јетолико
утиска
у
хришћане
,
да
је
свагда
била
црква
дубком
пуна
.
Сви
су
хвалили
како
дивно
служи
;
сви
су
осѣћали
да
служба
наша
постаје
његовим
чинодѣјствовањем
насладом
срдца
и
духа
.
Зато
су
се
прѣко
године
управо
преправљали
,
да
тај
дан
јамачно
могу
у
цркву
доћи
,
па
су
се
увѣк
нѣколико
дана
у
напрѣд
душевној
наслади
радовали
.
Такова
је
служба
хришћанској
цркви
у
прва
времена
језичнике
хиљадама
присвајала
.
Ти
дани
саставили
су
срдца
брата
и
сестре
као
да
их
је
једна
мајка
родила
.
Ленка
је
љубила
управо
сестрински
свога
брата
;
она
се
с
њим
уздизала
над
обичним
животом
;
она
се
с
њим
поносила
.
Послѣ
оне
болести
била
је
увѣк
слабога
здравља
.
Кожа
на
образу
била
јој
је
скоро
прозрачна
;
очи
јој
горѣше
као
жива
жеравица
.
Видило
се
,
да
јој
на
корѣну
живота
рије
онај
црв
,
кои
гдѣ
брже
гдѣ
спорије
тај
сасвим
прегриза
.
Но
при
свем
том
била
је
безбрижна
,
ведра
и
весела
.
Брат
је
у
сестри
гледао
свети
аманет
овога
живота
за
други
виши
свѣт
.
Често
му
се
представљала
као
чисти
небески
анђео
,
кои
се
међу
људма
находи
само
да
познаду
да
има
таквих
створења
,
па
ће
до
кои
час
да
их
остави
и
да
прне
у
своју
небесну
висину
.
Оне
године
кад
се
о
.
Теофан
намѣстниковања
посве
опрости
,
и
својој
цркви
сасвим
посвети
,
дође
к
сестри
на
нѣколико
дана
пре
њеног
светога
,
и
остане
нѣколико
дана
и
иза
праздника
.
Слутио
је
,
да
им
је
то
послѣдњи
састанак
на
земљи
.
Ленка
је
била
очевидно
болестнија
него
икада
прије
.
Мршава
је
била
као
да
залогаја
хране
недобија
.
Ружице
на
образи
горѣле
су
кадкад
тако
,
да
су
наравне
бојом
и
топлином
много
надвишавали
.
Сув
кашаљ
давио
је
кадкад
болестницу
као
да
ће
да
ју
угуши
.
И
опет
су
ови
дани
били
за
њу
најлѣпши
и
најмилији
.
Стара
тетка
и
брат
Тодор
били
су
кроз
цѣле
дане
код
ње
.
Нико
није
смѣо
да
ју
на
болест
опомене
,
а
она
је
послѣдње
своје
силе
кроз
све
врѣме
разсипала
.
„
Кад
ћеш
ме
пустити
кући
,
драга
моја
сестро
?
“
запита
ју
једаред
брат
,
да
чује
;
како
она
о
том
мисли
.
„
А
мораш
ли
ићи
Тодоре
?
“
запита
га
она
-жалостиво
.
„
Да
стои
до
мене
“
,
одговори
он
,
„
ја
бих
остао
увѣк
код
тебе
;
али
ти
знаш
да
сам
калуђер
,
и
да
има
на
мене
право
и
настојатељ
,
и
црква
а
и
народ
оне
цркве
.
Ја
нити
сам
свој
,
нити
сам
независан
.
“
Сутра
дан
осѣтивши
,
да
јој
је
горе
,
остане
у
постељи
.
Код
ње
су
„
били
и
опет
њени
најмилији
,
брат
и
тетка
.
Пред
подне
дође
к
њој
један
млад
човѣк
,
и
донесе
јој
нѣко
писмено
.
„
Ово
је
мој
правобранитељ
,
Тодоре
!
“
рекне
она
брату
.
„
Је
ли
све
у
реду
?
“
запита
на
то
правника
.
„
Све
!
“
одговори
овај
.
На
то
преда
она
то
писмено
о
.
Теофану
,
и
позове
га
да
чита
.
Овај
почне
читати
,
заћути
мало
,
пређе
брзим
погледом
преко
цѣлог
писма
,
па
му
онда
ударе
сузе
на
очи
.
Он
јој
врати
дану
му
изправу
,
и
мораде
се
к
прозору
повући
.
И
у
Ленкиним
очима
појаве
се
сузе
,
али
су
то
очевидно
биле
сузе
радости
.
„
Дођи
Тодоре
!
“
позове
га
к
себи
,
и
онда
му
рекне
:
„
Знам
ја
да
су
ми
дани
избројани
,
и
зато
хоћу
да
наредим
,
што
држим
да
ми
је
дужност
учинити
.
Ту
одређујем
ја
теби
приход
од
главнице
од
25
.
000
ф
.
,
која
је
код
барона
Сине
депозитирана
,
и
од
које
ћеш
ти
за
живота
6
%
на
твоје
одржавање
примати
.
Кад
умреш
,
а
ти
их
остави
у
корист
сиротих
ученика
нашега
народа
,
онако
како
то
будеш
држао
за
најбоље
,
и
дај
фундацији
наслов
,
кои
ти
за
сходан
нађеш
.
Ево
ти
изправе
,
а
барон
Сина
већ
је
главницу
примио
и
одобрио
је
,
да
ти
се
6
%
камате
сваке
године
кад
ти
је
воља
издају
,
а
са
главницом
по
твом
тестаменту
поступи
.
Ограничила
сам
те
,
да
неможеш
за
живота
са
главницом
разполагати
,
јер
знам
твоју
узвишену
душу
,
па
се
боим
,
да
сам
себе
до
невоље
недоведеш
.
Сад
си
независан
.
Докле
сам
ја
жива
дотлѣ
си
и
твој
и
мој
;
а
кад
мене
небудеш
имао
,
онда
си
само
свој
.
Видиш
дакле
да
нестои
оно
,
или
барем
да
неће
довѣка
стојати
,
да
ниси
нити
свој
нити
независан
.
Међу
тим
,
ти
си
ми
овај
пут
више
времена
поклонио
,
него
досад
икада
.
„
Хвала
ти
!
велика
ти
хвала
!
Сад
иди
...
иди
,
па
ублажуј
душевно
и
друге
болестнике
,
као
што
си
своју
сестру
ово
дана
блаженом
чинио
.
Ми
се
нећемо
више
видити
.
Ја
нећу
годину
саставити
.
“
О
.
Теофан
пригрли
ту
анђелску
главу
на
своје
пуне
јада
груди
.
„
Та
нема
ти
пара
!
“
повиче
кроз
сузе
.
„
Ти
си
ми
сјајна
награда
за
моје
борбе
!
Али
ја
немогу
овога
дара
примити
:
има
међу
твојим
сродницима
,
и
сродницима
твога
супруга
доста
њих
,
који
на
то
имају
право
...
.
барем
веће
право
него
ја
!
“
Ово
рекне
,
па
јој
пружи
ону
изправу
натраг
.
Она
је
нехтеде
преузети
.
„
Немој
тако
мислити
“
,
рекне
му
она
на
ово
:
„
Све
што
сам
од
отца
добила
,
и
што
ми
је
од
мужа
остало
,
остаје
мојим
и
његовим
рођацима
по
правди
и
правици
.
Ово
сам
ја
стекла
,
послѣ
мога
мужа
мојом
штедњом
и
управом
.
Са
овим
могу
разполагати
по
вољи
,
и
кад
то
теби
остављам
,
онда
га
добија
онај
,
кои
је
мени
најмилији
и
кои
је
тога
најдостојнији
!
„
И
за
моју
тетку
постарала
сам
се
како
ваља
,
да
може
безбрижно
и
остале
дане
проживити
,
те
на
своју
нећаку
радо
мислити
.
“
Тетка
јој
бризне
плакати
.
„
Но
немојте
више
о
том
да
говоримо
.
Јако
ме
дира
,
а
слаба
сам
.
Нећу
ја
,
небој
се
,
умрѣти
ни
данас
,
ни
сутра
;
небојте
се
.
Може
бити
да
се
ми
јошт
и
на
годину
на
овај
дан
весело
проведемо
.
„
сѣди
јошт
мало
Тодоре
,
да
те
се
нагледим
.
Престани
тето
плакати
,
молим
те
.
“
Стане
се
подизати
,
да
се
мало
узправи
у
кревету
.
Но
глава
јој
клоне
натраг
.
Она
је
била
...
.
мртва
.
О
.
Теофану
учини
се
,
да
му
се
угаси
на
небу
сунце
...
.
24
.
Прости
калуђер
и
патријарх
Јосиф
.
Протѣкло
је
више
мѣсеци
од
како
је
о
.
Теофан
смртне
останке
своје
љубљене
сестре
матери
земљи
предао
.
Његова
се
туга
била
мало
поублажила
.
Ова
га
је
туга
принуђавала
да
већма
тражи
самоћу
него
иначе
;
а
та
самоћа
позивала
га
ја
већ
и
сама
собом
,
да
чешће
и
више
мисли
о
себи
и
о
задаћи
свога
живота
.
Калуђере
и
манастире
наше
познавао
је
из
непосрѣднога
изкуства
скрожђу
и
скрожђу
,
али
му
се
чинило
да
јошт
подпуно
непознаје
тога
земљишта
.
Често
му
је
на
памет
падало
,
да
би
му
ваљало
,
да
позна
калуђерство
и
манастире
како
стоје
и
по
другим
православним
земљама
и
државама
.
Нарочито
су
му
прѣд
очи
долазили
калуђери
и
манастири
светогорски
и
руске
Троицке
лавре
.
Нѣшто
га
је
особито
привлачило
манастирима
Рилским
и
Витешким
у
Бугарској
.
Ови
су
му
нѣкако
на
ближе
стојали
него
они
други
,
јер
му
се
горе
Рил
и
Витош
чинише
нѣкако
као
једнородне
сестре
миле
Фрушке
Горе
.
Морамо
коју
рећи
о
овим
манастирима
што
се
овдѣ
спомињу
.
Света
Гора
позната
је
по
имену
и
нашем
народу
.
То
је
права
калуђерска
република
.
Атос
или
Света
Гора
пружа
се
као
језик
у
егејско
море
и
скопчава
се
са
полуостровом
Халкидике
танким
земљеузом
названим
Превлака
.
Унутарњост
јој
је
особито
дивна
;
богата
шума
,
пуна
густара
кроз
које
се
проћи
неможе
и
то
од
увѣк
зелене
вегетације
око
које
се
увијају
лијане
.
Гудуре
су
дивотне
.
На
брѣгу
морском
сјају
се
зидови
и
бедемови
стародревних
манастира
,
грчких
,
србских
и
бугарских
.
Ово
је
земљиште
свето
;
од
памтивѣка
несмѣ
на
њега
ступити
женска
нога
.
На
најјужнијем
крају
диже
се
сасвим
бѣо
шиљак
управо
из
мора
под
облаке
;
са
његова
врха
види
се
далеко
азур-плаветно
егејско
море
са
отоцима
Лемнос
,
Тасос
,
Самотрака
,
Тенедос
,
Скопелос
,
Еубеа
,
—
брда
Олимп
,
Осса
,
Пелијон
,
...
градови
Салоник
,
до
Херзонеза
,
Троада
и
малоазијска
брда
.
Витош
је
дивна
гора
близу
Софије
у
Бугарској
,
виша
од
Балкана
.
Ту
и
данас
има
14
манастира
;
а
у
старије
доба
начинили
су
били
ту
малу
Свету
Гору
.
–
Рил
је
бугарски
најславнији
манастир
у
Рилској
гори
,
која
је
много
виша
него
Мара-Гедик
,
највиши
балкански
врх
.
У
Рилу
је
пустињевао
св
.
Јован
Рилски
,
најславнији
од
Бугарских
светитеља
и
патрон
Бугарске
.
Ту
и
сад
почива
.
У
Рилском
манастиру
сарањен
је
србски
војвода
цара
Душана
Реља
,
кои
је
године
1343
умро
,
Реља
Крилатић
народних
наших
пѣсама
.
Манастир
Рил
је
и
данас
велика
зграда
,
унаоколо
ходник
са
стубовима
,
на
срѣди
црква
,
са
5
кубета
.
У
најновије
доба
1337
калуђеровао
је
у
Рилском
манастиру
Неофит
Рилски
,
кои
је
у
вароши
Копривштици
народну
школу
устроио
,
а
послѣ
опет
у
самом
манастиру
Рилском
,
гдѣ
је
и
свој
велики
бугарски
рѣчник
довршио
.
Троицку
Лавру
недалеко
од
Москве
у
Русији
ваља
видити
,
да
човѣк
разумѣ
шта
је
то
-
царска
или
велика
лавра
.
То
се
неда
накратко
описати
.
Може
бити
да
се
јошт
даде
најбоље
схватити
у
ове
рѣчи
:
чудо
међ
чудеси
!
Ово
су
идеали
,
кои
су
о
.
Теофана
оживљавали
.
—
Јошт
нам
је
нѣке
ствари
напоменути
,
да
се
разговор
о
.
Теофана
са
патријархом
подпуно
може
разумѣти
.
Жеља
,
да
се
манастири
уреде
и
наши
калуђери
сходно
свом
вишем
позиву
изображавају
,
врло
је
стара
код
нашег
народа
.
Јошт
у
саборима
од
1774
и
1776
.
налазимо
тому
трага
.
А
у
најглавнијем
нашем
сабору
од
1790
.
долазе
о
тој
ствари
закључци
,
које
је
цар
Леополд
ИИ
.
потврдио
.
О
том
је
већ
архимандрит
Арсеније
протођакону
Никанору
нѣка
мѣста
приобштио
,
као
оно
гдѣ
се
каже
,
да
се
манастирски
ред
има
у
миру
и
тишини
изображавањем
овога
духа
,
бавити
и
примѣром
нравствености
бити
.
И
даље
:
да
корист
државе
и
дужност
народа
изискује
,
да
се
монаси
њиховој
правој
цѣли
поврате
.
Онда
се
нарочито
желило
да
се
манастири
наши
онако
уреде
,
како
су
уређени
православни
манастири
буковински
;
да
се
калуђерима
ужитак
подпуно
обезбѣди
,
а
сувишак
употрѣби
на
заведења
школског
изображења
које
је
за
манастирски
живот
са
свим
нуждно
.
А
у
точки
ИИ
.
бр
.
14
.
предлаже
се
и
потврђује
,
како
да
се
семинарија
и
главне
школе
по
дијецезама
установе
,
„
да
се
нико
у
манастир
неприми
,
кои
неизкаже
да
је
семинарију
изучио
.
“
Год
.
1790
одређено
је
од
сабора
,
а
потврђено
од
краља
,
да
се
устрои
семинарија
за
богослове
наше
цркве
у
Карловци
.
На
зграду
ове
семинарије
одредио
је
цар
Јосиф
ИИ
.
да
се
са
стране
ерара
даде
58
.
000
ф
.
Архиепископ
Мојсије
Путник
поднео
је
на
позив
царев
предлог
,
како
да
се
та
семинарија
,
устрои
.
По
одобреном
предлогу
имало
би
се
у
тој
семинарији
учити
120
богословаца
наших
.
У
исту
су
се
могли
примити
и
богослови
из
Ердеља
и
Буковине
,
али
су
ови
имали
платити
сваки
по
200
фор
.
Предрачун
изнашао
је
за
плату
професора
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
5
.
218
ф
.
82
н
.
за
друге
потрѣбе
.
.
.
.
16
.
781
ф
.
18
н
.
свега
.
22
.
000
фор
.
Трошкови
су
се
имали
покрити
:
а
)
из
прилога
,
на
које
су
се
епископи
обвезали
и
кои
су
износили
.
.
.
.
8
.
250
фор
б
)
дозвољен
је
био
прирез
на
сваку
кућу
нашег
народа
по
3
кр
,
а
то
би
износило
9472
ф
.
9н
.
в
)
обећања
манастирска
.
.
9200
фор
.
г
)
5
%
интереси
од
народних
капитала
износећи
.
.
.
.
.
.
.
10
.
150
ф
.
53
н
.
д
)
обећања
од
цркава
.
3
.
458
фор
.
За
зграду
је
одређено
од
ерара
као
што
је
речено
.
.
.
.
.
.
.
58
.
000
фор
.
Пак
пошто
се
видило
,
да
је
овим
начином
семинарија
осигурана
,
одреди
цар
Леополд
ИИ
.
да
се
што
пре
почне
семинарија
градити
и
да
се
на
то
10
.
000
фор
.
из
државне
касе
одмах
изда
.
Али
семинарије
недобисмо
ни
до
данас
.
Ове
су
ствари
заузимале
духове
народа
и
послѣ
год
.
1790
.
У
новије
врѣме
рѣдко
је
ко
знао
за
ово
што
се
пређе
радило
,
и
тако
се
о
тим
стварима
мислило
без
обзира
на
ово
што
бијаше
у
старије
врѣме
рађено
,
наравно
по
потрѣбама
овога
времена
.
—
И
сад
ћемо
се
вратити
нашој
приповѣдки
.
О
.
Теофан
закључи
,
да
иде
св
.
патријарху
,
да
му
своју
живу
жељу
приобшти
,
па
да
га
моли
,
да
му
даде
за
то
путовање
дозволу
и
благослов
.
Тако
дође
и
мѣсец
мај
.
Као
што
удесна
свирка
чисто
диже
ноге
на
играње
код
оних
,
кои
радо
плѣшу
:
тако
и
красни
овај
мај
стане
чисто
вући
о
.
Теофана
на
путовање
у
оне
дивне
скоро
митичке
горе
.
Приправи
се
дакле
добро
аргументима
и
мотивима
,
пак
оде
у
Карловце
,
да
моли
од
патријарха
потрѣбни
допуст
и
благослов
.
Срдце
му
стане
јаче
куцати
кад
ступи
у
патријархов
двор
у
Карловци
.
„
Ако
ми
недопусти
?
“
рекне
сам
себи
.
„
Шта
,
ћу
онда
?
Најпослѣ
се
домисли
и
рекне
:
„
Ако
он
недопусти
,
а
ја
идем
без
допуста
.
“
У
овој
одлуци
својој
види
и
сам
,
да
му
је
жеља
дорастла
до
„
коњица
и
до
сабље
бритке
“
,
те
да
је
сад
постала
она
господарем
.
Пријаве
га
патријарху
и
овај
га
пусти
преда
се
.
Патријарх
је
познавао
о
.
Теофана
како
нам
је
то
из
намѣстничких
мемоара
познато
,
и
познавао
га
је
са
стране
добре
.
Није
га
дакле
сматрао
као
страног
.
Зато
га
и
дочека
у
собној
одѣћи
,
коју
незнам
управ
зашто
зову
„
шлофроком
,
.
“
У
овом
шлофроку
,
кои
бијаше
производ
и
свѣдок
другога
„
десетолѣтија
“
,
са
плаветном
марамом
за
нос
у
једној
руци
а
бурмутицом
са
жутим
садржајем
у
другој
није
патријарх
баш
изгледао
онако
како
обично
људи
себи
представљају
главу
једне
цркве
.
Он
се
играо
карата
са
једним
господином
у
грађанском
одѣлу
,
и
продужи
свој
посао
и
кад
о
.
Теофан
уђе
.
На
столу
пред
њим
лежала
је
повѣстничка
плаветна
марама
за
нос
и
сребрна
бурмутица
са
жутим
садржајем
од
табаке
.
Метанисање
било
је
код
патријарха
већ
одавно
престало
и
зато
се
и
о
.
Теофан
само
дубоко
поклони
,
пак
приступи
патријарху
да
га
пољуби
у
руку
.
Но
овај
како
је
држао
карте
у
руци
,
којој
приступаше
о
.
Теофан
,
тако
му
је
недаде
да
ју
цѣлива
,
него
га
њом
мало
гурне
од
себе
,
па
онда
избаци
карту
,
коју
је
ваљало
изиграти
.
О
.
Теофан
повуче
се
ближе
к
вратима
у
натраг
,
и
стане
тамо
прекрстивши
смѣрно
руке
на
прси
.
Било
је
очевидно
,
да
га
је
патријарх
примио
пријатељски
,
па
је
и
он
чекао
стрпљиво
и
мирно
.
„
Зар
тако
,
мајору
?
“
проговори
патријарх
,
кад
му
друг
у
сигрању
избаци
карту
,
коју
овај
небијаше
очекивао
.
„
Немогу
другачије
Ваша
Светости
“
,
одговори
мајор
.
„
Ал
то
није
резон
!
“
примѣти
патријарх
мало
кроз
нос
,
и
видило
се
да
му
није
право
.
„
Немогу
другчије
!
“
Та
ти
незнаш
играти
“
,
дода
патријарх
мало
љутит
.
„
Ви
боље
знате
,
“
одговори
онај
;
„
али
ја
ћу
партију
добити
,
“
„
Добићеш
!
Али
играш
прѣко
резона
!
“
примѣти
патријарх
и
баци
карте
на
стол
и
устане
са
канапета
.
И
мајор
устане
са
столице
и
рекне
:
„
Е
,
код
нас
милитара
важи
:
Kriegslist
!
“
„
Kriegslist
!
Kriegslist
!
—
То
није
Kriegslist
;
Kriegslist
је
сасвим
што
друго
,
мој
мајору
.
Знам
ја
добро
шта
је
Kriegslist
,
ја
сам
учио
стратегију
...
.
,
ту
сам
ти
ја
тврд
у
сѣдлу
!
“
Он
је
хтѣо
и
даље
да
говори
,
али
се
мајор
поклонио
и
пође
да
одлази
.
„
Мајору
!
“
повикне
за
њим
патријарх
.
Мајор
стане
и
окрене
главу
к
патријарху
.
„
Заповѣдајте
Ваша
Светости
.
“
„
Дођи
послѣ
подне
,
—
дужан
сам
ти
дати
реванж
!
“
„
У
колико
сати
?
“
„
У
четири
.
“
„
У
четири
је
велико
вечерње
!
“
примѣти
мајор
мало
пакостио
.
„
Што
се
тебе
тиче
вечерње
“
,
одговори
патријарх
;
„
вечерње
ће
одслужити
прота
,
а
ја
сам
теби
дужан
реванж
.
—
Само
дођи
!
“
„
Доћи
ћу
!
“
одговори
мајор
и
оде
из
собе
.
Ово
је
био
пензионирани
мајор
Јосим
Матић
,
бивши
градоначелник
Земунски
и
Карловачки
,
родом
из
Карловаца
,
кои
је
при
смрти
својој
(
умро
је
у
ноћи
пред
св
.
Саву
1872
)
оставио
около
15000
фор
.
на
гимназију
Карловачку
.
„
Немој
да
недођеш
,
“
викне
за
њим
патријарх
,
„
ја
теби
морам
дати
реванж
.
“
За
оне
кои
нису
патријарха
Јосифа
познавали
,
а
такових
већ
и
сада
има
доста
,
добро
ће
бити
да
га
с
нѣколико
црта
насликамо
.
Он
је
био
од
већих
људи
;
али
у
ово
врѣме
бијаше
близу
77
година
,
па
се
већ
знаменито
смежурао
,
штоно
наши
веле
.
Коса
и
брада
била
му
је
чисто
бѣла
,
а
боја
лица
младачко
румена
.
Брада
му
бијаше
поређа
и
зато
излажаше
на
крају
у
танак
шиљак
.
Очи
су
му
биле
јасне
,
чисто
округле
,
израз
погледа
тврд
,
устне
танке
;
тѣло
му
је
изгледало
мршаво
као
да
је
постом
изнурено
.
Ходио
је
тежко
,
мало
погнут
.
Хаљину
и
дољњу
и
горњу
носио
је
обично
од
црне
свиле
са
свиленим
гајтанима
врло
просто
декорирану
.
Појас
отворено
црвене
боје
,
широк
.
К
том
су
долазиле
црвене
чарапе
,
као
што
то
епископи
носе
;
шешир
обичан
свештенички
,
са
архиепископским
порт-д’-епеом
.
На
прсима
је
имао
звѣзду
ордена
гвоздене
круне
,
а
код
врата
малу
декорацију
на
златном
ланчићу
овом
ордену
собствену
.
У
јавним
скуповима
држао
је
више
пута
слова
;
ова
су
била
мајсторски
написана
,
али
говор
је
био
далеко
од
умѣтности
.
Најмилији
послови
биле
су
му
политичке
ствари
.
Није
осѣћао
ни
старости
ни
болести
,
кад
је
ваљало
те
послове
обављати
.
Он
је
био
епископ
у
Далмацији
од
г
.
1829
,
затим
у
Вршцу
од
г
.
1833
.
Но
да
се
повратимо
к
приповѣсти
.
Патријарх
је
био
очевидно
мало
љутит
што
је
изгубио
.
То
није
било
по
вољи
о
.
Теофану
.
„
А
шта
ћете
ви
овдѣ
“
,
запита
га
патријарх
негледећи
га
.
„
Хрђав
знак
!
“
рекне
о
.
Теофан
сам
себи
.
Патријарх
је
њему
увѣк
говорио
„
Ти
“
,
а
сад
поче
са
„
Ви
“
.
То
је
био
јавни
знак
да
му
није
нѣшто
од
њега
право
.
„
Дошо
сам
да
цѣливам
десницу
Вашој
Светости
!
“
одговори
о
.
Теофан
с
подпуном
смѣрности
.
„
Па
си
морао
баш
сада
доћи
?
“
„
Казали
су
ми
да
могу
ући
.
“
„
А
зар
нисте
могли
до
сутра
пречекати
?
“
запита
патријарх
опет
из
другог
тона
.
„
Могу
доћи
и
сутра
ако
тако
заповѣдате
,
“
одговори
о
.
Теофан
и
пође
да
га
пољуби
у
руку
па
да
изиђе
напоље
.
Патријарх
одвуче
своју
руку
нагло
за
леђа
.
„
Да
,
па
да
онда
вичете
по
Карловци
,
да
вас
нисам
хтѣо
да
пустим
преда
се
...
Не
може
човѣк
од
вас
ни
да
се
обуче
...
Шта
кога
врага
тражите
по
Карловци
...
Зар
немате
доста
мѣста
у
свом
манастиру
.
Витлате
као
пси
без
госе
...
Неможе
човѣк
кинути
,
да
му
неповиче
калуђер
:
„
на
здравље
!
“
То
је
морска
дисциплина
.
Ради
што
ко
хоће
.
Трѣба
вас
гвозденом
руком
стегнути
.
Но
доћи
ће
и
то
!
“
О
.
Теофан
ћутао
је
као
водом
заливен
.
Патријарх
се
мало
прошеће
к
прозору
и
натраг
,
па
онда
стане
пред
о
.
Теофана
и
запита
та
строго
:
„
Шта
хоћеш
,
оче
!
“
„
Хоћу
да
ми
дате
допуст
!
“
„
Какав
допуст
?
“
запита
он
мало
зажмиривши
,
пак
онда
упрѣ
очи
у
о
.
Теофана
и
разрогачи
их
по
свој
величини
.
„
Допуст
на
три
године
“
...
Патријарх
ступи
једним
кораком
натраг
.
Он
је
помислио
,
да
је
то
какав
агресивни
корак
калуђера
проти
њему
,
па
се
и
зачуди
и
разљути
.
„
Па
куда
би
!
ако
смѣм
питати
?
“
рекне
мало
подсмѣшљиво
.
„
Имам
велику
вољу
,
да
се
мало
обазрѣм
по
св
.
Гори
,
и
по
бугарским
манастирима
у
гори
Рилу
и
Витошу
,
а
и
да
видим
Троицку
лавру
...
“
„
Охо
!
Та
ти
си
усѣо
на
коња
већег
него
што
је
био
шарац
Краљевића
Марка
.
Чувај
се
да
те
не
збаци
у
какву
јаругу
,
те
да
скрхаш
врат
.
“
„
Како
ми
буде
“
,
одговори
о
.
Теофан
сасвим
понизно
.
„
А
шта
ћеш
да
видиш
у
св
.
Гори
?
Грчке
будале
!
Шта
тражиш
у
бугарским
манастирима
?
Та
то
нису
ни
слуге
нашој
Фрушкој
Гори
!
А
руске
лавре
са
њихови
300
калуђера
немогу
бити
узори
за
нас
.
Ми
смо
за
то
превећ
мали
.
А
друго
немогу
ја
калуђера
мога
слати
у
Русију
.
„
Ти
мислиш
,
да
на
мене
нико
негледи
.
Сто
очију
мотре
на
мене
,
знаш
ли
ти
?
Сѣди
с
миром
код
куће
.
Наши
су
калуђери
и
манастири
,
какви
су
да
су
,
далеко
бољи
него
и
грчки
и
бугарски
...
.
а
и
сами
Руси
могу
још
дуго
учити
од
нас
,
што
се
тиче
црквеног
реда
и
пристојног
богослуженија
.
„
Него
и
ти
хоћеш
да
се
прославиш
ваљда
као
Доситије
,
ха
?
Окај
се
тога
.
Недаје
свако
јаје
пѣтла
,
а
јошт
мање
крије
се
у
свакој
мантији
Доситије
.
Или
се
ваљда
теби
недопада
у
Фрушкој
Гори
?
“
„
Недопада
ми
се
!
“
одговори
одсудно
О
.
Теофан
.
„
Како
то
?
“
запита
патријарх
зачуђен
.
„
Та
ако
ико
,
то
би
ти
морао
бити
задовољан
.
Та
теби
су
се
давали
манастири
као
крушке
,
и
свуда
си
био
газда
.
“
„
Та
то
ме
и
тѣра
из
Фрушке
;
али
баш
да
сам
био
свуда
и
настојатељ
,
неби
ми
се
могло
допасти
!
“
примѣти
на
то
озбиљно
о
.
Теофан
.
„
А
шта
фали
?
“
запита
патријарх
и
приступи
тиком
о
.
Теофану
.
„
Врло
много
!
“
одговори
овај
смѣрно
али
одсудно
.
„
Шта
?
“
запита
патријарх
,
кои
обично
нечујаше
оно
,
што
му
небѣше
по
вољи
.
„
Све
!
“
„
Е
,
све
!
Лако
је
рећи
све
!
“
осѣче
се
патријарх
;
„
али
де
кажи
ми
бар
једно
.
“
„
Хоћу
,
“
одговори
о
.
Теофан
.
„
Него
молим
,
да
имате
високу
милост
,
и
да
примите
ове
моје
рѣчи
као
рѣчи
,
које
говори
послушни
син
отцу
,
и
као
исповѣст
,
коју
обавља
млађи
пред
својим
старѣшином
,
ком
је
дужан
истину
казати
.
“
„
Неоколиши
,
него
говори
!
“
одврати
му
патријарх
нестрпљиво
.
„
Ви
заповѣдате
...
.
ја
ћу
слушати
.
Најпрѣ
и
најпрѣ
,
наши
манастири
немају
скоро
калуђера
.
Сваки
дан
их
је
мање
,
и
нема
изгледа
...
“
„
Па
зар
ћу
ти
ја
калуђере
из
дрвета
да
режем
,
или
из
папира
да
изсѣцам
?
“
запита
патријарх
у
истини
љутито
,
напрасито
прекинувши
му
говор
.
„
То
некажем
...
ја
сам
само
реко
,
да
их
нестаје
,
и
више
ништа
.
“
„
Пак
што
неидете
у
врбонку
по
њих
?
“
рекне
патријарх
мало
посмѣшљиво
.
„
Развијте
калуђерски
барјак
,
понесите
кесу
талира
—
и
онако
сви
турате
приходе
манастирске
у
своје
џепове
—
и
ударите
у
бубањ
,
па
закликћите
танко
гласовито
:
„
хајде
браћо
у
калуђере
,
на
годину
сто
талира
...
.
а
батине
ћемо
оставити
катанама
.
“
Овдѣ
је
патријарх
изнео
на
прво
варијацију
оне
старе
хусарске
врбонке
:
„
Хајде
браћо
у
катане
,
на
годину
сто
талира
,
а
на
месец
сто
батина
.
“
О
.
Теофана
дирне
ова
хусарска
пѣсма
врло
неугодно
.
Он
дакле
тому
сходно
и
одговори
:
„
Ви
нам
недате
барјака
,
а
настојатељи
талира
.
“
„
Оче
!
ти
губиш
из
вида
,
пред
ким
стојиш
!
“
опомене
га
патријарх
строгим
гласом
и
погледом
.
„
Признајем
да
сам
погрѣшио
,
“
одговори
о
.
Теофан
,
и
стане
у
званичну
позитуру
понизности
.
Патријарх
се
одљути
.
Поћути
мало
,
па
онда
запита
:
„
Хајде
кажи
ти
како
да
набавимо
манастирима
више
калуђера
!
“
и
стане
пред
о
.
Теофана
изазивајући
га
и
држањем
и
гледањем
.
Овај
се
мало
прокашље
,
па
почне
:
„
Дајте
калуђерима
достојну
задаћу
;
одредите
им
пословање
,
које
одговара
и
оним
духовима
у
народу
,
што
траже
не
само
да
се
прихране
,
него
и
да
своје
умне
силе
развију
на
корист
цркве
и
народа
;
осигурајте
их
наредбама
и
строгом
дисциплином
од
подлих
нападаја
и
злоставе
;
отворите
им
врата
к
заслугама
и
признавању
;
пружите
им
срѣдства
задаћи
сходна
;
улите
дух
братске
узајмне
љубави
у
калуђерско
тѣло
;
оживите
свѣст
дужности
у
сваком
члану
тога
тѣла
,
пробудите
у
манастирима
дѣлотворну
вољу
к
стварању
;
на
кратко
:
установите
манастире
тако
,
да
је
врѣдно
у
њих
ићи
,
да
је
врѣдно
њима
живот
посветити
,
да
је
врѣдно
у
њима
дѣловати
,
—
пак
ћете
видити
,
како
ће
се
напунити
,
и
то
људма
,
кои
заслужују
свако
уважење
,
и
кои
су
у
стању
извести
послове
,
што
ће
да
служе
на
велику
корист
а
уједно
и
на
славу
и
цркве
наше
и
народа
.
“
На
ово
запита
патријарх
о
.
Теофана
сасвим
изненада
:
„
Је
с
’
ти
био
скоро
у
Н
.
Саду
?
“
Овај
се
том
питању
зачуди
,
али
му
одговори
како
је
,
и
рекне
:
„
Јесам
!
“
„
А
јеси
ли
био
код
доктора
?
“
„
Секулића
?
“
запита
о
.
Теофан
несѣћајући
се
,
шта
означује
патријарх
тим
насловом
.
„
Не
Секулића
...
каквог
Секулића
,
“
одговори
патријарх
нестрпљиво
...
.
.
„
Код
адвоката
.
Шта
се
чиниш
луд
кад
ниси
?
“
Сад
о
.
Теофан
схвати
прави
смисо
патријарховог
питања
.
Одговори
дакле
значајним
гласом
:
„
Јесам
.
“
„
Видим
да
јеси
,
“
рекне
патријарх
.
„
Та
медицина
мирише
са
свим
на
своју
апатеку
;
а
рецепт
казује
сам
собом
доктора
,
од
кога
долази
.
Срљате
као
слѣпи
у
своју
пропаст
.
Тражите
спаса
код
капута
.
„
А
знате
л
’
ви
ону
причу
о
јежу
?
А
?
Увуците
само
капут
у
манастире
,
па
ће
он
вас
оправити
у
закутак
.
„
Де
,
држте
се
ви
само
оних
правила
,
која
су
начинили
другачији
људи
,
него
што
је
твој
доктор
и
његови
другови
,
па
вам
друго
ништа
нетрѣба
.
Али
ви
сами
бѣжите
од
тих
правила
,
као
нечастиви
од
крста
.
То
је
оно
право
;
у
том
грму
лежи
зец
!
“
–
„
Ваша
светост
имате
подпуно
право
,
кад
кажете
да
се
она
мудра
и
света
правила
недрже
,
премда
све
зло
недолази
само
од
тога
.
Међутим
,
ја
нисам
крив
,
што
се
строго
недржи
дисциплина
,
“
одговори
о
.
Теофан
.
„
А
гдѣ
су
вам
настојатељи
?
“
запита
патријарх
.
„
Ви
би
хтѣли
,
да
све
ја
радим
!
Да
идем
од
манастира
до
манастира
па
да
одадирем
штаком
гдѣ
ког
стигнем
!
Имам
ја
других
,
већих
послова
,
и
толико
,
да
незнам
,
гдѣ
ми
је
глава
!
То
је
дужност
настојатеља
,
да
воде
бригу
о
манастирима
и
калуђерима
:
па
гдѣ
су
вам
они
?
“
Но
видило
се
,
да
осѣћа
,
да
није
ни
он
од
кривице
чист
.
„
С
малом
изнимком
——
понајвише
у
гостима
,
на
частима
и
“
—
овдѣ
застане
о
.
Теофан
.
„
И
—
само
даље
,
даље
,
“
прихвати
патријарх
.
„
Ваљда
ниси
комарац
.
Комарци
најпрѣ
пѣвају
и
угризу
,
па
онда
ћуте
.
“
„
И
код
своих
—
кућа
!
“
проспе
о
.
Теофан
,
„
Пуштају
калуђере
,
да
раде
ко
шта
хоће
;
а
они
харче
манастирско
имање
.
“
Ово
изговори
он
тихо
,
смѣрно
,
али
и
одсудно
.
„
Е
!
лако
је
само
рећи
:
харче
манастирско
имање
,
“
рекне
патријарх
жестоко
;
„
али
дај
докажи
,
ако
имаш
куражи
.
“
О
.
Теофан
осѣти
ту
кураж
у
себи
,
и
одговори
поуздано
:
„
Ено
Јазка
;
није
ли
пао
под
конкурз
?
Није
ли
само
срѣћом
и
тешком
муком
код
врховног
судишта
у
Бечу
једва
учињено
,
да
се
и
други
нѣки
манастири
од
конкурза
заклонише
?
Није
ли
Раковац
сасвим
упропашћен
?
Није
ли
Бешеново
остало
без
хлѣба
?
Није
ли
Шишатовац
просјаком
учињен
?
Није
ли
Прибина
Глава
гола
као
гола
пушка
?
Није
ли
Крушедол
дугом
обтерећен
?
Није
ли
и
сам
Гргетег
знатним
зајмом
усрѣћен
?
А
шта
још
нележи
у
књигама
народних
фондова
!
“
Патријарху
удари
крв
у
образе
.
„
Па
ко
је
тому
крив
?
А
?
—
Шта
велиш
ти
у
твојој
мудрости
?
Говори
!
“
О
.
Теофан
одговори
понизно
:
„
Ја
немам
изрицати
,
ко
је
крив
.
Али
да
је
тако
,
то
стои
.
“
„
Јошт
ћеш
рећи
да
сам
ја
крив
!
“
повиче
патријарх
грчевито
,
и
приступи
о
.
Теофану
као
да
ће
да
га
смрви
.
„
Судија
велике
господе
нису
овако
мали
калуђери
,
него
повѣстница
!
“
одговори
о
.
Теофан
мирно
али
озбиљно
,
и
узправи
се
до
пуне
своје
висине
.
Патријарх
тргне
натраг
.
Он
се
окрене
од
о
.
Теофана
,
оде
на
прозор
,
постои
мало
тамо
премишљавајући
,
па
се
онда
врати
калуђеру
,
и
проговори
му
исто
тако
мирно
и
озбиљно
:
„
Ја
радим
што
највише
могу
и
што
најбоље
знам
;
а
повѣстница
нека
чини
своје
!
Што
год
је
рађено
у
манастирима
и
о
манастирима
,
радило
се
прописаним
путем
прѣко
прописаних
органа
.
Истина
је
,
да
ми
досад
није
нико
укупно
стање
манастирске
управе
у
једној
слици
представио
:
али
томе
нисам
ја
крив
.
Зашто
нисте
чинили
ви
коих
се
тиче
?
Учините
то
;
ја
вам
ево
допуштам
;
што
више
ја
вас
на
то
позивам
!
“
„
Ако
В
.
Светост
допусти
,
ја
могу
ту
слику
овај
час
поднѣти
.
Ја
већ
од
дужег
времена
радим
на
том
,
па
га
свуда
уза
се
носим
.
Чини
су
из
мога
непосрѣднога
изкуства
.
За
истину
стоим
пред
сваким
судом
.
“
„
А
ти
дај
овамо
;
“
рекне
патријарх
,
кога
је
позив
о
.
Теофана
на
повѣстницу
очевидно
дубоко
потрѣсо
.
О
.
Теофан
извади
из
џепа
савијен
један
омут
хартије
и
преда
га
патријарху
.
Овај
га
прими
и
развије
.
Наслов
прочита
на
глас
:
„
Мемоари
вѣчитог
намѣстника
манастирског
.
“
Даље
преврне
више
листова
,
и
баци
поглед
на
више
мѣста
.
„
Како
видим
,
има
у
овом
твом
спису
много
јако
занимљивих
ствари
,
“
проговори
патријарх
преврћући
листове
.
„
Да
видиш
,
да
мене
стање
манастира
и
калуђера
по
дужности
у
велико
интересира
,
наредићу
,
да
ми
се
о
свему
точно
извѣшће
поднесе
.
Међу
тим
види
се
,
да
си
ти
о
овим
стварима
и
сам
премишљавао
,
и
са
другим
људма
о
том
разбирао
;
ако
можеш
и
ако
си
справан
,
а
ти
ми
кажи
,
како
ви
мислите
,
шта
би
ваљало
чинити
,
да
се
овим
недостатцима
доскочи
,
и
да
се
стање
манастира
и
калуђерства
на
боље
изведе
.
“
„
Могу
,
“
одговори
о
.
Теофан
.
„
Но
признајем
у
напрѣд
,
да
ће
бити
у
мом
разлагању
више
горуће
добре
жеље
,
него
поуздања
,
да
сам
позиву
В
.
Светости
подпуно
дорасто
.
“
„
Говори
,
само
говори
!
“
рекне
патријарх
смѣшећи
се
.
„
Толико
те
познајем
,
да
знам
да
ниси
луд
,
ако
си
и
фантаста
.
Дакле
почни
!
“
О
.
Теофан
окуражи
се
мало
боље
,
кад
види
да
се
патријарх
насмѣши
.
„
Установите
В
.
Светости
,
у
манастиру
Крушедолу
семинарију
и
богословију
,
школу
за
црквено
служење
,
појање
и
проповѣдање
,
и
школу
за
црквено
рисовање
.
У
школу
за
служење
,
појање
и
проповѣдање
,
долазили
би
наравно
сви
богослови
;
али
би
се
мого
одредити
сваке
године
курс
од
нѣколико
недѣља
,
кои
би
полазити
имали
прости
калуђери
из
манастира
,
редом
и
временом
,
како
би
то
управа
манастирска
опредѣљавала
.
А
нарочито
нам
је
нуждна
школа
за
лѣпо
служење
.
Како
је
дивно
Ваше
чинодѣјствовање
!
Неможе
га
се
човѣк
довољно
науживати
.
“
„
Да
,
ти
мислиш
,
да
се
то
даје
научити
!
То
је
мени
Богом
дано
!
Зашто
досад
ко
ненаучи
то
од
мене
?
То
се
са
мном
родило
!
“
„
Вѣрујем
,
“
примѣти
о
.
Теофан
.
„
Али
камо
срѣће
,
да
више
њих
и
у
полу
само
тако
светитељски
служе
.
“
Патријарху
је
ово
очевидно
годило
.
А
било
је
и
истина
;
јер
је
патријарх
Јосиф
заиста
,
што
каже
о
.
Теофан
,
светитељски
служио
.
„
У
школу
за
црквено
рисовање
“
,
продужи
о
.
Теофан
,
„
имали
би
долазити
сви
они
прости
калуђери
,
кои
покажу
,
да
имају
природни
дар
за
ту
умѣтност
.
А
ако
би
се
ко
из
грађанског
реда
желио
ту
учити
,
тај
би
морао
наравно
плаћати
,
колико
би
се
одредило
.
Овај
би
завод
добијао
покриће
у
оним
трошковима
,
које
и
данас
имамо
подносити
за
богословију
и
благодѣјаније
,
у
колико
у
њему
учествују
богословци
.
Истина
,
да
би
семинарија
нов
трошак
доводила
,
али
нам
је
семинарија
прѣко
нуждна
,
а
овим
би
начином
трошкови
много
мањи
били
,
него
да
се
семинарија
гради
и
издржава
напосе
у
Карловци
.
Већ
би
дакле
и
у
самом
томе
лежала
добит
.
“
Патријарх
се
весело
насмѣши
:
„
Добро
је
,
добро
!
Хајде
само
даље
.
“
„
У
манастиру
Гргетегу
могла
би
се
установити
ратарница
,
и
нижа
школа
за
пољско
господарство
.
Ту
би
се
учили
сви
калуђери
,
кои
неби
били
одређени
на
особиту
коју
грану
умног
дѣлања
.
А
и
сав
народ
наш
у
Срѣму
мого
би
ту
кроз
извѣстне
мѣсеце
учити
се
онако
,
како
се
о
том
план
начини
.
Ту
би
имали
помоћи
и
користи
од
околнога
народа
,
кои
би
се
у
тој
школи
напрѣднијем
газдовању
учио
,
а
силе
своје
нашем
господарењу
приносио
.
“
„
И
то
није
хрђаво
,
“
примѣти
патријарх
,
кои
се
све
веселијим
показивао
.
„
Хајдмо
даље
.
“
„
У
Јазку
би
се
могла
отворити
школа
за
шумарство
.
Ова
би
у
првом
реду
ишла
на
корист
наших
манастира
.
А
и
из
народа
би
се
нашло
,
кои
би
ову
за
наше
доба
врло
благодарну
науку
слушали
,
те
се
за
шумаре
и
лугаре
успособили
.
“
А
јеси
ли
што
оставио
за
Беочин
,
да
и
њега
усрѣћиш
?
“
запита
патријарх
с
хумором
.
„
У
Беочину
би
се
могла
отворити
школа
за
виноградарство
,
како
за
ученике
калуђере
,
тако
и
за
народ
Фрушке
Горе
,
“
одговори
о
.
Теофан
у
ненарушеној
збиљи
.
Патријарх
се
смѣшио
овој
његовој
озбиљности
.
„
Даље
,
даље
!
Невѣрујем
,
да
си
већ
свршио
лекцију
.
“
„
Све
ове
школе
,
“
настави
о
.
Теофан
,
у
својој
ревности
и
непримѣчавајући
,
да
га
патријарх
на
фини
начин
персифлира
,
„
имале
би
се
заводити
систаматично
,
мало
по
мало
једно
за
другим
.
Морали
би
се
дати
приправити
учитељи
из
калуђера
,
шиљући
оне
,
кои
на
што
позива
покажу
,
да
се
у
дотичним
вишим
заводима
изуче
.
„
Учевна
срѣдства
имала
би
се
мало
по
мало
набављати
,
да
одмах
могу
почети
школе
како
се
приправе
учитељи
.
“
„
Све
си
добро
наредио
“
,
рекне
му
патријарх
;
„
али
де
ми
реци
,
како
ћемо
с
калуђерима
!
Касу
си
добро
изтресо
;
де
и
мантију
изпраши
.
“
„
Архимандрити
неби
смѣли
остати
на
управи
манастира
,
него
би
се
ова
морала
предати
онима
из
чланова
манастирских
,
кои
су
до
смрти
за
манастирски
живот
привезани
а
потрѣбите
способности
за
то
имају
.
Архимандритима
би
се
имала
одредити
извѣстна
плата
,
која
да
одговара
њиховом
позиву
и
снаги
манастира
,
па
нека
се
употрѣбе
у
струци
учевној
код
богословије
,
и
у
струци
политично
и
црквено-административној
код
државе
или
црквених
области
,
а
најпослѣ
и
код
врховног
црквеног
судишта
,
и
код
виших
дикастерија
,
те
да
се
тамо
приправљају
за
оно
,
што
имају
бити
за
управитеље
цркве
и
црквених
заведенија
,
и
за
заступнике
цркве
,
њених
права
и
инштитуција
и
у
народу
и
код
владе
.
Баш
да
се
архимандрити
сасвим
сходно
чину
и
мѣсту
дотирају
,
опет
ће
манастирски
биџе
боље
проћи
,
него
да
им
се
управа
овако
остави
,
како
је
досад
било
.
“
„
Лѣпо
ће
ти
се
захвалити
господа
архимандрити
за
тај
предлог
“
,
примѣти
патријарх
мало
пакостно
.
„
Од
мене
независи
ништа
“
,
рекне
о
.
Теофан
;
„
ту
ће
други
одређивати
.
Ја
само
говорим
,
а
кад
дође
до
радње
ту
ће
се
наћи
са
свим
други
.
,
“
„
Али
ти
бушиш
,
отче
!
—
Но
хајде
,
даље
;
видим
да
ниси
готов
.
“
„
Калуђерима
ваља
одредити
дотацију
,
пристојну
,
као
члану
задруге
,
а
не
слуги
;
премда
ни
на
кои
начин
разкошну
.
Али
онда
трѣба
од
њих
искати
,
да
својој
задаћи
подпуно
одговарају
.
Сваки
нека
се
употрѣби
за
онај
посао
,
за
кои
има
дара
,
способности
,
и
за
који
је
приправљен
.
„
Као
правило
,
од
ког
се
несмије
одступити
имало
би
важити
:
Ни
једна
снага
несмѣ
стојати
незабављена
.
Ко
ради
боље
и
више
,
има
се
боље
наградити
;
ко
неодговара
дужности
,
има
се
на
то
присилити
;
ко
зло
ради
мора
се
казнити
;
ред
и
дисциплина
ваља
да
имају
гвоздену
руку
.
“
„
Чувај
браду
оче
!
Ако
те
чују
братија
,
да
тако
говориш
,
очешљаће
ти
браду
,
да
ће
ти
пола
на
чешљу
остати
,
“
упадне
овдѣ
патријарх
грохотом
смѣјући
се
.
„
Видим
ја
,
непознајеш
ти
јошт
тога
свѣта
!
“
Отац
Теофан
нађе
за
добро
једним
кораком
на
овом
путу
за
патријархом
поћи
.
Зато
смѣшећи
се
и
сам
настави
шалу
и
рекне
:
„
Макар
ме
мало
и
прочупали
,
што
му
драго
.
Али
тим
ће
се
нов
дух
улити
у
калуђерство
,
нов
живот
увести
у
манастире
,
и
што
се
уложи
у
ове
заводе
,
вратиће
се
с
добром
каматом
.
“
„
А
јеси
ли
мало
рачунао
?
Колико
ти
трѣба
новаца
за
те
твоје
школе
?
“
запита
патријарх
о
.
Теофана
,
предпостављајући
,
да
ће
га
тим
питањем
смести
!
Овај
стане
одговарати
без
свакога
размишљавања
извукав
из
џепа
нѣку
цедуљу
:
„
По
рачуну
вѣштих
тому
људи
трѣбало
би
нам
за
те
школе
три
учитеља
.
Доплатак
за
њих
по
500
Ф
.
на
сваког
,
износио
би
.
.
.
.
.
.
.
1500
ф
.
На
учевна
срѣдства
ваљало
би
одредити
на
сваку
школу
по
500
Ф
.
1500
ф
.
На
нуждне
справе
за
сваку
по
300
ф
.
900
„
На
потрѣбне
зграде
по
400
ф
.
на
сваку
.
.
.
.
.
.
.
.
.
1200
„
На
слуге
више
за
сваку
по
200
Ф
.
600
„
За
храну
више
на
сваку
по
400
Ф
.
1200
„
На
тежаке
више
на
сваку
по
300
Ф
.
900
„
На
разне
потрѣбе
свакој
по
200
Ф
.
600
„
У
скупи
.
.
.
.
.
.
.
8
.
400
Ф
.
Да
додамо
јошт
на
непредвиђене
потрѣбе
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
1600
„
То
би
се
изискивало
на
годину
.
.
10
.
000
„
„
Овдѣ
је
у
свему
више
стављено
у
прорачун
,
него
што
ће
доиста
трѣбати
.
„
Изволите
само
,
В
.
Светости
,
запитати
стручњаке
“
„
Нетрѣбају
мени
стручњаци
,
“
упадне
му
патријарх
у
рѣч
,
—
„
нетрѣба
мени
нико
.
“
По
гласу
му
се
познавало
,
да
је
тим
чисто
уврѣђен
,
што
о
.
Теофан
мисли
да
њему
трѣба
каква
информација
.
„
Знам
ја
те
ствари
боље
,
него
ма
ко
други
.
Живио
сам
ја
у
манастири
;
имам
ја
у
том
изкуства
више
,
него
сви
други
заједно
.
—
Нетрѣба
мени
никога
питати
.
“
„
То
ми
је
најмилије
чути
“
,
прихвати
о
.
Теофан
.
„
Онда
ће
изкуство
В
.
Светости
допунити
празнине
мога
говора
,
и
ја
могу
свршити
.
Само
бих
молио
,
да
ми
допустите
,
јошт
ове
три
ствари
да
кажем
.
„
Кад
би
се
све
утемељило
и
развило
,
свака
би
од
ових
школа
послѣ
нѣколико
година
,
сама
себе
издржавала
.
„
А
за
то
врѣме
доносила
би
свака
сигурно
повећу
своту
,
која
би
ове
приносе
знаменито
одплаћивала
.
„
Најпослѣ
,
колико
ја
наше
манастире
познајем
,
њима
ваља
само
добру
управу
и
ваљане
управитеље
дати
,
па
ће
ових
10000
фор
,
на
годину
врло
лако
моћи
саставити
.
“
Овдѣ
ућути
о
.
Теофан
.
Патријарх
одслуша
ово
предавање
свога
калуђера
са
неједнаким
утиском
.
Из
почетка
се
невѣрно
смѣшио
;
али
у
течају
говора
Теофанова
мора
да
се
особита
мисо
код
њега
родила
.
Ову
ћемо
познати
из
питања
патријархова
,
кад
о
.
Теофан
ућути
.
„
Кажи
ми
право
о
.
Теофане
,
које
тебе
том
свему
научио
?
Јеси
ли
ти
о
том
разговарао
са
твоим
доктором
,
и
јеси
ли
то
све
чуо
од
њега
?
“
Патријарху
би
правије
било
,
да
је
то
сам
калуђер
у
својој
самоћи
измислио
и
намѣстио
.
Неби
му
било
право
,
да
се
свѣтовни
људи
,
мирјани
,
тим
стварима
баве
,
и
рачуне
о
томе
праве
.
О
.
Теофан
одговори
са
свим
безазлено
;
„
Јесам
,
В
.
Светости
!
“
„
Дакле
сам
ипак
право
мислио
,
“
рекне
на
то
патријарх
као
за
себе
.
„
Сасвим
сам
погодио
,
од
које
птице
та
пѣсма
долази
.
“
О
.
Теофан
мислио
је
,
да
ће
патријарху
учинити
радост
,
кад
му
све
каже
:
„
Било
је
у
таким
приликама
и
више
паметних
и
изкусних
људи
из
нашега
народа
,
па
су
се
сви
слагали
.
“
„
Охо
!
Ти
дакле
већ
спремају
акцију
,
“
рекне
паријарх
као
за
себе
.
—
„
Можда
вам
ја
неумѣм
казати
све
како
ваља
;
зовните
само
наше
изврстније
људе
.
Они
ће
вам
све
доказима
потврдити
и
цифрама
утемељити
.
Ја
из
изкуства
видим
,
да
има
много
истине
у
ствари
;
а
Ваша
Светост
ће
своим
високим
умом
и
богатим
свестраним
изкуством
јошт
боље
просудити
!
“
„
То
су
лѣпи
разговори
међу
вама
кад
немате
друга
посла
,
мој
о
.
Теофане
,
“
одговори
патријарх
озбиљно
.
„
Али
ја
имам
других
,
већих
планова
и
идеја
.
„
Ти
набрајаш
све
мале
школице
за
ово
и
за
оно
;
али
ја
хоћу
да
установим
универзитет
у
Карловци
.
Видиш
,
од
куће
,
у
којој
директор
гимназије
станује
,
па
до
краја
оне
улице
прѣко
пута
од
магистрата
,
а
одандѣ
дуж
пијаце
до
првог
сокака
на
десно
,
то
ће
се
све
срушити
,
па
саградити
величанствена
зграда
,
у
којој
ће
се
смѣстити
гимназија
и
семинарија
богословска
и
сви
универзитетски
факултети
.
„
Напеко
сам
ја
цигаља
више
него
један
милион
:
ено
леже
наслагане
,
и
јошт
ћу
пећи
.
„
То
је
подузеће
за
мене
,
то
ће
народу
и
на
хасну
бити
и
на
част
служити
.
„
Па
ћу
онда
задати
резиденцију
за
патријарха
.
И
то
ће
бити
монументална
зграда
.
“
Ми
ћемо
овдѣ
примѣтити
у
кратко
,
да
је
патријарх
јошт
2
године
послѣ
овога
разговора
живио
.
Од
универзитета
нема
ни
нацрта
.
Гимназија
је
остала
за
њим
у
горем
стању
него
што
је
била
.
Резиденција
је
послѣ
њега
прѣтила
да
ће
се
срушити
,
и
Чарновић
ју
је
дао
на
закључак
сабора
од
г
.
1870
с
приличним
трошком
репарирати
,
јер
за
цѣло
пређашње
врѣме
није
ни
најмање
репарације
видила
.
Водила
се
годинама
разправа
да
се
сазида
епископски
двор
у
Новом
Саду
.
Ту
је
за
љубав
епископу
Платону
бечка
влада
и
планове
дала
направити
,
и
из
све
снаге
силила
,
да
се
грађење
изведе
.
Патријарх
није
био
Платону
пријатељ
:
из
грађења
небуде
ништа
.
Од
Стратимировића
остало
је
толико
цигаља
,
да
се
могла
резиденција
назидати
.
Ове
су
цигље
за
врѣме
патријарха
Рајачића
на
другу
сврху
употребљене
.
Истина
је
,
да
је
и
Патријарх
Рајачић
дао
доста
цигаља
напећи
,
премда
у
цѣлом
много
мање
:
и
те
су
цигље
развучене
.
Митрополит
Стратимировић
оставио
је
главницу
за
грађење
митрополитске
резиденције
:
но
резиденције
нема
.
Универзитетска
зграда
стала
би
више
од
200
.
000
фор
.
Опрема
изнела
би
којекаквих
100
.
000
фор
.
А
ено
једног
малог
универзитета
,
кои
нема
медичког
факултета
,
па
иште
годишњих
100
.
000
фор
.
за
своје
издржавање
.
Овом
терету
нису
плећа
наших
народних
фондова
ни
из
далека
,
дорасла
.
Но
то
је
истина
,
да
је
патријарх
Рајачић
у
овој
идеји
уживао
!
Барем
је
о
том
радо
говорио
.
Он
је
умро
у
тој
илузији
!
Је
л
’
та
била
наравна
ил
’
умѣтна
?
Ко
би
то
сада
знао
!
Нѣки
су
тврдили
једно
,
а
нѣки
друго
.
Ма
би
прѣшли
к
овима
.
Послѣ
овог
кратког
изјашњења
да
се
вратимо
разговору
патријарховом
са
о
.
Теофаном
.
Патријарх
је
дуго
говорио
о
свом
горостасном
плану
;
кадгод
је
почео
о
том
говорити
,
тежко
је
било
дочекати
краја
говору
,
пак
и
сада
једва
сврши
.
О
.
Теофан
био
је
узхићен
од
ових
горостасних
планова
паријархових
;
али
је
ипак
одмах
видио
,
да
би
при
свој
огромности
тих
планова
манастири
имали
остати
старим
манастирима
а
калуђери
старим
калуђерима
.
Он
дакле
изрази
патријарху
своје
удивљење
напрема
његовим
високопарним
плановима
;
али
напоследку
ипак
дода
:
„
Док
В
,
.
Светост
све
приправи
и
приреди
за
извађање
тих
величанствених
планова
,
немојте
заборавити
ни
на
наше
сироте
манастире
и
калуђере
.
Ово
су
много
мање
ствари
,
али
су
за
цркву
од
прѣке
потрѣбе
:
а
вашим
великим
духом
можете
ви
све
ове
узпоред
и
мимогред
извести
.
“
„
Јест
,
ал
гдѣ
су
ми
на
то
новци
?
Оне
главнице
,
коима
мислим
оне
монументалне
заводе
извести
,
налазе
се
у
народном
фонду
.
А
одкуд
да
узмем
новаца
за
те
твоје
ситнице
.
У
нар
.
фонд
несмѣм
дирати
,
јер
сам
га
већ
опредѣлио
за
оне
велике
ствари
;
ко
ће
ми
дати
трошак
на
ове
твоје
тричарије
?
“
„
Манастири
!
“
примѣти
о
.
Теофан
.
„
Манастири
!
“
осѣче
се
патријарх
.
„
Немогу
ја
натѣрати
манастире
да
тај
терет
на
себе
узму
!
“
„
А
ви
сазовите
народни
сабор
!
“
—
—
Кад
спомену
о
.
Теофан
нар
.
сабор
,
патријарх
се
сав
у
лицу
промѣни
,
тако
,
да
о
.
Теофан
одједаред
умукну
.
„
Сабор
!
Сабор
!
...
Знаш
ти
,
шта
је
сабор
.
Дођу
људи
свакојаке
ћуди
...
.
Неприправљени
...
дилетанти
...
а
дилетанти
су
најопаснији
.
Све
они
знаду
најбоље
,
а
све
знаду
наопако
.
Ти
мислиш
,
да
би
било
боље
...
.
Јест
,
сутра
;
учинио
би
се
дар-мар
.
Чуј
,
да
ти
нѣшто
кажем
па
добро
туби
!
Тај
твој
сабор
одузео
би
пре
свега
Новосадском
владики
Сириг
,
а
мени
Даљ
;
он
би
одузео
калуђерима
манастирска
добра
,
и
предао
их
тобоже
народу
а
управо
капуту
;
он
би
узео
под
своју
руку
народне
фондове
;
он
би
најпослѣ
на
то
ишо
,
да
буде
судија
и
мени
и
епископима
.
Сад
сам
ти
казао
,
зашто
ја
не
могу
сазвати
нар
.
сабора
;
не
могу
га
сазвати
,
јер
несмѣм
.
“
Док
је
патријарх
ово
говорио
,
стојао
је
пред
њим
о
.
Теофан
сасвим
забезекнут
.
Њега
су
патријархове
рѣчи
упрепастиле
.
Патријарх
је
овај
утисак
свога
говора
примѣтио
,
па
за
то
запита
с
нѣким
видом
тријумфа
:
„
Шта
велиш
на
тог
А
?
“
„
Што
Ваша
Светост
казасте
сада
по
својој
високој
мудрости
,
то
се
чешће
показивало
и
мојој
простој
памети
.
Ако
ми
скрстимо
руке
и
на
даље
па
неучинимо
ништа
:
ми
ћемо
у
истини
сами
натѣрати
народ
,
да
потражи
натраг
аманет
,
коим
управљати
неумѣмо
.
За
то
велим
и
опет
:
сазовите
сабор
!
“
Овако
је
гласио
одговор
о
.
Теофана
.
„
Ти
мора
да
си
Бугарин
отче
!
Тако
си
тврдоглав
,
“
осѣче
се
патријарх
на
њега
.
„
Сабор
,
те
сабор
!
Зар
ниси
чуо
,
шта
ти
рекох
?
„
Чуо
сам
,
“
одговорио
Теофан
мирно
;
„
али
сада
нетрѣба
се
јошт
ничега
бојати
.
Сад
ће
вас
народ
јошт
слушати
у
свему
.
Ја
сам
био
са
многима
од
наших
људи
,
говорио
сам
и
са
онима
,
кои
су
најжешћи
:
али
на
моју
душу
нисам
чуо
ни
једне
рѣчи
,
која
би
ишла
на
то
,
чега
се
Ви
боите
.
“
„
Док
сам
ја
жив
небуде
црквенога
сабора
!
“
одговори
патријарх
са
свим
одсудно
.
И
доиста
.
Год
.
1861
буде
дозвољено
,
да
се
држи
сабор
,
те
да
донесе
уредбе
,
које
су
управо
оснивале
црквену
и
школску
аутономију
србскога
народа
у
угарским
покраинама
.
К
.
комесаром
буде
именован
бан
хрватски
,
генерал
Шокчевић
.
Овај
већ
одреди
дан
,
кад
ће
у
Карловце
доћи
,
и
спреми
ствари
,
које
ће
да
понесе
,
и
јави
то
телеграфично
патријарху
;
али
овај
и
неодговори
,
него
оде
пре
тога
дана
у
Гастајн
.
Он
је
састанак
тога
сабора
најразличнијим
маневрима
осујетио
.
У
децембру
исте
године
умре
.
—
На
те
одсудне
речи
патријарха
,
усуди
се
о
.
Теофан
и
послѣдњу
своју
карту
избацити
.
„
Од
год
.
1790
па
ево
за
кои
дан
до
год
.
1860
,
дакле
кроз
70
година
недадоше
нашој
цркви
отворити
уста
!
Одпечатите
уста
цркви
!
“
„
Је
с
’
ти
,
море
,
глув
?
—
Зар
ниси
чуо
,
што
сам
реко
?
“
одговори
му
на
то
патријарх
мрко
га
погледајући
.
„
Чуо
сам
,
“
рекне
о
.
Теофан
и
спусти
ожалошћен
главу
к
прсима
.
Патријарх
га
погледи
,
оде
к
прозору
,
али
се
брзо
натраг
врати
,
и
сматраше
подуже
калуђера
.
Овај
остане
као
да
се
у
камен
претворио
за
цѣло
то
врѣме
како
се
у
почетку
бијаше
намѣстио
.
„
Штета
,
што
ниси
отишо
у
глумце
,
“
проговори
послѣ
подужег
ћутања
патријарх
,
и
насмѣши
се
.
—
„
Гледај
га
само
,
како
стои
...
.
марки
Поза
у
мантији
.
“
На
ову
примѣдбу
насмѣје
се
патријарх
гласно
.
„
Што
си
тако
отромбољио
тај
нос
?
“
запита
га
мало
поћутавши
.
„
Жао
ми
је
!
“
одговори
о
.
Теофан
.
„
Шта
ти
је
жао
?
“
„
Што
ће
наша
црквена
повѣстница
име
Ваше
Светости
“
—
ту
заћути
.
„
Шта
?
“
„
Муком
прећи
!
“
рекне
о
.
Теофан
и
уздахне
дубоко
.
„
Ти
знаш
шта
ће
повѣстница
радити
...
.
Видиш
ти
њега
.
Прочитао
два
три
броја
„
Дневника
,
“
па
зна
шта
ће
рећи
повѣстница
о
патријарху
.
А
знаш
ли
ти
,
шта
сам
ја
све
учинио
србском
народу
!
То
му
јошт
ниједан
митрополит
није
учинио
,
а
—
ни
патријарх
!
“
„
Истина
је
,
“
рекне
о
.
Теофан
топло
.
„
Народу
сте
чинили
много
,
али
цркви
“
—
ту
опет
ућути
.
„
Но
!
али
цркви
?
Говори
!
Мени
је
свеједно
,
ма
што
казао
,
само
хоћу
да
чујем
.
Говори
!
“
рекне
патријарх
поносито
гледећи
на
калуђера
.
„
Ништа
!
“
одговори
овај
тихо
.
Патријарх
суне
на
ново
:
„
Неблагодарниче
!
И
ти
си
као
и
други
.
Сви
сте
једнаки
.
Иди
ми
изпред
очију
!
“
„
Молим
,
да
ми
дате
допуст
,
па
Вам
нећу
никад
доћи
пред
очи
,
док
ми
незаповѣдите
,
“
рекне
о
.
Теофан
смѣрно
али
одважно
.
„
Недам
!
“
одговори
патријарх
разљућен
.
„
Ја
нисам
никаква
зла
учинио
,
“
примѣти
о
.
Теофан
понизно
.
„
Недам
!
“
одговори
патријарх
на
ново
.
„
Ја
идем
у
интересу
наше
цркве
у
православне
манастире
,
о
свом
трошку
...
.
Немате
разлога
,
да
ми
узкратите
допуст
,
“
дода
о
.
Теофан
озбиљније
.
„
Недам
у
пркос
!
“
одговори
патријарх
презирљиво
.
„
Ево
свидѣтелства
и
препоруке
од
мога
игумана
и
братије
,
“
примѣти
о
.
Теофан
,
пружајући
патријарху
свѣдочбу
са
подписима
игумна
и
братије
и
печатом
манастирским
из
„
сословија
“
издану
.
Они
се
сви
слажу
да
обавим
тај
шут
,
и
изјављују
,
да
ће
то
само
бити
на
корист
манастира
и
калуђера
,
и
препоручују
ме
браћи
свакога
манастира
,
у
кои
дођем
.
На
ово
ми
се
с
правдом
неможе
узкратити
допуст
.
“
„
Па
нека
ти
га
даду
они
!
“
примѣти
патријарх
поругљиво
дајући
руком
знак
,
да
пружену
хартију
неће
да
узме
.
„
Ако
ми
недате
допуста
,
ја
идем
без
њега
,
“
одврати
о
.
Теофан
смѣрно
али
одсудно
.
„
А
ја
ћу
те
дати
као
бѣгунца
натраг
дотѣрати
,
“
повиче
патријарх
у
крајњој
љутости
.
„
Можете
,
“
одговори
о
.
Теофан
хладно
.
„
Само
ћу
молити
,
да
незаборавите
,
да
имамо
јавних
листова
,
кои
недаду
газити
човѣка
као
дрва
,
па
ма
да
је
то
и
прост
само
калуђер
,
—
и
да
се
сѣтите
,
да
су
ти
листови
баш
у
рукама
моих
најбољих
пријатеља
,
кои
сваки
мој
корак
будним
оком
прате
.
Но
до
тога
сигурно
неће
доћи
.
Ево
ја
молим
у
највећој
понизности
,
да
имате
високу
милост
,
и
да
ми
дате
допуст
.
“
„
Недам
!
“
повиче
патријарх
из
гласа
;
„
и
ако
ми
тај
час
из
ове
моје
собе
неизиђеш
напоље
,
даћу
те
из
ње
избацити
.
“
—
„
Ниткове
један
!
“
дода
патријарх
кроз
зубе
да
се
једва
чуло
.
На
ово
пође
о
.
Теофан
к
патријарху
да
му
цѣлива
руку
,
но
овај
му
је
недаде
.
О
.
Теофан
поклони
се
дубоко
,
и
изиђе
из
собе
.
Он
је
мислио
,
да
ће
љутост
патријарха
прећи
,
па
да
ће
га
к
себи
натраг
позвати
,
зато
је
ишо
врло
лагано
прѣко
дворске
авлије
.
Но
чини
се
,
да
га
није
познавао
.
Патријарх
је
био
своје
воље
до
зла
бога
.
Познато
је
,
да
је
он
живио
у
непријатељству
са
Новосадским
епископом
Платоном
.
Код
овога
је
био
придворним
калуђером
Исидор
Коларовић
.
Служио
га
је
као
свѣћа
.
Кад
прођу
многе
године
произведе
га
епископ
за
архимандрита
,
и
даде
му
Ковиљ
,
манастир
своје
дијецезе
,
а
патријарху
јави
да
је
то
учинио
,
као
што
бијаше
то
обичај
у
оно
врѣме
.
Патријарх
изјави
,
да
он
Коларовића
непризнаје
архимандритом
.
Посрѣдује
и
сам
шеф
војводине
генерал
гроф
Коронини
,
кои
је
код
цара
особито
био
уважен
.
Непомаже
ништа
.
Најпослѣ
запита
Коронини
патријарха
,
да
му
каже
,
шта
је
Коларовић
згрѣшио
,
да
се
тако
на
њега
изузео
.
„
Није
ништа
,
“
одговори
патријарх
.
„
Он
је
добар
калуђер
,
али
недам
да
буде
архимандрит
тога
ради
,
што
га
је
епископ
Платон
произвео
.
Нека
скине
крет
,
и
нека
оде
као
прост
калуђер
у
манастир
Грабовац
,
пак
ћу
га
онда
ја
наградити
.
“
И
тако
се
сиромах
Коларовић
ни
крив
ни
дужан
,
морао
одрећи
архимандритства
и
архимандрије
и
отићи
као
прост
калуђер
у
манастир
.
Небијаше
му
дозвољено
,
ни
да
се
врати
у
двор
епископов
,
гдѣ
је
био
пре
тога
протосинђелом
толико
година
.
Може
се
мислити
,
да
је
том
сиромаху
човѣку
пуцало
срдце
од
туге
и
жалости
.
Али
патријарх
није
хтѣо
на
то
ни
помислити
.
Овакову
гвоздену
вољу
показао
је
патријарх
и
у
другим
пословима
и
напрама
великој
господи
у
Бечу
.
Он
је
тим
више
пута
народу
нашем
шкодио
.
Али
ни
на
то
није
ни
мислио
.
Па
тако
је
и
о
.
Теофан
узалуд
чекао
,
да
га
к
патријарху
натраг
позову
.
Послѣ
је
чекао
подуже
времена
,
неће
ли
патријарх
употрѣбити
какве
стеге
,
да
неможе
отићи
без
допуста
.
Но
недочека
ни
тога
.
Чинило
се
као
да
је
патријарх
на
њега
са
свим
заборавио
.
Пријатељи
му
израде
путни
лист
за
иноземство
.
И
са
тим
листом
и
свидѣтелством
свога
манастирског
собранија
братског
крене
се
он
једног
лѣпог
лѣтњег
дана
Дунавом
на
пароброду
за
Цариград
.
Одандѣ
ће
