ЛУТАЈУЋЕ
ДУШЕ
ПРИПОВЕТКА
ЗА
ПОУКУ
НАМЕЊЕНО
ЗАДРУГАРСТВУ
од
ВЕЛИСЛАВА
ЈАЊИЋА
економа
БЕОГРАД
Штампарија
Савића
и
Компаније
1899
ЛУТАЈУЋЕ
ДУШЕ
Перића
кућа
чувена
је
у
неколико
капетанија
као
честита
,
са
своје
породичне
задруге
,
у
којој
беше
4
брата
,
од
којих
сваки
имађаше
умерен
број
мушке
и
женске
деце
.
Милош
,
Стеван
и
Сретен
,
дадоше
старешинство
свом
најмлађем
брату
Јеврему
—
Јеши
,
који
беше
писмен
,
а
и
за
свог
чистог
карактера
и
јасноће
душе
свуда
важан
,
призван
и
прибран
.
Јеша
је
од
изласка
свог
из
војске
одмах
узет
од
својих
сељана
за
одборника
,
за
тим
одмах
и
за
кмета
,
па
и
за
председника
.
И
док
је
вршио
ове
дужности
,
вршио
их
је
тачно
и
савесно
,
више
по
гласу
свог
чистог
и
непомућеног
разума
,
но
по
пропису
кривих
параграфа
.
Био
је
много
пута
и
поротник
а
скоро
највише
председник
изабраних
судова
за
деобе
—
како
он
говораше
—
несрећних
задругара
.
Јеша
је
био
средњег
раста
,
косе
смеђе
,
очију
зелено-граорастих
,
бркова
густих
а
кратких
;
зуба
ситних
и
честих
;
врата
кратког
,
плећат
,
снажан
и
развијен
потпуно
и
морално
и
материјално
,
при
том
здрав
као
срча
,
лак
као
дим
,
вредан
као
мрав
.
Што
је
год
хтео
и
предузимао
све
је
задовољно
и
срећно
довршивао
.
Али
његова
предузећа
нису
крњила
ничије
интересе
.
Његова
је
кућа
уређена
као
сат
меда
.
Сваки
члан
његове
породице
пуно-и
малолетан
имао
је
своје
дужности
које
је
тачно
вршио
,
исто
тако
уживао
је
своја
права
која
му
се
нису
смела
ни
у
ком
случају
крњити
.
Једном
речи
ишло
је
све
како
ваља
.
Од
тренутка
—
када
ова
приповетка
почиње
била
су
му
сва
три
брата
помрла
после
60-тих
година
своје
старости
,
па
и
сам
Јеша
остао
је
удовац
пре
непуну
годину
дана
.
Вредно
је
споменути
—
да
му
је
се
само
најстарији
брат
Милош
два
пут
женио
.
А
њих
тројица
само
по
једном
—
и
да
ни
једном
домаћица
није
умрла
пре
58
године
просечно
.
Јеша
је
оженио
два
своја
сина
и
седам
синоваца
,
удао
три
ћери
и
девет
синовица
.
И
ако
је
у
65
.
години
своје
старости
—
још
су
му
сви
зуби
здрави
;
још
је
живахан
и
снажан
,
још
је
кућни
старешина
у
кући
својој
у
којој
живи
36
чељади
.
Име
његови
синова
беше
:
Милорад
и
Милан
.
Синоваца
:
Марко
,
Чедомир
,
Петар
,
Гвозден
,
Милутин
,
Вук
и
Живан
.
Још
из
раније
—
а
нарочито
од
како
му
умрије
добра
домаћица
Стана
,
за
којом
он
плакаше
као
мало
дете
и
говораше
:
„
Стана
ми
украти
живот
“
он
је
шиљао
Марка
најстаријег
синовца
свог
судовима
и
властима
,
на
куповину
и
продају
,
јер
и
Марко
беше
увиђаван
и
свему
вичан
човек
.
Јеша
је
четрдесет
година
управљао
кућом
.
Пропратио
многа
весеља
и
жалости
,
крстио
и
сахранио
,
оженио
и
удао
.
Поградио
многе
и
дивне
грађевине
.
Засадио
многе
воћњаке
и
винограде
;
окалемио
огроман
број
разноврсног
воћа
,
оградио
сво
своје
имање
прошћем
и
летвама
.
Намножио
најбољег
соја
сваковрсне
стоке
и
домаће
животиње
.
Свака
стопа
његове
земље
уређена
је
по
најновијем
методу
.
Завидео
му
је
цео
свет
,
како
се
његова
породица
слаже
и
поштује
—
како
ревносно
раде
сви
за
једног
и
један
за
све
.
Он
је
био
господар
куће
,
а
слуга
укућана
,
звао
се
заповедник
,
а
у
ствари
је
извршитељ
био
сам
.
Он
је
био
највећи
,
јер
је
служио
најмање
.
Од
његове
предузимљивости
стидело
се
и
велико
и
мало
.
Од
његова
карактера
све
је
дрхтало
.
У
његовим
очима
,
у
говору
,
у
цртама
лица
читала
се
неизмерна
љубав
и
помирљивост
.
Њега
није
нико
могао
убедити
,
јер
свака
му
је
реч
проткана
била
најчистијом
истином
и
правдом
.
И
чланови
његове
породице
,
и
суседи
и
комшије
,
кад
су
год
хтели
да
оговарају
,
и
завађају
,
да
компромитују
и
осујећавају
његове
планове
,
једном
речју
—
кад
су
год
хтели
да
га
почасте
незадовољством
—
они
су
само
муцали
и
муцали
—
неумејући
ни
речи
прозборити
.
Његове
су
очи
као
магнетна
сила
правиле
ужасно
врење
у
њиховим
мозговима
,
који
су
одлазили
више
посрамљени
него
побеђени
.
Кад
му
млађи
ма
и
хотимице
погреши
.
Он
у
место
да
га
кара
и
грди
—
он
га
код
осталих
извињава
и
наводи
узроке
—
како
су
те
погрешке
биле
неминовне
и
морале
су
избити
.
Кад
је
ко
говорио
какве
скарадне
речи
,
или
речи
управљене
против
њега
,
не
спазив
га
да
је
и
он
случајно
ту
дошао
,
он
је
заговарао
,
чинио
се
да
није
чуо
—
или
ако
је
за
то
питан
,
он
је
одговарао
да
је
чуо
—
али
је
са
свим
други
значај
речи
изговорених
тумачио
т
.
ј
.
речи
које
су
биле
са
свим
одстрањене
од
сваке
увреде
.
Јеша
је
имао
својих
особина
,
каквих
се
ретко
може
видети
код
самртних
људи
.
Он
је
на
основу
свог
стеченог
искуства
написао
правилник
)
—
по
коме
се
његова
породица
тачно
управљала
—
па
за
то
су
сви
чланови
његове
породице
били
свестрано
задовољни
у
свима
погледима
и
захтевима
душевним
и
телесним
.
Овде
,
што
највише
пада
у
очи
сваком
посматраоцу
ове
срећне
задруге
,
напомињемо
.
Да
,
ни
Јешу
,
ни
његове
задругаре
нико
није
могао
видети
:
расејане
,
преухитрене
,
у
наглости
,
у
журби
,
у
великом
послу
и
т
.
д
.
Они
сви
раде
полако
,
али
стално
и
савесно
.
Имали
су
свега
доста
што
треба
човеку
за
свестран
живот
.
Али
тој
изобиљности
нико
није
као
основ
упоређивао
савесну
поделу
рада
међу
члановима
,
већ
се
обично
из
околине
гунђало
и
шаптало
:
„
Никакав
рад
—
а
оволико
богаство
.
То
се
краде
.
Нису
чиста
посла
“
.
Каква
жалосна
примедба
,
још
жалоснијих
посматралаца
?
Њихови
волови
под
најтежим
товаром
са
својим
рабаџијом
ћутећки
пролазе
кроз
стрмене
,
тесне
и
блатне
сокаке
,
док
многи
други
натоварили
на
своје
буџаљиће
незнатан
товар
па
целу
ноћ
гурају
голим
раменима
у
блатаве
точкове
и
онако
разјарени
шибају
вочиће
,
батинама
и
приткама
,
а
понајчешће
држаљицом
секире
коју
носи
у
рукама
;
уз
огромну
вику
и
псовку
свега
што
је
свето
на
земљи
и
небу
.
Њихови
чобани
,
чувари
стада
оваца
,
чопора
свиња
,
џелепа
говеди
,
ергеле
коња
,
ћутећки
пролазе
кроз
село
,
изузев
ону
читаву
хармонију
разноврсних
звона
и
звонцади
.
Док
други
ће
овим
редом
:
„
Еј
Цмиљевка
.
Чујем
.
Шта
ли
би
са
оне
моје
две
овце
“
,
или
„
са
оно
моје
једно
прасе
.
Сад
осташе
вође
.
Пуштих
ји
из
затвора
,
нека
мало
пасу
,
и
тек
што
уђе
у
кућу
да
турим
у
ватру
мало
леба
а
њих
однесе
некуд
ђаво
.
Куку
мене
.
Остаде
ми
дјете
само
крај
ватре
!
?
Еј
море
!
Ја
сам
ти
ухватио
стоку
у
моме
житу
.
Молим
те
ко
кума
,
ко
’
брата
,
ко
’
Бога
пушти
ми
.
Јер
не
смијем
чекати
оног
зграновника
(
свог
мужа
)
јер
ће
ме
убити
.
„
Марш
одатле
циганчино
једна
!
Море
док
те
уватим
искидаћу
те
у
парчета
.
Твоја
сточија
досади
мене
.
Видиш
,
та
моја
искидана
црева
—
та
врежна
од
кромпира
и
бостана
.
Ја
сам
из
наднице
то
све
купио
и
посијо
—
па
да
ми
ти
таманиш
.
Море
овде
ће
имати
посла
и
кметови
и
одборници
,
па
ти
за
штету
неће
залећи
још
оволико
твоји
бушина
да
имаш
!
?
Она
занеми
од
јада
,
угуши
се
од
плача
и
враћа
се
кући
,
тамо
цврчи
дете
ко
жаром
посуто
,
све
село
чује
.
У
вече
долази
муж
са
рада
свог
или
туђег
,
брижан
,
зловољан
и
уморан
.
Она
не
сме
да
прећути
већ
му
казује
.
Он
је
псује
и
виче
а
најчешће
туче
и
грува
немилосрдно
и
грозно
.
Сутра
дан
иде
суседу
и
моли
га
овај
га
грди
и
ружи
.
Дан
у
језгру
рада
,
ал
прође
узалудно
и
једном
и
другом
.
Њихови
жетеоци
и
везиоци
долазе
на
њиву
—
једни
жању
,
други
вежу
—
трећи
товаре
на
кола
,
вуку
и
дену
—
све
лагано
—
све
тихо
и
мирно
.
Док
други
.
Данас
жена
жњела
,
муж
косио
код
другог
јер
је
дужан
.
Ноћас
ударила
киша
,
или
није
.
Ево
свануло
је
није
ударила
али
се
спрема
.
—
Потрчи
на
врат
на
нос
.
Ај
Суседе
,
ај
комшија
!
Оди
помози
кумим
те
Богом
.
Ада
не
могу
море
имам
ти
и
ја
посла
!
И
тако
,
што
се
у
оној
журби
покупи
пола
се
проспе
,
што
остане
—
покисне
и
прониче
,
те
ко
није
имао
не
може
ни
имати
никад
.
Њихови
пластиоци
пласте
за
урнебесном
песмом
,
шалом
и
доскочицама
.
Спрема
ли
се
киша
,
ту
су
возови
и
јармови
.
Једни
превлаче
сено
у
плашће
—
други
га
дену
,
и
отму
га
испред
непогоде
.
За
то
што
имаду
све
што
им
треба
,
и
ни
на
снагу
сточну
,
ни
људску
ни
на
спрему
и
алате
није
се
чекало
ни
дангубило
.
Док
други
—
где
их
је
једно
и
двоје
,
виде
где
се
небо
мути
,
а
сено
им
треба
покупити
.
Они
треба
да
га
преврну
па
за
тим
да
почну
купити
у
пласје
,
и
тек
што
преврнуше
да
се
мало
боље
просуши
и
укупише
један
плас
,
грмљавина
већ
подмукло
тутњи
,
ветар
дува
и
отежава
рад
.
Пљусак
све
ближе
.
Ај
Марко
.
Еј
побратиме
.
Потрче
помози
оће
да
нам
сено
покисне
.
Али
кад
грми
свак
за
себе
дрхти
.
Свак
има
нешто
да
склони
и
спреми
од
кише
.
Ако
ко
и
дотрчи
,
он
са
голим
рукама
,
нема
вила
ни
грабуља
—
потрчи
сад
ове
тражи
по
туђим
кошарама
и
колибама
,
и
док
се
то
све
изнађе
,
киша
све
покваси
и
престаде
,
и
.
т
.
д
.
и
.
т
.
д
.
На
основу
тога
мора
све
трчати
,
викати
,
дерати
и
досадити
својом
лармом
целом
селу
—
које
ће
изрећи
свој
суд
у
овим
речима
:
„
Ови
с
муком
и
са
крвљу
зарађују
залогај
леба
што
га
једу
“
.
Ово
су
грешници
над
грешницима
,
који
увек
раду
али
ништа
немају
—
који
само
трчу
ади
нигде
не
стижу
.
Њихова
свака
циљ
,
сваки
план
—
свака
жеља
остаје
празна
.
Њихова
јава
личи
на
сан
,
а
живот
на
машту
.
Инокоштина
ствара
сиромаштину
,
а
сиромаштина
све
друге
незгоде
,
које
се
називају
једним
општим
именом
„
Зло
“
.
Кад
се
Јеши
навршила
65-та
година
—
а
то
беше
месеца
Јануара
—
он
је
осетио
нешто
необично
на
себе
—-
осетио
је
где
га
снага
нагло
почиње
издавати
.
Из
собе
није
никуд
излазио
.
А
свако
вече
скупљао
је
све
своје
пунолетне
задругаре
око
своје
постеље
и
учио
их
.
Његов
говор
био
је
тих
,
одмерен
,
правилан
.
Његово
благо
лице
увек
насмејано
,
а
поткићено
као
сребрним
зрнцима
—
његовом
седом
и
коврџастом
косом
.
Он
је
изгледао
више
на
свеца
но
на
човека
.
Јеша
отпоче
своје
предавање
овим
редом
:
„
Драга
децо
!
Четрдесет
година
има
,
како
ја
управљам
овом
кућом
.
Какав
сам
био
,
то
је
тешко
сада
погодити
.
То
ћете
ви
,
па
и
сви
други
знати
када
мене
нестане
међу
вама
.
Ова
кућа
није
никад
затворила
врата
ни
путнику
,
ни
намјернику
—
ни
просјаку
,
ни
сиромаху
,
ни
пијаници
,
ни
нераднику
,
ни
силном
,
ни
невољном
,
ни
бесном
,
ни
јадном
,
па
је
било
свакад
добро
.
То
је
вама
мало
чудно
.
Али
нема
места
чуђењу
.
Незнање
рађа
нерадника
,
нерадник
пијаницу
—
а
пијаница
сиротињу
.
Ово
се
зову
пороци
.
Људи
наклоњени
пијанству
и
нераду
,
хрђави
су
—
али
ко
ји
може
бољим
учинити
?
Има
ли
живог
створа
на
земљи
који
не
жели
да
буде
најбољи
у
своме
друштву
?
Нећу
да
кажем
за
вас
,
јер
сте
ви
још
млада
дрва
,
која
се
даду
превити
на
све
стране
,
већ
велим
за
самог
себе
.
Грех
је
најслађа
тварка
на
земљи
;
али
никаква
ме
сила
нити
нужда
на
њ
’
не
би
могла
навести
.
И
као
год
што
је
мене
будући
доброг
учинити
злим
—
тако
је
тешко
и
још
теже
злог
учинити
добрим
,
нерадног
радним
и
т
.
д
.
Јад
и
беду
не
треба
називати
силом
.
Ко
год
помаже
бедне
и
невољне
,
тај
показује
своју
одвратност
према
таквом
животу
.
Он
тиме
даје
више
но
што
треба
гаранције
да
такав
не
би
био
.
Он
с
тим
утврђује
своју
вољу
за
рад
,
—
зауздава
своје
жеље
и
страсти
,
и
показује
своју
моћ
господарења
над
њима
.
Пијаница
,
то
је
жалосна
појава
,
у
друштву
,
али
треба
знати
,
да
свака
појава
има
свога
узрока
.
Он
је
пио
на
рачун
глади
,
на
рачун
бриге
,
на
рачун
голотиње
и
босотиње
,
па
је
заразио
своје
живце
алхохолом
,
који
пате
без
пића
,
као
риба
без
воде
.
Тако
је
и
са
нерадником
.
Рад
производи
не
само
у
човеку
,
већ
и
у
свима
животињама
које
раде
саме
за
себе
љубав
—
милину
и
задовољство
.
Па
кога
мрзи
да
ради
,
тај
нема
тих
својстава
што
чине
сваког
живог
створа
срећним
,
и
њему
је
Бог
одузео
све
што
га
подржава
да
живи
—
да
се
радује
и
весели
.
Кога
Бог
осуди
и
казни
,
тај
пада
на
милосрђе
људско
.
И
ови
јадници
нерадници
—
имају
подједнака
права
на
сажаљење
као
год
и
они
који
су
сакати
и
слепи
.
„
Али
Бато
,
не
треба
жалити
сиромахе
.
Сваки
нека
ради
па
нека
има
“
.
Примети
му
син
Милан
.
„
Хвала
ти
дете
,
кад
ми
таква
питања
стављаш
“
.
Опет
Јеша
.
Разним
испитивањем
доказано
је
,
да
је
ова
земља
на
којој
ми
живимо
врло
велика
.
Али
опет
ни
стопе
једне
нема
земље
,
а
да
се
не
зна
чија
је
.
Све
је
то
поседнуто
и
заузето
.
Кад
би
Бог
сваком
човеку
чим
дође
на
земљу
дао
толико
земље
колико
он
може
на
њој
лако
живети
па
да
то
не
може
ни
у
ком
случају
отуђити
,
па
према
томе
да
попушта
земљу
према
намножавању
људи
—
и
на
место
снега
,
да
падне
сваке
године
по
један
слој
овчијег
згореног
ђубрета
тада
би
добро
било
и
сви
би
људи
подједнако
имали
.
Али
кад
није
тако
,
ми
се
на
овој
стопи
земље
морамо
узајмно
служити
и
помагати
;
а
што
нас
је
год
више
—
за
толико
морамо
удобравати
земљу
—
да
нам
она
даје
више
производа
са
којима
ћемо
своје
животне
намирнице
подмиривати
.
Ми
имамо
доста
и
добре
земље
—
али
3
/
4
од
те
целокупне
имовине
ја
сам
својом
руком
купио
и
платио
,
од
људи
који
су
били
богати
као
и
ми
што
смо
данас
.
Ја
сам
купио
користећи
се
њиховом
слабошћу
која
се
састоји
у
неслози
и
поцепаности
,
као
год
што
се
користи
војсковођа
растројством
свог
противника
—-
те
га
победи
и
уништи
.
Ова
наша
имовина
,
то
је
била
имовина
ових
пуких
сиромаха
који
нас
окружују
са
свих
страна
.
Па
ко
зна
,
да
оно
што
је
њино
било
не
буде
опет
деце
њихове
.
Не
може
сиромах
радити
кад
нема
чим
ни
на
чему
.
Што
год
има
земље
то
је
заузето
,
управо
оно
што
ваља
.
И
они
раде
,
то
не
треба
губити
из
вида
;
раде
имање
наше
надницом
или
наполицом
—
али
никад
им
се
не
да
колико
заслужују
.
Према
њима
не
треба
нечовечно
поступати
,
треба
им
давати
више
но
што
искају
.
Не
дозволити
им
никако
да
дођу
до
огорчења
,
јер
као
такви
лаћаће
се
свију
дозвољених
и
недозвољених
срестава
да
постану
господари
вашег
добра
—
кад
то
постигну
—
они
ће
тада
према
вама
бити
немилосрднији
но
ви
према
њима
што
сте
били
,
јер
то
сте
их
ви
научили
.
Поставите
се
у
положај
сиромаха
,
обуците
његово
издерано
рухо
кад
је
на
пољу
цича
и
мраз
;
обујте
његову
обућу
која
личи
на
мрежу
паука
када
је
путем
лед
и
снег
;
спавајте
на
ладној
и
тврдој
земљи
крај
ладне
пећи
,
без
простирке
и
покривке
;
једите
црн
сухи
хлеб
овсени
,
ељдани
или
никакви
,
и
радите
по
14
и
18
сати
дневно
најтеже
послове
,
па
ћете
знати
како
је
њима
,
у
противном
никад
и
никако
.
—
Ви
нећете
знати
шта
је
мука
,
беда
и
јад
,
али
зато
морате
одржати
један
завјет
мој
.
Морате
увек
живети
у
задрузи
.
Задруга
је
као
машина
,
а
чланови
њени
—
то
су
саставни
делови
машине
.
Нећу
да
вам
ређам
машине
индустриске
,
кад
и
ви
имате
машине
ратарске
.
И
воденица
,
и
разбој
,
и
плуг
,
све
су
то
машине
састављене
из
више
делова
.
Наместите
воденицу
са
свима
својим
најглавнијим
деловима
,
али
ако
немате
ципун
сразмеран
води
која
окреће
коло
,
она
вам
мора
лежати
.
Наместите
целокупан
разбој
и
доведи
те
га
до
ткива
,
па
ако
немате
срдачку
(
на
којој
се
окреће
цев
)
,
не
можете
радити
.
Склопите
цео
плуг
и
запрегните
волове
,
али
ако
вам
једна
чивијица
фали
—
морате
сви
дангубити
.
Поделити
задругу
,
значи
толико
исто
колико
расклопити
воденицу
,
разбој
и
плуг
и
разбацати
њихове
делове
по
дворишту
и
буњишту
—
који
ће
се
за
извесно
време
повлачити
па
и
погубити
.
Свет
је
од
постанка
свог
вазда
налазио
благодети
у
задругарству
,
и
што
се
год
више
приближавао
моралном
и
интелектуалном
врхунцу
све
је
више
у
задругама
находио
гаранције
за
сврхе
своје
.
Што
човек
један
не
може
—
могу
троица
,
што
не
могу
троица
могу
више
њих
,
и
тако
се
организује
друштво
.
И
сама
ова
друштва
удружују
се
са
другим
друштвима
и
стварају
веће
друштво
.
Па
и
државе
се
удружују
једна
са
другом
и
тако
постизавају
своје
циљеве
.
И
ако
икад
,
данас
је
настало
оно
доба
које
је
велики
поборник
светски
Исус
Христос
заповедио
„
Гледај
те
створи
својих
а
не
своје
“
.
Многи
нам
завиде
,
и
називају
нас
срећнима
.
Ми
и
јесмо
срећни
.
Ту
срећу
и
заслугу
ја
делим
са
вама
свима
на
равне
делове
,
јер
више
вреди
онај
који
извршује
но
онај
који
заповеда
.
Сви
сте
ви
скупа
чинили
да
ме
удостојавате
са
задовољством
целог
мог
живота
.
Ја
сам
мирно
живио
,
мирно
ћу
и
умрети
,
ако
ми
дате
часну
реч
,
да
се
нећете
делити
пре
но
док
немаднете
пунолетних
мушких
глава
још
толико
,
колико
вас
је
данас
.
Узмите
пример
мудрих
и
вредних
пчела
кад
буде
време
деоби
.
Јер
колико
њих
изађе
,
толико
исто
и
у
кошници
остане
.
Немојте
да
будете
простодушнији
од
пчела
и
мрава
.
„
Чувајте
се
од
злих
и
хрђавих
људи
.
Оружје
ваше
против
њих
нека
буде
љубав
и
доброчинство
.
_
„
Ако
све
изделите
,
бићете
пуки
сиромаси
.
Сиромаштво
нагони
људе
у
беду
,
а
беда
у
преступе
и
злочинства
.
Као
такви
бићете
мрски
и
Богу
и
људма
,
и
отрпићете
велика
искушења
и
мучења
док
сте
на
земљи
,
а
још
гора
и
грознија
на
оном
свету
.
Овим
речима
учио
је
Јеша
своју
породицу
често
пута
,
која
га
је
слушала
као
пророка
и
гледала
у
њ
као
у
свеца
.
Март
.
То
је
чудовиште
једно
.
Сви
старци
и
старице
,
па
и
младићи
који
су
ма
и
најмање
слабуњави
дрхћу
од
тог
страшила
—
од
месеца
Марта
—
јер
он
,
као
какав
пастир
одваја
и
пречишћа
што
треба
за
обадва
света
.
Наш
чича
Јеша
увек
је
каваљерски
говорио
о
смрти
,
—
без
нимало
бојазни
.
Али
то
је
чинио
док
је
здрав
био
.
Сада
је
тек
у
1
/
3
Марта
па
је
мало
ослабио
.
Мало
он
вели
,
али
то
старом
и
за
гроб
спремном
човеку
много
је
.
Он
је
знао
да
ће
скоро
умрети
.
Болест
га
је
све
више
у
незнан
бацала
.
Он
зажели
—
док
је
још
присебан
—
да
се
опрости
са
својим
укућанима
.
И
чобани
,
и
казанџије
,
и
воденичари
и
рабаџије
скупише
се
око
његове
постеље
.
Све
мушко
и
женско
,
мало
им
велико
стајало
је
крај
њега
.
„
Драга
децо
—-
отпоче
Јеша
.
Мени
се
чини
,
све
сам
вам
казао
што
треба
па
да
будете
срећни
.
Ја
ћу
скоро
умрети
.
Мој
живот
и
рад
нека
вам
буде
вечити
пример
у
вашем
животу
.
Понашајте
се
као
што
сам
се
ја
понашао
.
Заповедајте
као
што
сам
ја
заповедао
.
Слушајте
као
што
сам
ја
слушао
.
Свађајте
се
као
што
сам
се
ја
свађао
.
Праштајте
као
што
сам
ја
праштао
,
казните
као
што
сам
ја
кажњавао
.
Делите
као
што
сам
ја
делио
.
То
немојте
никако
губити
из
вида
.
Имајте
Бога
на
уму
и
молите
му
се
више
делом
но
речима
.
Гледајте
,
да
за
ово
мало
времена
док
живите
на
земљи
удостојите
се
за
живот
вјечни
.
У
бесмртност
душе
немојте
сумњати
,
ко
у
њу
сумња
,
тај
нема
никаква
разлога
,
никаква
основа
да
буде
поштен
и
моралан
човек
,
тај
се
може
купати
у
пороцима
као
и
у
крви
својих
злочина
и
без
помисли
на
грех
.
Тешко
оном
,
који
избегне
казне
за
своја
дела
од
закона
људских
,
па
мисли
да
ће
тако
избећи
и
казне
Божије
.
—
Какве
су
душе
бато
—
запита
Иван
унук
му
—
а
најстарији
син
синовца
му
Марка
—
који
беше
у
12
год
,
и
учаше
ИИИ
разр
.
ос
.
школе
.
—
Казаћу
ти
благо
ђеду
.
А
ти
казуј
сваком
,
ко
те
пита
и
ко
те
не
пита
.
—
Сваконоћни
санови
наши
најбоље
показују
слику
душе
.
Душе
,
то
смо
ми
овако
целокупни
—
са
свима
својим
органима
и
чулима
.
Смрт
је
као
и
сан
.
Ви
ћете
ноћас
у
кошуљи
распојаси
спавати
под
кровом
ове
куће
,
и
ви
исти
ове
исте
ноћи
бићете
обучени
у
најлепше
стојеће
рухо
и
далеко
одавде
2—3
дана
хода
играће
те
у
колу
са
многобројним
светом
оба
пола
,
такође
обученим
и
искићеним
.
Ту
ћете
видети
све
своје
познанике
,
пријатеље
и
непријатеље
.
Ту
ћете
певати
,
разговарати
и
шалити
се
.
Слушати
музику
уз
коју
играте
—
осећати
мирис
цвећа
,
—
пријатност
вина
и
сласт
јела
.
Само
што
ови
санови
нису
тако
јасни
—
као
што
би
били
,
да
је
се
душа
са
животом
одвоила
од
тела
—
дакле
да
смо
помрли
.
И
кад
се
пробудимо
,
ми
видимо
да
лежимо
на
оном
месту
где
смо
синоћ
легли
.
На
пољу
у
место
оног
сунца
и
цвећа
.
Густа
помрчина
ка
тесто
кроз
коју
промиче
киша
помешана
са
снегом
.
И
ви
осећате
још
ону
пријатност
и
задовољство
,
памтите
оне
речи
које
сте
говорили
,
и
оне
песме
које
сте
певали
.
То
је
био
рад
ваше
душе
.
И
добре
и
зле
душе
живе
вечито
,
али
свака
за
се
има
два
начина
живота
.
Добра
душа
у
вечности
ужива
са
својим
најодабранијим
заслугама
и
врлинама
,
а
зла
,
са
најгрознијим
својим
неделима
и
злочинима
.
Добре
душе
с
поносом
стају
у
ред
светаца
и
Бого
-угодника
.
А
зле
,
стидећи
се
свог
живота
и
својих
дела
која
су
прирасла
уз
њих
,
завлачу
се
у
подземне
рупе
и
канале
,
мрачне
,
влажне
,
смрдљиве
и
са
многим
гадним
и
страшним
животињама
преткане
.
Оне
ту
остану
вечито
и
лутају
по
помрчини
.
За
њих
нема
милости
никад
за
никад
.
Јер
нико
не
може
изрезати
оне
злочине
из
душа
њихових
,
које
су
оне
своје
вољно
урезане
.
Ко
зна
.
Ви
ћете
се
можда
изделити
,
и
постати
пуки
сиромаси
,
али
и
као
такви
немојте
грешити
.
Боље
вам
је
да
помрете
од
глади
,
но
да
се
захраните
хлебом
отетим
и
украденим
.
„
Лутајуће
душе
“
нека
вам
буду
вођ
и
пратилац
кроз
цео
ваш
земни
живот
.
Јеша
мало
застаде
кад
ово
изрече
и
затражи
воде
.
Они
му
додадоше
.
Он
погледа
по
свима
.
Па
смешећи
се
рече
.
—
Не
само
ви
моји
укућани
,
већ
нико
—
ни
коме
зна
ни
не
зна
,
мене
није
увредио
—
и
према
томе
опроштај
је
излишан
.
Али
бато
—
ти
си
се
мучио
око
нас
?
Поче
Вук
синовац
му
—
мало
њежним
тоном
,
и
питање
његово
изазва
покрет
код
свију
—
од
којих
многи
почеше
плакати
.
—
То
ми
је
била
дужност
.
Тај
дуг
ви
одужите
на
деци
својој
.
—
Ја
ту
немам
никакве
заслуге
.
На
ове
речи
отпоче
јаче
јецање
и
плакање
.
Јеши
заводњише
очи
—
али
да
би
то
прикрио
окрете
се
на
другу
страну
и
леже
.
Од
овог
значајног
вечера
,
не
прође
много
и
Јеша
испусти
своју
племениту
душу
.
За
подушје
и
сахрану
све
је
учињено
онако
,
како
је
он
наредио
.
Марко
,
најстарији
задругар
,
узео
је
старешинство
у
своје
руке
одмах
по
смрти
чича
Јеше
.
Он
је
и
за
живота
његовог
заступао
га
и
помагао
у
извесним
приликама
.
Не
прође
ни
пуна
година
како
он
поче
управљати
кућом
,
а
незадовољство
поче
извирати
међу
задругарима
.
Ђаво
баци
камен
спотицања
у
ову
срећну
задругу
.
Тај
камен
беше
Даница
најмлађа
снаха
,
а
жена
задругара
Живана
.
Да
је
усуд
цео
свет
претресао
,
не
би
нашао
и
саставио
две
супротности
,
као
што
је
саставио
овога
Живана
и
ову
Даницу
.
Он
до
крајности
прост
и
наиван
,
а
она
до
крајности
лукава
и
препредена
.
Даница
беше
ванредно
лепа
,
а
беше
вредна
и
сваком
послу
вична
.
Највећа
жеља
која
цароваше
у
њеној
души
беше
та
:
да
се
сваком
допадне
.
Ова
женска
беше
се
закитила
и
пороцима
и
врлинама
,
ал
’
једна
пегица
порока
у
стању
је
да
помрачи
огромно
сунце
врлина
.
Њених
осам
јетрва
—
омрзоше
на
њу
за
то
што
беше
од
свију
најлепша
,
најбистрија
и
најдосетљивија
.
И
за
то
им
је
се
она
грозно
светила
.
Која
је
год
почела
са
њом
да
се
поинати
морала
је
исплакати
свој
јед
и
секирацију
и
пристати
да
остане
њена
старија
.
У
њиној
кући
био
је
такав
ред
—
да
кад
кућни
старешина
устане
—
устану
сви
,
а
зими
кад
жене
шију
,
плету
,
везу
,
преду
,
гребенају
и
т
.
д
.
Устане
старешиница
,
па
за
тим
све
остале
.
Од
овога
се
реда
много
одустало
.
Јетрове
,
из
почетка
жалиле
се
,
како
их
боли
глава
,
стомак
и
т
.
д
.
па
не
могу
да
устану
.
Доцније
говорило
се
јавно
и
отворено
:
„
Ком
више
треба
тај
нека
више
и
ради
“
.
Јер
од
њих
имала
је
по
нека
петоро
,
нека
троје
,
нека
једно
а
по
нека
ни
једно
дете
.
Каква
жалосна
упоређења
.
Жена
која
је
родила
петоро
деце
и
просула
свој
живот
и
своју
снагу
—
да
мора
радити
више
од
оне
,
која
није
родила
ни
једно
,
која
је
још
свежа
,
здрава
,
млада
и
снажна
.
Тако
,
мало
по
мало
,
дошло
се
до
велике
свађе
и
ларме
,
и
морали
су
сви
пристати
:
да
се
жене
са
својим
женским
радом
поделе
.
Овај
корак
,
ова
мала
измена
у
кући
Перевића
постала
је
врло
важна
полазна
тачка
која
води
растројству
задруге
,
која
води
општој
несрећи
своју
задругу
.
Тако
се
животарило
две
три
године
,
али
у
великој
свађи
,
кавзи
и
незадовољству
.
Једног
пролећног
вечера
.
Марко
позва
све
чланове
своје
породице
и
поче
овакав
разговор
:
„
У
нашој
је
кући
увек
био
обичај
да
се
с
’
пролећа
,
управо
кад
настаје
кад
,
одреди
сваком
своја
дужност
коју
ће
отправљати
преко
целе
године
.
Ја
мислим
да
уредимо
овако
:
Стоја
и
Круна
биће
планинке
(
редуше
)
њих
ће
двије
готовити
јело
на
мрску
.
А
Марта
и
Милица
биће
мјешаје
,
и
оне
ће
на
петку
кувати
јело
.
Роса
и
Перуника
чуваће
сва
говеда
.
Даница
ће
чувати
овце
.
Савка
јагњад
,
а
Ружица
свиње
.
Тако
ћемо
ми
сви
мушки
бити
слободни
и
радити
о
земљи
.
„
Па
тако
је
добро
“
.
Повикаше
сви
људи
.
Стоја
устаде
и
отпоче
врло
одмереним
тоном
као
какав
велики
говорник
.
„
Ја
би
вас
замолила
,
да
мене
од
те
дужности
ослободите
.
Шеснајест
година
има
како
сам
ја
дошла
у
ову
кућу
и
како
отправљам
ту
дужност
,
прво
за
покојном
мајом
(
Јешином
женом
)
па
после
и
сама
.
А
ево
из
чега
:
Ми
више
не
радимо
заједно
наш
женски
рад
,
па
да
једно
друго
носимо
на
својим
леђима
,
већ
ја
сама
морам
одевати
себе
,
мужа
и
петоро
деце
,
а
како
се
мене
чини
ја
не
могу
ни
да
радим
као
што
сам
некад
могла
;
издала
ме
снага
па
и
очњи
вид
.
“
На
ове
речи
скотрљаше
јој
се
крупне
сузе
низ
скоро
наборано
лице
“
.
Она
се
мало
прибра
и
продужи
.
Наша
се
кућа
рачуна
прва
у
целој
капетанији
!
Марко
је
кућни
старешина
и
скоро
сваки
дан
иде
на
позив
власти
и
судова
.
Он
као
такав
треба
да
има
пристојно
одело
.
Ви
знате
—
да
ја
до
сад
у
великом
послу
нисам
могла
ни
кошуље
да
му
оперем
како
треба
,
иде
поцепан
и
нечист
као
какав
убоги
.
То
убија
понајпре
част
моју
,
његову
па
и
свију
нас
.
Да
би
ја
што
купила
или
платила
рад
другом
вама
ни
једном
не
би
било
право
.
Сад
од
Петровадне
Иван
неће
више
ићи
у
школу
па
нека
се
он
дода
чобанима
,
а
мене
ослободите
од
дужности
планинке
,
јер
ја
имам
посла
да
главе
не
дигнем
—
па
да
одевам
нас
седморо
онако
како
ваља
“
.
—
„
Сасвим
тако
“
.
Рече
Гвозден
.
„
То
би
било
право
“
.
Додаде
Чедомир
.
Остали
сви
ћуте
.
Даница
прекиде
ћутање
и
отпоче
:
„
То
није
право
!
Ако
си
старија
,
старија
ти
кожа
на
челу
.
Шта
се
мене
тиче
за
твога
мужа
.
Ако
ти
може
образ
поднети
ти
га
немој
ни
прати
ни
крпити
.
Е
,
како
то
не
беше
.
Да
ти
ми
одевамо
твоју
дечурлију
.
Ти
си
се
то
навадила
али
нема
више
,
кривак
!
Настаде
подуже
ћутање
.
„
Ти
Стојо
“
отпоче
Марко
.
„
Остани
планинка
још
љетос
,
па
ћемо
се
трпети
како
тако
“
.
„
Ја
пристајем
да
чувам
овце
,
и
тако
ћу
бар
код
оваца
моћи
радити
свој
ручни
рад
а
овако
никако
“
.
Одговори
Стоја
.
„
Али
ти
знаш
,
да
су
ове
све
невјеште
за
бјели
мрс
.
А
после
тога
ти
имаш
понајвише
ђеце
,
па
кад
би
која
друга
била
планинка
због
ђеце
би
се
правиле
свађе
и
незгоде
.
Рече
Милорад
.
„
Па
зар
је
право
Дешо
(
тако
га
је
звала
)
,
да
се
сва
кућа
користи
мојом
способношћу
а
ја
сама
да
се
растргнем
у
тешком
послу
,
а
кућа
за
ту
услугу
да
ми
се
ништа
не
одужи
,
већ
у
место
тога
да
ме
гледа
у
беди
и
несрећи
“
.
Одговори
Стоја
.
„
Ја
би
нешто
рек’о
,
али
не
знам
да
л
’
ће
ми
ваљати
“
,
додаде
Милутин
.
„
Да
чујемо
“
повикаше
њих
неколико
.
„
Требало
би
,
да
сав
рад
женски
што
се
тиче
,
и
што
треба
за
Стоју
—
да
се
плати
из
куће
—
а
она
нека
гледа
свој
посао
.
„
То
не
може
.
То
не
сме
бити
!
Повикаше
неколико
женских
међу
којима
беше
прва
Даница
.
„
Немојте
наопако
говорити
!
То
би
баш
право
било
“
!
Викну
Марко
љутито
.
„
Можете
како
оћете
!
Али
ја
нећу
више
на
таки
начин
живити
.
Ако
ће
ме
мој
слепац
(
муж
)
слушати
,
добро
.
А
ако
неће
ја
знам
шта
ћу
.
“
Изређа
ово
Даница
па
побеже
на
поље
плачући
.
После
дужег
препирања
и
објашнења
остаде
све
онако
како
је
Марко
први
пут
предложио
.
И
тако
се
радило
.
Радило
се
са
великим
натезањем
и
незадовољством
.
Стоја
беше
врло
добра
женска
.
Нарави
тихе
и
мирне
.
Сваки
посао
дрхтао
је
од
њених
руку
.
Она
је
тачно
и
савесно
отправљала
своју
дужност
уз
припомоћ
своје
јетрве
Круне
,
која
беше
послушна
и
верна
као
извежбано
куче
али
само
беше
много
пипава
(
спора
у
послу
)
.
Није
то
лак
посао
,
помусти
12
крава
,
и
100
оваца
,
па
то
процедити
,
узварити
,
разлити
,
усирити
;
направити
кисело
млеко
,
сок
,
кајмак
,
и
.
т
.
д
.
Па
за
све
то
судове
,
као
:
чабриће
,
ведрице
,
(
крављаче
)
бакраче
,
кружиће
,
карлице
,
кутлаче
,
грудњаче
,
цедила
и
т
.
д
.
сваки
дан
прати
и
чистити
,
солити
и
преваривати
.
За
тим
—
пристављати
три
пут
за
дан
које
каква
јела
.
Док
се
усече
буранија
,
или
кромпири
,
док
се
обари
купус
или
зеље
—
ту
прилично
прође
времена
.
Па
запржити
и
осолити
јело
,
поставити
,
прибрати
и
опрати
судове
.
Једном
речју
—
задовољити
толики
број
чељади
са
различитим
укусима
и
апетитима
,
а
нарочито
задовољити
око
двадесеторо
деце
за
разним
нарафима
и
слободним
вољама
,
то
је
велики
и
крупан
посао
;
и
од
свега
тога
украсти
времена
—
да
се
са
десет
ноката
опреде
пређа
за
платно
,
сукно
,
сукње
,
поњаве
,
чарапе
,
појасове
и
т
.
д
.
Да
се
обују
и
преобуку
деца
,
да
се
оперу
и
умију
,
и
преко
тога
опет
да
остане
бар
штогод
времена
живом
телу
и
души
да
се
одмори
.
То
је
са
свим
немогуће
било
.
Она
је
била
као
на
осуди
.
„
Врана
не
може
на
два
коца
“
,
тако
вели
народна
пословица
.
За
Стоју
је
имало
више
колаца
.
Она
је
све
радила
и
трчала
,
али
нигде
није
стизала
,
није
ништа
могла
урадити
.
У
њеном
целокупном
раду
осети
се
одмах
једна
огромна
разлика
,
једна
празнина
груба
и
необична
.
То
се
дало
приметити
прво
на
деци
,
на
њој
па
и
на
њеном
мужу
.
Укућани
почеше
изјављивати
своје
незадовољство
против
јела
.
Сад
некувано
,
сад
труњаво
,
то
неслано
,
то
преслано
,
то
ретко
.
Сир
се
усмрдео
,
кајмак
се
уцрвао
,
сок
се
пробрцнуо
,
млеко
се
пробурљало
,
све
се
то
просипа
и
баца
.
И
она
,
и
муж
јој
и
деца
јој
поцепана
и
дроњава
,
увек
не
опрана
и
не
умивена
,
а
што
је
најгоре
и
најгадније
напунили
се
вашки
као
шипа
.
Кад
Марко
виђе
ову
ругобу
на
својој
жени
,
себи
и
на
деци
коју
је
волео
као
своје
очи
—
он
без
питања
и
одобрења
својих
задругара
,
купи
у
чаршији
памука
за
платно
и
плати
једној
жени
да
му
изатке
,
купи
деци
материје
и
фланела
те
их
обуче
и
преодену
.
Овим
поступком
,
он
одреши
руке
и
даде
маха
свима
својим
задругарима
да
се
свак
за
себе
брине
;
да
вуче
свак
на
своју
страну
.
Сад
су
отворена
врата
свима
сплеткама
и
интригама
од
стране
сиромашних
суседа
.
И
отпоче
крађа
и
расипање
.
Људи
,
који
терају
какав
мал
на
пијаце
и
тамо
их
продају
—
један
део
узетог
новца
утају
и
за
себе
задрже
га
казав
старешини
мању
количину
или
нижу
цену
.
Други
опет
,
иду
на
вежбања
војна
сами
или
са
стоком
,
па
траже
трошка
и
кад
га
имају
—
то
ушпарају
и
од
себе
и
од
стоке
,
те
им
по
који
сребрник
остане
да
га
предаду
својој
доброј
жени
на
чување
.
Четврти
,
пети
и
седми
узели
бучук
(
мерац
)
брашна
,
бучук
пасуља
,
два
пшенице
,
три
кукуруза
и
т
.
д
.
Па
комад
сланине
,
чанак
сира
и
кајмака
,
бардак
ракије
и
чутуру
вина
и
т
.
д
.
и
т
.
д
.
Све
се
то
даје
онако
нечујно
и
невиђено
,
неизмерено
и
по
мраку
,
за
незнатну
цену
,
па
најчешће
и
на
вересију
.
Кућни
лопови
сву
као
и
кријумчари
монополисаних
артикли
—
они
не
смеју
тужити
ником
своје
дужнике
.
Кад
се
набере
повелика
сума
вересије
—
онда
дужник
у
место
новца
даје
лакат
са
највећом
претњом
о
издаји
.
Поверилац
му
више
и
не
иска
али
му
и
не
да
.
Док
је
он
то
чинио
са
једним
његов
је
укућанин
са
другим
.
И
они
се
сад
промене
,
и
тако
се
изређају
сви
као
зубци
на
точку
ветрењаче
.
Нестало
три
овце
,
двоје
свиња
,
ћурака
и
кокоши
.
Па
шта
је
са
њима
?
Покрали
лопови
,
покрали
и
појели
.
Док
не
прође
дуго
,
а
комшије
и
коне
доказују
:
како
су
видели
сестру
,
свака
или
шурака
тог
и
тог
укућанина
где
у
саму
зору
тревише
их
на
раскршћу
села
где
отераше
пред
собом
оне
овце
,
оне
исте
свиње
,
што
сву
тобож
покрадене
.
Ма
да
се
све
ово
ради
тајно
и
невиђено
,
али
се
опет
уђе
у
траг
.
Док
јетрвице
изаткаше
неке
врло
фине
сукње
и
кецеље
од
саме
жице
и
вунице
,
па
чарапе
за
опанке
и
за
чизме
.
Ћилиме
,
ираме
,
чупава
шиљтета
и
јастуке
—
све
од
саме
вунице
.
Па
чипке
и
карнере
,
злато
и
перлице
,
ђинђуве
и
минђуше
и
т
.
д
.
и
по
врх
тога
у
неколико
завезака
имати
разне
монете
новца
,
па
и
самог
злата
.
Па
колико
пропало
вересије
?
И
кад
се
сумира
—
кућа
с
дана
на
дан
све
празнија
.
Кућни
старешина
виђе
ово
зло
,
па
заклопи
све
под
кључ
.
Сад
се
дало
свима
материјала
—
да
кукају
на
старешину
,
на
његову
неправичност
и
нечовечност
.
Једног
празничног
вечера
,
вечераше
сви
,
а
Даница
не
хте
.
Нешто
је
љута
.
По
вечери
одоше
сви
на
спавање
.
Живан
узе
зубљу
луча
па
оде
и
он
у
зграду
(
вајат
)
за
њим
дође
и
Даница
.
Она
,
више
стојећи
но
седећи
уз
један
сандук
изу
се
,
за
тим
свуче
сво
одело
и
оста
у
самој
кошуљи
која
се
таласаше
на
њеном
бујном
телу
и
бељаше
као
снег
,
отпоче
љутито
и
набусито
повезујући
своју
црну
као
„
зифт
“
косу
на
маленој
и
округлој
глави
неком
са
златом
поткићеном
марамицом
.
„
Је
ли
ти
“
?
!
„
Шта
је
!
Срете
је
Живан
који
беше
легао
на
кревет
и
само
му
се
глава
виђаше
испод
губера
.
Испод
његовог
великог
и
зализаног
чела
жарила
су
два
велика
ока
која
беху
управљена
на
покрет
тела
своје
лепе
жене
,
и
на
чаробну
лепоту
оне
танке
и
беле
кошуље
.
Ма
да
је
било
топло
време
,
али
он
се
задрктаваше
,
нека
га
језа
подузима
кроз
сво
тело
.
„
Докле
ћу
ја
трпети
ово
зло
у
кући
“
.
Живан
је
посматраше
мирно
ћутећи
.
Она
настави
.
„
Зар
годину
дана
није
ми
дошла
сестра
,
а
данас
ми
дође
—
па
немам
чаше
ракије
да
јој
пружим
,
нити
залогај
леба
као
што
треба
!
?
Слијепче
један
!
Ти
си
слуга
Марков
.
Он
и
његова
женка
све
заклопили
под
свој
катанац
,
па
тебе
што
даду
—
онако
као
каквом
пашчету
!
Она
сваки
дан
пијана
лежи
,
а
ја
да
не
могу
добити
у
целој
години
чашу
ракије
.
Ама
смем
у
живот
,
ако
сад
немадне
Стојара
готови
200
дуката
што
јој
даје
онај
лопов
и
што
сама
издаје
из
куће
и
продаје
пошто
зашто
.
Право
и
има
.
Кад
су
нашли
слепце
—
па
нека
им
гуле
с
’
леђа
.
„
Ћути
,
не
тртљај
ту
“
!
Рече
Живан
тихо
.
„
Нећу
да
ћутим
!
Шта
ми
оћеш
!
?
Шта
ми
можеш
?
!
Је
ли
?
Какав
си
ти
човек
да
у
инат
мене
говориш
са
оним
курвама
(
јетрвама
)
кад
ја
са
њима
не
говорим
!
Ама
нисам
ја
слепа
.
Није
то
бадава
.
Ти
брате
,
кад
си
њи
им’о
и
давале
су
ти
што
год
си
год
затражио
,
ти
ниси
требао
ни
да
се
жениш
.
“
Поче
плакати
.
„
О
,
несрећница
што
се
окова
!
Што
пође
за
слепа
и
луда
човека
!
!
Ама
јес
’
чуо
!
Ако
се
не
поделиш
од
сад
за
три
месеца
—
ја
ћу
те
одуставити
“
.
„
Мариш
ја
“
.
Опет
Живан
.
„
Јес
!
Право
велиш
.
Ти
си
им’о
жена
пуну
кућу
.
Али
синко
мајчин
,
ако
ја
одем
нећеш
ми
ни
ти
више
живити
.
Море
ћу
те
премлатити
као
свако
пашче
“
.
Док
ово
изређа
луч
се
угаси
.
Она
се
подвуче
крај
њега
под
губер
и
једнако
плачући
ређаше
које
какве
неправде
које
се
њој
тобож
чине
.
Тако
је
резонирала
Даница
,
па
и
остале
њене
јетрве
нека
мање
нека
више
;
и
долазило
се
често
до
деобе
,
али
Јешин
старији
син
Милорад
није
никако
дао
.
Стоја
напушти
све
послове
,
па
и
матерњу
негу
и
старање
над
децом
својом
.
Само
ради
у
млекару
—
и
беше
у
истом
повратила
стари
ред
и
чистоту
.
„
Једног
дана
,
дођоше
овце
раније
но
обично
и
плинуше
по
дворишту
,
које
је
чувала
Даница
и
која
не
дође
за
овцама
нити
се
близу
чујаше
.
„
Ђе
ли
је
она
,
те
је
нема
.
Овце
дошле
“
.
Примети
Круна
.
Ја
не
знам
!
Ако
не
шапће
с
неким
у
корову
.
Ја
ђе
ће
бити
на
другом
месту
?
!
Додаде
Стоја
.
„
Ти
погађаш
без
углевља
“
.
Опет
Круна
,
Ономад
ја
седо
’
под
ора
доле
у
башти
,
па
нешто
мислим
,
—
док
спазих
онамо
у
вотњаку
где
се
нешто
пучи
.
Узмем
за
мету
једну
дебелу
шљиву
и
пришуњам
се
ближе
,
кад
она
.
И
то
,
да
знам
са
ким
,
са
једним
ђететом
.
Лани
изашло
из
школе
.
Сковчала
му
руке
око
врата
па
цмака
ли
га
цмака
.
„
Ама
,
шта
говориш
!
Који
је
то
био
несрећник
“
?
Запита
Стоја
смешећи
се
чиј
се
смех
беше
помешао
сва
великим
знацима
злобе
.
„
Казаћу
ти
други
пут
.
Гле
!
Ускочи
овца
у
башчу
“
.
Викну
Круна
и
пође
да
је
истера
“
.
„
Не
!
Викну
Стоја
уватив
је
за
скут
од
зубуна
.
„
Нека
их
.
Нек
је
кошта
њена
љубав
што
је
води
са
свима
па
и
са
ђецом
.
Жао
ми
оног
јадног
деша
(
Живана
)
што
се
окова
.
Што
постаде
најнесрећнији
од
све
своје
браће
“
.
Ускочи
друга
,
па
трећа
обали
једну
врљику
и
уђоше
око
30
њих
.
Трешња
у
цвету
,
купус
тек
посађен
и
примљен
.
Овце
дигоше
све
као
поплава
,
као
пожар
.
Даница
већ
стиже
и
,
изагна
овце
које
починише
за
непуних
5
минута
огромну
штету
.
Она
наљућена
као
змија
удараше
овце
уз
пратњу
најординарније
псовке
са
једним
сломљеним
вилама
које
беху
побијане
у
оџак
трешње
у
место
притке
,
и
затвори
ји
у
свој
тор
,
па
онако
разјарена
упаде
у
кућу
пи
викну
кроз
плач
.
„
Ви
гледате
својим
очима
,
како
овце
чине
штету
па
ни
мукает
“
(
ни
бриге
)
.
„
Исто
тако
,
као
и
ти
ономад
што
седиш
крај
ватре
,
лонац
кипи
,
а
ти
нећеш
да
скинеш
заклопац
—
док
не
изиђе
све
што
је
год
ваљало
“
.
Одговори
Стоја
.
„
За
Бога
!
Зар
јесу
?
!
Ми
богме
нисмо
ни
виђеле
.
Чусмо
звоно
,
па
мислимо
и
ти
си
са
њима
.
Јесу
л
’
много
починиле
квара
?
Запиткиваше
Круна
—
правећи
се
као
да
ништа
о
томе
не
зна
.
„
Љепо
,
љепо
!
Даница
ће
сваком
вратити
жалост
за
срамоту
.
Да
Бог
да
ти
све
поцркале
.
Забољело
ме
нешто
под
ложичицом
,
па
немогу
да
идем
.
Потрчи
,
потрчи
,
ал
не
мож
’
,
оне
брже
па
одоше
“
.
Ређаше
Даница
плачући
и
држећи
се
левом
руком
за
појас
,
а
десном
усекњиваше
нос
и
брисаше
сузе
.
За
тим
оде
у
своју
зграду
и
леже
у
кревет
.
У
вече
дођоше
људи
са
рада
и
дознадоше
за
учињену
штету
,
осуђиваху
све
жене
за
исту
али
главни
кривац
не
беше
ту
.
Сутра
дан
освиташе
празник
.
Живан
поранио
и
уздиго
обаљена
врежна
трешње
—
поткресо
их
и
окрепио
,
па
и
купус
,
који
је
стручић
са
свим
ишчупан
он
је
мето
други
нов
;
коме
су
пак
само
лиске
откинуте
њему
ништа
не
фали
.
Круна
,
поражена
својом
кривицом
у
овом
делу
поможе
му
заливати
купус
и
сву
башту
дотерати
у
ред
.
Живан
каза
својој
Даници
да
је
башчу
окрепио
и
довео
у
ред
она
одмах
оздрави
и
устаде
.
Од
како
поделише
женски
рад
у
Перовића
задрузи
,
и
од
како
почеше
падати
примедбе
као
крушке
које
су
презрелиле
на
планинку
и
њене
производе
—
од
то
доба
Стоја
постаде
деци
својој
више
маћа
но
мајка
.
Поред
тога
што
их
није
гледала
како
треба
,
није
их
одевала
и
чистила
,
она
их
је
немилице
тукла
.
Прекомеран
посао
и
рад
,
основ
су
свима
незгодама
које
податкивају
људски
живот
.
У
великом
раду
,
у
непрекидној
журби
,
човек
измени
и
оно
образованости
које
је
под
закриљем
својих
родитеља
стекао
—
у
место
да
тече
нову
интелигентност
у
времену
зрелости
.
Тако
и
Стоја
.
За
кратко
време
она
постаде
сасвим
свирепија
и
немилостивија
под
своју
старост
—
кад
треба
да
је
милосрднија
и
њежнија
,
што
највећма
краси
старице
и
старце
.
Једног
дана
,
она
рано
помузе
сву
стоку
,
процеди
млеко
и
настави
га
да
га
узвари
.
Седела
је
крај
ватре
и
ломкала
суво
грање
гледајући
пажљиво
у
бакрач
,
(
котао
)
.
Док
врисну
најмлађе
јој
дете
на
пољу
као
да
паде
у
врелу
воду
.
Она
скочи
брзо
преко
куће
по
којој
се
беху
усмуцале
две
три
квочке
са
малим
пилићима
,
и
док
изађе
на
врата
она
згази
2—3
пилета
и
подави
их
.
Кад
тамо
,
дете
гурнула
старија
деца
које
је
потрбушке
пало
и
лупило
о
ивицу
неког
брвнета
самим
челом
и
беше
обливено
сво
у
крви
.
Док
га
она
диже
и
поче
му
рану
засипати
прашином
у
намери
да
му
заустави
крв
—
док
викнуше
из
куће
„
Покипи
млеко
“
.
Она
оставља
дете
и
трчи
у
кућу
опет
преко
пилади
те
пригњави
још
2—3
.
Кад
тамо
млеко
ври
по
пепелу
и
угарци
погашени
пиште
као
гује
у
каквом
џбуну
који
је
са
свих
страна
опкољен
пожаром
.
Даница
не
беше
још
пустила
овце
,
јер
чекаше
да
спане
роса
,
која
највише
чини
те
се
овце
метиљају
.
Она
са
још
две
три
јетрове
,
сеђаше
на
прочевљу
—-
радећи
свака
нешто
са
иглама
и
ни
једна
не
хте
да
одбрани
млеко
које
пола
изађе
и
просу
се
.
Док
скиде
оно
млека
са
ватре
што
је
остало
,
дотле
сазнаде
:
да
је
дете
гурнуо
синчић
њене
јетрве
Милице
.
Она
изађе
на
поље
и
поче
га
тражити
.
Као
лафица
разјарена
стиже
га
за
једном
зградом
и
поче
га
шамарати
.
За
тим
се
врати
,
и
њено
двоје
деце
нађе
код
оног
малог
рањеника
,
па
да
би
тиме
ублажила
своју
кривицу
према
јетрови
која
беше
ту
у
близини
,
стаде
немилице
грувати
обоје
песницама
и
шамарима
,
па
и
самог
малог
рањеника
.
У
тај
мах
дотрча
Милица
носећи
у
рукама
обраницу
и
лупи
Стоју
по
глави
коју
обли
крв
.
„
Дошла
си
баш
кад
треба
“
викну
Стоја
чији
је
глас
више
личио
на
лавеж
каквог
пса
но
на
говор
жене
,
ухвати
је
за
прса
левом
руком
а
десном
око
појаса
.
Нави
мало
лево
и
десно
,
па
је
лупи
о
тврду
земљу
падајући
озго
и
сама
на
њу
са
свом
тежином
тела
,
и
од
куд
да
се
треви
,
да
Милица
лупи
својом
главом
о
оно
исто
брвно
и
на
оном
истом
месту
—
само
с
том
разликом
—
што
она
лупи
затијоком
а
дете
је
челом
.
Ту
се
дуго
чупараше
и
почупаше
по
неколико
бичева
косе
—
обадве
шарене
у
крви
,
дотрчаше
и
кућани
и
комшије
и
једва
их
раздвојише
.
У
вече
дођоше
људи
са
рада
и
кад
видеше
улицу
попрскану
крвљу
пренеразише
се
од
чуда
и
настаде
велика
ларма
и
граја
,
псовка
и
претња
и
то
не
толико
због
жена
већ
само
због
деце
,
јер
родитеље
ништа
не
може
разјарити
и
наљутити
као
то
:
кад
му
ко
туђи
—
а
нарочито
зрели
и
јачи
ошине
дете
.
Тога
вечера
,
умало
се
није
дошло
до
боја
где
би
дошле
на
ред
и
сикире
и
пушке
и
ножеви
.
У
јутру
,
обе
жене
одоше
доктору
и
добише
уверења
са
повеликом
поштедом
.
Мисли
ли
су
многи
суседи
па
и
сами
укућани
да
ће
се
тада
поделити
,
али
опет
се
измирише
,
нити
се
тужише
која
за
убоје
.
Ма
да
је
кавга
,
свађа
пакост
,
клевета
мржња
и
злоба
увек
царовала
у
њиховој
кући
.
Покојни
чича
Јеша
,
још
за
живота
свог
направио
је
од
камена
чесму
у
свом
воћњаку
,
одакле
носаху
воду
многе
куће
из
близине
.
Причају
,
кад
је
ову
воду
правио
мајстори
су
га
понудили
—
да
урежу
,
у
камен
његово
име
и
презиме
,
и
он
им
не
даде
објашњујући
им
онај
стих
из
светога
писма
који
вели
:
„
Чините
добра
тајно
и
зато
ће
вам
Бог
платити
јавно
“
.
Тек
што
зора
беше
зарудила
,
једног
дана
одмах
по
познатој
свађи
Перовића
укућана
,
код
воде
ове
се
састадоше
две
сељачке
торокуше
—
две
аброноше
најординарније
врсте
:
Јана
и
Ђука
.
„
Јеси
ли
чула
за
ове
Перовића
газде
?
“
Отпоче
Јана
.
„
Нешто
мало
.
“
Одговори
Ђука
.
„
Јес
’
истина
,
истукли
су
се
као
овнови
,
али
баш
и
ако
ће
“
.
„
Који
л
’
прво
заметну
кавгу
?
“
„
Газдарица
Стоја
у
мал
’
није
све
побила
.
Кажу
била
је
трештена
пијана
“
.
Па
...
наставила
да
узвари
млеко
,
док
јој
врисне
дете
на
пољу
—
а
она
потрчи
тамо
—
па
преко
квочке
и
пилади
те
удави
седморо
.
Кад
овамо
викну
је
„
покипи
млеко
“
,
а
она
опет
потрчи
преко
пилади
те
удави
опет
седморо
—
осморо
,
и
млеко
јој
сво
искипи
по
ватри
,
онда
неко
јој
нешта
реко
,
а
она
дочепа
мотку
па
њом
удри
ђе
кога
стигне
.
Јадна
Милица
сва
испребијана
—
добила
,
поштеде
од
доктора
пет
месеци
.
Па
и
дете
јој
што
кажу
оно
једно
више
и
нема
сво
испребијала
;
те
у
вече
људи
дочепали
пушке
,
ножеве
и
сикире
—
те
умало
није
било
окршаја
.
Кажем
ти
умало
се
размимоишло
те
није
мртвих
пало
.
“
Ако
,
ако
,
то
ми
је
мило
,
нека
пукне
тиква
једном
.
Њина
свила
досади
целом
селу
.
Ама
живота
ми
мога
,
давно
би
се
они
поделили
—
да
није
оне
чинилице
Стојаре
.
Она
зна
сто
ђавола
.
Опчинила
их
те
раде
као
вочићи
,
а
она
само
краде
и
издаје
.
Смем
у
живот
,
да
она
сад
има
200
дуката
у
злату
.
Марко
кућни
старешина
,
код
њега
кеса
и
новци
па
само
грабу
и
он
и
она
“
.
„
Море
мани
!
Чудим
се
оној
Даници
како
их
трпи
—
а
оне
су
друге
као
свака
марва
“
.
„
Ада
друго
!
Даница
ће
њих
и
поделити
.
Они
тучу
све
оне
,
али
њу
ни
малим
прстом
не
смеју
—
дохватити
.
Какву
чудну
браћу
она
има
?
!
Они
би
дошли
и
поклали
све
само
да
се
она
што
потужи
“
.
Овако
су
резоновале
Јана
и
Ђука
.
Овако
и
још
горе
лажу
и
резонирају
све
сусетке
и
суседи
који
окружују
Перовића
кућу
.
Они
самим
члановима
ове
задруге
ово
све
и
још
црње
саопштавају
—
подмећу
,
и
клеветају
једно
код
другог
наизменицу
.
Овако
се
с
’
дана
на
дан
правила
ларма
и
свађа
све
оштрија
и
ординарија
,
и
на
тај
се
начин
кућа
све
више
пљачкала
и
поткрадала
од
стране
кућних
лопова
.
Што
је
кућа
све
више
опадала
то
се
незадовољство
све
више
пењало
.
Казали
смо
,
какве
је
последице
донела
подела
рада
женског
,
који
се
односи
на
одело
,
обућу
и
чистоту
.
Ове
врло
важне
намирнице
које
су
у
тесној
вези
са
здрављем
и
животом
човека
,
радиле
су
све
јетрвице
и
прилично
подмиривале
потребе
своје
и
својима
изузимајући
Стоју
;
која
се
беше
предала
и
душом
и
телом
свом
планинском
позиву
са
жељом
:
да
очува
интересе
куће
и
расположења
укућана
,
да
очува
своје
име
и
част
,
ради
свог
мужа
и
своје
дечице
;
али
док
је
на
то
мислила
и
чувала
на
другом
је
месту
губила
више
.
Марко
је
куповао
сукнено
одело
па
и
лети
и
зими
њиме
прикривао
своје
поцепане
и
нечисте
преобуке
,
а
деца
су
му
била
:
као
деца
цигана
—
чергаша
.
На
селу
,
врло
се
хрђава
брига
води
о
чувању
и
неговању
мале
деце
;
али
то
не
шкоди
толико
,
као
знатне
промене
које
се
у
том
погледу
учине
.
Н
.
пр
.
ако
дете
почнемо
од
рођења
његовог
на
примитиван
начин
чувати
и
неговати
све
дотле
—
док
порасте
и
само
о
себе
почне
се
бринути
;
од
тог
детета
можемо
имати
у
свему
здравог
и
издржљивог
члана
породице
.
Но
,
ако
дете
почнемо
испочетка
његовог
живота
брижљиво
чувати
и
неговати
по
упутствима
науке
о
здрављу
,
па
одједаред
тога
се
одрећи
и
учинити
велику
и
наглу
промену
—
опасно
је
за
здравље
и
живот
сваког
детета
.
Колико
је
опасно
нагло
погоршање
,
толико
исто
опасно
је
и
побољшање
.
—
Равнотежа
је
најбољи
пријатељ
сваком
делателном
створењу
па
и
стварима
.
Стоја
,
док
из
задруге
одјеваше
децу
,
била
су
јој
увек
одевена
,
обувена
,
чиста
и
опрана
,
али
ево
,
запушти
их
до
крајности
.
Увек
боса
и
лети
и
зими
,
поцепана
,
распојаса
,
гологлава
,
неумивена
,
вашљива
и
т
.
д
.
При
том
кад
се
узме
у
обзир
младост
не
само
деце
већ
свију
животиња
,
која
се
ни
мало
не
обзире
на
време
и
непогоде
.
Ако
је
снег
,
дете
босо
иде
и
гледа
своје
стопице
како
шарају
по
њему
,
ломи
леденице
са
стреха
кућевни
и
носи
их
у
рукама
,
па
још
и
загризне
по
неки
пут
помишљајући
да
су
то
чибучићи
од
шећера
;
и
тако
добро
озебе
и
долази
у
собу
плачући
.
Мајка
нешто
љута
на
себе
или
на
другога
муне
га
,
ћушне
га
,
шине
га
и
т
.
д
.
Тим
поступком
деца
отискују
камен
по
камен
из
свог
органа
свог
механизма
,
која
ће
и
најмања
олуја
болести
заљуљати
,
оборити
—
и
отиснути
у
бездно
море
што
се
зове
смрт
.
Једне
јесени
флуенција
(
болест
)
појави
се
рано
у
народу
и
поче
немилице
сатирати
све
—
а
нарочито
децу
.
Она
дође
и
у
кућу
Перовића
и
пообаљива
чељад
на
постељу
која
попадаше
као
снопље
када
духне
север
.
Трчало
се
угљеварама
,
картарама
,
докторима
и
траварицама
,
и
неком
би
од
вајде
—
али
Марковој
и
Стојиној
деци
не
поможе
ништа
.
Умре
једно
,
друго
,
па
и
треће
.
За
две
недеље
троје
деце
!
То
је
ужасно
.
Остаде
им
најстарији
син
Иван
,
и
најмлађа
ћерка
Ката
.
Умре
им
један
син
и
две
ћери
.
Сви
су
жалили
,
кукали
и
плакали
али
мајка
највише
.
И
дан
и
ноћ
кука
.
Оће
да
излуди
.
Кад
су
последњу
четрдесницу
давали
,
беше
се
искупио
силан
свет
.
Многи
сиромаси
и
сироте
дошли
су
да
се
напију
и
наједу
—
али
сви
за
то
морали
су
платити
.
Сребрни
стопарци
били
су
сузе
свију
њих
кад
мајка
паде
преко
сва
три
гроба
у
којима
јој
беше
поломљена
и
сахрањена
срећа
,
нада
и
узданица
и
заврши
своје
јадовање
овим
редом
:
Јој
ђецо
,
поломљено
цвеће
,
Озов
те
се
кад
вас
мајка
зове
.
Да
вас
питам
,
јесте
л
’
се
навикли
,
У
гробници
у
ладној
тавници
,
Јој
ђецо
ја
вам
нисам
била
Јој
снаго
ни
маћа
ни
мајка
.
Били
сте
ми
и
жедни
и
гладни
Мучили
се
и
боси
и
голи
Јој
мене
у
задрузи
богме
,
Јој
јадна
у
послу
великом
.
Не
презнајући
свеца
ни
празника
,
Не
помињућ
’
имена
Бож’јега
.
Јој
мене
и
тукла
вас
јадна
Јој
куку
и
грешила
душу
и
т
.
д
.
Ова
тужна
запевка
,
ова
жалосна
и
не
поречна
истина
трону
свакога
слушаоца
—
а
нарочито
Стојине
јетрове
које
то
све
слушаху
—
и
дођоше
до
убеђења
—
да
децу
треба
чувати
,
и
да
је
за
њих
опасно
живети
у
задрузи
.
Оно
и
јесте
опасно
,
али
у
задрузи
као
ова
што
је
.
Али
читаоц
је
до
сад
видео
,
а
и
од
сад
ће
видети
—
да
је
паметна
задруга
најбољи
услов
за
свестрано
образовање
омладине
,
и
за
благостање
и
удобан
живот
свију
и
свакога
.
И
сам
је
човек
сличан
задрузи
,
на
њему
има
разноврсних
делова
који
се
узајамно
помажу
и
одржавају
људски
живот
.
Н
.
пр
.
стомак
хоће
хране
и
то
захтева
од
разума
.
Разум
тражи
исту
и
заповеда
очима
да
га
воде
,
ногама
да
носе
,
мирису
да
куша
,
рукама
да
узме
и
т
.
д
.
од
свега
тога
одузмите
му
једно
и
оставите
га
самом
себи
,
он
мора
угинути
.
Али
проклето
себичњаштво
везује
људма
очи
и
наводи
их
на
танак
лед
.
Гура
их
у
очигледну
пропаст
,
и
ти
чести
примери
,
ти
верни
другови
сваког
самца
уче
без
прекида
,
и
ако
својим
немуштим
језиком
оно
пак
живим
примером
и
свакодневним
сликама
јавним
и
чистим
као
сунце
.
Велика
позорја
ћутећки
науче
више
људе
од
најпризнатијих
говорника
и
реформатора
на
речи
и
перу
.
Перовића
задруга
поче
јавно
говорити
о
деоби
.
Сва
упињања
,
сви
разлози
и
савети
,
све
опомене
на
аманет
покојног
Јеше
не
помогоше
ништа
.
Жене
се
сваки
дан
свађају
и
туку
.
Људи
то
забашуравају
и
боје
се
деобе
као
живе
ватре
,
јер
им
још
зује
у
ушима
оног
Јеше
,
оног
свеца
,
оне
речи
:
„
Ако
се
изделите
,
биће
те
пуки
сиромаси
