знатикао
Доситије
.
глете
овај
велик
словенски
спев
:
слава
кћер
!
у
овај
пет
песма
трептети
чисто
славјански
епика
,
славјански
лирика
.
ту
немати
ништа
германски
,
ништа
западно
.
велик
славјански
појета
!
ходити
ближе
,
погледати
,
тај
јесам
продукција
,
изворност
,
еп
узвисити
као
татра
,
као
Карпати
:
у
пет
велик
,
клицати
и
звонко
одјекивати
шест
стотина
двадесет
и
један
—
шест
стотина
двадесет
и
један
.
Још
овај
зима
прочитати
ви
и
превести
сав
овај
,
који
јесам
још
у
Пожун
побележити
.
ехе
хе
,
Пожун
!
Чујте
ја
,
морати
видети
Карпати
,
морати
учити
словачки
.
морати
мрзити
Немац
,
морати
бити
Славјан
!
помислити
само
:
сто
милион
Славјан
!
сто
милион
!
свет
,
васијона
!
с
нами
бог
разумјејте
,
јазици
!
клицати
занесен
професор
,
стиснути
рука
свој
добар
ученик
,
отворити
врата
,
он
напред
,
они
за
он
изаћи
у
авлија
.
врата
оставити
отворити
.
Јелена
,
који
јесам
једва
дочекати
,
да
она
се
с
врата
скинути
дерладија
,
изаћи
гунђати
:
„
увек
и
увек
морати
ја
да
затварати
врата
за
ви
“
,
и
„
вселена
“
бити
затворен
,
заједно
са
Штуром
,
Колар
и
Мицкијевић
.
сав
тројица
изићи
на
враташца
,
који
јесам
обично
несносно
шкрипати
при
отварање
и
затварање
.
професор
отићи
горе
у
варош
,
у
шетња
,
можда
да
се
узгред
видити
и
са
свој
љубимац
,
Јована
столар
,
а
младић
савити
доле
,
Дорћол
.
Одушевљени
жив
беседа
свој
мио
учитељ
,
пламтити
јесам
огањ
,
који
мило
подилазити
кроз
цео
тело
,
уливати
сласт
и
ласт
,
чисто
он
покретати
с
место
,
уздигнути
он
,
чинити
он
се
:
запливати
у
ваздух
,
полетети
.
ходити
,
а
с
она
напоредо
лет
и
онај
мио
невидљив
слика
,
који
она
загрејати
њихов
младачки
дух
.
Гргур
лепо
видити
пред
себе
словенски
вила
,
сјајнобео
,
леп
од
сваки
девојка
,
леп
—
и
још
леп
него
што
јесам
леп
учитељ
-Максина
ћерка
Даница
.
А
Милан
,
он
гристи
доњи
усна
,
метнути
рука
назад
,
ћутети
,
мисао
какав
мали
Гарашанин
,
и
ићи
један
корак
назад
за
Гргур
.
бадава
викати
пекара
:
„
Врућо
,
тазе
,
не
родити
он
мајка
!
"
бадава
извијати
хоџа
и
мујезин
по
мунаретима
,
бадава
викати
халваџија
и
кокичар
,
наш
два
млад
Србин
ништа
не
чути
,
ништа
не
видити
.
узалуд
се
надати
за
она
и
неки
њихов
друг
Или
,
који
јесам
годинама
скоро
два
пут
стар
,
често
ићи
са
она
;
мрзети
он
,
велим
,
читати
,
па
од
она
двојица
научити
више
слушати
,
него
цео
дан
код
кућа
читати
.
Или
јесам
из
онај
кола
ђак
,
који
јесам
данас
изумрети
,
а
и
онда
,
у
њихов
време
,
провлачити
јесам
се
из
разред
у
разред
као
—
анахронизам
.
и
онда
,
и
после
у
живот
,
бити
јесам
и
остати
несавременик
,
њихов
друштво
бити
јесам
негде
далеко
испред
она
,
а
они
јесам
овамо
далеко
позади
храмуцати
,
наслонити
се
обично
на
какав
паметан
и
вредан
члан
из
много
позан
нараштај
.
и
наш
Или
бити
тај
род
ђак
,
и
најрадије
прибијати
се
уз
Милана
,
а
још
више
уз
Гргур
.
али
она
јесам
данас
узалуд
тако
рећи
вијати
,
јесам
она
стигнути
,
па
зловољан
сврнути
у
телалница
,
да
променити
свој
и
сувише
трошан
обућа
.
Божа
здравље
,
други
пут
.
Биће
прилика
,
кад
хтети
се
и
наш
драг
Или
већ
појавити
са
свој
улога
у
далек
живот
свој
млад
друг
.
Гргур
и
Милан
сићи
доле
Дунаво
,
одатле
се
леп
јеврејски
улица
попети
на
Калимегдан
,
који
онда
бити
обрасти
густ
модрозелен
трава
.
леп
јесењи
дан
,
сунце
сијати
као
усред
лет
,
само
благ
и
пријатније
.
уморан
прућити
се
по
трава
Милан
легати
ничице
,
годити
он
мек
и
свеж
травица
,
одупрети
се
лакат
о
трава
,
а
глава
метнути
у
шака
,
гледати
у
бедем
градски
,
у
кула
он
мрзак
турски
сат
,
у
низам
који
чувати
стража
,
или
чучити
и
пухати
на
бедем
,
гледати
,
гледати
,
гледати
,
а
у
глава
он
се
већ
заметати
мали
и
велик
план
:
како
бити
се
тај
проклет
сорта
дати
избацити
са
српски
бедем
.
А
кад
он
се
поглед
отети
на
црвен
застава
с
бео
звезда
и
месец
,
сакрити
глава
у
један
бусен
трава
пред
себе
,
шкрипнути
зуб
,
стиснути
песница
,
и
почети
се
клети
у
себе
:
„
Истераћемо
ви
,
истерати
!
"
А
Гргур
дотле
лежати
назадак
,
и
гледати
у
онај
страна
небо
,
на
који
у
тај
мах
не
горијаше
сунце
.
гледати
у
тај
безграничан
плаветнило
,
гледати
и
сањати
,
сањати
и
гледати
:
видити
слика
и
леп
и
нежан
,
слика
багреношаран
и
чистозрачан
,
као
освитак
,
као
прозорје
.
Чина
он
се
да
чути
далек
звон
,
струја
певнути
и
ветрне
,
еолову
харфа
,
који
тајанствено
чарним
звук
извијати
леп
песма
српски
и
словенски
,
а
иза
ти
тамо
харфа
,
у
сунчан
глорија
,
трептети
Мушицки
,
Његуш
,
Штур
и
други
знан
и
незнан
великан
српски
и
словенски
Парнас
.
обојица
расти
,
једрати
,
постајати
,
ход
исти
пут
,
исти
пут
,
али
разним
циљ
.
Милан
видити
пред
себе
путити
храпав
и
таман
и
каменит
,
Гргур
стаза
,
поред
који
мирисати
леп
пољски
цвеће
и
ромон
тих
,
бистар
планински
поточић
.
Милан
—
мисао
,
Гргур
—
да
ли
да
казати
,
да
наш
„
благонадежни
“
Гргур
—
сањати
.
ВИИИ
.
давно
јесам
одзвонити
вечерње
на
саборни
црква
,
богослов
јесам
већ
бити
по
свој
соба
у
семинарија
,
кад
јесам
се
наш
два
млад
друга
вратити
с
Калимегдан
.
Пролазећи
кроз
Стамбол
-Капију
,
Милан
јесам
оборити
глава
да
не
гледати
непријатељ
свој
земља
,
низам
,
а
Гргур
јесам
још
из
далек
гледнути
неколико
пута
у
крив
сабља
и
дрвен
фес
,
па
удубити
се
у
себе
,
у
свој
нов
идеал
,
јесам
ни
знати
,
кад
јесам
проћи
кроз
дугачак
и
чађав
свод
од
камен
.
недалеко
одатле
бити
столарски
радионица
Миланов
отац
,
мајстор
-
Јована
.
Уђоше
у
кућа
,
отићи
у
свој
соб
.
из
авлијица
,
до
врата
,
пењати
се
на
два
на
три
дрвен
ступањ
.
Ушавши
поседати
,
Гргур
на
сав
креветац
,
Милан
на
зелен
столица
с
један
готово
пребијен
нога
.
Ништа
се
не
требати
чудити
,
кад
казати
„
с
готово
пребијен
нога
“
.
у
ђачки
соба
,
обично
јесам
сваки
део
намештај
мање
више
начети
.
на
столски
плоча
,
на
који
се
давно
истрти
плавчаст
бој
,
неколико
упрљан
школски
књига
,
а
по
осталом
слободан
простор
перорез
урезан
име
;
на
један
угао
познат
четвороугаони
црта
за
игра
с
пасуљ
,
шах
-табла
који
се
звати
„
мицаљица
“
.
на
зид
прилепити
неки
светогорски
икона
од
хартија
и
Ђурђа
Бранковић
са
дугачак
брада
.
сав
овај
скроман
намештај
изгледати
јесам
много
леп
засенут
вечерњи
сутон
.
изненада
се
врата
отворити
и
у
соба
се
заорити
једно
громко
:
„
сервус
!
"
Гргур
и
Милан
скочити
са
свој
седиште
.
—
но
,
како
ви
се
свидети
мој
нов
ципела
?
гледнути
само
,
кад
избацити
ево
овако
нога
,
па
запети
палац
о
прслук
,
зар
ви
не
изгледати
као
сушти
професор
?
А
ко
знати
,
шта
још
моћи
бити
од
овај
ђидо
!
—
Још
моћи
и
ђемија
вући
,
рећи
хтети
он
Милан
.
—
А
што
не
,
с
ти
бити
,
бог
ја
ти
казати
,
и
сувача
окрет'о
.
Опипајдер
овај
мишица
!
јесам
л
’
чврсто
,
жилаво
,
као
да
јесам
камен
подвући
под
кожа
?
Ђидо
!
дете
мали
клипка
,
дед
,
ви
двојица
,
а
ја
само-сам
.
не
бојити
се
Или
,
не
боја
.
дед
!
један
,
два
,
три
,
дед
!
ономад
јесам
се
хрвати
на
Калимегдан
с
онај
Ерчугом
,
један
,
два
,
три
—
положити
!
бог
ја
ти
казати
,
кад
кидисати
Или
један
,
два
,
три
—
узмицати
.
гледати
само
кад
стегнути
—
гвожђе
,
пијавица
.
—
Плаче
ли
за
ти
касарна
,
плакати
,
дарнути
он
Милан
.
—
друго
јесам
јунак
,
а
други
редов
,
други
витез
на
коњ
,
а
други
сеиз
.
тај
ништа
лепше
од
јунаштво
,
од
мач
...
—
у
корица
,
приклопити
Милан
.
—
увреда
!
зар
ја
?
погнути
само
...
тај
да
јесам
се
родити
у
средњи
век
,
пре
барут
...
—
Па
шта
бити
бити
?
прекинути
он
говор
заједљив
другар
.
—
Шта
бити
бити
,
почети
Или
узвишен
тон
,
бити
бити
,
бити
бити
...
—
Дон
Кихот
!
помоћи
он
Милан
завршити
започет
реченица
.
—
С
ти
се
не
да
данас
говорити
,
осећи
се
Или
срдито
.
Гргур
,
данас
јесам
с
ти
сојузник
.
—
Ал
’
ја
с
ти
не
,
нагласити
Гргур
,
зловољан
што
он
плашити
лепушкаст
слика
његов
занос
.
—
гле
гле
,
како
јесам
ја
данас
осоран
,
мудрица
.
зар
ви
јесам
тако
отежати
ваш
„
драг
Или
“
?
кад
ви
се
прохтети
,
онда
ви
јесам
„
драг
“
,
а
кад
се
дрнути
,
к'о
по
бог
сад
,
онда
горак
и
кисео
.
збогом
!
имати
ја
друг
и
осим
ви
—
широк
ја
јесам
Дорћол
,
па
Зерек
,
па
Сава
.
друг
свуд
на
мали
прст
.
збогом
,
мој
мудар
философ
,
и
Или
имати
свој
философија
.
време
и
здравље
,
стрпљење
,
корак
по
корак
,
сав
хтети
бити
.
ту
се
Или
машати
за
рез
.
—
стајати
!
викнути
у
исти
мах
Милан
,
који
се
бити
већ
дигнути
са
свој
место
...
стајати
!
и
ја
отићи
с
ти
.
—
А
тај
,
Гргур
?
Гргур
већ
бити
отворити
књига
и
не
одговорити
ни
један
.
она
двојица
отићи
.
А
кад
се
за
она
врата
притворити
,
већ
бити
у
соба
полумрак
,
да
се
једва
моћи
распознат
слово
у
књига
.
Гргур
запалити
свећа
и
навући
бео
завесица
на
прозор
.
у
соба
настати
тишина
,
Гргур
читати
књига
пред
себе
,
а
озго
он
,
из
оквир
,
озбиљно
и
мирно
гледати
дугобрад
деспот
и
хилендарски
ктитор
,
светитељ
Симеун
и
Сава
.
Гргур
и
не
чути
бахат
,
који
се
овда
онда
чути
у
двориште
и
суседном
ходник
.
А
да
ли
мислити
о
онај
што
читати
,
или
јесам
осећање
отети
мах
и
занети
он
некуда
далеко
?
тај
имати
тај
пун
тренутак
,
кад
ми
јесам
књига
само
увод
,
капија
у
онај
чаробан
свет
,
који
јесам
невидован
,
а
тако
топли
и
близак
,
разговетан
и
знан
,
да
бити
,
зажмурити
,
чисто
ускочити
у
његов
област
.
Често
ви
јесам
по
који
умиљат
и
дражестан
предмет
тако
близу
,
да
бити
он
чисто
загрлити
,
или
се
ућутати
и
чекати
да
свој
зрачан
недра
наслонити
на
ваш
прса
.
у
једанпут
се
Гргур
мало
јаче
нагнути
на
задњи
наслон
свој
зеленити
столица
,
замакати
длан
за
потиљак
и
поглед
у
противан
угао
свој
скроман
одаја
.
А
он
као
да
се
растворити
онде
зид
и
кроз
тај
окно
гледати
леп
слика
,
који
јесам
одавна
компоновати
његов
жив
машта
и
врло
често
износити
његов
вазда
топлој
и
пријемљив
душа
.
видити
Гргур
један
скроман
соб
с
дрвен
гредица
,
видити
на
зид
познат
икона
и
слика
,
велик
зелен
пећ
,
сат
на
зид
са
голем
тег
и
дуг
тром
шеталица
,
а
за
дуг
сто
учитељ
Макса
с
Плутарх
у
рука
,
до
он
добар
поп
Крста
с
црвен
појас
,
тамо
с
противан
страна
учитељка
с
преслица
,
а
до
она
један
ружични
суштаство
од
роса
и
мајски
јутро
,
леп
слика
,
што
одавна
живити
у
груди
његов
,
учитељев
ћерка
,
она
некадашњи
несташан
и
торокљив
Даница
.
Шест
пун
година
јесам
минути
,
од
како
се
Гргур
учити
у
Београд
.
за
тај
време
само
јесам
два
пут
одлазити
свој
родитељ
.
Завршује
се
већ
други
година
од
како
јесам
последњи
пут
тамо
одлазити
.
онда
јесам
Даница
навршити
пун
шеснаест
година
,
у
август
јесам
заједно
славити
њезин
рођендан
,
али
већ
онда
бити
и
леп
и
заношљив
,
и
живахан
али
и
присебан
,
и
пун
живост
и
пун
збиља
.
ходати
јесам
с
она
,
разговарати
јесам
много
,
о
село
,
о
Београд
,
о
детињство
,
о
школа
,
о
невин
игра
из
доба
ђаковање
,
и
о
—
садашњост
.
о
садашњост
?
лице
на
Преображење
ићи
јесам
обојити
горе
у
његов
село
,
свој
рука
превести
јесам
,
готово
пренети
с
онај
страна
поток
,
а
кад
јесам
стигнути
тамо
горе
ка
његов
кућа
,
јесам
она
из
млекара
донети
у
чист
дрвен
стопањи
варен
млеко
и
скоруп
.
седети
јесам
под
брест
један
до
други
и
дуго
,
дуго
гледати
доле
у
ливада
,
у
поток
,
у
који
се
бистар
вод
преливати
заходан
румење
.
А
кад
се
при
последњи
полазак
опраштати
с
она
,
једва
се
моћи
отргнути
од
школски
вратница
,
и
кад
јесам
већ
морати
пустити
њезин
рука
,
који
држати
стиснут
,
чинити
он
се
да
се
нешто
безвољно
откинути
од
он
,
да
јесам
поћи
на
пут
много
ући
и
сиромашан
.
окренути
се
још
један
два
,
па
заћи
за
гора
.
од
тај
доба
два
јесам
година
,
дуже
и
тежити
од
пређашњи
четири
.
Гргур
се
тргнути
и
тај
леп
слика
ишчезнути
.
врата
се
отворити
и
у
соб
пасти
вихор
,
који
развејати
,
расплашити
његов
драг
стар
познаник
.
али
не
вихор
од
ветар
и
прах
,
што
се
пењати
пут
уз
небо
,
већ
један
несташан
девојче
,
свеж
сувоњав
лице
,
мудар
чела
,
жутомрк
кос
,
очи
зеленкастоплав
,
онај
редак
мудролукавих
очи
,
који
ти
се
плаветнило
упијати
у
душа
,
а
она
зеленкаст
нианса
несташан
већ
стрељати
за
ти
.
—
и
опет
јесам
!
викнути
девојче
.
—
јесам
.
—
Читаш
?
—
Читам
.
—
Шта
читати
?
ту
погледати
у
књига
,
што
стајати
пред
он
отворити
.
—
Брр
!
Напрћи
свој
танак
усница
столарев
ћерка
,
а
Миланов
сестра
Ружица
.
Гргур
,
намрштити
се
,
затворити
онај
књига
пред
себе
.
—
непрестано
седети
,
читати
—
не
разумети
.
Шта
имати
тај
толико
у
тај
твој
књига
?
—
Ништа
.
—
Па
кад
јесам
ништа
,
што
јесам
држати
пред
себе
!
—
забављати
се
.
—
Лепа
ја
и
тај
забава
!
на
страна
с
она
!
ја
јесам
прек
од
књига
.
рука
доле
,
очи
овамо
—
права
у
ја
!
он
јесам
,
полусмешити
се
,
поглед
.
—
насмејати
се
!
он
се
и
насмејати
.
—
право
да
ја
казати
...
—
право
да
ти
казати
.
—
Ал
’
не
смети
лагати
...
—
не
смети
лагати
.
—
јесам
ли
силазити
на
Дорћол
?
—
јесам
.
—
А
јуче
?
—
и
јуче
.
—
А
прекјуче
?
—
и
прекјуче
.
—
сав
поред
онај
кућа
на
угао
?
—
са
онај
зелен
прозорчић
.
—
јесам
,
поред
кућа
са
прозорчић
.
—
Доста
!
викнути
Ружица
љутит
,
отворити
врата
и
као
вихор
излетити
напоље
.
таман
Гргур
отворити
књига
пред
себе
,
а
врата
се
отворити
и
вихор
опет
духнути
унутра
.
—
затворити
!
Гргур
затворити
књига
.
—
гледати
овамо
!
и
погледати
онамо
.
—
дакле
све
поред
кућа
са
зелен
прозор
?
—
сав
поред
кућа
са
зелен
прозор
.
—
А
знати
ли
,
ко
становати
иза
тај
прозорчић
?
—
не
знати
.
—
не
знати
?
—
не
знати
.
—
Лажеш
!
—
Можда
и
лагати
.
—
зар
ти
јесам
видети
онај
што
успијати
?
—
јесам
видети
ники
што
успијати
.
—
Што
јесам
углачати
кос
као
утија
—
зар
ти
мислити
,
да
јесам
оно
њезин
кос
?
—
ја
не
мислити
ништа
.
—
да
шта
ти
мислити
,
Гргур
?
осећи
се
Ружица
.
—
ја
мислити
,
да
не
мислити
ништа
.
—
Ништа
?
—
Ништа
.
—
Баш
ништа
?
—
Баш
ништа
не
;
не
мислити
,
али
нешто
ипак
премишљати
.
—
А
шта
јесам
тај
нешто
?
—
мислити
,
сеја
мој
,
да
бити
најбоље
бити
да
ја
се
оканути
.
—
хтети
бити
да
ићи
напоље
?
—
да
,
хтети
бити
да
ићи
напоље
.
—
хтети
бити
?
—
хтети
бити
.
—
одиста
?
—
одиста
.
—
не
шалити
се
?
—
не
шалити
се
.
—
збогом
!
—
збогом
!
али
Гргур
још
добро
и
не
изустити
овај
реч
,
а
вихор
јесам
већ
бити
с
онај
страна
резити
.
Још
се
трести
и
орити
око
уш
Гргуров
—
тако
јесам
грунути
врата
за
себе
.
он
примакнути
свећа
ближе
,
узити
онај
исти
књига
и
отворити
јесам
.
али
у
исти
мах
отворити
се
на
соба
врата
и
споља
још
жесток
духнути
наш
несташан
вихор
.
—
ти
јесам
заједати
!
викнути
Ружица
љутит
и
плачан
.
он
опет
књига
затворити
.
—
пакостан
и
гадан
!
—
Ружица
!
викнути
Гргур
и
скочити
на
нога
.
—
лукав
,
неотесан
!
Гргур
се
умирити
и
опет
сести
.
—
сељак
,
сељак
,
сељак
!
—
А
кад
јесам
ја
казати
да
јесам
сељак
?
но
Гргур
још
ни
изговорити
,
а
Ружица
бризнути
у
плач
,
ридати
и
јецати
горко
.
док
јесам
она
плакати
,
наш
штудент
гледати
јесам
,
мање
сачустљиво
,
више
зачудити
.
као
да
не
моћи
ни
да
докучити
,
откуд
толики
суза
,
што
тако
крупан
врктати
један
за
други
низ
бео
образ
.
најзад
узити
она
кецељица
и
обрис
свој
овлажити
трепавица
.
—
ти
,
Гргур
,
ништа
не
марити
што
ја
овако
горко
плакати
?
—
Па
,
права
да
ти
казати
:
не
марити
.
—
ти
не
бити
марити
,
ни
да
се
ја
разболети
?
—
не
бити
.
—
ни
да
умрети
?
—
ни
да
умрети
.
—
она
,
Гргур
,
али
јесам
ти
неваљао
!
—
зар
што
не
марити
,
што
не
желити
да
ти
умрети
?
—
Ева
баш
хтети
да
плакати
!
—
наједанпут
хтети
Ружица
у
други
тактика
.
—
моћи
.
—
Нећу
ни
да
се
разболети
.
—
моћи
ни
да
се
разболети
—
имати
потпуно
права
!
—
Па
хтети
ни
да
умрети
.
—
Па
моћи
ни
да
умрети
.
ух
,
како
јесам
тај
страшно
!
кад
ти
понети
на
носила
.
—
Грга
!
—
Ружица
.
—
право
да
ја
казати
.
—
право
да
ти
казати
!
—
Ал
’
права
,
права
,
права
.
—
права
,
права
,
права
!
—
прав
на
свет
?
—
Прависимо
!
—
ту
се
и
Гргур
мало
одобровољити
,
заборавити
свој
вечерашњи
сан
и
почети
се
задовољно
смејати
.
А
Ружица
,
са
свечан
збиља
,
отпочети
свој
саслушање
:
—
Волиш
ли
тај
онај
девојка
?
—
Која
девојка
?
упитати
Гргур
мало
планути
.
—
онај
девојка
—
шта
се
претварати
?
—
онај
за
зелен
прозорчић
.
—
Која
за
зелен
прозорчић
?
викнути
Гргур
и
треснути
онај
столица
са
пребијен
нога
.
—
Што
лупати
?
викнути
богме
и
мало
увредити
Ружица
.
јесам
овај
луг
.
Шта
се
претварати
?
признати
,
ухватити
јесам
ти
.
—
ти
јесам
,
Ружица
,
и
досад
бити
гусак
,
а
сад
јесам
права
—
моћи
да
ти
казати
у
очи
.
оканити
ја
се
с
твој
будалаштина
.
ићи
из
соб
!
Ида
!
Кажем
ти
,
одмах
да
одлазити
или
хтети
...
.
јесам
ни
изустити
,
а
Ружица
он
оштро
погледати
,
погледати
још
једном
,
али
благ
и
много
попустљив
,
по
образ
она
се
осути
румен
,
мали
она
рука
клонути
,
очи
наводнити
,
не
јецати
,
али
суза
за
суза
котрљати
се
и
падати
на
ивица
од
сто
.
сад
,
изгубити
свој
обичан
оштрина
,
изгледати
преображен
,
преливен
зрака
нежност
,
питом
и
невин
,
да
бити
у
овај
тренутак
и
њезин
жесток
непријатељ
омекнути
,
па
(
особито
ако
се
тај
тражити
)
и
загрлити
јесам
.
Гргур
,
видети
јесам
тако
клонуо
,
поражен
,
безнадежан
,
учинити
он
се
леп
него
икад
до
сада
,
али
у
који
мах
да
она
се
приближити
и
дотакнути
рука
,
у
исти
тренутак
осетити
где
он
нешто
жацнути
у
срце
;
ни
јесам
не
знати
шта
он
почети
плашити
,
тргнути
свој
рука
и
повратити
се
полукорак
назад
,
на
свој
пређашњи
место
.
тај
јесам
бити
прст
неки
невидљив
анђео
,
који
он
дотакнути
,
који
,
можда
без
престанак
,
лебдити
над
његов
сиротански
собица
.
Учини
он
се
као
да
видити
Даница
,
други
свој
детињство
,
занети
се
,
задубити
се
,
замислити
се
,
јесам
ни
осетити
,
кад
јесам
Ружица
,
убрисати
и
последњи
сузица
,
не
више
као
горски
вихорић
,
већ
тихо
и
питомо
,
као
питом
јањешце
,
оставити
соб
.
ни
сести
,
а
ни
књига
отворити
,
кад
чути
ход
двојица
око
спољни
степеница
.
Учини
он
се
да
по
мрак
тражити
рез
од
његов
врата
.
он
прићи
и
отворити
она
.
„
Ева
тај
јесам
твој
земљак
"
,
рећи
један
од
млад
калфа
а
други
што
остати
прећи
праг
и
руковати
се
с
Гргур
.
млад
голобрад
дечко
,
а
на
он
нов
пешачки
униформа
—
регрут
.
—
Прошле
недеља
похватати
ми
и
погонити
амо
.
Знаш
,
како
јесам
растати
се
са
село
.
Познајеш
ли
ја
још
,
Грга
?
тај
заједно
јесам
се
учити
књига
у
учитељ
Макса
.
отићи
да
он
пољубити
рука
.
остати
цео
дан
онде
код
судница
.
кад
бити
пред
мрак
,
а
предати
ја
стар
Степан
,
још
јесам
фамилијаз
.
Даница
ја
одазвати
у
школа
—
да
јесам
видити
,
Грга
,
немати
јесам
лепше
у
сав
село
,
румен
јабука
!
„
кумити
ти
,
брата
Милета
,
понети
овај
писма
Гргур
.
"
Хоћу
,
зашто
не
.
„
и
овај
погача
.
"
и
тај
погача
,
рећи
она
.
„
много
,
много
он
поздрав
.
"
не
брати
брига
,
рећи
она
,
тај
ја
се
знати
,
друг
јесам
.
и
ево
ти
,
Грга
,
писма
,
и
ево
погача
,
и
ево
други
погача
од
твој
мати
.
потврда
јесам
зорли
,
али
јесам
твој
предњак
још
тврд
.
збогом
,
Грга
,
чекати
ја
друг
,
а
помрчина
јесам
.
А
ваљати
пре
добош
бити
у
касарна
.
Мучна
уредба
;
нигде
ти
,
Грга
,
наш
сеоски
слобода
,
наш
рахатлук
.
—
збогом
,
видети
се
,
одговорити
Гргур
још
непрестано
под
утисак
изненађење
.
узити
драг
дар
и
са
неки
,
готово
свет
поштовање
метнути
предати
се
на
сто
.
дуго
она
јесам
гледати
и
гледати
,
а
после
она
јесам
једва
и
видети
кроз
суза
,
који
он
овлажити
очи
.
у
тај
пар
доћи
шегрче
;
позвати
он
на
вече
.
он
извинити
и
себе
и
Милана
,
па
сести
за
сто
.
Тишина
.
лојан
се
свећа
разгорети
,
расцветати
она
се
фитиљ
,
црвен
посустао
пламен
једва
осветљавати
соб
.
Гргур
узити
маказе
и
усекнути
јесам
.
пламен
синути
нов
јак
светлост
,
он
опет
заузети
свој
обичан
место
поред
сто
.
дуго
јесам
гледати
у
писма
,
док
се
одлучити
да
он
отворити
.
најзад
,
пољубити
он
још
једном
снажан
и
ватрен
и
—
отворити
он
.
у
одаја
мир
,
усекнут
свећа
не
трептати
,
напољу
се
ники
не
чути
,
сав
јесам
за
сто
при
вече
,
а
Гргур
читати
:
„
Драга
наш
Гргур
!
ето
се
навршивати
два
година
,
а
ти
никако
у
село
,
да
видити
,
да
се
на
он
јесам
срушити
брег
или
он
поток
разнети
.
Пролетошњих
киша
да
ми
бог
сачувати
,
два
недеља
јесам
се
макнути
испод
школски
кров
,
наплести
јесам
,
наткати
јесам
се
.
Читам
отац
новина
,
са
сав
страна
тужити
се
на
Морава
,
на
поплава
.
свет
се
тужити
,
и
ја
грешан
радовати
се
:
можда
хтети
Гргур
писати
,
да
видити
да
и
ми
јесам
раселити
поводањ
.
ја
мислити
и
чекати
,
разбирати
од
Степан
и
од
црквењак
:
е
да
какав
писмо
у
судница
,
али
,
за
пакост
,
ники
ники
ни
словце
,
па
ни
ти
ми
,
наш
драг
Гргур
.
ја
јесам
твој
другарица
,
ја
ти
смети
рећи
,
па
ево
ти
и
казати
:
ништа
ти
лепо
не
стајати
,
кад
ми
се
тако
дуго
не
сећати
.
или
ти
јесам
можда
Београд
тако
прирасти
за
срце
,
да
јесам
и
заборавити
ми
сељак
,
који
јесам
на
рад
од
јутро
до
мрак
,
па
и
не
моћи
бити
тако
чист
и
леп
,
као
ви
,
који
живити
само
на
доколица
.
и
отац
ти
се
бринути
,
и
мајка
ти
се
бринути
,
па
и
твој
учитељ
,
мој
отац
,
мрштити
се
и
срдити
на
ти
,
кад
год
он
се
онај
сиротан
потужити
.
ја
бегати
из
соб
да
не
слушати
ништа
против
ти
,
заклети
се
да
ти
писати
,
и
ево
испуњавати
свој
заклетва
.
Гргур
,
да
ја
случајно
сад
срести
у
пут
,
не
бити
ја
познати
,
толико
јесам
се
изменити
,
сав
вео
порасти
јесам
,
не
бити
требати
ни
редак
да
ти
писати
,
свет
јесам
свет
,
али
ти
јесам
мој
мити
другар
,
а
другар
јесам
као
и
род
.
али
ипак
,
мој
другар
,
овај
ти
јесам
писма
прво
,
а
можда
и
последњи
.
ја
јесам
крив
,
што
јесам
остати
,
што
јесам
више
оно
„
торокљив
чегртати
“
,
који
ти
јесам
толико
пута
узнемиривати
,
вући
за
себе
и
против
твој
воља
.
„
Божа
мој
,
Гргур
,
ја
ти
писати
,
а
бог
знати
,
како
јесам
с
ти
тамо
;
шта
хтети
,
ако
ти
и
не
хтеш
прочитати
овај
неколико
паметан
и
непаметан
редак
.
али
шта
он
знати
,
писати
,
а
бог
хтети
се
молити
да
ти
затећи
здрав
и
онако
добар
,
као
што
јесам
ти
испратити
из
наш
село
.
онда
хтети
за
дело
прочитати
сваки
речца
;
ко
знати
,
можда
и
више
него
цигло
један
пут
.
зар
мислити
,
да
он
и
сам
хтети
више
пута
прелетати
очи
,
пре
него
ти
он
послати
по
Марина
Милета
.
„
да
ли
јесам
,
Гргур
,
рад
да
чути
,
како
ли
јесам
ја
,
како
твој
,
како
сав
ми
у
школа
,
па
горе
до
твој
село
?
ако
јесам
рад
чути
,
ја
јесам
,
хвала
бог
,
сав
здравити
,
који
исто
и
ти
од
свемилостив
бог
желити
.
А
и
како
не
бити
бити
здравити
у
овај
питом
горовит
село
.
Шуме
,
ливада
,
потес
,
па
мој
красан
врт
,
сав
тај
пирити
и
мирити
,
сав
ти
освежавати
,
подмлађивати
.
па
наш
студенац
;
оваки
бистар
и
студен
извор
,
казати
,
немати
далеко
унакрст
по
наш
Шумадија
.
поток
под
школа
још
и
сад
тећи
онако
холо
и
младачки
,
као
кад
се
онај
први
пут
на
он
умити
.
Шта
пута
сићи
низ
брдашце
и
стати
на
онај
велик
,
маховина
обрастао
камен
усред
поток
,
на
који
јесам
више
пута
заједно
седети
и
гледати
низ
вод
доле
ка
онај
потес
,
иза
који
почињати
шумарак
од
твој
село
.
онај
стар
брвно
преко
поток
отрулити
јесам
и
пасти
у
вод
,
и
сад
се
прелазити
преко
нов
мали
мост
,
мало
повише
.
али
ја
још
прелазити
преко
стар
брвно
;
узети
обично
очев
стар
мачуга
,
па
се
мало
поштапнути
,
скакати
с
један
половина
на
други
,
исквасити
се
сав
,
али
ја
јесам
ипак
жао
напустити
стар
прелаз
:
напустити
он
сав
,
а
кад
он
се
одрећи
и
ја
,
онда
хтети
он
,
чинити
ја
се
,
бити
много
,
много
тежити
,
а
ја
се
некако
тешко
моћи
да
растати
с
онај
,
што
ја
јесам
негда
бити
драго
,
што
ја
јесам
уделити
по
који
мрвица
радост
.
ето
зато
волити
да
се
исквасити
,
а
да
не
пребацити
себе
да
јесам
незахвалан
,
да
јесам
обрнути
глава
онај
,
ко
не
требати
заборавити
.
„
да
ли
ти
се
,
добар
наш
Гргур
,
прохтети
по
који
пут
да
завирити
мало
у
овај
школа
у
који
јесам
се
негда
учити
?
Памтиш
ли
још
сав
наш
мапа
и
икона
,
стар
скамија
,
памтити
ли
,
јаој
!
онај
дугачак
очин
лесковац
?
немати
он
више
,
и
он
се
истутњити
,
као
и
онај
очев
жесток
нарав
.
и
сад
јесам
исто
онако
пољут
и
построг
,
али
јесам
он
прут
ипак
данас
и
кратак
и
танак
,
а
и
ређе
она
се
машати
него
онда
кад
ми
двоје
седити
пред
он
у
скамија
.
па
ипак
,
ипак
;
више
пута
чути
отуда
из
школа
"
гласић
"
онаки
исто
као
што
јесам
она
ја
од
себе
давати
,
кад
бити
ми
,
несташан
,
окачити
његов
прут
.
па
не
знати
ни
сам
,
како
још
не
моћи
да
се
одвикнути
,
да
заборавити
свој
ђачки
доба
:
дете
плакати
и
молити
се
у
школа
,
а
ја
сав
претрнути
за
разбој
,
па
се
прекрстим
и
молити
да
он
бог
узети
у
заштита
.
А
од
ко
?
од
мој
добар
отац
,
од
наш
учитељ
,
који
јесам
и
ја
и
тај
захвалан
за
сав
наш
знање
.
ја
не
знати
,
кад
хтети
се
мој
отац
одучити
од
овај
свој
строгост
?
јесам
ли
и
твој
професор
тако
строг
и
неумољив
?
Мог
ли
се
књига
учити
,
а
да
прућити
мирно
расти
у
гора
?
сирот
овај
дечица
.
Гргур
,
ако
ми
усписати
,
рећи
који
,
али
онако
,
ти
већ
знати
,
онако
мимогред
—
рећи
да
јесам
прут
у
школа
излишан
,
да
се
ђак
моћи
учити
без
бој
.
мој
се
отац
јако
постарити
,
али
дух
јесам
клонути
;
још
јесам
исто
онако
тачан
и
у
школа
и
у
црква
.
„
А
мајка
?
о
,
мој
добар
Гргур
,
како
се
сав
охладити
,
кад
на
мајка
,
па
на
ја
помислити
.
не
знати
што
она
јесам
,
али
јесам
сваки
дан
нестајати
.
Још
од
прошли
јесен
удити
.
вена
,
губити
се
,
на
нога
јесам
,
радити
,
шмрцати
по
кућа
,
али
од
овај
неколико
недеља
не
слазити
доле
до
наш
велик
башта
.
ја
јесам
замењивати
,
прибирати
боб
и
пасуљ
,
сушити
мехуна
,
млатити
она
,
и
зрно
остављати
за
зимица
.
да
видити
мој
леха
,
мој
патлиџан
,
мој
лук
,
мој
кромпир
—
сав
кућица
у
правилан
ред
,
шта
пута
она
поглеткивати
отуда
са
стаза
,
па
бити
чисто
да
јесам
и
ти
овде
,
да
она
гледати
и
да
она
се
дивити
.
поред
плот
засадити
јесам
сунцокрет
,
већ
јесам
израсти
више
мој
глава
,
још
који
дан
,
па
хтети
свој
златан
круна
повијати
према
сунце
.
мајка
бити
ја
тако
радо
помоћи
у
сав
,
али
баш
она
се
видити
да
не
моћи
.
каткад
се
и
потужити
,
а
ја
јесам
разговорити
и
поутешити
,
а
шта
пута
јесам
мало
и
развеселити
.
Кажу
да
јесам
се
много
променити
,
али
ја
ипак
још
умети
по
каткад
и
сувише
торокати
.
особито
кад
се
заборавити
,
па
још
мислити
да
јесам
дете
и
да
ићи
у
школа
.
пст
!
Гргур
,
да
ти
шапнути
на
уво
:
ја
се
још
по
који
пут
закључати
у
онај
собица
до
кујна
,
па
растрговчим
мој
лутак
,
са
сав
њихов
рпа
и
крпица
.
ето
колико
се
још
умести
заборавити
твој
другарица
,
који
хтети
замерити
што
јесам
толико
будаласто
поверљив
.
„
Али
шта
хтети
,
Гргур
,
кад
се
не
да
на
пречац
остарити
.
доста
јесам
што
се
у
црква
и
пред
стран
поозбиљити
и
намрштити
,
а
пред
свој
,
и
кад
јесам
сам
у
кућа
,
зашто
бити
се
плашити
од
онај
што
ми
јесам
до
скори
тако
годити
,
испуњавати
цео
живот
наш
.
ја
још
непрестано
друговати
с
ђак
као
да
јесам
она
вршњакиња
,
преслишавати
она
,
пратити
она
лекција
сав
до
испит
,
надгледати
она
пропис
,
а
о
испит
ја
пола
нестати
,
сито
се
настраховати
,
особито
за
онај
пилеж
у
први
разред
,
а
десити
се
по
који
завезанко
и
у
стар
разред
.
ти
знати
како
отац
мрзети
да
се
показивати
;
шта
ја
јесам
пута
тај
радити
осрамотити
.
Тешко
ја
јесам
,
да
се
сирот
мучити
,
омакнути
ја
се
па
зуцнути
,
или
само
климнути
глава
,
а
отац
—
знати
већ
његов
ухо
—
поцрвенити
,
треснути
нога
о
тле
,
а
ја
сирот
и
не
чекати
да
ја
викнути
:
напоље
!
и
сам
,
као
без
дух
,
очистити
бојни
поље
,
а
дечица
се
лепо
скуњити
,
оборити
главица
,
па
снуждити
гледати
у
свој
књижица
...
као
што
видити
,
ја
јесам
ти
још
као
неки
стар
ђак
,
још
исто
онако
редовно
и
строго
постити
са
ђак
сав
велик
пост
и
причешћивати
се
у
наш
драг
црквица
.
Причешћујеш
ли
се
и
ти
,
Гргур
?
Идеш
ли
у
црква
?
или
јесам
,
можда
,
у
тај
велик
свет
и
заборавити
како
се
молити
бог
?
али
,
имати
права
да
ја
ударити
по
уста
;
знати
ја
,
да
јесам
ти
исто
онако
племенит
и
добар
,
а
ја
јесам
ето
још
брзоплет
и
лакомислен
,
те
сумњичити
у
твој
доброта
.
опростити
ја
,
Гргур
,
опростити
;
научити
ја
да
бити
добар
,
с
дан
на
дан
добар
,
да
бити
заслужан
тако
добар
другар
,
као
што
јесам
ти
.
„
Још
јесам
имати
прилика
да
ти
се
похвалити
.
мати
ја
јесам
навити
прећи
и
сад
у
велик
ткати
у
мали
собица
.
да
видити
само
,
како
ја
јесам
разбој
спретан
и
подесан
;
отесати
он
Стојко
дунђерин
;
а
чунак
јесам
они
исти
стар
,
материн
.
отац
ја
јесам
узети
нов
вит
,
па
да
моћи
видети
само
,
како
,
каткад
по
читаво
по
подне
,
сукати
цев
и
певати
.
сад
ткати
танак
сади-платно
,
а
већ
јесам
цео
два
веза
откати
;
ето
и
тај
пешкирић
,
у
који
јесам
погача
,
одсећи
јесам
од
мој
први
веза
.
како
ти
се
допадати
?
Мата
велим
,
да
јесам
ближњаиво
и
местичав
,
али
шта
хтети
,
кад
ја
се
,
невешт
,
час
по
жица
кидати
,
а
рука
ја
бити
још
немоћан
,
тај
јесам
довољно
снажно
бити
брдило
.
сад
јесам
,
дабогме
,
много
друкчије
,
сад
јесам
и
много
вешт
и
много
снажан
.
тамо
под
зима
,
мати
хтети
ја
поучити
да
ткати
ћилим
.
ти
знати
како
јесам
она
много
вичан
у
сређивање
вуна
.
једва
чекати
први
снег
,
па
да
и
тај
,
у
име
Божје
,
отпочети
.
„
да
ти
јесам
већ
постати
досадан
?
Можда
јесам
ти
данас
и
сувише
торокљив
,
више
него
што
бити
ја
обојити
желети
?
али
шта
он
знати
,
кад
се
одавно
јесам
видети
,
а
желети
бити
да
ти
казати
све
.
знати
да
бити
ја
доликовати
да
јесам
мало
мудар
,
али
ти
јесам
увек
бити
и
сувише
мудрица
,
занешенко
,
па
и
сад
мудровати
за
ми
обојити
,
а
ја
пустити
да
се
сито
нажуборити
у
тај
твој
невиђен
собица
.
не
знати
,
како
бити
желети
од
некуд
из
прикрајак
,
невиђен
,
да
видити
и
твој
соб
и
ти
у
соба
.
Читаш
ли
још
онако
много
?
благо
ти
кад
имати
много
леп
књига
и
добар
друг
.
ја
овде
у
село
нити
јесам
пристати
у
сељанка
ни
у
варошанка
,
а
књига
тако
мало
,
сав
оне
стар
,
очин
.
по
неки
јесам
два
пут
прочитати
;
Љубомир
у
Елисијуму
ономад
јесам
и
по
трећи
пут
.
А
читати
само
недеља
и
субота
по
вечерњи
,
кад
оставити
рад
.
кад
бити
ја
моћи
испратити
овда
онда
по
који
леп
књижица
!
тај
јесам
данас
много
паметан
од
ја
,
знати
изабрати
,
шта
бити
бити
за
ја
,
шта
бити
ја
,
у
мој
пустиња
,
моћи
разумети
.
А
ја
хтети
ти
,
у
замена
,
послати
по
који
цветак
из
мој
баштица
.
„
да
сад
,
Гргур
,
видити
мој
мали
баштица
пред
кућа
.
Знаш
ли
,
кад
ти
оно
дати
неколико
цветић
,
а
ти
она
сакрити
у
недра
да
не
видити
учитељ
?
јесам
ли
још
и
сада
онако
плашљив
?
јесам
мислити
написати
плашљив
,
него
:
осетљив
.
Што
јесам
овај
година
имати
драгољуб
,
па
леп
човек
,
па
невен
бој
разнолик
,
—
горе
!
Шта
пута
прекинути
рад
,
отићи
,
па
се
нагнути
над
ограда
,
гледати
,
гледати
,
па
онда
,
свашта
ми
падати
на
памет
,
кад
јесам
сам
,
мерити
и
мерити
очи
који
јесам
цветак
пун
,
гиздав
,
који
бити
ти
откинути
,
кад
бити
случајно
и
ти
бити
онде
код
ограда
.
мерити
и
мерити
,
и
толико
јесам
себичан
и
неодлучан
да
ни
један
цветак
не
моћи
да
одвојити
од
други
,
сав
јесам
ја
једнак
,
сав
драг
и
мио
,
сав
драг
и
мио
.
кад
бити
ти
већ
поклањати
,
ја
бити
ти
,
Гргур
,
поклонити
сав
мој
цвеће
,
сав
мој
баштица
,
заједно
са
ограда
и
онај
велик
лонац
тамо
иза
калопер
,
у
који
с
пролеће
однеговати
по
какав
расад
.
да
ја
јесам
живин
,
имати
бити
још
више
цвеће
,
још
леп
баштица
.
али
ти
знати
,
како
јесам
,
што
наш
казати
,
погинути
за
живина
.
и
сад
се
још
онако
исто
с
она
заносити
.
имати
осам
маторкица
,
а
пилић
да
једва
бројати
знати
.
да
јесам
ближе
,
послати
бити
ти
,
макар
крадом
,
по
који
пар
.
ако
доћи
овај
јесен
,
отац
хтети
ти
за
цео
звати
,
па
хтети
се
частити
,
частити
догод
се
не
разболети
.
ето
јесам
опет
почети
којешта
говорити
;
имати
права
отац
што
ја
казати
:
да
бити
бити
не
само
вредан
,
него
и
паметан
,
кад
бити
умести
ућутати
у
добар
тренутак
.
али
шта
он
знати
,
кад
јесам
добар
,
кад
не
умети
да
бити
добар
.
кад
бити
се
тај
негде
дати
купити
,
или
отпостити
,
или
одрадити
,
ја
бити
и
купити
,
и
отпостити
,
и
одрадити
,
па
да
бити
добар
девојка
,
добар
и
леп
,
него
што
бити
ти
,
мој
добар
Гргур
,
умести
и
замислити
.
али
бити
се
,
можда
,
ја
онда
понети
,
па
бити
дигнути
глава
као
пауница
,
а
ти
јесам
још
горети
и
поносан
,
не
бити
хтети
ни
малчицко
подигнути
ту
твој
крут
главица
,
па
бити
онда
,
дабогме
да
бити
онда
много
,
много
горе
бити
.
зато
јесам
добро
што
јесам
ја
оваки
,
а
ти
опет
така
.
и
остати
обадвоје
оваки
какав
јесам
.
ја
не
знати
шта
бити
бити
од
ја
,
да
чути
да
јесам
се
променити
.
бити
јесам
добар
међу
свој
друг
,
а
и
сад
јесам
,
знати
ја
,
онај
исти
,
добар
међу
добар
.
зато
се
на
ти
,
осим
свити
друг
,
понајчешће
и
најрадије
сећати
.
да
знати
слушати
цвеће
,
да
знати
говорити
пилић
,
ја
бити
с
она
врло
,
врло
често
и
врло
много
торокати
о
ти
.
„
збогом
!
ево
се
већ
хватати
сутон
,
а
Милета
зором
полазити
.
заузети
се
где
требати
,
те
да
он
тамо
бити
ласан
овај
година
.
твој
јесам
здравити
сав
;
мајка
ти
јесам
бити
у
црква
о
Ивању-дне
,
и
ја
јесам
бити
,
пољубити
јесам
она
рука
и
пољубити
ја
јесам
.
до
она
јесам
и
литургија
одстајати
.
збогом
!
бити
ми
здрав
,
и
моћи
ми
заборавити
.
—
Даница
“
.
—
Даница
,
поновити
Гргур
из
дубина
дух
свој
,
пољубити
драг
хартија
,
па
јесам
журно
савити
у
други
чист
хартија
и
спустити
испод
свој
чист
кошуља
,
у
дно
сандук
.
забравити
он
,
али
он
опет
одбравити
,
подигнути
заклопац
и
још
једном
узити
у
рука
Даничин
писма
,
пољубити
он
,
па
онда
,
одлучно
,
оставити
и
забравити
.
затим
пољубити
оба
погача
,
скинути
пешкирић
са
онај
Даничин
,
испресавијати
он
,
и
оставити
под
јастучић
на
сав
кревет
.
најзад
одломити
по
један
парченце
од
оба
колач
,
и
како
и
онако
јесам
вечерати
,
тај
јесам
слатко
откидати
залогај
по
залогај
,
јести
и
ћутао
,
све
до
јација
.
А
одмах
после
тај
доба
зачути
се
у
двориште
журан
бат
.
врата
се
отворити
бурно
и
у
соб
улетити
Милан
разбарушити
,
прљав
,
подеран
.
Гргур
скочити
.
—
поделити
мегдан
,
једва
изустити
Милан
и
уморан
пад
на
креветац
.
Пошто
се
издувати
и
одморити
,
наставити
у
одломак
:
одавна
ја
се
попети
на
душа
онај
рђа
Хасо
Ахметовић
,
што
јесам
скорити
отворити
бакалница
тамо
иза
онај
берберница
на
угао
...
Мор
,
турити
,
окан
’
се
белај
...
бадава
он
говорити
...
"
кидисати
ли
јесам
—
кидисати
...
кад
баш
хтети
кавга
,
ето
ти
јесам
...
слазити
ја
и
Или
механа
до
Синџир-џамије
...
Или
дош'о
у
севдах
,
а
и
сам
јесам
,
хтети
да
слушам-шаркију
.
.
:
ето
ти
пред
ми
Хасе
,
као
за
пакост
...
видити
уље
како
се
лукав
осмејкивати
.
Нећеш
,
бре
Или
!
А
Или
положити
!
потегнути
Хасо
ножина
,
једва
он
јесам
истргнути
...
ето
ти
још
некакав
Турчин
...
повући
,
потегнути
...
уз
калдрма
,
низ
калдрма
...
Хасо
умакнути
,
онај
други
још
јесам
можда
на
калдрма
...
Чујеш
ли
,
Гргур
,
с
Турчин
се
не
да
више
—
доћи
јесам
крај
:
ил
'
они
ил
’
ја
!
.
.
Чујеш
ли
ја
,
Или
јесам
јунак
,
казати
ти
:
јунак
,
јунак
.
до
поноћ
јесам
свећа
горети
:
Гргур
јесам
читати
,
а
Милан
,
заморен
бој
и
хрвање
,
спавати
дубок
сан
.
ИX
.
Гргур
јесам
,
после
неколик
дан
,
одговорити
Даница
.
писма
јесам
упутити
на
учитељ
Макса
,
али
,
у
тако
назван
„
преносни
смисао
“
говорити
Макса
,
у
исти
време
одазвати
се
на
сав
онај
што
јесам
помињати
Даница
у
сав
нежан
и
срдачан
писма
.
послати
она
преко
отац
и
српски
историја
од
Давидовић
и
цео
Доситеј
у
издање
оновремени
београдски
књижара
Возаровић
.
Испративши
све
тај
с
леп
жеља
,
и
мислити
неколико
дан
готово
без
престанак
о
Даница
,
најзад
се
прибрати
,
и
опет
,
по
свој
добар
навика
,
прионути
за
књига
.
и
дан
и
ноћ
читати
јесам
,
готово
колико
и
јесам
требати
;
врло
ретко
излазити
до
Калимегдан
,
а
у
Топчидер
јесам
тај
лет
ићи
само
једанпут
,
и
тај
с
професор
Сава
.
тај
јесен
уписати
се
и
он
и
Милан
у
лицеј
,
који
јесам
исти
пре
неколик
година
преместити
из
Крагујевац
у
Београд
.
онда
јесам
бити
само
два
„
одјеленија
“
:
филозофски
и
правослован
.
Гргур
јесам
учити
филозофија
,
а
Милан
правни
наука
.
онда
не
бити
у
лицеј
велик
навала
,
али
слушалац
бити
и
стар
и
развијен
,
и
јак
ков
и
грађа
степенит
.
знати
се
за
свако
у
прст
,
и
унапред
се
тако
рећи
одлучити
шта
хтети
од
који
бити
.
Великаши
јесам
она
призивати
у
свој
оџаклија
и
поверавати
она
,
наравно
врло
смотрити
,
свој
вратоломан
план
.
ни
један
интрига
,
ни
један
замашан
план
не
минути
мимо
она
неопажено
.
А
многи
јесам
,
особито
правдослов
,
још
ни
у
пол
не
изучити
закон
и
њихов
поступак
,
већ
у
велик
ићи
по
суд
,
разбирати
,
шта
се
тамо
радити
,
писати
жалба
и
заступати
,
добро
се
за
сваки
и
најмању
услужица
наплаћивати
,
реч
:
тећи
леп
новац
још
из
скамија
.
па
ипак
кроз
сав
тај
питомац
провејавати
стар
српски
дух
,
пун
чврстина
у
свој
особина
,
а
безуслован
упоран
сав
што
из
туђина
долазити
.
ретко
се
који
дати
преламати
на
европски
ношња
:
заменити
фес
и
шубара
капа
или
шешир
,
тај
бити
она
исти
мука
отомански
империја
,
кад
онај
први
пут
заводити
униформа
по
френкијски
крој
.
А
сваки
о
пас
висаше
источни
нож
у
шарен
цагрије
,
а
многи
,
кад
бити
опипати
појас
.
наићи
бити
на
нешто
кабаст
,
на
прикривен
пиштољ
,
који
јесам
,
полазити
из
село
,
многи
себе
понети
.
Гргур
бити
изузетак
;
који
по
рођење
,
који
под
утицај
честит
Макса
и
Јована
столар
,
слити
се
у
његов
карактер
благост
и
питомост
с
мушки
збиља
и
истрајност
у
сваки
посао
,
који
се
прихватити
.
ако
се
по
какав
научни
предмет
излегнути
диспут
међу
друг
,
пресуђивати
Гргур
;
ако
се
смислити
какав
план
,
који
ваљати
разрадити
,
редакција
се
поверавати
Гргур
;
ако
се
ићи
in
corpore
на
честитка
професор
,
реч
хтети
написати
Гргур
(
али
јесам
„
словослов
“
Милан
)
;
ако
јесам
потребан
песма
или
одати
за
какав
он
драго
пригода
,
обраћати
се
опет
Гргур
,
па
ако
се
опирати
,
затворити
он
у
соб
и
не
пуштати
,
док
сретно
не
избацити
и
последњи
стих
;
преминути
ли
који
друг
,
надгробни
слово
понајвише
писати
Гргур
,
али
он
никад
јесам
говорити
.
Милан
живити
у
један
соба
са
Гргур
,
али
јесам
цео
његов
живот
тећи
сасвим
други
правац
.
пре
сав
читати
јесам
мало
,
а
за
чудо
се
умести
наћи
у
сваки
прилика
,
тако
јесам
вешто
знати
расположити
оно
мало
знање
,
да
се
друг
често
чинити
,
да
врло
много
знати
.
свој
знање
и
искуство
тећи
јесам
ван
себе
,
говор
и
дружба
,
живот
.
Што
год
бити
видети
и
чути
,
сав
бити
тај
утисак
брзо
разрадити
у
себе
и
као
свој
још
тај
дан
препричати
при
сав
састанак
.
сав
мудар
изрека
стар
философ
и
сувремен
политичар
,
сав
изрека
и
фраза
из
дневни
новина
умести
јесам
прибрати
,
брзо
утубити
и
применити
тако
ђаволски
вешто
и
препрести
,
да
јесам
врло
често
задивити
и
присан
свој
друг
.
по
неки
прокламација
,
рећи
какав
Метерник
и
Кавур
,
знати
јесам
на
изуст
!
сав
важан
говор
из
француски
револуција
прочитати
јесам
;
јер
јесам
једини
бити
међу
свој
вршњак
,
који
француски
језик
понајвише
имати
у
власт
.
идеал
јесам
он
бити
Жирондисте
.
многи
јесам
он
и
звати
Милан
Жирондиста
.
идеал
он
јесам
бити
и
Вучић
.
сваки
дан
бити
проћи
поред
капија
Вучићев
конак
,
овда
и
онда
проговорити
који
с
његов
наоружан
пандур
.
Субота
јесам
излазити
на
Батал-џамију
и
разговарати
се
са
сељак
,
који
довлачити
дрво
и
пиће
на
чаршија
;
имати
јесам
макар
по
један
познаник
готово
у
сваки
село
око
Авала
.
Често
притегнути
опанак
,
пушак
о
рам
,
па
чак
у
Космај
.
насисати
се
дух
сељачки
,
њихов
вешт
обртање
говор
,
да
бити
често
задивити
свој
друг
,
кад
се
,
при
какав
диспут
разлафити
,
загрмети
,
па
трести
једар
и
освојљив
говор
,
да
све
ником
поникнути
,
ћутети
,
бленути
,
подавати
се
.
његов
последњи
реч
освајати
,
и
куд
она
навратити
поглед
онамо
сав
послушно
гледати
.
зато
јесам
у
сваки
склопљен
друштво
он
обично
бити
председник
,
а
Гргур
,
готово
без
избор
,
обичајан
права
деловођ
.
Гргуров
добар
учење
и
примеран
владање
истакнути
он
мимо
сав
друг
његов
.
Већ
јесам
на
измак
други
и
последњи
година
лицеј
,
општи
мишљење
и
у
наставник
и
у
слушалац
,
да
јесам
Гргур
први
међу
први
.
А
Милан
?
тај
велик
ретор
,
политичар
,
мали
демагог
,
умести
јесам
освојити
суд
и
који
он
не
припадати
;
и
он
јесам
цео
лицеј
сматрати
као
један
од
ђачки
корифеј
.
тај
он
јесам
већ
сав
професор
ићи
на
данове
и
слава
,
помагати
она
често
у
какав
домаћи
или
јаван
посао
,
а
јесам
ли
требати
интервенција
у
корист
какав
забасао
друга
,
он
јесам
свагда
извршник
те
дипломатски
мисија
.
не
знање
,
него
умење
,
окретност
његов
,
освојити
он
јесам
срце
свити
наставник
.
Европа
јесам
грмети
@card@
година
.
дигнути
се
народ
да
збацити
зарђао
стега
са
свој
слобода
.
дигнути
се
Хрват
,
дигнути
се
Срба
.
на
чела
Хрват
Јелачић
-
бан
,
на
чела
Србље
митрополит
Рајачић
.
Хрват
врвити
у
Загреб
,
Срба
у
Карловци
.
у
Београд
се
ужурбати
политички
круг
,
револуциони
струја
чешати
о
бедем
савски
и
дунавски
.
бадава
се
упињати
Вучић
и
Петронијевић
,
кнез
Милош
у
Загреб
,
кнез
Михаило
у
нов
сад
.
Шта
се
знати
,
припасти
се
опет
Русија
,
који
се
толико
пута
леђа
обртати
.
у
званичан
новина
печат
се
прокламација
цар
Никола
и
слово
Инокентије
,
архиепископ
херсомског
,
који
се
оглашивати
народ
спас
.
по
жеља
српски
влада
и
руски
конзул
Данилевски
кнез
Михаило
удаљавати
се
од
граница
,
српски
влада
отварати
капија
на
Сава
и
Дунаво
и
широм
испраћати
оружан
браћа
браћа
у
помоћ
.
стар
прота
Матија
Ненадовић
одлазити
у
Карловци
.
у
Банат
и
Бачка
установљавати
се
логор
,
прибирати
се
борац
,
стар
и
нејак
слазити
ближе
к
Дунаво
,
много
она
јесам
наћи
прибежиште
у
Београд
,
Смедерево
и
осталим
варош
и
село
кнежевина
Србија
.
леп
летњи
дан
,
као
увек
што
јесам
први
дан
месец
јун
,
Срба
„
из
прек
“
врвити
по
улица
београдски
,
с
дан
на
дан
насељавати
малечак
стан
,
понајвише
на
Дорћол
.
Општи
покрет
окачити
све
,
препунити
груда
и
ђак
на
београдски
лицеј
.
испит
се
почети
раније
;
крајем
половина
јун
завршити
се
школски
година
.
многи
,
нестрпљив
,
већ
се
и
одметнути
,
отићи
у
Карловци
,
и
већ
јесам
у
служба
народни
одбор
.
Чим
погледати
у
сунце
,
видити
да
јесам
већ
одавна
превалити
подне
.
али
у
радионица
мајстор
-
Јована
још
се
не
чути
ни
ренде
ни
струг
.
седити
још
за
сто
,
пред
он
чаша
заклопачки
,
па
час
наздрављати
кнез
,
час
нов
патријарх
,
час
Јелачић
.
мислити
и
премишљати
о
покрет
,
о
Маџар
,
о
скупштина
,
о
привилегија
народни
и
о
слобода
независан
и
од
Маџар
и
од
Шваба
и
од
Турчин
.
А
тамо
у
онај
соба
из
авлија
седити
Милан
на
зелен
столица
,
одупрети
се
-
нога
о
креветни
ножица
,
па
се
обртати
на
један
од
задњи
столични
нога
.
према
он
,
код
прозор
,
стати
Гргур
и
пажљиво
разматрати
књижица
мален
осмина
,
који
на
насловни
листа
имати
богиња
са
лира
у
десница
рука
.
—
рећи
ја
,
молити
ти
,
докле
хтети
пиљити
у
тај
књига
?
најзад
се
осећи
Милан
,
довршити
оно
,
о
шта
јесам
размишљати
.
—
занимати
ја
,
одговорити
Гргур
,
не
дизати
глава
.
—
не
знати
шта
имати
тај
толико
паметан
и
у
тај
Славјанци
наставити
Милан
и
обрнути
столица
на
други
страна
.
—
не
знати
шта
имати
?
имати
много
.
—За
ти
.
—
и
за
ја
и
за
ти
.
оваки
честитати
„
младеж
српски
“
.
Почуј
да
ти
прочитати
само
име
:
„
младеж
пештански
...
младеж
пожунски
“
...
—
Доста
,
доста
!
пресећи
он
Милан
.
не
марити
читуља
.
Читао
јесам
.
сав
сам
Спасовски
ноћ
,
некакав
Славјан
,
славјански
...
јесам
ли
ја
чути
:
цео
ја
се
књига
не
свидети
,
досадан
ја
јесам
.
—
Шта
говорити
,
Милана
?
почети
Гргур
мало
тужан
и
горачан
.
—
А
бог
ја
јесам
!
Шта
ту
неки
„
татра
“
,
нека
„
божества
“
,
некакав
„
гениј
слава
“
,
неки
неразумљив
„
спасеније
“
.
—
Милана
!
понављати
Гргур
сав
нем
протест
исто
онако
тужно
и
чемерно
.
—
Ко
још
веровати
у
вила
и
вилински
збор
?
—
ја
!
план
Гргур
одлучно
,
затворити
књига
и
с
поштовање
јесам
спустити
на
сто
.
—
Можеш
,
ако
хтети
;
али
ја
,
никад
ни
до
век
.
враг
ја
знати
,
Гргур
,
одавна
јесам
израсти
из
тај
маштанија
.
не
чудити
се
ти
,
али
се
чудити
онај
професор
Сава
,
па
и
овај
мој
матор
баба
,
што
мислити
да
хтети
један
дан
истесати
Душана
.
Хоћу
мора
слобода
овде
,
овде
,
па
онда
да
се
окренути
лево
и
десно
.
камо
тај
устав
,
камо
скупштина
,
де
!
Љубиш
скута
Аврам
,
а
хтети
да
гурати
славјанство
из
устајао
глиб
.
—
Па
тај
јесам
погинути
за
Вучић
,
пробити
јесам
ја
глава
хвалити
он
до
небо
;
Вучић
и
устав
...
пребацивати
он
Гргур
,
смешити
се
лукав
.
—
и
јесам
,
Грга
,
човек
;
човек
од
фес
до
јеменије
.
да
јесам
увек
на
његов
,
видети
бити
како
народ
судити
и
газдовати
.
Шта
хтети
кад
јесам
мали
...
па
глупост
,
па
Турска
,
па
конзул
...
али
хтети
ти
упитати
,
соко
;
права
да
ја
казати
:
бити
ли
и
тај
мало
на
онај
страна
,
да
ти
когод
позвати
?
—
А
зашто
не
?
—
на
Маџар
?
—
на
ко
бити
,
у
помоћ
свој
рођеној
браћа
.
—
засврбити
тај
врат
.
—
А
тај
?
упитати
он
Гргур
радознао
поглед
.
—
ја
?
ја
немати
крв
на
одмет
.
и
кад
бити
јесам
имати
,
прво
бити
јесам
пролити
,
погодити
где
?
на
Теразије
,
на
барикада
.
Памтиш
ли
још
Марсељеза
?
но
Милан
још
ни
почети
да
оџвижди
овај
чувен
марш
,
а
мајстор
-Јованов
шегрт
одазвати
она
обојица
.
кад
ући
наш
лицејац
,
мајстор
Јован
развити
нов
број
српски
новина
и
свечан
глас
читати
први
прокламација
бан
Јелачић
.
Опазивши
лицејац
,
подвикнути
узвишено
и
тронуто
:
—
Ева
,
мој
млад
господа
.
рећи
ли
ви
ја
,
ницати
семе
,
који
јесам
посејати
велик
Доситије
.
ходити
.
на
ти
,
синути
Гргур
,
читати
,
читати
гласно
,
тај
велим
бан
,
бан
од
три
наш
краљевина
:
Хрватска
,
Славонија
и
Далмација
.
де
,
ево
одавде
,
почињати
,
гласно
...
.
још
гласније
...
.
тако
.
Гргур
читати
:
„
разлика
у
вера
и
црква
не
растављати
више
браћа
и
члан
један
народ
у
друштвен
и
државни
живот
,
јединство
јесам
већ
изјавити
.
братски
поздравље
читав
мој
народ
,
свештенство
један
и
други
вера
,
званичан
и
приватан
људи
,
свако
,
који
јесам
мило
и
драго
општенародни
благо
;
тако
исто
и
сав
једнокрван
славенски
браћа
,
који
живити
у
граница
троједан
краљевина
!
“
—
Живео
!
кликнути
на
тај
Јован
,
доли
чаша
заклопачки
вино
и
до
дно
јесам
испити
.
у
тај
исти
тренутак
отворити
се
врата
и
ући
професор
Сава
са
свој
брата
,
свештеник
из
Барања
.
сав
она
поћи
у
сусрет
.
мајстор
Јован
,
религиозан
човек
,
прићи
свештеник
рука
,
за
он
Макрена
,
за
она
Гргур
,
а
Милан
се
наћи
нешто
у
посао
,
па
на
тај
проћи
.
Макрена
прихватити
штап
и
шешир
,
а
Јован
она
начинити
место
у
горњи
место
свој
велик
сто
.
—
мој
брат
доћи
да
мало
видити
Београд
,
почети
Сава
.
—
одавна
јесам
доле
слазити
,
прихватити
свештеник
Арон
:
Барања
далеко
,
а
већ
по
парохијски
посао
и
моћи
бити
се
.
"
па
како
тамо
живити
?
молити
скинути
горњи
хаљина
.
—
хвала
,
хвала
мајстор
-
Јована
,
моћи
се
трпити
.
питати
,
како
ја
тамо
живити
?
ево
како
,
да
јесам
добар
,
не
бити
се
дигнути
.
под
Шваба
зло
,
а
Маџар
црње
и
горе
,
загрдити
.
навалити
да
ми
помаџарити
.
—
кад
јесам
још
Србин
говорити
маџарски
!
викнути
мало
јак
мајстор
Јован
,
и
почети
сипати
вино
у
чист
чаша
,
који
јесам
међутим
донети
Макрена
.
професор
Сава
прихватити
се
свој
трешњев
чибук
,
напунити
лула
,
и
на
познат
његов
начин
завалити
се
у
столица
и
почети
пушити
.
Свештеник
Арон
приповедати
:
—
јесам
она
бити
доста
,
драг
мајстор
-
Јована
,
што
навалити
на
школа
,
него
се
почети
и
црква
машати
.
имати
жупанија
где
по
наш
црква
почети
маџарски
и
црквен
протокол
,
па
чак
и
служити
на
маџарски
језик
.
зар
јесам
у
један
село
оборити
сељак
и
бити
он
ни
крив
ни
дужна
,
само
што
по
њихов
заповест
не
хтети
маџарски
говорити
.
но
,
како
ви
се
тај
допадати
?
—
богме
ја
се
,
мој
добар
попа
,
тај
баш
ни
мало
не
допадати
.
па
шта
учинити
сад
у
Карловци
?
запитати
Јован
.
сав
се
и
нехотице
примакнути
сто
.
Гргур
слушати
,
сваки
словце
свештеников
падати
он
на
срце
,
само
Милан
хтети
употребити
тај
прилика
да
умакнути
,
али
он
отац
задржати
.
хтети
не
хтети
,
и
он
јесам
морати
,
ако
не
иначе
,
а
оно
из
учтивост
,
слушати
.
—
Рада
јесам
да
чути
шта
израдити
у
Сион
?
Читали
јесам
у
новина
...
—
новина
,
као
новина
,
прихватити
професор
Сава
;
а
ја
желити
да
чути
од
ти
из
жив
уста
.
—
Добра
јесам
казати
,
професор
,
из
жив
уста
.
Што
једанпут
чути
,
боље
утубити
,
него
кад
десет
пут
прочитати
.
али
,
пре
сав
,
молити
по
један
.
Пошто
учинити
пристојан
пажња
и
црн
заклопачки
,
почети
свештеник
Арон
тако
смишљено
и
течно
,
као
да
јесам
,
путовати
Банстол
из
Карловци
у
Земун
,
размишљати
у
кола
,
како
хтети
и
шта
хтети
говорити
,
кад
он
упитати
браћа
из
„
Сербије
“
о
нов
догађај
.
—
сести
у
кола
,
говорити
свештеник
Арон
,
сести
ја
и
мој
црквењак
,
и
тек
трећи
дан
пред
залазак
сунце
,
стигнути
на
домак
Карловци
.
кад
бити
на
вис
,
с
који
се
стрм
слазити
у
први
улица
,
а
ја
се
скинути
.
црквењак
спуштати
кола
полагано
,
а
ја
се
уставити
на
један
вис
,
на
који
јесам
,
још
као
клирик
,
више
пута
стајати
и
гледати
доле
на
Дунаво
,
и
Бачка
.
врх
од
црква
светлити
се
у
вечерњи
зрака
,
а
са
двокулни
саборни
црква
чути
се
звоно
на
бденије
.
тај
ја
се
тренутак
учинити
свечан
као
ни
један
дотле
,
срце
ја
јаче
закуцати
,
скинути
шешир
,
планински
ветар
попиривати
и
бити
у
образ
,
а
ја
се
прекрстих
и
у
себе
очитати
молитва
за
„
побједа
и
одољеније
“
српски
оружје
.
похитати
доле
,
пожурити
се
да
стигнути
у
црква
.
кад
јесам
,
после
један
сат
,
отићи
,
јесам
моћи
ни
до
врата
,
народ
прекрилити
и
сам
порта
.
али
јесам
зато
сутрадан
пре
звоно
бити
у
олтар
и
добити
од
