,да
ти
не
мислиш
тако
,
али
те
опомињем
,
да
твоје
лицкање
на
то
излази
.
Промисли
се
дакле
,
прими
овај
мој
савет
и
мисли
дан-ноћ
само
на
украшавање
душе
своје
.
“
Милици
грунуше
сузе
на
очи
и
не
рече
ни
речи
...
Њена
мати
,
удовица
,
која
је
прва
поверила
,
па
одмамила
и
кћер
тамо
,
одговорила
је
место
ње
.
„
Брат
Мирко
“
,
каже
,
„
Милица
захваљује
на
вашем
савету
и
напомени
,
она
ће
зацело
послушати
.
У
недељу
што
иде
,
показаће
се
то
.
“
Онај
младић
,
који
је
мало
пре
нудио
своја
кола
за
варош
,
узе
поново
реч
.
Каже
:
„
Мој
негдашњи
друг
Светислав
на
добром
је
путу
.
Велика
је
воља
у
њега
,
да
нам
се
доближи
.
У
пола
је
и
обећао
,
да
ће
у
недељу
доћи
у
скупштину
,
али
је
још
сотона
јаки
у
њему
.
Кад
би
брат
Мирко
или
неко
од
старије
браће
доближио
му
се
и
посаветовао
га
,
мислим
,
да
би
много
помогло
...
“
„
Гледаћу
,
да
му
се
доближим
“
,
рече
брат
Мирко
,
„
е
да
се
хоће
и
Светислав
упутити
стазом
—
спасенија
.
А
сад
—
лаку
ноћ
...
“
„
Лаку
ноћ
“
,
беше
одзив
и
сви
поустајаше
.
А
у
разлазу
чуло
се
где
шапћу
:
„
О
,
да
се
хоће
и
Светислав
упутити
стазом
спасенија
!
“
Кад
су
се
верни
већ
разишли
,
на
вратима
скупштине
заостане
четири
човека
:
Лазар
с
Боривојем
,
Мирко
и
Тома
.
Лазар
,
Мирко
и
Тома
су
најглавнији
људи
међу
вернима
онога
места
,
они
су
главе
одбора
,
који
воде
бригу
о
најважнијим
стварима
назаренским
.
Брат
Мирко
им
је
и
благајник
,
а
Лазар
је
као
неки
бележник
,
он
саставља
сва
писмена
,
која
иду
на
страну
.
Брат
Мирко
је
као
неки
изузетак
међу
Назаренима
.
Он
је
од
памтивека
био
миран
,
ваљан
,
поштен
човек
.
Нико
у
селу
није
му
знао
ни
најмање
мане
.
И
опет
повери
.
Он
је
био
први
Назарен
у
месту
,
иначе
имућан
газда
.
Код
брат-Томе
је
друкчија
ствар
.
Брат
Тома
је
од
памтивека
био
најгори
човек
у
селу
.
Није
био
до
душе
затворен
,
али
то
је
све
,
што
се
може
у
његову
одбрану
казати
.
Опијао
се
,
па
је
онда
немилостиво
тукао
не
само
жену
и
кћер
,
но
тако
рећи
и
цео
комшилук
.
Кад
дође
кући
,
затече
пред
двориштем
жену
с
њеним
другама
,
сусеткама
,
а
он
тек
подвикне
:
„
Еве
проклете
,
опет
сте
направиле
вашар
“
,
те
их
повија
,
и
онда
не
пита
,
која
је
његова
,
него
удара
од
реда
.
Жена
му
је
на
послетку
умрла
,
кажу
од
силна
боја
,
а
кћер
Варвару
је
скоро
убогаљио
.
Не
може
се
баш
рећи
,
да
јој
је
поломио
руке
или
ноге
или
леђа
,
али
јој
не
ваљају
ни
руке
ни
ноге
ни
леђа
.
Кукавица
је
дошла
некако
искривљена
и
једва
моћна
за
посао
.
По
смрти
своје
жене
поверио
је
Тома
,
а
с
њиме
повери
и
кћи
му
Варвара
.
Његовим
суседима
то
није
право
,
но
он
им
је
једном
на
сред
порте
довикнуо
:
„
Хо
,
људи
,
ко
ће
да
вам
учини
по
вољи
?
!
Сад
вам
је
опет
криво
,
што
сам
се
умирио
и
опаметио
,
те
вам
више
не
вијам
жене
око
куће
“
.
Тома
је
добро
разумевао
св
.
писмо
,
био
је
од
старијих
људи
,
те
га
изабраше
у
одбор
.
Но
он
поред
свег
тога
,
није
био
особито
омиљен
међу
вернима
.
У
осталом
ми
ћемо
га
још
боље
познати
у
току
ове
приповетке
,
а
Лазара
и
Боривоја
познајемо
довољно
.
Кад
су
се
ова
четир
човека
зауставила
на
вратима
скупштинским
,
узеће
прву
реч
Лазар
.
„
О
,
мој
Боривоје
,
није
све
тако
сјајно
,
како
би
ми
желели
и
како
је
теби
то
изгледало
из
даљине
.
Највећа
је
мука
са
женама
.
Не
тужим
се
на
наше
жене
,
него
на
жене
,
које
су
се
затекле
код
наших
људи
,
а
држе
се
старе
вере
.
Има
и
међу
њима
,
морам
рећи
,
доста
паметних
.
Многа
каже
свом
човеку
:
„
Ја
ћу
овако
,
како
сам
научила
,
а
што
си
ти
отишао
у
Нововерце
,
не
марим
.
Бар
мирно
спавам
.
Кад
одем
куд
год
,
знам
да
нећеш
ићи
кривим
путем
,
упропастити
новац
,
нити
доћи
пијан
кући
,
па
да
ме
после
пребијаш
“
.
С
таком
се
може
проћи
,
па
и
вековати
.
Али
их
има
,
које
не
дају
човеку
живети
.
Језичне
су
,
па
грде
,
срамоте
,
а
нуз
то
чине
свакојака
безакоња
и
упропашћују
кућу
.
Сотона
је
овладао
њима
,
од
пете
до
главе
.
Неће
да
иду
из
куће
,
а
с
њима
се
не
може
.
Од
злочестог
суседа
умакнеш
,
побегнеш
,
али
од
злочесте
жене
не
можеш
.
Како
ћеш
да
бегаш
из
своје
куће
?
Како
ћеш
да
не
будеш
с
оном
,
с
којом
си
везан
?
Лепа
реч
не
помаже
,
саветовање
је
као
кад
сипаш
уље
на
ватру
.
И
многи
наши
људи
покушавају
да
истерају
из
таке
жене
сотону
.
Не
бију
их
,
али
их
гњече
и
кажу
,
да
то
помаже
.
Ја
сам
противан
томе
,
ја
се
држим
оне
речи
,
која
вели
:
Кад
бијеш
жену
,
једног
ђавола
истерујеш
из
ње
,
али
два
утерујеш
у
њу
.
Но
шта
могу
.
Они
веле
:
Свак
своје
зна
.
Па
где
то
бива
паметно
,
још
којекако
,
али
што
ради
Јова
са
Станом
,
не
може
се
поднети
.
Ја
сам
Стани
већ
наговешћивао
,
нека
остави
човека
,
кога
мрзи
,
боље
је
и
тако
,
него
у
свађи
.
Нудио
сам
јој
и
неко
издржавање
,
али
неће
да
чује
.
Каже
:
„
Не
можемо
децу
сећи
по
поле
,
поделити
их
,
него
ћу
ја
остати
,
па
како
буде
.
А
добро
неће
бити
“
.
За
часак
заћуташе
,
па
ће
онда
Тома
започети
:
„
Беда
је
то
велика
и
не
можемо
ми
таку
ствар
на
двоје
на
троје
преломити
.
Треба
се
сетити
мало
и
на
речи
премудрог
Соломона
,
да
је
зла
жена
по
човека
казна
божја
.
Него
ја
хтедох
друго
што
почети
.
Је
си
ли
ти
брат-Лазаре
говорио
пријатељу
Боривоју
,
како
смо
ми
удесили
за
њега
“
?
„
Нешто
сам
му
напоменуо
“
,
вели
Лазар
.
„
Нема
напомињања
“
,
вели
Тома
.
„
Сви
смо
ми
сложни
у
томе
,
да
што
пре
седне
међу
нас
.
Једино
је
,
да
га
што
пре
крстимо
,
па
онда
и
оженимо
.
Та
да
!
“
„
Боривоје
“
,
вели
Лазар
,
„
обећао
је
браћи
код
куће
,
да
ће
сутра
у
вече
бити
код
њих
у
скупштини
,
али
до
сутра
пред
вече
остаће
код
мене
.
Сутра
ћемо
се
за
дана
и
тако
састати
,
па
ће
бити
и
он
мећу
нами
“
.
„
Онда
је
све
у
реду
“
,
вели
Мирко
.
„
А
сад
лаку
ноћ
!
Доцкан
је
“
.
Лазар
га
је
нудио
,
да
сврати
још
мало
к
њему
,
али
Мирко
не
прими
понуде
.
Тома
је
учинио
друкчије
.
Каже
:
„
И
ја
сам
као
мало
уморен
,
али
је
велика
воља
у
мени
,
да
проговорим
још
коју
реч
с
нашим
пријатељем
,
кога
тако
одавна
чекамо
“
.
Назаренске
удаваче
.
Милева
је
дочекала
госте
још
у
дворишту
.
„
Камо
те
данас
?
“
пита
је
брат
Тома
.
„
Гледам
по
искупљенима
,
па
видим
да
те
нема
;
а
ти
и
моја
Варвара
никад
још
не
изостадосте
.
Та
да
!
—
Ко
уме
,
тај
удеси
,
да
сврши
посао
,
а
да
му
остане
пола
сата
и
за
скупштину
?
“
Милева
прими
укор
и
не
рече
ни
речи
.
Сто
беше
постављен
и
она
поче
да
служи
.
Назарени
су
у
јелу
и
пићу
умерени
,
али
нису
уздржљиви
.
Не
познају
сјајне
гозбе
,
али
не
знају
ни
за
пост
.
Једу
просто
зготовљена
,
снажна
јела
,
а
пију
и
вино
,
па
чак
и
ракију
,
али
умерено
,
колико
је
потребно
,
да
се
поткрепе
,
а
не
да
се
опију
.
Тома
је
највише
говорио
.
„
Моја
Варвара
“
,
каже
,
„
неће
знати
где
сам
.
И
ја
сад
,
да
баш
до
у
јутру
не
дођем
кући
,
она
не
би
легла
.
Седи
,
ослушкује
и
кад
ми
чује
корак
,
устаје
и
излази
преда
ме
.
О
,
Боривоје
,
пријатељу
!
(
и
сад
Тома
горко
уздахну
)
,
био
сам
веома
рђав
човек
.
Код
мене
је
био
обичај
,
кад
одем
на
вашар
или
ма
где
на
пут
,
жена
мора
чекати
и
ослушкивати
на
ме
,
ма
три
дана
.
Она
мора
чути
још
из
даљине
звекет
мојих
кола
,
мора
скочити
и
отворити
капију
.
Наопако
ако
ме
нису
осетили
и
ја
морадох
чекати
.
Кажем
ја
Варвари
:
Дете
моје
,
спавај
ти
мирно
и
немој
на
мене
чекати
.
Прошла
су
она
несретна
времена
;
али
она
неће
.
Каже
:
Док
нисмо
заједно
и
на
окупу
,
не
могу
лећи
...
А
трпи
кукавна
доста
,
нарочито
сад
.
У
нашег
суседа
има
деран
од
шест
,
седам
година
,
на
зло
брз
,
рђаво
упућиван
од
старијих
и
надражен
против
нас
.
Где
год
опази
моју
Варвару
,
он
удри
на
њу
блатом
,
каменом
,
дрветом
.
Пре
два
,
три
дана
млатну
је
каменом
,
па
беж
.
Но
спотакне
се
и
паде
на
камен
,
те
се
угрува
.
Моја
Варвара
отрча
до
њега
,
подиже
га
,
обриса
од
прашине
,
па
га
још
пољуби
и
поутеши
...
.
Хеј
,
шта
ћемо
,
шта
ћемо
.
Види
Бог
.
“
Милева
је
ево
већ
четврти
пут
ушла
у
собу
,
а
Тома
још
једнако
хвали
своју
Варвару
.
Кад
хтеде
да
пође
,
он
је
задржа
.
„
Милева
,
пријатељице
,
питао
бих
те
нешто
.
“
Девојка
ћуташе
,
главу
је
оборила
,
али
како
је
испод
ока
погледала
на
брата
Тому
,
поглед
јој
не
беше
ни
скроман
ни
милостив
.
„
Ти
си
“
,
продужи
Тома
,
„
ово
дана
била
на
кукурузи
.
Брала
си
пасуљ
,
ако
се
не
варам
.
“
Милева
се
исправила
као
мачка
,
која
хоће
да
се
брани
.
Слутила
је
зар
какав
напад
и
рече
затегнуто
:
„
Била
сам
.
“
„
Онда
је
тако
и
зацело
си
све
видела
.
Одавна
се
гласи
,
како
нам
пријатељ
Рада
с
његовом
Станом
врло
непристојно
проводи
.
Обоје
су
се
помамили
,
те
се
дан
на
дан
успаљују
.
Чим
мисле
,
да
их
нико
не
види
,
одмах
се
трљају
,
вијају
,
џавељају
.
Кад
су
на
њиви
,
косе
,
он
је
претрпа
травом
до
главе
,
а
она
цичи
као
помамна
.
Тако
је
,
кажу
,
било
и
пре
неколико
дана
.
Толико
ју
је
задиркивао
и
задржавао
од
посла
,
да
ју
је
расплакао
,
па
је
после
опет
љубио
и
молио
,
да
су
се
саблазнили
људи
чак
и
на
другој
дужи
њива
...
Кажу
,
да
си
ти
била
близу
њих
и
да
си
морала
видети
.
“
Девојка
је
ћутала
.
Сва
три
човека
видела
су
по
њеном
лицу
,
да
би
рада
да
ствар
мало
покрије
.
„
Ја
“
,
рече
на
послетку
,
„
не
бих
могла
сведочити
ни
овако
ни
онако
,
јер
нисам
све
потанко
видела
.
Доста
је
далеко
наш
кукуруз
од
њихове
ливаде
.
“
„
Али
си
чула
,
где
Стана
цичи
и
видела
,
где
се
мотљају
око
пластова
?
“
„
Трчали
да
“
,
каже
девојка
,
„
а
за
што
,
то
ја
не
могу
знати
.
“
„
Ја
сам
“
,
вели
брат
Тома
и
окрете
се
од
Милеве
,
„
одмах
мислио
,
да
нису
њих
двоје
једно
за
друго
,
али
сам
онда
оћутао
...
Видим
сви
хоће
,
а
нарочито
њих
двоје
.
Али
сам
се
бојао
,
да
неће
бити
добро
.
И
у
самој
скупштини
више
су
гледали
једно
у
друго
,
но
у
свето
писмо
и
„
Харфу
Сиона
“
.
Па
зар
да
се
такви
после
не
успаљују
?
Како
ће
гледати
на
красоту
душе
,
ако
им
је
увек
пред
очима
красота
телесна
.
Такви
ће
гледати
само
на
светско
,
жена
ће
угађати
мужу
,
а
муж
ће
угађати
жени
,
а
ко
ће
онда
угађати
Господу
?
Апостол
Павле
вели
нам
:
Ако
може
бити
,
да
се
не
женимо
—
а
допушта
нам
држати
жену
само
за
то
,
да
се
не
би
успаљивали
.
Али
ако
ћемо
се
и
уз
жену
успаљивати
,
онда
је
зло
у
две
руке
.
Мораћемо
и
Раду
и
Стану
јавно
опоменути
,
јер
је
срамота
што
чине
.
“
Милева
је
чула
ове
речи
и
би
јој
некако
неправо
.
Слушала
је
она
до
душе
и
до
сад
назаренску
науку
о
браку
,
слушала
и
нашла
је
у
реду
;
сад
се
та
наука
одбија
од
ње
.
Изишла
је
из
собе
у
двориште
и
гледала
у
звездано
небо
.
Дође
јој
тешко
.
И
онде
Бог
и
на
земљи
Бог
и
свугде
Бог
!
Увек
и
увек
угађати
Господу
и
зар
баш
никад
не
угађати
себи
?
Овако
мисли
ишле
су
јој
по
глави
,
само
не
тако
јасно
,
но
магловито
.
Тек
дође
јој
тешко
,
врло
тешко
живети
и
у
оном
часу
најмилије
би
јој
било
—
умрети
.
Сутра
дан
по
подне
састао
се
код
Лазара
назаренски
одбор
.
Ту
је
Мирко
,
ту
Тома
,
ту
Лазар
,
ту
још
три
друга
брата
,
а
међу
њима
и
Боривоје
.
Боривоје
сео
у
крај
и
гледа
преда
се
.
Лазар
као
неки
перовођа
чита
.
„
На
реду
је
ствар
пријатељ-Панте
Мужиног
“
.
Брат
Мирко
узе
реч
:
„
Сви
знате
“
,
каже
он
,
„
пријатељ-Панту
.
Душа
му
је
на
месту
,
само
нема
баш
дара
за
говор
,
нити
има
начина
да
освоји
.
А
дошла
му
воља
пре
неки
дан
,
да
придобије
своје
рођаке
.
Није
ни
време
нашао
згодно
,
јер
су
пили
.
Каже
им
:
Ја
бих
вам
казао
нешто
,
браћо
моја
,
али
ми
прво
обећајте
,
да
ћете
ме
послушати
“
.
„
Не
може
то
бити
“
,
вели
неко
од
њих
,
„
јер
ти
можеш
тражити
од
нас
,
да
скочимо
у
бунар
или
да
изедемо
оног
црног
мачка
,
што
преде
тамо
иза
банка
,
Него
кажи
,
па
ћемо
видети
.
„
А
пријатељ
Панта
ће
им
рећи
онако
на
просто
:
„
Ја
бих
вам
казао
и
саветовао
,
људи
и
браћо
,
да
се
ви
„
побугерите
“
...
А
ти
људи
или
боље
рећи
нељуди
савладани
вином
и
сотоном
,
скочише
на
Панту
и
испребијаше
га
тако
,
да
сад
лежи
болестан
.
Панта
би
да
их
тужи
.
А
они
несретници
кажу
,
чујем
бар
тако
од
натароша
,
да
су
само
бранили
своју
веру
и
ништа
више
.
Ја
мислим
„
види
Бог
“
,
и
да
се
Панти
не
дозволи
,
да
тужи
.
И
овако
је
у
овај
пар
доста
вреве
и
метежа
у
селу
,
па
да
не
заоштравамо
:
Господ
ће
видети
—
судити
и
пресудити
“
.
Цео
одбор
дубоко
уздахну
и
пристаде
уз
Мирка
.
„
Види
Бог
“
.
„
Шта
ћемо
с
Гајом
Павловићем
?
“
пита
Лазар
.
Тај
Гаја
Павловић
био
окорео
,
препреден
лопов
.
Кад
није
био
затворен
,
онда
су
му
зацело
обилазили
кућу
жандари
.
Тада
од
једном
„
повери
“
.
Смири
се
човек
,
далеко
обилази
крчму
,
иде
оборене
главе
и
кад
га
задиркују
суседи
,
он
само
вели
:
„
Види
Бог
“
.
Радовали
су
се
томе
и
Назарени
,
али
жандари
канда
још
више
.
Док
тако
пре
неколико
дана
,
Гајина
жена
заборави
да
затвори
врата
,
кад
истрче
из
његове
кочине
шесторо
нагојених
свиња
,
па
беж
на
улицу
.
Све
село
зна
,
да
су
то
крадени
свињи
,
а
жандари
знају
и
чији
су
.
Стегоше
Гају
и
изишло
је
,
да
је
он
само
за
то
стао
у
Назарене
,
да
га
се
окану
жандари
,
те
да
се
може
ноћу
слободније
кретати
.
„
Да
се
избрише
из
наших
редова
“
,
веле
сви
у
један
глас
,
а
брат
Мирко
додаде
:
„
Кукољ
нека
се
треби
из
пшенице
“
.
Решили
су
,
да
позову
сву
браћу
и
пријатеље
,
да
поберу
Војинов
кукуруз
,
јер
му
је
умро
недавно
син
,
а
он
је
болестан
.
Триви
Аршинову
ће
заједнички
оправити
кућу
,
јер
иде
зима
,
прокисава
,
а
он
је
сиромах
.
Славку
Сувачареву
ће
дати
из
опште
благајнице
40
ф
.
у
зајам
,
да
богме
,
без
икаква
интереса
и
да
врати
кад
може
и
колико
кад
може
.
„
Био
сам
ово
дана
у
К
*
.
“
,
вели
Лазар
„
Наша
се
браћа
тамо
баш
лепо
упутише
.
Пролетос
су
закупили
4
јутра
земље
од
својих
прилога
,
заједнички
су
је
обрадили
и
засејали
житом
.
Сад
су
добили
од
продате
хране
240
фор
.
Утаначили
су
,
да
ове
године
сеју
8
ланаца
,
јер
су
се
намножили
.
Њихови
су
људи
сви
имућни
,
није
им
од
потребе
новац
,
па
су
ми
рекли
,
ако
је
нами
потребно
,
испомоћи
ће
нас
“
.
„
Добро
је
,
кад
су
се
само
упутили
“
вели
Мирко
.
„
Наша
општа
благајница
није
била
до
данас
још
празна
“
.
Све
је
ишло
без
приговора
,
глатко
,
само
у
последњој
ствари
дође
до
мале
препирке
.
Али
и
јесте
то
била
чудна
ствар
.
Изволите
само
саслушати
:
„
Баба
Наста
и
баба
Макрена
,
управо
сестра
Наста
и
сестра
Макра
,
заседну
свако
по
подне
у
собу
и
плачу
,
да
би
се
и
камену
ражалило
.
А
плачу
не
за
друго
,
него
што
су
остариле
,
па
морају
умрети
.
Суседи
их
узели
у
подсмех
,
веле
:
„
Напију
се
ракије
,
па
за
то
плачу
.
“
Тома
је
за
то
,
да
се
опомену
јавно
у
скупштини
.
Мирку
је
то
много
,
него
вели
:
„
Доста
ће
бити
,
да
их
један
од
нас
посаветује
.
“
А
Лазару
не
изгледа
ствар
чиста
.
„
Ко
је
доказао
,
да
се
оне
опијају
?
Жене
старе
мало
се
можда
и
заплачу
,
кад
помисле
на
смрт
;
та
да
,
нико
није
без
греха
,
па
на
што
их
одмах
карати
?
Треба
их
поутешити
,
обавестити
их
,
јер
види
Господ
њино
кајање
,
па
ће
им
опростити
.
“
Није
дакле
ни
за
какав
укор
.
Позива
се
на
апостола
Павла
,
који
заповеда
:
„
Старца
не
карај
,
него
му
говори
као
оцу
,
момчади
као
браћи
и
старицама
као
матерама
.
“
На
послетку
се
сложише
,
да
брат
Мирко
као
најстарији
поутеши
и
обавести
остареле
сестре
.
Боривоје
није
се
саветовао
,
тек
је
на
свршетку
устао
и
са
неколико
топлих
речи
захвалио
им
је
,
што
су
њега
незнатна
,
мала
и
грешна
примила
браћа
у
тако
важно
веће
,
да
га
поуче
и
још
боље
утврде
на
путу
господњем
...
После
тога
се
диже
да
иде
.
Много
је
молио
браћу
,
да
га
пусте
да
иде
пешке
,
јер
му
је
милије
тако
.
У
који
мах
он
устаје
са
столице
,
уђе
мало
девојче
у
кућу
.
Питало
је
за
њега
и
предаде
му
завежљај
.
То
пријатељица
Варвара
шаље
,
да
понесе
његовој
деци
.
Брат
Тома
се
к’о
насмеши
,
те
додаде
:
„
Врло
је
за
децом
.
“
Милева
је
стојала
на
прагу
,
па
се
нагло
окренула
.
И
она
је
имала
у
тај
пар
под
кецељом
завежљај
,
тек
што
га
није
извадила
.
Сад
га
је
скрила
у
крај
полице
и
пружила
Боривоју
руку
—
без
завежљаја
.
Оно
,
што
је
Варвара
учинила
,
дође
јој
сад
као
гнусно
наметање
,
а
гле
,
исто
је
хтела
да
учини
и
она
.
Али
не
:
Код
ње
је
то
био
обичај
.
Она
више
од
годину
дана
води
Боривојеву
бригу
.
„
Па
уступићу
јој
ту
бригу
“
,
промрмља
у
себи
.
Има
доста
сиротиње
.
“
Кад
се
хватао
мрак
,
спази
на
улици
просјака
,
дозва
га
и
даде
му
завежљај
...
Просјак
је
благосиљаше
,
али
она
то
не
чу
.
Сад
је
Боривоје
већ
стигао
кући
—
помисли
у
себи
.
Кад
је
дошла
недеља
,
Боривоја
су
Назарени
већ
крстили
.
И
он
је
сад
седео
у
скупштини
крај
стола
,
до
Лазара
,
Мирка
и
осталих
,
међу
„
пророцима
“
.
Нису
допустили
друкчије
,
но
је
морао
читати
св
.
писмо
и
тумачити
га
,
а
тумачио
је
тако
,
да
су
сви
били
врло
задовољни
.
Тома
је
оног
дана
још
рано
изјутра
,
чим
је
Боривоје
приспео
у
Лазаревац
,
позвао
га
к
себи
на
ручак
и
сад
се
упутио
с
њим
својој
кући
.
„
Добро
је
,
добро
је
“
,
каже
,
„
што
стиже
међу
нас
,
баш
је
на
време
.
Јер
треба
да
ти
кажем
,
а
и
морам
да
ти
кажем
:
с
Лазаром
није
добро
...
“
Боривој
чисто
претрну
.
„
Треба
да
знаш
све
још
за
времена
“
,
продужује
Тома
,
„
па
да
помогнемо
,
ако
се
још
може
.
Лазар
је
на
великој
зими
,
бојим
се
,
врло
се
бојим
,
да
не
назебе
.
“
Бити
„
на
зими
“
и
„
назепсти
“
,
значи
код
Назарена
од
прилике
оно
исто
,
што
значи
код
нас
:
Бити
на
кривом
путу
,
залутати
.
„
Како
би
то
било
?
“
промуца
Боривоје
.
„
С
које
му
стране
прети
опасност
?
“
„
Бојим
се
,
да
се
не
успали
“
,
вели
Тома
,
„
ако
се
није
већ
успалио
.
Има
он
сусеткињу
,
Цвету
,
сучељавају
им
се
баште
.
Већ
од
пола
године
дана
чим
може
,
гледа
,
да
јој
се
доближи
и
да
је
придобије
за
нас
.
Овца
хоће
да
припитоми
змију
,
па
ако
само
змија
овцу
не
-
упропасти
.
Леп
нам
је
наук
оставио
апостол
Павле
,
кад
нам
је
заповедио
:
„
Човека
јеретика
после
првог
и
другог
саветовања
,
клони
се
.
“
Па
нашто
је
толико
слеће
,
кад
девојка
неће
?
“
Боривоје
само
саже
главу
.
„
Треба
што
пре
да
учинимо
нешто
“
,
вели
Тома
,
што
пре
,
док
није
доцне
.
А
ту
нема
друга
лека
,
но
да
га
оженимо
.
Све
је
бадава
,
овако
како
сад
живи
,
мора
се
успаљивати
.
“
_
„
Каква
је
то
Цвета
?
“
пита
Боривоје
,
а
не
одговара
на
питање
Томино
.
„
То
је
девојка
у
година
,
може
да
ће
имати
око
30
.
Њен
отац
је
давно
умро
и
оставио
жену
с
дететом
,
а
од
наследства
ништа
,
до
кућице
и
два
ланца
земље
.
Жена
је
била
врло
вредна
и
косила
је
као
мушко
,
па
је
онда
о
жетви
ухвати
сунце
,
испече
јој
теме
,
шта
ли
,
те
полуди
...
Цвети
је
онда
било
шеснаест
година
;
она
је
знала
шити
,
те
је
тим
издржавала
себе
и
матер
.
Не
може
се
о
њој
рећи
зле
речи
;
дворила
је
болесну
матер
,
није
ју
ни
часа
оставила
саму
,
а
уз
то
је
радила
као
црв
.
Могла
се
и
удати
,
но
није
хтела
.
„
Не
могу
,
каже
,
чинити
дужност
и
матери
и
мужу
;
толико
снаге
немам
.
“
Сад
јој
је
лане
умрла
мати
,
па
се
Лазар
лепи
ње
.
“
У
том
су
стигли
до
куће
Томине
.
Пред
њима
су
ишле
две
женске
,
које
их
дочекаше
у
дворишту
.
„
Ово
је
,
брате
Боривоје
,
моја
кћи
Варвара
,
а
ово
ми
је
нећака
Рахила
“
,
рече
Тома
.
Обе
женске
поздравише
Боривоја
најљубазније
.
Варвара
није
била
ни
лепа
,
ни
умиљата
,
али
још
доста
млада
,
тако
около
20
година
.
О
њој
немам
више
шта
рећи
за
сад
.
Што
се
Рахиле
тиче
,
она
је
старија
,
може
јој
бити
и
28
година
,
али
је
необично
лепа
,
а
при
том
је
умиљата
,
слатка
,
као
да
је
од
шећера
.
Но
ко
јој
боље
завири
у
то
лепо
лице
,
може
опазити
трагове
—
блуда
.
И
доиста
између
оно
30
до
40
женскиња
,
које
беху
данас
у
назаренској
скупштини
и
које
су
већином
онако
грозно
хукале
и
пиштале
над
својим
гресима
,
нису
све
скупа
толико
блудиле
и
заблудиле
,
као
Рахела
.
О
њој
су
,
кажу
,
и
спевали
момци
ону
песму
:
„
Кажи
мени
голубице
бела
,
Колико
си
имала
швалера
?
Кол’ко
има
на
голубу
перја
Толико
сам
имала
швалера
.
“
Рахилу
је
отерао
њен
човек
,
па
је
после
од
туге
и
умр’о
.
Она
је
наследила
његово
имање
,
па
га
је
за
годину
дана
распудила
и
за
кратко
време
дође
поред
све
своје
лепоте
дотле
,
да
се
даље
није
могло
.
Онда
оде
,
на
опште
чуђење
,
у
Назарене
.
Толико
није
пиштала
ни
једна
као
Рахила
.
И
томе
се
нису
чудили
ни
верни
,
ни
неверни
.
Али
су
се
тим
више
чудили
сви
редом
,
кад
се
већ
после
неколико
месеци
Рахила
смири
и
пречисти
;
сотона
је
више
не
искушава
,
дух
свети
наишао
је
на
њу
.
„
Божје
путеве
не
може
човек
измерити
“
,
мислили
су
верни
,
али
су
неверни
мислили
са
свим
друкчије
.
И
да
на
кратко
кажем
,
о
њој
су
говорили
,
да
је
она
у
души
иста
,
која
је
била
и
пре
;
тврдили
су
,
да
је
њен
плач
био
комедија
,
а
њено
Назаренство
шпекулација
,
да
се
уда
.
Назарени
су
врло
оскудни
у
младим
женскињама
,
па
је
тамо
лако
—
усрећити
се
.
Рахила
би
била
дакле
у
неку
руку
оно
исто
,
што
и
Гаја
Павлов
,
који
је
отишао
у
Назарене
само
за
то
,
да
отклони
жандарске
потере
од
себе
,
те
да
може
после
тим
лакше
красти
.
Код
Назарена
је
обичај
,
да
своје
госте
са
стране
одводе
к
себи
на
ручак
,
па
и
код
Томе
их
је
у
таквим
приликама
било
и
по
двоје
,
троје
,
но
сад
је
зар
случајно
Боривоје
сам
.
Рахила
и
Варвара
чине
све
могуће
,
да
му
угову
и
Тома
се
не
истиче
одвише
.
Но
Боривоје
је
ћутљив
,
шта
више
,
као
да
му
нису
увек
мисли
онде
.
Мисли
зар
о
оном
,
што
је
чуо
о
Лазару
,
о
данашњем
збору
или
има
и
других
брига
.
“
„
Брат
Боривоје
“
,
пита
Варвара
,
„
како
вам
се
зове
син
?
За
ћерку
сам
чула
,
да
се
зове
Нада
.
Врло
лепо
име
“
.
„
Брат
Боривоје
“
,
каже
Рахила
,
„
ја
сам
за
цело
држала
,
да
ћете
се
у
нашем
селу
настанити
.
Таква
два
пријатеља
као
ви
и
Лазар
,
не
могу
бити
одељени
?
“
„
Брате
Боривоје
“
,
пита
Варвара
мало
после
,
„
иде
ли
ваш
син
већ
у
школу
?
Ох
,
да
је
икако
могуће
,
да
га
поучавате
код
куће
,
да
се
не
квари
тако
много
од
оне
друге
деце
.
“
„
Брат
Боривоје
,
јелте
да
је
брат
Лазар
у
затвору
много
трпео
и
много
патио
?
“
ући
ће
Рахила
у
реч
...
Варвара
је
увек
и
увек
говорила
само
о
Боривојевој
деци
,
а
Рахила
увек
и
увек
о
Лазару
.
И
да
је
Боривоје
само
мало
познавао
људско
срце
и
људске
препредености
или
да
је
ма
само
пазио
на
оне
говоре
,
он
би
из
њих
,
као
и
из
оне
Томине
напомене
о
Лазару
,
био
на
чисто
,
с
које
стране
ветар
дува
и
од
куда
ће
ударити
киша
.
Али
,
где
су
биле
његове
мисли
?
Да
сте
га
запитали
,
он
би
се
—
поплашио
...
Кад
је
Лазар
онога
дана
изишао
из
скупштине
,
повео
је
два
госта
собом
.
Код
куће
у
један
мах
прође
кроз
кујну
и
осети
,
где
се
заустави
Милевин
поглед
на
њему
.
Он
јој
се
задуби
у
очи
и
разумеле
је
.
Њен
је
поглед
питао
:
„
Где
је
Боривоје
?
“
„
Боривоје
“
,
каже
он
,
„
отишао
је
брат-Томи
на
ручак
.
Он
га
је
позвао
пре
мене
,
а
ја
сам
рачунао
,
да
се
по
себи
разуме
,
да
је
Боривоје
мој
гост
“
.
Она
не
рече
ни
речи
.
Није
ни
приметила
,
да
јој
је
Лазар
из
очију
прочитао
мисли
и
да
јој
одговара
на
нешто
,
што
га
она
није
ни
питала
.
Милева
је
служила
госте
,
али
одмах
по
ручку
изгуби
се
.
Заболела
је
глава
,
те
после
подне
није
могла
ни
у
скупштину
.
Кад
се
по
подне
скупштина
свршила
,
те
гости
са
стране
почеше
да
се
опраштају
,
осети
Лазар
,
где
се
Боривојев
поглед
зауставио
на
њему
.
Он
се
задуби
и
Боривоју
у
очи
и
разумеде
и
његов
поглед
.
Поглед
је
питао
:
„
Где
је
Милева
?
“
„
Милева
је
болесна
,
врло
је
боли
глава
,
те
није
могла
доћи
у
скупштину
“
.
Ни
Боривоје
не
опази
,
да
му
Лазар
одговара
на
нешто
,
што
он
није
ни
питао
,
но
тек
мислио
.
Само
му
лице
за
тренутак
потамни
и
брзо
се
опрости
.
Лазар
је
отишао
кући
и
прво
је
ушао
у
собу
,
да
види
Милеву
.
Она
је
лежала
на
банку
а
очи
јој
се
зацрвениле
.
Мора
да
је
веома
боли
глава
,
ма
да
она
вели
,
да
јој
је
лакше
.
Ко
је
крив
Назаренству
?
Освануо
је
леп
јесењи
дан
—
субота
.
И
ако
је
већ
8
.
септембар
,
мала
Госпојина
,
опет
је
топло
као
у
сред
лета
.
У
селу
је
нека
необична
живост
.
Још
од
ране
зоре
зврје
кола
,
пуна
гостију
,
а
око
9
сати
дођоше
и
неколико
хинтова
напуњених
отменом
господом
и
госпођама
.
Све
је
у
свечану
руву
,
као
да
су
сватови
,
али
управо
је
још
нешто
више
од
сватова
.
Светозара
,
новог
свештеника
,
увешће
данас
протопрезвитер
у
звање
.
У
цркви
ће
бити
свечана
служба
,
па
прангије
,
придика
,
а
стари
људи
дизаће
новог
свештеника
на
рукама
.
Још
много
пре
пола
10
сахати
црква
је
дупком
пуна
.
Толико
народа
нема
ни
на
Ускрс
;
а
толико
отмена
света
није
ваљда
још
никада
било
у
селу
.
Снаш-Пела
кад
виде
оне
силне
женске
шешире
и
сунцобране
,
оне
мушке
црне
капуте
и
високе
цилиндере
,
само
се
пљесну
рукама
и
рече
:
„
Оволико
госпоштине
нема
за
цело
ни
у
царском
граду
,
Бечу
“
.
Служба
је
отпочела
,
прангије
грувају
,
Светозарови
другови
,
свршени
богослови
,
али
још
не
запопљени
,
ухватили
певнице
,
те
поју
као
анђели
:
Прота
са
ђаконом
и
три
свештеника
у
орнатима
служе
службу
;
тако
је
можда
само
онда
,
кад
се
владика
уводи
у
звање
.
Дошло
је
и
до
придике
.
Протопрезвитер
је
са
неколико
топлих
речи
препоручио
Светозара
народу
.
Нека
га
љубе
и
цене
,
помажу
и
подупиру
у
његову
светом
послу
.
Сад
се
попео
и
Светозар
на
амвон
,
у
руци
му
је
крст
и
као
да
тај
крст
у
његовој
руци
задрхта
у
први
мах
,
али
само
у
први
мах
.
Нико
не
трепће
.
Свак
очекује
,
како
ли
ће
да
почне
и
о
чему
ће
да
говори
.
И
паде
реч
са
амвона
:
„
Врату
нож
свој
на
место
његово
,
јер
сви
,
који
се
маше
ножа
,
од
ножа
ће
и
погинути
“
.
(
Матеј
,
глава
26
.
,
52
.
стих
)
.
То
је
рекао
Христос
,
и
Светозар
је
применио
те
речи
на
данашње
прилике
свог
села
и
рекао
:
„
Ону
руку
,
коју
сте
подигли
на
брата
свога
,
принесите
челу
и
прекрстите
се
;
ону
опору
реч
,
која
вам
је
на
уснама
,
прогутајте
и
приправите
усне
на
братски
пољубац
.
“
.
Светозар
је
говорио
противу
силе
,
подсмеја
,
претње
и
грубости
.
„
У
старом
завету
,
у
библији
“
,
рече
он
,
„
има
велик
наук
.
Разумите
га
.
Кад
се
свет
искварио
,
кад
људи
заблудеше
,
посла
Бог
потоп
.
Па
,
да
ли
боље
би
после
тога
?
И
посла
Бог
ватру
из
неба
и
сажеже
Содому
и
Гомору
;
и
да
ли
боље
би
?
„
Не
!
И
љубопитну
жену
Лотову
претвори
у
камен
;
и
да
ли
престаде
љубопитство
женско
?
Не
!
Кроз
цео
стари
завет
вуче
се
као
црвена
нит
казна
божја
—
освета
божја
.
Бог
пушта
на
искварени
свет
воду
и
ватру
,
помор
и
војску
и
—
све
је
горе
и
горе
.
Тада
се
свршује
стари
завет
,
свршује
сила
:
Настаје
ново
време
—
време
љубави
,
време
проповеди
.
„
Бог
,
син
божји
силази
на
земљу
,
не
мачем
ни
огњем
,
но
испуњен
љубављу
,
у
устима
му
блага
реч
и
он
осваја
.
Свет
гомилама
кличе
:
„
Слава
:
твоји
смо
!
победио
си
нас
“
.
И
кад
се
дигоше
измети
,
да
убију
онога
,
који
проповедаше
мир
и
кад
га
ухватише
:
хтедоше
апостоли
у
један
мах
силу
силом
да
одбију
,
тада
изусти
Христос
за
све
векове
ову
значајну
реч
:
„
Тури
нож
у
ножнице
...
“
Светозар
је
циљао
на
Назарене
и
ону
сокачку
грају
,
која
се
дигла
против
њих
.
Тако
се
не
може
више
.
Бог
нам
је
дао
пример
;
тако
не
иде
.
Он
је
лепо
развио
те
мисли
и
завршио
је
придику
.
„
Ми
ћемо
опет
бити
једно
с
нашом
заблуделом
браћом
,
морамо
бити
једно
.
Ми
ћемо
их
освојити
обавештењем
,
примером
,
пожртвовањем
,
љубављу
.
Можда
неће
ићи
сасвим
брзо
,
али
за
то
не
очајавајте
.
Зауставите
погрдну
реч
у
устима
,
јер
иде
време
,
кад
ћемо
се
љубити
с
њима
.
Зауставите
подигнуту
руку
,
јер
иде
време
,
кад
ћемо
их
загрлити
њом
...
“
Придика
се
није
баш
особито
допала
никоме
.
Прота
је
замерао
почетку
,
а
други
свршетку
.
Но
нешто
беше
у
тој
придици
,
што
је
све
освојило
:
Говорнички
дар
Светозаров
,
па
нека
света
ватра
у
њему
,
поуздање
,
вера
,
да
ће
све
добро
бити
.
Само
да
се
та
ватра
не
угаси
,
мислили
су
.
Млад
је
,
то
је
тек
слама
,
младићка
бујност
,
која
гори
на
површини
,
а
кад
се
та
угаси
,
онда
ће
се
тек
видети
,
да
ли
се
под
њом
разгорело
стабло
дрвета
,
па
да
се
после
не
угаси
више
,
док
не
сагори
до
земље
и
праха
.
По
подне
у
4
сата
био
је
у
школи
договор
,
што
га
је
сазвао
прота
.
Школско
двориште
је
дупком
пуно
;
ко
зна
,
хоће
ли
бити
и
места
за
све
.
Ту
је
прота
,
ту
неколико
свештеника
из
места
и
околине
,
ту
су
учитељи
,
ту
трговци
,
ту
ковач
Шандор
,
а
има
и
неколико
ратара
.
Врх
тога
је
ту
професор
Здравковић
,
који
је
повео
собом
још
своја
два
друга
,
ту
мерник
Миловић
,
ту
доктор
,
све
варошани
,
ту
натарош
и
ко
ће
их
све
побројити
.
Па
онда
има
и
женскиња
.
Жене
господе
професора
хтедоше
пошто
по
то
да
оду
,
па
су
да
богме
повукле
собом
и
остале
.
Хајд
,
да
се
почиње
...
Прота
ће
напред
,
али
како
су
с
њиме
у
друштву
женскиње
,
застаде
код
школских
врата
и
понуди
им
првенство
.
„
Молим
,
молим
“
,
рече
једна
од
госпођа
,
„
свештенство
иде
напред
...
“
Стадоше
се
нуткати
.
Мерник
Миловић
пресуди
.
„
Од
старина
“
,
каже
,
„
јесте
,
да
је
било
свештенство
на
првом
месту
,
али
у
данашњем
поквареном
свету
прво
долази
лепа
жена
,
за
тим
ружна
жена
и
тек
онда
свештеник
.
“
Насмејаше
се
и
—
послушаше
.
Најпре
уђоше
женскиње
,
после
свештеници
,
за
њима
остали
.
Шандор
ковач
је
последњи
.
Он
је
управо
хтео
већ
да
се
врати
,
кад
виде
,
да
ће
и
женскиње
унутра
,
али
се
најпосле
промисли
.
Кад
је
за
собом
затворио
врата
,
мумлао
је
у
себи
:
„
Жена
и
мачка
треба
да
остану
код
куће
,
а
не
да
буду
у
свакој
чорби
мирођија
.
“
Збор
је
прота
отворио
.
Каже
:
„
Нисмо
се
пријавили
власти
,
нећемо
дакле
бирати
ни
председника
ни
перовође
,
него
ћемо
да
се
поразговоримо
као
да
смо
код
куће
.
Школска
је
зграда
највећа
,
за
то
смо
дошли
овамо
.
“
И
он
позива
скупљене
да
кажу
,
како
мисле
о
Назаренству
и
шта
да
се
чини
против
тога
зла
?
Он
,
прота
,
вели
,
казао
је
већ
при
ручку
како
о
томе
мисли
.
И
први
устаде
професор
Здравковић
.
Каже
,
ма
да
одавна
живи
у
вароши
,
опет
је
за
то
син
овога
села
,
па
што
село
боли
,
боли
и
њега
.
И
баш
за
то
,
што
га
боли
,
хоће
да
лечи
.
А
кад
хоће
да
лечи
потребно
је
да
не
крије
и
не
улепшава
болест
.
Кад
се
лечи
,
боли
,
медицине
су
горке
,
али
друкче
не
може
бити
.
И
он
се
окрете
према
свештеницима
.
„
Опростите
ми
„
пречасна
господо
“
,
вели
,
„
али
ако
ћу
да
метнем
руку
на
срце
,
онда
ми
поглед
пада
на
вас
и
морам
рећи
,
свештенство
је
које
заспало
,
које
упустило
,
па
сад
иду
кола
куд
не
треба
.
“
(
То
беше
право
у
зубе
речено
и
многи
се
од
слушалаца
чисто
накостреши
.
Ух
,
како
може
тако
!
)
„
У
којој
цркви
придикује
свештеник
редовно
сваке
недеље
?
“
пита
.
„
Ни
у
једној
!
Ја
знам
сигурно
чак
ни
у
патријаршеској
.
Него
на
место
тога
,
на
место
паметне
разборите
речи
,
озарује
се
народ
како
зна
,
чита
н
.
пр
.
живот
св
.
Сисоја
.
Је
ди
вам
позната
та
књига
?
Каже
се
у
њој
,
да
осигурава
од
вештица
,
вукодлака
,
вампира
,
куге
,
морије
,
да
сваки
треба
да
је
има
уза
се
,
нарочито
војник
.
А
унутри
се
прича
,
како
је
св
.
Сисоје
бацио
у
море
клешта
и
удице
,
те
клештама
уловио
ђавола
за
уво
,
а
удицом
за
језик
.
Кад
је
уловио
ђавола
,
немилостиво
га
је
тукао
и
искао
да
му
поврати
ону
децу
,
коју
је
прождерао
.
Ако
ти
умеш
избљувати
материно
млеко
,
које
си
посисао
,
вели
му
ђаво
,
онда
ћу
и
ја
избљувати
децу
.
Св
.
Сисоје
се
помоли
Богу
и
Бог
учини
чудо
:
св
.
Сисоје
избљува
на
длану
млеко
материно
,
а
ђаво
се
застиди
и
избљува
децу
.
Ето
,
дошли
смо
дотле
,
да
нас
са
таким
светим
књигама
озиђују
у
вери
,
па
није
чудо
,
што
смо
неозидани
и
лако
се
рушимо
у
—
Назарене
и
свуд
,
где
не
треба
.
У
самој
цркви
се
води
трговина
.
„
Изгледа
ми
“
,
каже
Здравковић
,
„
да
је
у
Христово
време
било
тако
,
т
.
ј
.
онда
,
кад
је
он
бичем
изјурио
из
цркве
оне
,
који
градише
тамо
трговину
.
Ако
је
венчање
,
има
по
црквама
златна
и
сребрна
круна
,
која
се
натиче
младенцима
на
главу
;
златна
,
дабогме
оном
,
који
више
плати
.
Ако
ко
умре
,
долази
опет
—
трговина
;
новац
ће
пресудити
,
хоће
ли
га
огласити
мало
или
велико
звоно
;
хоће
ли
му
се
читати
мало
или
велико
опело
.
Зар
нисмо
сви
једнаки
пред
Богом
,
па
зар
не
треба
да
смо
једнаки
и
пред
свештеником
?
Продајемо
столове
,
продајемо
место
у
цркви
и
још
мало
треба
,
па
ћемо
почети
продавати
и
вечно
блаженство
,
као
оно
калуђер
Тецел
,
који
је
1517
.
године
написао
ове
речи
на
своме
олтару
,
где
је
продавао
отпушташе
грехова
:
„
Со
wие
дас
Гелд
им
Кастен
клинге
,
Дие
Сееле
аус
дем
Фегегеуер
спринге
.
“
Дуго
је
још
говорио
Здравковић
у
том
правцу
,
па
онда
заврши
:
„
Свештеник
није
више
оно
,
што
треба
да
је
.
Пастири
су
занемарили
стадо
и
стадо
сад
блеји
куд
које
,
па
није
ни
чудо
,
што
многа
и
многа
овца
оде
у
забран
.
Добри
пастири
покупиће
опет
стадо
у
гомилу
,
као
што
су
га
рђави
растурили
.
“
Предлаже
,
да
свештенство
ревносно
проповеда
у
цркви
,
даље
би
добро
било
,
кад
би
епископи
обилазили
своје
епархије
,
па
и
они
поучавали
народ
,
а
на
послетку
он
је
за
то
,
да
сутра
у
недељу
,
оду
сви
овако
како
су
у
назаренску
скупштину
и
тамо
на
лицу
места
да
здеру
образину
са
лица
назаренских
апостола
и
обавесте
онај
заблудели
свет
.
Кад
је
Здравковић
свршио
,
са
многих
страна
чуло
се
:
„
живео
!
“
Прота
је
мењао
боју
,
свештеници
се
нашли
у
неприлици
.
Борба
против
Назарена
почела
се
врло
тугаљиво
.
Светозар
се
осећао
као
домаћин
,
па
ма
да
беше
најмлађи
међу
свештеницима
,
ипак
узе
реч
.
Каже
:
„
Било
је
негда
време
,
кад
је
свештеник
био
у
народу
све
.
Народ
није
имао
оволико
просвећених
људи
као
данас
,
није
имао
књижевности
,
свештеникова
придика
у
цркви
и
његов
савет
ван
цркве
беше
народу
књига
и
водилица
.
Па
кажите
:
Је
ли
онда
било
оног
,
чега
данас
видимо
?
„
Променуло
се
време
,
намножише
се
учени
људи
у
народу
,
створише
књижевност
,
започеше
научна
и
морална
предавања
,
те
свештенство
по
природи
ствари
изгуби
онај
значај
,
који
је
имало
пре
.
Придике
почеше
исмевати
у
народу
као
нешто
застарело
,
давнашње
,
а
морално
поучна
предавања
наших
учених
људи
и
књиге
,
које
они
писаше
,
прогласише
као
једини
пут
,
који
води
просвети
,
спасу
и
напретку
.
„
Па
изволите
видети
,
како
је
сад
?
И
ја
господо
хоћу
да
метнем
руку
на
срце
,
па
морам
упрети
очи
у
вас
—
(
и
он
се
окрете
на
Здравковића
и
другове
)
и
морам
рећи
:
Пољуљали
сте
и
ослабили
сте
оно
старо
,
а
ново
што
би
ваљало
,
што
би
оно
старо
заменило
и
усавршило
,
нисте
били
кадри
створити
.
Понесосте
,
па
упустисте
.
Да
ли
свештенство
царује
данас
у
нашој
књижевности
?
Не
,
него
ви
.
И
ако
излазе
данас
сановници
,
трепетници
,
рожданици
,
животописи
,
св
.
Сисоје
,
ко
је
крив
томе
?
Књижаре
веле
:
„
Ми
морамо
,
јер
народ
баш
то
тражи
.
“
Па
господо
,
који
краљујете
у
нашој
књижевности
,
за
што
не
осладисте
народу
што
боље
,
ваљаније
?
Него
вам
је
књижевност
без
ватре
,
без
душе
,
па
не
може
да
освоји
народ
.
Има
до
душе
штошта
у
цркви
нашој
,
што
би
могло
да
престане
,
али
ко
то
изазва
поред
сребрне
венчане
круне
и
златне
,
порфирне
?
Ви
господо
,
који
својим
новцем
хтедосте
и
у
цркви
нешто
особито
.
Свештенство
је
криво
,
што
вам
попусти
.
У
вашим
су
рукама
одбори
црквени
,
па
изволите
наредити
,
да
се
сваки
члан
православне
цркве
оглашује
једнако
,
изволите
укинути
тасове
;
ја
са
своје
стране
пристаћу
радо
.
„
Свештенство
није
она
снага
,
која
беше
пре
.
Ви
сте
ту
снагу
потисли
,
па
сте
онда
—
сели
.
У
нашој
књижевности
цветају
књижевне
крађе
—
површност
;
у
нашем
јавном
животу
грамзивост
,
самољубље
,
јурење
за
славом
,
сјајем
и
блеском
.
У
тој
борби
гази
брат
брата
,
губи
се
морал
и
не
пита
се
:
Је
ли
ова
ствар
човечна
и
поштена
,
но
се
само
пита
:
Неће
ли
ме
закон
казнити
,
па
ако
неће
,
онда
напред
,
па
ма
десеторо
њих
—
закукали
.
Кад
смо
већ
узели
метати
руку
на
срце
,
свештенство
треба
да
прими
своју
кривицу
,
али
примите
,
браћо
,
и
ви
своју
.
Ми
треба
да
прегнемо
свом
снагом
,
да
престане
ово
труло
стање
,
али
изволите
и
ви
чинити
то
исто
,
јер
иначе
ће
бити
:
„
Марко
гради
,
вила
разграђује
“
.
У
овом
правцу
је
говорио
Светозар
,
па
је
у
многих
и
он
наишао
на
одобравање
.
Здравковић
је
хтео
да
одговара
,
али
га
његови
другови
задржаше
.
Наста
нека
затегнутост
—
неко
са
свим
несносно
стање
.
Прота
се
окрете
ратарима
који
беху
тамо
,
те
се
сабили
у
гомилицу
и
каже
им
:
„
Волео
бих
браћо
,
да
чујем
и
од
вас
коју
реч
.
Како
ви
схватате
Назаренство
и
како
судите
о
њему
?
“
Чича
Станко
,
човек
около
својих
60
година
,
али
много
млађа
изгледа
,
мало
се
накашље
,
па
онда
поче
:
„
Запазио
сам
,
да
није
само
до
свештеника
узрок
—
зло
је
дошло
мало
из
даље
.
Пазите
,
али
истину
вам
кажем
:
Пролазио
сам
много
села
и
вароши
,
па
сам
нашао
,
што
је
даље
село
од
вароши
—
тим
је
мање
зла
.
(
Пребацио
се
брат
Станко
—
довикну
му
неко
)
.
Сад
хајд
,
нека
је
тако
.
Али
ја
знам
:
И
карта
и
мода
и
свако
зло
мање
је
,
што
је
даље
од
вароши
.
Ми
смо
мајмуни
,
што
видимо
то
примимо
.
А
зло
се
лако
прима
и
ми
то
примисмо
.
Добро
ћемо
ваљда
после
,
не
знам
.
Тек
у
нас
данас
није
добро
.
„
Ја
сам
слушао
да
је
и
назаренску
веру
измислио
Шваба
,
ал
не
могу
да
верујем
.
Је
ли
икад
знао
Шваба
,
шта
је
то
моба
?
Није
?
А
ето
сад
Швабе
Назарени
знају
:
Подигну
мобу
и
испомогну
човека
.
Шта
ће
мене
Назарени
да
уче
,
шта
је
моба
,
кад
је
тога
у
нас
било
,
само
се
на
жалост
изгубило
.
Ако
је
да
узајмимо
једно
другом
на
реч
,
без
интереса
,
као
што
данас
чине
Назарени
,
и
тога
је
код
нас
било
,
то
је
наше
,
то
није
Шваба
измислио
.
Шваба
је
измислио
-
векслу
.
И
адвоката
је
Шваба
измислио
.
„
Код
нас
је
пре
било
,
као
данас
код
Назарена
:
Састану
се
свештеник
и
два
три
човека
,
па
пресуде
и
измире
.
Ето
,
мој
отац
памти
,
да
је
у
вароши
био
пре
четрдесет
година
један
адвокат
,
па
и
тај
није
могао
да
држи
краве
,
но
је
музао
козу
,
а
данас
их
има
двадесет
и
четир
,
па
сви
држе
и
по
две
краве
.
(
Смеј
)
.
Не
кажем
ја
то
за
смеј
,
него
што
је
истина
.
Данас
се
ми
парничимо
,
судимо
,
а
ето
,
кажу
,
Шваба
измислио
Назаренима
да
се
без
суда
погоде
.
Хоћу
да
кажем
:
Све
што
је
данас
лепо
у
Назарена
,
све
је
то
пре
било
код
нас
,
ама
све
,
чак
су
и
црквене
општине
узајмљивале
новац
без
интереса
.
Па
каква
нам
је
била
у
оно
време
вера
?
Иста
,
ама
истоветна
као
и
данашња
.
Дакле
је
ова
наша
вера
ишла
барабар
поштењем
,
стидом
,
простодушношћу
и
братимством
.
А
сад
,
кад
неста
и
поштења
и
стида
и
братимства
и
простодушности
,
кажу
:
Не
ваља
вера
.
Али
за
Бога
људи
није
истина
.
Добра
је
вера
,
него
не
ваљамо
ми
.
(
Вичу
:
„
живео
!
“
Неко
каже
:
„
та
ти
је
већ
паметнија
“
)
.
„
Видите
код
нас
пре
није
било
,
да
човек
прође
с
колима
поред
путника
,
а
да
се
не
заустави
и
не
понесе
га
.
Сад
се
не
осврће
на
њ
.
Постали
смо
као
без
душе
.
Знате
ли
за
што
оде
мој
слуга
Јова
у
Назарене
?
Возио
по
Божићу
из
рита
трску
,
па
се
заглави
,
баш
кад
је
хтео
да
изађе
на
друм
.
Коњи
запали
до
појаса
,
па
ни
маћи
.
Иду
људи
друмом
,
али
сваки
окреће
главу
и
жури
се
,
неће
да
га
види
.
„
Док
у
зло
доба
прођоше
три
Назарена
.
Чим
га
опазише
,
поскакаше
с
кола
,
те
сеци
штранге
,
спасавај
коње
,
те
кола
,
а
већ
трска
је
пропала
;
џаба
је
.
Мој
Јова
дошао
кући
,
не
једе
,
не
пије
,
на
оној
муци
ухватила
га
грозница
,
а
кад
би
недеља
,
оде
у
назаренску
скупштину
.
Каже
ми
:
„
Газда
Станко
,
идем
тамо
,
где
ћу
наћи
браћу
и
помоћ
у
невољи
.
Поред
наших
људи
ја
сам
могао
пропасти
.
Бадава
ја
кумим
,
молим
и
саветујем
,
не
помаже
.
„
Зло
је
велико
с
нама
.
Баш
и
да
нема
Назарена
,
нешто
би
се
морало
учинити
.
Овако
се
не
може
.
Ми
смо
врло
болесни
и
треба
нам
лека
.
Ви
,
учени
људи
измислите
тај
лек
;
ми
смо
прости
за
то
.
Знате
,
како
је
.
Болестан
тражи
лека
,
ма
од
куд
.
Ако
нема
доктора
,
он
тражи
бабе
-—
проба
.
Ако
ви
доктори
не
нађете
лека
народ
ће
ићи
ма
и
бабама
назаренским
,
да
проба
“
.
(
Тако
је
!
Живео
!
)
.
„
И
још
нешто
да
кажем
,
кад
сам
већ
почео
.
Господин
Зравковић
је
споменуо
,
да
би
добро
било
,
кад
би
владика
обилазио
села
.
Лепо
би
било
.
Али
ако
мислите
,
да
то
буде
као
пре
,
џаба
га
.
Ја
сам
запамтио
,
да
је
дваред
долазио
епископ
у
нас
,
па
је
увек
било
те
прангије
,
те
барјаци
,
те
ручак
,
те
народу
вино
на
весеље
,
па
онда
не
можемо
да
се
наплаћамо
и
има
по
10
разбијених
глава
.
Него
кад
би
владика
бануо
међу
нас
из
ненада
,
ушао
у
цркву
и
поучио
нас
;
сео
у
порту
,
да
му
може
свако
прићи
и
потужити
се
:
То
би
било
нешта
...
А
сад
не
примите
за
зло
.
Ми
прости
људи
како
знамо
,
тако
диванимо
“
.
Говор
чича
Станка
примили
су
на
послетку
сви
лепо
.
Осетише
,
да
је
рекао
многу
истину
.
Здравковић
се
све
једнако
врпољи
и
једва
се
мало
умири
,
кад
узе
реч
професорски
друг
његов
Мирић
.
Мирић
је
изјавио
,
да
он
не
држи
Назаренство
за
тако
опасно
.
Назаренство
ће
брзо
нестати
и
остаће
о
њему
у
нашем
народу
само
пословица
:
„
Како
дошло
,
тако
прошло
“
.
Непросвећени
су
људи
мало
застранили
,
на
скоро
ће
се
вратити
и
сами
.
Иначе
он
држи
,
да
његов
пријатељ
Здравковић
има
право
.
Назаренство
је
сеоска
болест
.
А
свако
село
има
две
јаке
гвоздене
капије
.
Једна
је
капија
свештеник
,
друга
капија
учитељ
.
Нико
и
ништа
не
може
ући
у
село
,
док
те
капије
не
прође
.
У
које
се
село
увукло
Назаренство
,
тамо
су
капиџије
поспале
на
капијама
.
То
је
његово
мишљење
.
Многи
одобравају
и
ово
мишљење
,
а
нарочито
Здравковић
тапше
као
да
је
у
позоришту
.
„
Кратко
и
јасно
,
кратко
и
јасно
!
“
,
вели
и
по
десет
пута
.
Између
сеоских
учитеља
одвоји
се
сад
најстарији
:
Миливој
.
На
лицу
му
је
урезана
доброћудност
;
али
се
сад
то
лице
намргодило
.
Каже
:
„
Ко
год
мисли
да
су
Назарени
пали
као
у
зиму
снег
и
да
ће
ох
у
пролеће
нестати
,
тај
не
познаје
Назарена
.
И
кад
би
слушали
на
предговорника
,
ми
би
прошли
с
Назаренима
исто
тако
,
као
што
је
прошао
ево
пријатељ
Ђуричић
са
својим
гускама
.
(
Ђуричић
се
смеје
,
одмањује
руком
и
вели
:
„
Та
мани
,
господине
учитељу
,
мани
!
“
)
За
што
да
манем
?
Кад
су
ти
оно
с
пролећа
отишле
гуске
у
рит
,
ти
си
узимао
олако
и
говорио
као
и
овај
господин
:
Вратиће
се
.
Кад
су
подивљале
,
бадава
си
посипао
пред
њима
кукуруз
:
аја
,
па
аја
!
Доцније
,
кад
из
далека
виде
човека
,
лете
у
најгушћи
шевар
и
данас
их
нема
,
пропале
су
.
Тако
ћемо
мал’те
не
проћи
и
с
Назаренима
,
ако
се
добро
не
побринемо
.
Чим
од
ко
од
њих
у
скупштину
,
бадава
га
после
мамиш
,
неће
ни
да
разговара
с
тобом
,
а
за
кратко
време
са
свим
подивља
:
Није
више
ни
човек
,
ни
Србин
,
но
Назарен
.
Ко
није
од
његове
вере
,
на
тога
се
осврће
мање
но
на
муву
,
па
ма
му
рођени
отац
био
.
Није
истина
,
да
је
Назаренство
сеоска
болест
.
Има
Назаренства
и
у
варошима
,
само
што
господа
варошани
не
знају
,
шта
је
код
њих
код
куће
.
У
вароши
,
где
живи
господин
предговорник
,
има
до
стотине
Назарена
.
И
ја
питам
:
Је
ли
тамо
крив
учитељ
и
свештеник
?
Јесу
ли
и
тамо
учитељ
и
свештеник
једине
капије
,
кроз
које
свако
зло
мора
проћи
?
...
Немојте
да
се
варамо
,
господо
!
Неко
је
казао
,
да
сваки
народ
има
онаког
владара
,
каквог
заслужује
.
То
сви
признају
као
истину
и
ја
вам
кажем
,
да
сваки
народ
има
и
онаког
попа
и
учитеља
,
каквог
заслужује
.
Да
за
бољима
тежи
и
да
се
упне
из
све
снаге
,
да
добије
боље
,
он
би
их
имао
.
Ни
поп
ни
учитељ
не
падоше
из
неба
оваки
,
какви
су
.
Ви
сте
,
господо
,
из
тако
зване
више
интелигенције
градили
наставни
план
за
школе
,
у
којима
смо
се
учили
;
ви
сте
установљавали
метод
;
ви
сте
нас
васпитали
;
ви
сте
нам
писали
књиге
;
ви
нам
служите
за
пример
;
ви
сте
нам
углед
.
И
ја
вам
кажем
:
Уз
оваке
црквене
великодостојнике
,
какви
су
већином
данас
,
још
су
и
добри
свештеници
;
крај
оваке
наше
више
интелигенције
каква
је
данас
,
скините
капу
пред
учитељством
.
(
Немир
у
збору
.
Неки
одобравају
,
а
неки
поричу
и
прекидају
говорника
.
)
А
што
се
тиче
Назаренства
,
моје
је
уверење
ово
:
Читаво
људско
друштво
пошло
је
кривим
путем
.
Где
год
се
окренеш
,
видећеш
грабеж
,
разврат
,
пустоловство
,
површност
,
отимање
за
моћ
и
славу
.
Куд
год
погледаш
,
видиш
пропадање
морално
,
материјално
—
јад
,
несрећу
.
Ово
грозно
стање
,
које
не
може
дуго
трајати
,
изазвало
је
два
протеста
,
два
нова
правца
.
Један
правац
зове
се
—
анархизам
,
други
правац
—
Назаренство
.
Не
гледајте
,
што
се
то
двоје
тако
разликује
једно
од
другог
;
то
су
рођена
браћа
.
Анархизам
проповеда
:
„
Пали
,
кољи
,
руши
,
да
дође
што
пре
крај
овој
трулежи
“
,
а
Назаренство
проповеда
:
Падни
на
колена
,
трпи
,
страдај
,
одричи
се
сваке
сласти
,
не
би
ли
дошао
крај
овим
данашњим
гресима
.
“
„
Анархизам
и
Назаренство
престаће
у
један
дан
.
Њих
ће
обарати
само
онај
,
ко
буде
радио
на
том
,
да
се
поправи
наше
економско
,
морално
и
просветно
стање
.
Назаренство
је
верска
глупост
,
као
што
је
и
анархизам
политичка
глупост
,
али
из
обојега
треба
да
се
научимо
томе
,
да
је
дошао
дванаести
час
озбиљноме
раду
.
“
Завршетак
овога
говора
изненадио
је
,
па
је
донекле
и
умирио
узбуркане
духове
.
Нарочито
су
господа
професори
осетили
,
да
је
овај
сеоски
учитељ
мало
дубље
захватио
у
ствар
,
па
се
сад
смирише
.
Неко
је
само
казао
:
„
Врло
ми
је
учено
то
,
што
сад
говори
господин
учитељ
.
Ја
знам
,
да
се
Назаренство
шири
само
тамо
,
где
је
свештеник
рђав
или
где
нема
свештеника
,
него
администратор
,
а
понајвише
,
где
је
администратор
калуђер
.
Данас
дошао
,
сутра
ће
отићи
,
па
му
је
црква
обично
девета
брига
.
Ја
сам
својим
рођеним
ушима
чуо
,
где
је
један
калуђер
администратор
рекао
у
црквеном
одбору
:
„
Ама
,
за
Бога
људи
,
како
могу
ја
поред
жене
и
четворо
деце
изићи
на
крај
са
600
форината
?
“
Па
зар
ту
да
не
иде
свет
у
Назарене
?
Како
ту
можете
бранити
свештеника
?
“
Учитељ
Миливој
примети
:
„
Ја
сам
казао
само
толико
,
да
рђави
свештеници
нису
повод
Назаренству
,
но
да
Назаренство
има
дубљих
узрока
.
И
до
сад
је
било
рђавих
свештеника
и
администратора
,
па
не
беше
Назарена
,
а
није
свет
ишао
ни
у
Католике
ни
у
Калвине
.
Клица
Назаренства
је
у
нашим
општим
друштвеним
приликама
.
И
као
што
киша
учини
,
да
клица
у
земљи
набуја
,
тако
и
рђав
свештеник
учини
,
да
Назаренство
набуја
.
Не
дао
Бог
,
да
ја
браним
рђаве
свештенике
,
само
бих
волео
да
сазнамо
истину
о
том
:
У
чему
је
клица
Назаренства
и
шта
је
повод
Назаренству
.
“
Узео
је
да
говори
и
општински
бележник
.
Било
је
после
ручка
,
те
му
дошла
воља
да
покаже
,
ко
је
он
.
„
Морам
вам
казати
“
,
вели
он
,
„
да
ми
,
држава
и
власти
,
не
гледамо
на
Назарене
тако
као
ви
.
Ми
их
не
држимо
за
велико
зло
.
Они
су
мирни
људи
,
који
се
у
свачему
држе
реда
,
плаћају
најуредније
порезу
,
па
и
парохијал
.
И
кад
би
само
још
попустили
у
томе
,
да
приме
пушку
као
и
други
војници
,
онда
ми
,
држава
и
власти
,
били
би
им
у
свему
на
руци
.
“
Шандор
ковач
га
прекиде
.
„
Да
богме
,
“
каже
,
„
знамо
се
већ
.
Они
по
свом
закону
не
воде
политику
;
они
не
иду
на
тужбу
против
вас
,
нит
гласају
уз
опозицију
.
По
њима
ако
хоћете
,
не
морате
никад
положити
општинских
рачуна
.
Кад
би
и
ми
на
све
казали
:
„
Види
Бог
“
,
а
вами
,
држави
и
власти
,
пустили
све
на
вољу
,
и
ми
би
вам
се
допали
.
“
„
Јес
’
чуо
