак
трска
који
светац
у
десница
држати
,
повијати
узак
кожан
листина
,
на
који
црн
слово
писати
:
„
покајати
се
!
“
Што
јесам
најчудније
у
тај
слика
светац
Орловићев
кућа
бити
,
јесам
тај
:
што
,
ма
из
који
кут
и
ма
са
који
страна
да
он
погледати
,
свагда
хтети
са
ужас
опазити
,
да
он
права
у
ти
гледати
,
да
према
ти
рука
пружати
,
да
хтети
баш
ти
да
дохватити
,
и
да
оно
што
говорити
баш
ти
говорити
!
снизак
,
до
пред
сам
нога
његов
,
горети
у
сребрн
шкољка
кандило
,
који
се
никада
не
гасити
.
од
два
нараштај
овамо
утврдити
се
обичај
у
двор
Орловићев
да
сваки
ко
ступати
у
трпезарија
,
као
и
ко
хтети
из
она
да
иступити
,
ваљати
да
се
окренути
к
светац
,
прекрсти
три
пут
и
поклонити
он
се
.
пред
сам
огњиште
бити
јесам
омањи
један
трпеза
од
бео
мрамор
.
око
она
четири
висок
,
тежак
и
гломазан
сто
од
храстовина
,
у
који
бити
изрезати
орао
и
змај
.
сто
у
зачеље
наслон
за
рука
бити
обложити
сребро
,
у
који
јесам
урезати
бити
напис
,
како
јесам
на
тај
сто
и
за
тај
трпеза
седети
и
обедовати
цар
Душан
,
кад
јесам
на
војни
поход
на
Угар
свратити
к
Орловић
у
Орлов
град
.
Дугачки
зидина
на
десно
од
огњиште
бити
јесам
окићен
,
и
готово
сав
застрти
,
штит
,
панцер
,
клобук
,
мач
,
копљиме
и
буздован
.
у
она
јесам
бити
просећи
узак
а
висок
прозор
,
који
пропуштати
у
трпезарија
благ
светлост
са
север
.
Дугачки
зидина
према
овај
,
а
лево
од
огњиште
,
исписати
јесам
бити
сав
велик
слика
онај
удес
,
од
који
се
властелински
кућа
Голубовић
прозвати
Орловић
.
кад
гледалац
стати
према
средина
слика
онда
видити
десно
од
себе
широко
поље
зелено
,
кроз
који
вијуга
бистар
речица
,
из
који
сребрн
пастрмка
искакати
као
да
огледати
е
да
ли
бити
по
зрака
полетети
моћи
;
изнад
тај
поље
у
позади
издигнути
се
вис
с
бор
и
јела
;
више
он
голи
сивити
крш
по
врх
који
видити
се
многи
орловски
гнездо
,
из
који
гладан
орлић
пружати
голишав
шија
свој
.
по
средина
слика
пукнути
,
докле
око
допирати
,
њива
са
златан
класје
,
који
сељанин
и
сељанка
сребрн
срп
обарати
.
у
сам
леви
кут
слика
висок
и
гранат
храст
;
под
он
шарен
простирка
,
подглавњак
,
дрвен
заструга
с
јестиво
,
шарен
чутура
,
гомилица
од
јабука
и
други
воће
,
венац
од
плав
и
црвен
цвеће
пољски
измешан
са
јечмов
класје
.
мало
испред
он
,
под
сунце
а
до
први
везан
сноп
на
њива
,
колевка
од
шимширов
дрво
,
—
пун
извезен
бео
тканина
,
и
опет
празан
јер
у
она
не
бити
чедо
.
испред
колевка
крочити
на
њива
млад
а
висок
и
танкострук
један
жена
у
китњаст
шарен
рухо
;
пребледети
у
лице
,
с
разбарушен
рус
кос
,
подигнути
лице
к
небо
,
упрети
поглед
из
крупан
црн
очи
у
вис
,
па
златан
стрела
гађати
грдан
један
мркосив
орлушина
,
који
раширен
крило
лети
у
вис
носити
у
канџа
румен
чедо
у
бео
свилен
повој
.
јесам
,
не
гађати
само
,
него
она
јесам
већ
погодити
,
јер
се
под
леви
крило
орлушина
видити
половина
стрела
који
јесам
оштрица
свој
пробити
у
срце
њен
.
кнегиња
Василија
јесам
поуздан
поглед
и
поуздан
рука
прострелити
орлушина
,
те
спасти
жив
и
здрав
чедо
свој
,
који
она
јесам
грабљив
и
гладан
птичурина
зграбити
из
колевка
и
у
вис
к
свој
гнездо
понети
бити
.
њен
јесам
син
постати
велик
јунак
,
те
он
јесам
Немања
дати
да
се
звати
Орловић
.
од
прилика
један
трећина
патосати
од
трпезарија
,
и
тај
она
до
огњиште
где
јесам
стојати
мраморан
сто
,
бити
јесам
за
један
стопа
виша
од
осталога
патос
.
на
овај
снизак
патос
бити
јесам
неколико
храстов
трпеза
са
сто
и
клупа
.
за
једном
такав
трпеза
вечерати
јесам
кнез
Градоје
,
поп
Каритон
и
војводин
властелин
Иван
.
Ристивор
јесам
стојати
смерно
иза
сто
свој
господар
,
и
,
час
рука
,
час
миг
,
наређивати
млад
шта
да
донети
на
трпеза
а
шта
да
однети
са
она
,
као
и
који
и
кад
да
насипати
пехар
вино
,
да
не
остајати
празан
.
„
да
ли
ти
рећи
Ристивор
,
“
питати
кнез
млад
властелин
,
—
„
да
се
прекрстиш
три
пут
и
поклонити
наш
светац
,
кад
ући
у
овај
трпезарија
?
“
„
право
да
ти
казати
,
ништа
ја
он
не
рећи
,
“
одговорити
Иван
;
„
него
видети
он
како
се
на
праг
почети
крстити
и
клањати
,
те
ја
но
он
прекрстих
се
и
поклонити
се
!
“
„
е
,
па
сад
шта
хтети
ја
с
ти
?
“
окренути
се
стар
кнез
и
викнути
срдито
Ристивор
.
-
„
ти
хтети
још
учинити
да
се
у
овај
дом
погазити
стар
завет
мој
дед
,
те
да
он
се
кости
у
гроб
превртати
,
и
да
из
гроб
ја
клети
!
“
„
ма
,
господар
,
тек
да
заустити
да
он
казати
,
а
видети
он
где
се
и
јесам
од
себе
крстити
и
клањати
!
“
правдати
се
Ристивор
.
„
ех
,
ти
опет
мислити
,
светац
јесам
као
ти
,
да
се
за
сваки
ситница
срдити
!
“
прихватити
поп
Каритон
спустив
празан
пехар
на
трпеза
.
„
Мари
ти
он
да
л
’
се
и
ти
крстити
и
клањати
,
а
да
мера
шта
Ристивор
радити
!
“
„
Светац
моћи
и
да
не
марити
,
јер
се
јесам
он
ми
заветовати
;
али
ја
ваљати
да
марити
,
јер
јесам
се
ја
он
заветовати
!
јесам
л
’
тај
Ристивор
причати
како
јесам
тај
бити
?
“
питати
кнез
Ивана
.
пре
него
што
Иван
моћи
уста
да
отворити
,
Ристивор
узити
да
се
правдати
:
„
Па
,
молити
ти
,
господар
,
казати
по
правда
и
по
душа
,
ко
моћи
сав
слава
и
сав
чудо
овај
двор
да
испричати
о
један
прилика
?
тек
он
показати
кнегиња
Василија
и
испричати
он
како
јесам
спасти
свој
чедо
од
орлушина
,
а
ти
и
поп
Каритон
грунути
на
врата
—
мал
’
не
рећи
као
какав
орлушина
!
“
„
То
требати
да
чути
,
млад
властелин
,
како
јесам
бити
.
Причају
да
сад
међу
млад
господа
имати
пуно
она
,
који
вео
да
јесам
светац
и
чудо
њихов
просто
само
поповски
прича
.
да
поп
и
калуђер
хтети
по
мало
и
да
измишљати
,
тај
сав
знати
...
“
„
јесам
јесам
чути
,
кнез
,
“
пресећи
он
поп
Каритон
,
па
мало
преврнути
закрвављен
очи
свој
,
—
„
и
ако
јесам
друг
од
детињство
,
и
ако
јесам
у
младост
заједно
вино
пила
и
ограда
прескакати
,
и
ако
ево
и
сад
заједно
пити
,
не
моћи
те
пустити
да
се
тако
мучки
на
попов
камен
бацати
...
“
„
Причекај
мало
,
попити
,
стајати
ја
ти
на
белег
!
“
пресећи
кнез
поп
пружив
рука
према
он
да
он
уставити
;
па
наставити
окренути
се
Ивана
:
„
не
знати
ја
за
други
светац
;
али
јесам
ми
наш
светац
свагда
помагати
.
ето
чути
један
од
многи
доказ
.
Дошао
незнан
властелин
у
двор
овај
мој
дед
;
велим
путовати
из
Света
Гор
у
сав
завичај
у
Хрват
.
дед
он
мој
гостити
овде
три
дан
.
Чина
се
и
мој
дед
и
сав
чељад
да
неки
тежак
брига
легати
стран
витез
на
срце
;
особито
се
за
сто
у
трпезарија
чудно
понашати
,
час
кришом
погледати
на
мој
дед
,
а
час
на
светац
;
час
бити
устати
,
час
бити
опет
сести
да
пити
.
Ноћу
као
да
немати
сан
,
а
и
кад
бити
очи
склопити
брзо
бити
скочити
из
постеља
са
вика
и
кукњава
,
и
полетети
бити
к
врата
као
да
бегати
од
некакав
чудовиште
!
кад
трећи
вече
,
тек
се
при
трпеза
обредити
пехар
по
један
пут
,
а
он
скочити
на
нога
,
најпре
заклонити
мишица
глава
,
као
да
се
сакрити
од
свечев
поглед
,
па
онда
посртати
прићи
к
мој
дед
и
пасти
на
колено
.
„
Ева
да
ти
се
исповедити
!
“
узити
да
говорити
суза
лити
;
„
ево
да
ти
се
исповедити
,
па
рећи
како
хтети
:
обећати
ја
твој
крвни
непријатељ
кнез
Н
.
“
(
казати
он
и
име
,
само
тај
он
ја
не
казивати
јер
не
бити
право
бити
!
)
,
„
обећати
ја
,
рећи
,
кнез
Н
.
дати
ја
велик
баштина
и
синовица
свој
ако
ти
убити
;
затећи
он
се
да
ти
убити
;
доћи
да
ти
убити
;
три
пут
се
дизати
од
трпеза
да
ти
отровати
нож
у
прси
сјурити
;
и
три
пута
ја
поглед
твој
светац
следити
крв
у
жила
и
скаменити
срце
у
прса
.
и
кад
не
гледати
на
он
осећати
како
ја
он
гледати
;
осећати
како
ја
рука
његов
дотицати
и
слушати
шапат
његов
:
„
покајати
се
,
несретник
!
исповедити
се
кнез
,
па
хтети
тај
бог
опростити
!
“
кад
год
бити
легати
на
постеља
видети
бити
два
велик
ока
његов
како
ја
гневно
гледати
из
густ
мрак
:
што
густ
и
црн
мрак
сав
тај
сјајан
и
сав
тај
веће
она
два
његов
ока
!
и
тек
да
задремати
а
он
бити
ја
прст
,
хланим
као
лед
,
дохватити
за
гуша
,
продрмати
и
онда
силно
из
постеља
дигнути
,
викати
јаросно
:
„
покајати
се
,
несретник
!
“
и
ево
се
кајати
!
ево
ти
се
исповедати
!
ево
тај
нож
који
ти
хтети
убити
!
везивати
ја
коњма
за
реп
па
растрзавај
;
бацати
ја
у
доњи
тамница
да
ја
јакреп
и
гуштер
крв
сисати
;
чинити
што
хтети
,
само
молити
светац
свој
да
скинути
са
ја
поглед
свој
!
“
ето
што
се
мој
дед
заветовати
да
ники
и
никад
у
овај
трпезарија
ући
хтети
,
а
да
се
три
пут
не
прекрсти
и
светац
не
поклонити
!
“
Диже
се
млад
властелин
,
смерно
се
кнез
поклонити
па
рећи
:
„
хвала
ти
,
господар
,
на
тај
диван
прича
у
који
имати
велик
пуок
за
млад
!
ја
јесам
мој
покојни
отац
говорити
да
јесам
се
у
стар
доба
,
док
јесам
по
наш
земља
бити
више
јунак
,
светац
чешће
и
радије
јављати
међу
људи
,
и
да
јесам
велик
и
славан
чудо
чинити
.
А
сада
као
да
јесам
и
мање
јунак
и
мање
светац
!
да
ли
јесам
мање
светац
што
јесам
мање
јунак
или
јесам
мање
јунак
што
јесам
мање
светац
,
тај
ја
не
умети
јесам
да
разбрати
!
„
ни
ја
ти
тај
,
синак
,
не
знати
казати
!
“
рећи
старац
љубазно
млад
властелин
.
„
Што
ја
видити
и
што
знати
тај
јесам
:
да
ники
још
на
небо
светац
постати
јесам
ко
за
живот
овде
на
земља
јунак
бити
јесам
!
кад
бити
бог
давати
светачки
златан
кола
око
глава
сваки
ко
само
читати
молитва
,
метанисати
и
превртати
бројаница
,
не
бити
за
сав
она
бити
место
у
сав
седморих
небесих
!
онда
бити
и
наш
поп
Каритон
светац
постати
!
али
бог
тражити
да
тај
победан
песма
певати
у
слава
његов
кад
ти
Агарјанин
на
жив
жеравица
бацати
не
бити
л
’
вера
преврнути
.
тако
јесам
тај
,
мој
попити
Каритон
!
“
.
„
Мислиш
ли
ти
,
кнез
,
да
ја
не
бити
певати
у
слава
наш
светити
вера
Хришћанске
да
ја
Агарјанин
на
жеравица
метнути
?
!
“
питати
поп
Каритон
,
који
јесам
више
вино
попити
него
кнез
и
млад
властелин
заједно
.
„
не
знати
тај
дат
одговор
,
јер
ти
још
не
гледати
на
згариште
агарјански
.
добар
јесам
поп
,
али
јесам
грешан
човек
.
А
јесам
ни
имати
прилика
да
се
показати
колико
јесам
јунак
!
“
рећи
кнез
.
„
кад
јесам
ја
јесам
ти
дати
да
се
показати
?
“
питати
поп
са
мало
загушен
глас
у
који
прекор
трептати
.
„
кад
јесам
ти
јесам
ја
кратити
?
“
рећи
кнез
па
се
насмехнути
с
пун
презрење
.
„
е
,
па
добро
,
ево
да
видити
!
“
прихватити
поп
Каритон
па
климнути
глава
и
намигнути
на
Ристифор
,
као
да
он
давати
неки
уговорен
знак
.
„
ето
,
пустити
ја
да
водити
војска
твој
на
Косово
!
тај
јесам
и
онако
стар
,
а
млад
кнежевић
још
јесам
дете
.
грехота
бити
бити
да
,
бити
ти
бити
он
,
на
Косово
излазити
;
а
два
пут
грехота
да
оба
заједно
поћи
!
и
три
пута
грехота
,
кад
ево
имати
ја
у
замена
да
послати
!
“
старац
,
се
окренути
Ристифор
;
мрднути
глава
и
лево
и
десно
,
и
шкргутнути
зубма
.
„
То
јесам
твој
масло
!
јесам
ја
ни
слеп
ни
глуп
,
хвала
господа
бог
!
али
хтети
,
попити
,
куд
јесам
наумити
!
не
дати
ја
ти
ни
да
ми
испратити
до
на
међу
наш
кнежина
!
“
„
ето
,
не
рећи
ли
ти
“
рећи
поп
.
„
сав
се
бојити
да
мој
јунаштво
не
засенити
твој
!
“
„
бог
ја
јесам
сведок
да
се
никад
тај
бојати
јесам
!
“
прихватити
кнез
поносит
глас
и
мало
као
увредити
.
„
јесам
хтети
оставити
сав
кисео
оцат
,
па
да
се
у
писма
господин
Кнез
напојити
небески
малвасија
!
јесам
чути
како
он
велик
клетва
клети
свако
ко
моћи
да
доћи
а
не
доћи
!
па
да
јесам
ја
какав
јунак
,
ма
и
не
бити
добар
од
ја
,
па
да
ти
повести
|
Али
овако
...
.
махнути
се
,
поп
,
тај
работа
!
„
тако
ја
ево
овај
вино
,
“
наставити
поп
;
„
јесам
само
да
јесам
млад
од
ти
за
десет
година
...
“
„
какав
десет
година
?
!
“
насмејати
се
кнез
грохот
;
„
ја
јесам
седамдесет
а
ти
шездесет
и
пет
!
“
„
ја
јесам
шездесет
и
пет
,
али
ти
јесам
,
кнез
,
у
најмању
седамдесет
и
пет
,
само
се
вазда
издавати
за
млад
...
“
„
неки
ја
јесам
и
деведесет
и
пет
“
,
пресећи
он
кнез
долазећи
у
сав
велик
ватра
и
ударити
песница
о
трпеза
,
—
„
наш
господин
Кнез
јесам
срце
мој
подмладити
а
мој
памет
подсетити
да
ја
носити
име
Орловић
!
“
„
моћи
да
бројити
година
!
дати
да
мерити
снага
|
“
рећи
поп
.
Скочи
стар
кнез
,
одгурнути
љутит
сав
сто
,
збацити
скрлатан
долама
са
златан
тока
са
себе
,
засукати
рукав
од
свилен
кошуља
,
па
викнути
поп
:
„
ходити
,
попити
,
да
мерити
снага
!
“
„
тако
и
ја
велим
,
кнез
!
“
одговорити
поп
,
па
збацити
са
себе
мантија
,
засукати
рукав
од
антерија
,
па
искочити
као
помаман
на
чист
патос
према
кнез
.
„
и
само
да
се
поштено
о
једном
погодити
!
ако
ја
оборити
или
се
ја
први
уморити
,
не
тражити
да
ја
слати
на
Косово
;
ако
ти
оборити
или
се
тај
први
уморити
,
онда
поштено
да
остати
на
двор
а
место
себе
ја
да
послати
!
“
„
примати
,
примати
,
попити
!
“
викати
кнез
нестрпљиво
.
„
пазити
,
ево
ја
!
пазити
!
“
и
старац
полетити
и
дохватити
поп
снажан
око
пас
,
и
издигнути
онаки
људина
у
вис
;
али
се
поп
дочекати
на
нога
,
па
стегнути
стар
витез
око
пас
и
стати
да
он
повијати
те
на
лево
те
на
десно
.
Узеше
се
хрвати
и
носити
око
онај
сто
као
да
јесам
агарјански
пеливан
а
не
два
добар
Хришћанина
и
два
од
детињство
други
.
млад
властелин
Иван
бити
устати
;
изненадити
онај
што
гледати
уза
се
најпре
крстити
па
онда
шапнути
Ристивор
:
„
ама
,
брата
,
да
она
раздвојити
!
“
„
не
знати
ти
она
!
Још
јесам
они
као
ђачад
манастирски
!
неки
она
док
се
мало
поуморити
!
“
и
два
млад
витез
гледати
мирно
како
се
носити
с
један
крај
трпезарија
на
други
и
опет
натраг
,
огледати
ко
хтети
пре
ко
о
патос
да
треснути
.
и
кроз
сав
напор
једнако
разговарати
један
с
други
:
„
да
видити
,
кнез
,
ко
јесам
поп
Каритон
!
“
„
да
видити
,
попити
,
ко
јесам
Орловић
!
“
„
јесам
ли
хтети
на
Косово
!
“
„
јесам
него
хтети
ти
да
слати
!
“
„
Држ
’
се
,
попити
!
“
„
Држ
’
се
,
кнез
!
“
Већ
по
дуже
трајати
тај
хрвање
.
поп
ударити
крв
у
образ
,
у
очи
и
у
сам
чела
.
румен
образ
кнез
прогрушати
се
модрина
.
са
чела
обојица
киптјети
јесам
зној
.
тада
она
Ристифор
прићи
.
„
уставити
се
,
славан
јуначки
господа
!
“
рећи
она
тихо
.
„
уставити
се
,
јер
ено
,
рећи
бити
,
светац
ви
мрко
погледати
!
рећи
бити
да
ви
нешто
довикивати
!
“
„
Пуштајмо
се
,
кнез
,
“
—
рећи
поп
;
„
пуштати
се
,
да
видити
шта
светац
хтети
!
“
и
пустити
се
и
раставити
се
.
оба
задахтати
од
тежак
напор
.
стар
кнез
убрисати
рукав
зној
са
чела
па
се
окренути
и
погледати
у
светац
.
и
као
да
не
моћи
да
поднети
светлост
од
свечев
поглед
,
наднети
десни
рука
над
густ
веђа
свој
,
па
се
повити
мало
унапред
као
да
боље
видити
и
сигурније
чути
.
„
Светац
викати
:
„
тај
докле
хтети
,
попити
несретник
?
!
“
да
он
сутра
палити
велик
воштаница
;
јер
,
да
се
он
не
умешати
,
бити
ти
сад
већ
брисати
прашина
по
тај
плоча
!
“
„
Добра
,
добро
,
кнез
!
“
прихватити
доброћудан
поп
,
дохватити
и
испразнити
један
пехар
вино
,
узити
исправљати
рукав
од
антерија
,
наместити
сав
црвен
пас
да
стајати
како
требати
,
и
справљати
се
за
нов
чин
.
„
неки
светац
не
викати
напразно
;
„
покајати
се
!
“
да
се
покајати
и
да
он
се
помолити
,
па
да
грешан
тело
одмор
дама
!
“
и
онда
поп
навући
мантија
,
макнути
глава
на
Ристифор
који
он
притрчати
с
кондир
пун
вод
.
опрати
поп
рука
,
умити
лице
,
дохватити
свој
разбарушен
кос
тај
она
савити
у
перчин
,
намакнути
петрахиљ
,
прићи
смерно
пред
велик
икона
велик
светац
;
метанисати
три
пут
и
узити
жуборити
дугачак
некакав
молитва
,
крстити
се
живо
и
скоро
без
прекид
.
ни
кнез
,
па
ни
она
два
млад
витез
,
не
разумевати
ништа
од
сав
онај
жубор
.
него
кнез
бити
гледати
у
поп
па
бити
се
и
он
крстити
,
клањати
и
спод
прст
дотицати
,
кад
год
бити
видети
да
тај
поп
чинити
.
А
у
кнез
гледати
Ристифор
,
па
се
и
јесам
пригибати
и
спод
дотицати
онако
како
он
и
господар
чинити
.
два
пут
или
три
пут
прекинути
се
онај
молитвен
жубор
,
јер
по
пакосним
сплетка
сотонин
снаћи
поп
неки
зевање
.
кад
већ
и
трећи
пут
зевнути
,
учинити
се
поп
да
се
већ
и
светац
досадити
,
па
се
окренути
,
дати
благослов
и
пружити
рука
кнез
,
који
овај
смерно
целивати
.
Рече
поп
да
он
ваљати
још
мало
остати
у
трпезарија
да
допунити
метанија
.
кнез
се
осмехнути
један
брк
па
рећи
млад
људма
:
„
ходити
,
деца
,
оставити
сад
попасти
да
довршити
што
јесам
почети
!
“
Ристивор
и
Иван
отпратити
кнез
до
на
праг
од
његов
соб
на
први
спрат
од
нов
Кула
.
тај
она
старац
пружити
десница
,
који
они
са
страх
и
поштовање
целивати
,
па
онда
узити
говорити
:
„
синак
Ристивор
,
ево
тај
мој
заповест
:
прво
одвести
властелин
војводин
и
мио
гост
наш
у
подрум
доњи
,
неки
јесам
свој
очи
видити
јесам
ли
он
коњ
положити
како
требати
.
док
тај
јесам
не
видити
,
ако
јесам
у
истина
витез
,
сан
он
ноћас
на
очи
пасти
хтети
.
кад
легнути
моћи
он
много
заговарати
,
јер
он
ваљати
зором
полазити
натраг
к
свој
господар
.
А
и
ти
,
синак
,
потећи
зором
на
змајев
Вис
;
развити
наш
застава
,
спустити
под
она
мех
с
вино
,
искупити
око
она
бубњар
и
трубача
,
неки
ударати
у
бубањ
и
неки
дувати
у
труба
,
а
огласник
пошљи
по
село
и
заселак
,
неки
викнути
да
ми
требати
драговољац
,
јер
ми
господин
Кнез
звати
на
Косово
,
да
одбити
агарјански
сила
од
наш
Хришћанске
земља
!
“
„
Хоћу
ли
она
казати
како
господин
Кнез
клети
велик
клетва
ко
моћи
да
доћи
а
не
доћи
?
“
питати
Ристивор
.
„
како
хтети
она
тај
казивати
,
кад
тај
господин
Кнез
јесам
писати
народ
него
војвода
и
кнез
,
велик
и
мали
властела
од
овај
земља
?
!
“
бити
одговор
кнежев
.
„
ако
на
ко
пасти
клетва
пасти
на
господа
;
јесам
она
господин
Кнез
намењивати
јадан
сиротиња
!
“
и
стар
кнез
затворити
врата
од
дворана
у
нов
Кула
.
Ив
Ристивор
јесам
,
по
жеља
Иванов
,
наредити
тај
млад
чељад
прострети
постеља
за
Ивана
у
кут
према
његов
постеља
у
један
по
широк
соба
при
земља
одмах
испод
тераса
.
два
се
млад
витез
,
два
властелински
слуга
два
племенит
господар
,
брзо
спријатељити
,
те
Иван
,
који
се
жалити
да
не
моћи
тако
лако
да
заспати
,
молити
Ристивор
да
у
његов
соба
преноћити
,
не
бити
ли
разговор
ноћ
мало
прекратити
.
Леже
сваки
на
свој
постеља
.
Између
њихов
постеља
—
просто
само
прострт
поњава
по
камени
плоча
од
спод
—
стајати
снизак
а
по
дугачак
ковчег
од
храстовина
,
на
који
јесам
Ристивор
донети
два
кондир
вино
,
да
се
наћи
ако
бити
се
зажеднети
.
изнад
постеља
Ристиворов
по
високо
у
угао
од
два
зид
стајати
јесам
некакав
велик
икона
,
а
пред
она
јесам
горети
кандило
,
који
несигуран
и
танак
светлост
недовољно
осветљавати
мрачан
соб
.
како
јесам
бити
запарно
оставити
отворен
врата
из
соб
у
ходник
.
дуго
јесам
у
ноћ
Ристивор
причати
свој
нов
пријатељ
о
госпоштина
и
о
јунаштво
славан
господа
Орловић
.
са
прав
занос
,
као
да
говорити
о
какав
небески
анђео
,
причати
он
о
доброта
госпођа
Мандалена
,
о
њен
чудотворан
моћ
да
свој
поглед
и
полагање
свој
рука
лечити
болан
и
невољан
.
Шапутом
додавати
како
неки
дворкиња
причати
да
јесам
она
преко
свој
воља
довести
и
привенчати
за
Милана
Градојев
син
,
