посумњати,
па
он
наредити
да
ми
хватати
.
али
кира-Анастасија
,
који
јесам
свој
муж
добро
познавати
,
јесам
веровати
у
такав
претпоставка
.
Кир-Диша
јесам
ревносно
пазити
на
сваки
парац
кожица
у
дућан
,
на
сваки
кашичица
масло
,
што
хтети
се
у
кућа
потрошити
;
кад
јесам
правити
туршија
од
бео
лук
,
он
бити
пребројати
сав
главичица
и
строго
јесам
мотрити
,
колико
хтети
се
дневно
појести
,
али
,
што
се
тицати
жена
и
пријатељ
,
ко
јесам
тако
јако
уважавати
,
на
она
јесам
обраћати
пажња
,
нити
јесам
и
слутити
моћи
,
да
хтети
он
се
од
њихов
страна
тако
што
десити
.
у
тај
јесам
сумњати
,
али
се
плашити
ипак
,
да
сада
кир-Диша
не
сазнати
и
да
Јанићије
не
разгласити
по
комшилук
њезин
неверство
.
—
морати
да
трчати
по
он
!
—
викнути
Ламбре
.
—
не
ли
имати
кир-Дишино
дреје
?
Кира-Анастасија
брзо
скочити
и
изнети
из
долап
један
антерија
,
ћурче
и
чампара
.
кад
Ламбре
навући
антерија
,
тек
онда
видити
,
како
бити
он
боље
бити
да
го
и
бос
протрчати
кроз
чаршија
,
него
ли
да
се
у
оваки
одело
међу
људи
јава
.
антерија
јесам
бити
толико
широк
,
да
јесам
моћи
четири
пут
око
себе
обмотати
,
а
цеваница
његов
тако
танак
,
да
јесам
у
онај
чампар
изгледати
као
танак
сламчица
,
забости
усред
широк
саксија
.
—
елем
,
немати
ништа
од
тај
посао
!
—
рећи
Ламбре
скрушено
и
отурити
одело
од
себе
.
—
ујести
ја
,
пцето
;
шта
сад
да
се
радити
?
.
Анастасија
јесам
стајати
насред
соб
,
па
јесам
тако
апатично
и
са
тужан
израз
лице
посматрати
облачење
кир-Ламбрино
,
као
да
се
она
тај
ништа
не
тицати
.
Међутим
,
Јанићије
јесам
са
гужва
кир-Ламбринога
одело
стигнути
у
дућан
и
сав
збунити
проћи
мимо
оба
шегрт
у
собица
и
одело
турити
под
свој
душема
.
али
при
излаз
из
соб
доћи
он
други
мисао
,
извући
гужва
од
туда
и
брзо
отићи
низ
чаршија
.
после
неки
време
вратити
се
у
дућан
,
али
без
онај
гужва
,
сести
за
посао
,
да
радити
;
но
тај
посати
,
што
он
јесам
у
овако
узбуђен
стање
започети
,
за
цео
бити
морати
из
нов
започињати
,
да
он
у
рад
не
прекинути
кира-Анастасија
,
који
у
тај
пар
ући
у
дућан
.
бити
јесам
необично
тужан
и
усплахирен
.
кад
јесам
видети
да
кир-Ламбре
никако
не
моћи
изићи
на
улица
,
јесам
бити
други
начин
,
но
да
Ламбру
закључати
у
соб
,
да
на
капиџик
ударити
катанац
,
како
не
бити
ники
моћи
с
поље
ући
,
па
да
лично
окушати
код
Јанићије
хтети
ли
он
умилостивити
.
Јанићије
се
збунити
,
кад
јесам
углед
на
праг
дућан
,
забити
глава
у
посао
,
па
се
учинити
,
као
да
јесам
и
не
видити
.
ма
да
јесам
сав
онај
урадити
не
размишљавати
дуго
и
под
први
утисак
онај
кира-Манине
реч
,
који
он
јесам
онако
срамотно
окарактерисати
,
он
јесам
ипак
сада
осећати
да
се
из
сав
овај
моћи
исплести
нешто
страшно
и
по
он
и
по
сав
остати
,
о
шта
у
први
тренутак
свој
узбуђење
јесам
мислити
.
Анастасија
јесам
за
који
тренутак
стојати
на
праг
дућан
,
очевидно
савлађивати
у
себе
сувишан
збуњеност
и
страх
и
трудити
се
да
се
колико
толико
прибрати
.
—
Јанићије
,
ода
часком
овамо
!
—
позвати
он
и
ући
у
дућански
собица
.
Јанићије
не
бити
баш
пријатан
,
али
се
дигнути
и
поћи
за
она
у
соб
.
кад
приклопити
врата
,
кира-Анастасија
он
тако
нежно
,
тако
молећиво
погледати
,
а
рука
склопити
пред
он
,
као
грешница
пред
икона
.
Ништа
јесам
бити
у
стање
да
проговорити
,
у
груди
она
јесам
тако
силно
лупати
а
у
грло
стезати
,
да
јесам
морати
употребити
сав
присебност
,
само
да
не
бризнути
у
плач
.
Јанићије
јесам
такође
немо
стојати
пред
овај
очајнички
прилика
,
оборити
јесам
и
он
очи
,
па
она
јесам
смести
подигнути
;
јесам
знати
како
да
се
у
овај
час
понашати
.
—
Аман
!
—
зајецати
она
,
кад
опазити
како
Јанићије
гледати
у
страна
и
избегавати
да
се
сусрести
са
њезин
очи
.
—
смиловати
се
!
Јанићије
постати
непријатно
и
почети
зверати
час
амо
час
тамо
;
навикнути
јесам
да
од
свој
газдарица
чути
вазда
одлучан
и
заповедан
тон
,
па
он
доћи
сада
и
сувише
изненадно
све
овај
.
—
Имаш
ли
бог
,
имати
ли
дух
?
—
зар
хтети
да
ја
убити
,
Јанићије
?
!
—
промуцати
Анастасија
,
па
,
када
видити
како
Јанићије
упорно
ћутети
,
она
покрити
лице
рука
и
удар
у
плач
.
Јанићије
не
мој
више
да
издржати
у
оваки
положај
.
—
Ко
хтети
да
ти
убити
?
ја
хтети
!
—
како
да
хтети
?
Шта
јесам
ти
урадити
,
да
онако
учинити
?
ја
хтети
да
скакати
у
Дунав
—
ја
не
смети
...
—
ја
хтети
да
ја
ники
казати
,
како
јесам
твој
пезевенк-баша
.
—
Лела
,
зајецати
Анастасија
—
бог
па
тај
!
ти
ако
ја
не
избавити
,
ја
хтети
у
Дунав
!
—
и
тај
јесам
срамота
,
газдарица
!
—
проговорити
Јанићије
—
газда
на
пут
а
ти
,
ето
,
како
чинити
!
Анастасија
очевидно
ништа
јесам
чути
шта
она
Јанићије
говорити
.
она
пасти
преда
он
на
колено
,
ухватити
он
за
рукав
и
почети
јецати
.
—
газдарица
,
шта
тај
радити
?
—
Ева
,
тај
јесам
шегрт
у
дућан
,
видети
.
—
Хоћу
да
се
давити
...
Лела
...
Јанићије
!
—
ама
шта
хтети
од
ја
?
—
вратити
дреје
...
ја
хтети
он
казати
да
никад
више
не
долазити
...
хтети
да
се
кајати
...
у
црква
хтети
да
ићи
,
велик
воштаница
да
палити
за
душа
на
твој
мајка
.
брат
да
ја
бити
,
Јанићије
...
вратити
ја
дреје
...
—
не
моћи
,
јесам
код
ја
!
Анастасија
пребледети
,
очи
она
стати
,
а
суза
у
час
усахнути
,
кад
зачути
да
Ламбрино
одело
јесам
код
он
.
дакле
,
више
она
немати
спас
;
он
јесам
тај
одело
однети
без
сумња
кира-Мани
.
сад
она
не
остајати
друго
већ
или
да
жив
сачекати
јаван
срамота
,
или
да
без
икакав
одлагање
учинити
оно
,
што
јесам
Јанићије
мало
час
казати
.
суза
и
преклињање
њезин
,
ма
да
јесам
донекле
утицати
на
Јанићије
,
ипак
он
јесам
ни
мало
пореметити
;
али
када
јесам
погледати
сад
,
овако
блед
,
онемео
и
потпуно
саломљен
,
он
стати
жао
овај
леп
грешница
,
чији
очи
,
заливен
суза
и
очајање
,
изгледати
ипак
тако
детињски
насмејан
и
тако
мио
,
да
она
се
не
бити
моћи
одолети
.
тај
израз
јесам
моћи
пркосити
;
па
и
ако
он
јесам
мржња
на
кир-Ламбру
двоструко
порасти
у
онај
час
,
када
он
јесам
угледати
како
се
разметнути
и
хркати
на
туђ
миндерлук
,
као
да
јесам
у
свој
кућа
и
код
свој
жена
,
опет
зато
јесам
мрзети
свој
газдарица
.
она
он
никад
јесам
грдити
;
а
тај
јесам
много
вредети
за
душа
један
сироче
,
који
јесам
сазнати
ни
за
мајчин
љубав
ни
за
сестрински
милошта
,
и
који
јесам
од
први
сазнање
свој
само
знати
за
груб
извикивање
и
тежак
рука
свој
мајстор
.
напротив
,
овај
час
,
када
јесам
углед
овако
порушен
и
поништен
,
он
се
сетити
како
он
јесам
увек
,
када
бити
кир-Диша
отићи
у
дућан
,
терати
да
мучити
као
бик
и
да
градити
којекакав
лакрдија
,
као
оно
о
сват
.
Јанићије
јесам
сав
тај
драговољно
изводити
и
бити
јесам
увек
задовољан
,
кад
год
бити
опазити
како
она
од
силан
смех
суза
на
очи
ударити
.
смејати
се
тако
слатко
,
као
дете
када
он
заголицати
,
па
се
и
он
,
заразити
овај
смех
,
и
јесам
из
сав
дух
смејати
.
—
газдарица
,
ја
ето
хтети
да
ти
издати
,
—-
рећи
полугласан
и
погледати
јесам
у
очи
.
—
А
дреје
?
...
Што
јесам
она
однети
на
кира-Ману
?
—
јесам
!
—
Среће
ти
!
—
запитати
она
,
а
зрачак
ведрина
блеснути
из
влажан
очи
.
—
Кажем
ти
,
јесам
!
—
Хоћеш
да
ја
дати
?
...
—
Хоћу
...
.
али
...
—
јесам
моћи
да
довршити
што
хтети
рећи
,
јер
он
Анастасија
,
радосно
изненадити
,
загрлити
и
почети
љубити
.
—
сестра
немати
,
Јанићије
;
ја
хтети
да
ти
бити
од
сада
сестра
.
Јанићије
осетити
неки
непојаман
топлина
у
овај
загрљај
.
Нешто
мило
,
опојан
,
што
он
јесам
заносити
а
од
шта
се
јесам
моћи
отети
,
обузети
он
свега
и
бог
знати
не
бити
ли
у
овај
топлим
оков
остати
тако
цео
дан
,
да
у
исти
мах
не
осећати
и
неки
чудноват
страва
од
сав
овај
што
се
с
он
дешавати
.
—
од
куда
он
баш
сада
почети
излазити
на
очи
час
тетак
Маца
час
Лепосава
,
а
сада
опет
мајстор
Диша
?
тек
овај
појава
расвестити
он
и
он
се
полако
извити
из
њен
загрљај
.
—
да
казати
где
јесам
.
.
ама
тако
,
ако
обећати
нешто
.
ако
хтети
—
онда
.
.
—
све
како
ти
хтети
,
сав
хтети
да
урадити
.
и
калфа
хтети
да
биднеш
,
и
ортак
са
кир-Дишом
.
—
Ламбру
да
отерати
!
тај
што
јесам
долазити
,
нека
!
ама
од
данас
да
не
пригвири
у
мајсторов
кућа
.
и
да
јесам
ма
какав
жртва
још
захтети
,
испунити
бити
кира-Анастасија
.
дати
он
јесам
реч
,
заклети
се
,
и
Јанићије
постати
потпуно
задовољан
.
он
јесам
главно
бити
да
кир-Ламбру
најурити
из
кућа
,
а
тај
јесам
,
у
овај
мах
,
успети
.
ствар
јесам
Јанићије
однети
код
тетка-Маце
.
овде
јесам
бити
сигуран
да
она
,
до
повратак
кир-Дишинога
хтети
ники
тражити
.
Кира-Анастасији
се
мало
стуштити
лице
,
кад
чути
где
јесам
оставити
ствар
;
али
опет
тај
она
јесам
изгледати
онако
страшно
,
као
што
бити
бити
,
да
она
јесам
ма
који
други
дати
.
она
изићи
из
собица
и
пожурити
тетка-Маци
,
а
Јанићије
,
још
сав
румен
,
ући
у
дућан
и
сести
за
посао
,
али
сада
много
прибран
и
некако
свечано
расположен
,
као
онај
који
јесам
учинити
добро
дело
,
па
сада
у
тај
уживати
...
повратак
кир-Дишни
кућа
очекивати
се
сваки
дан
.
ма
да
се
са
Јанићије
онако
измирити
и
ствар
Ламбрине
од
тетка-Маце
примити
,
кира-Анастасија
јесам
опет
зепсти
од
нешта
.
са
тетка-Мацине
страна
јесам
се
плашити
ништа
.
тај
јесам
,
као
у
восак
знати
,
да
тетак
Маца
јесам
од
онај
жена
,
који
једва
чекати
да
сазнати
за
туђ
тајна
,
па
да
јесам
,
на
сав
четири
страна
,
разнети
.
напротив
,
она
јесам
бити
од
онај
мали
жена
,
који
јесам
умести
не
само
да
туђ
тајна
,
када
она
се
поверити
,
дубоко
закопати
,
него
,
ако
она
јесам
само
у
моћ
,
и
да
помоћи
свој
ближњи
,
да
овај
тајна
од
туђ
ока
сачувати
;
ради
тај
свој
особина
,
тетак
Маца
не
само
да
јесам
бити
радо
видити
у
кућа
где
се
тако
што
догодити
,
него
јесам
бити
уважаван
и
од
онај
жена
чији
живот
бити
посветити
у
сав
свој
муж
,
кућа
и
деца
,
ако
она
јесам
бог
дати
.
и
тај
особина
тетка-Мацина
створити
она
јесам
толики
углед
,
да
се
њезин
глас
моћи
у
многи
кућа
сматрати
као
глас
ма
који
важан
члан
фамилија
.
једном
реч
она
јесам
бити
:
„
тетак
“
,
мити
и
добро
доћи
свако
.
али
,
кира-Анастасија
јесам
зепсти
баш
од
Јанићије
.
и
ако
јесам
све
чинити
,
да
он
умекшати
и
задобити
,
да
ћутети
,
она
се
бојати
да
хтети
моћ
очувати
тајна
,
који
она
јесам
у
један
час
обећати
.
услед
овај
бојазан
кира-Анастасија
постати
јесам
овај
дан
сушти
услужност
и
љубазност
наспрам
Дишинога
шегрт
.
јесам
бити
јела
ни
посластица
,
који
јесам
кира-Анастасија
тако
вешто
градити
,
а
да
најбоље
залогај
од
тај
не
добити
Јанићије
.
од
онај
фаталан
дан
па
сав
до
мајстор-Дишинога
долазак
,
Јанићије
јесам
живети
као
мали
султан
.
посластица
и
услужност
кира-Анастасије
пријати
јесам
Јанићије
много
више
него
ли
газдин
ћушка
,
што
она
јесам
,
као
шегрт
,
од
време
на
време
добијати
.
—
Али
ма
колико
да
јесам
тај
очевидно
он
јесам
опажати
,
и
сам
он
бити
јесам
тугаљиво
,
кад
год
бити
помислити
на
долазак
мајсторов
.
Зашто
јесам
он
зепсти
и
од
шта
,
јесам
моћи
да
сам
себе
објаснити
?
Осећао
јесам
тако
неки
потајан
страва
,
као
кад
очекивати
нешто
што
хтети
се
неминовно
десити
,
али
никако
не
знати
,
шта
хтети
се
тај
десити
и
у
који
час
.
—
да
рећи
,
да
се
кајати
,
што
јесам
обећати
Анастасија
да
хтети
ћутати
,
тај
за
цео
јесам
бити
,
јер
јесам
Ламбре
престати
да
долазити
и
кира-Анастасија
он
јесам
тако
сестрински
пазити
,
да
он
се
његов
ћутање
богато
награђивати
.
но
у
дно
дух
Јанићијеве
,
што
он
ни
јесам
јесам
моћи
разабрати
,
водити
се
неки
потајан
борба
.
Нешто
нејасно
,
што
се
не
бити
моћи
образложити
ни
верност
наспрам
свој
газда
чији
јесам
хлебац
јести
,
ни
страх
да
хтети
он
когод
проказати
Диши
како
прикривати
један
прљав
тајна
,
ради
који
хтети
образ
мајсторов
поцрвенити
.
и
тај
се
вући
кроз
душа
,
као
тежак
магла
када
се
вући
над
земља
и
никако
не
моћи
да
се
подигнути
и
разбистрити
.
Анастасија
он
јесам
суза
и
преклињање
задобити
,
и
он
јесам
,
у
тренутак
душеван
слабост
,
осетити
онај
сажалење
,
који
осећати
увек
према
грешник
,
када
се
искрено
кајати
.
али
сад
,
када
јесам
већ
тај
обећање
дати
и
када
он
јесам
предосећање
казивати
,
да
јесам
долазак
газда-Дишин
ту
на
праг
,
у
он
се
појавити
сумња
,
да
тај
што
јесам
обећати
јесам
добро
и
да
хтети
газда-Диша
и
без
он
сазнати
све
:
како
јесам
кира-Анастасија
погазити
образ
свој
муж
,
а
он
хлеб
свој
мајстор
.
и
тада
он
јесам
долазити
,
да
не
чекати
,
но
да
погазити
свој
обећање
и
,
као
веран
слуга
,
испричати
свој
газда
све
и
какав
јесам
пријатељ
имати
и
какав
он
јесам
жена
.
и
таман
да
се
на
такав
одлука
задржати
,
а
у
мисао
он
искрснути
упоредо
кир-Диша
са
свој
широк
шака
,
од
који
јесам
он
уш
тако
често
бридиле
,
и
кира-Анастасија
са
онај
престрављен
поглед
,
блед
лице
и
суза
у
очи
,
који
он
тако
жалостив
гледати
.
—
А
што
се
опет
оженити
она
,
када
он
јесам
цео
свет
говорити
да
тај
не
чинити
?
А
да
он
казати
,
па
да
ја
,
као
у
сват
,
опет
одаламити
,
тај
баш
хтети
.
—
најпосле
,
она
ја
јесам
никакав
зло
учинити
,
а
од
он
јесам
никакав
милост
видети
.
тако
јесам
,
од
прилика
,
решавати
овај
борба
Дишин
шегрт
и
старати
се
сав
начин
да
се
пред
свој
савест
оправдати
за
свој
ћутање
.
али
тај
он
не
испадати
тако
олако
,
јер
кад
год
бити
помислити
да
јесам
са
овај
питање
на
чисто
и
кад
год
јесам
она
слика
кира-Анастасије
заједно
са
сав
онај
слаткиш
и
сестрински
предусретљивост
претегнути
,
искрснути
бити
на
нов
нов
непријатељ
,
који
претити
да
он
правац
душеван
борба
сасвим
пореметити
.
јавити
бити
он
се
кира-Мана
са
онај
оптужба
,
који
он
јесам
обедити
да
јесам
саучасник
свој
газдарица
и
Ламбрин
,
и
тада
баш
јесам
моћи
ни
замислити
више
,
да
он
ваљати
свој
обећање
одржати
.
до
овај
догађај
Јанићије
јесам
бити
само
дечак
,
безбрижан
,
весео
;
а
овај
догађај
и
онај
душеван
борба
сада
он
сасвим
променити
.
Почео
јесам
да
промишљати
,
почети
јесам
да
се
бити
у
он
нешто
озбиљно
,
натуштено
,
који
он
,
из
неки
мрачан
дубина
,
говорити
;
пазити
како
хтети
,
ти
јесам
више
дете
!
у
такав
несносан
душеван
расположење
дочекати
јесам
и
долазак
свој
мајстор
.
—
сунце
заћи
већ
,
а
таман
румен
,
који
јесам
ишчезавати
заједно
са
мујезинов
песма
што
се
са
минарет
разлегати
,
опомињати
јесам
трговац
да
пазар
престајати
;
и
погдегде
већ
јесам
се
спуштати
ћепенак
и
затварати
дућан
.
и
Јанићије
узити
са
један
шегрт
уносити
у
дућан
кожа
,
и
готов
јеменије
,
који
јесам
ви
дан
пред
дућан
висити
,
па
већ
почети
спуштати
ћепенак
,
кад
у
дућан
утрчати
други
шегрт
,
који
се
мајати
на
поље
.
—
ето
газда
!
—
повикати
и
журно
се
дати
на
посао
око
сређивање
еспап
.
Јанићије
подићи
мравак
,
спустити
венац
од
јеменије
на
тезга
,
а
чела
он
се
оросити
зној
што
он
пробити
.
као
дрвен
стуб
стајати
и
ни
један
дело
тело
не
мицати
,
већ
гледати
у
врата
,
на
који
јесам
стојати
мајстор
Диша
.
—
Шта
јесам
се
запањити
,
пезевенк
бре
,
као
да
јесам
мечка
пред
ти
?
!
—
узвикнути
мајстор
,
кад
опазити
како
он
шегрт
још
стајати
и
не
помицати
се
,
да
прихватити
путнички
бошча
,
који
он
јесам
пружити
.
—
Држи
овај
,
па
хајде
кућа
!
Јанићије
се
повратити
од
први
забуна
,
притрчати
рука
мајсторов
,
па
јесам
са
осталим
шегрт
целивати
,
а
бошча
прихватити
и
поћи
за
газда
.
Кира-Анастасија
се
у
тај
час
мајати
на
доксат
и
залевати
цвеће
,
који
јесам
оздо
на
више
,
заједно
са
османлук
,
сав
доксат
обузети
.
кад
углед
свој
муж
,
отурити
канта
и
пун
радост
стрчати
доле
.
—
Стиг
ли
?
—
Добра
досли
!
како
јесам
путовати
!
—
боље
ви
наћи
!
добро
,
фала
бог
!
—
одговорити
Диша
,
када
он
весео
женица
притрчати
рука
,
да
јесам
целовати
.
—
А
ви
,
како
јесам
?
—
ето
,
ја
и
Јаникије
чекати
те
сваки
дан
;
много
јесам
остати
!
—
бог
хвала
што
још
за
толико
не
остати
,
са
какав
јесам
лопов
имати
посао
!
—
одговорити
Диша
и
ући
у
кућа
.
Јанићије
додати
газдарица
бошча
,
мало
стишан
после
овако
пријатан
сусрет
,
али
и
зачуђен
,
кад
углед
како
кира-Анастасија
радосно
и
без
икакав
стрепња
дочекивати
свој
супруга
.
Кира-Анастасија
одрешити
бошча
,
у
који
јесам
бити
поклон
за
она
,
кира-Думиницу
и
кира-Ману
.
јако
она
се
допасти
фистан
и
антерија
од
ћитајка
што
она
јесам
донети
за
спомен
;
подигнути
јесам
рука
у
вис
,
загледати
са
сваки
страна
и
дивити
се
веза
на
рукав
.
Кир-Ламбри
и
кир-Думи
донети
јесам
два
дугачак
чибук
,
поткитити
разнобојан
мерџан
и
по
један
леп
дуванкеса
са
жут
кићанка
.
њихов
жена
по
један
шамија
калемћарку
,
тек
колико
да
знати
како
ни
на
она
јесам
заборавити
.
докле
јесам
жена
разређивати
поклон
,
кир-Диша
заћи
по
кућа
,
да
осмотрити
јесам
ли
све
у
ред
;
завирити
и
у
мутвак
,
где
јесам
Јанићије
стојати
и
очекивати
на
заповест
.
А
када
кир-Диша
заћи
и
у
подрум
,
да
прегледати
туршија
,
кира-Анастасија
стрчати
са
доксат
у
мутвак
Јанићије
.
—
овај
ти
!
—
рећи
и
тутнути
он
у
шака
један
цванцик
.
—
Зашто
,
газдарица
?
—
запитати
Јанићије
гледати
нерешљив
у
новац
.
—
зато
,
што
јесам
пцето
,
што
не
јесам
човек
!
Толке
година
,
бре
брата
,
служити
поштено
,
а
он
да
ти
не
донети
поклон
ни
колико
за
један
аспра
.
—
нека
,
газдарица
,
не
требати
ја
поклон
!
одговорити
Јанићије
,
који
се
све
више
збуњивати
посматрати
како
он
се
газдарица
двојак
понашати
:
мало
час
онако
радостан
,
као
да
јесам
једва
дочекати
,
што
она
се
муж
вратити
,
а
сада
тако
презриво
.
—
морити
,
моћи
да
се
нећкати
;
права
јесам
да
ти
ја
поклонити
,
сестра
јесам
ти
,
брат
јесам
ја
!
Јанићије
јесам
сав
овај
бити
нелагодан
;
онај
незнано
што
он
јесам
једнако
држати
у
неки
запетост
и
недоумица
,
појачавати
се
све
више
,
те
он
јесам
никако
моћи
да
схватити
ни
одредити
,
у
какав
управо
положај
требати
сад
да
се
наћи
према
свој
газда
,
а
у
какав
према
газдарица
.
А
када
бити
бити
бар
ко
,
ко
бити
смести
поверити
и
његов
помоћ
разбистрити
у
глава
онај
хаос
,
који
он
јесам
сметати
да
бити
онако
ведар
и
безбрижан
као
до
сада
!
но
он
јесам
имати
ники
свој
;
а
тетак
Маца
,
који
јесам
предати
Ламбрине
хаљина
,
бити
јесам
за
његов
година
и
сувише
старати
,
да
бити
она
се
моћи
пожалити
.
са
Лепосава
опет
не
бити
моћи
говорити
о
тај
,
ма
да
јесам
и
она
,
као
и
мајка
она
,
знати
о
сав
,
што
јесам
он
видети
и
тетка-Маци
испричати
.
—
да
казати
,
не
ваљати
!
Обећао
јесам
да
ћутети
.
А
да
варати
газда
,
зло
!
—
мислити
јесам
Јанићије
и
између
овај
два
израз
узнемирен
савест
стојати
јесам
у
мутвак
као
између
два
огањ
међу
који
јесам
ставити
,
да
по
свој
воља
изабрати
у
који
хтети
скочити
.
и
сам
бог
знати
докле
бити
овај
ломљење
трајати
,
да
се
сутра
дан
не
догодити
нешто
,
што
јесам
Јанићијевој
одлука
дати
снажан
преокрет
.
Кир-Диша
наредити
жена
,
да
за
сутра
спрема
вече
и
да
позвати
Ламбру
,
Дума
и
њихов
жена
;
хтети
да
она
почастити
за
свој
наслеђе
.
Кира-Анастасија
радо
прихватити
наредба
,
па
се
и
не
обазирати
на
обећање
што
он
јесам
дати
Јанићије
,
само
певати
по
кућа
и
месити
посластица
.
мило
она
да
се
пред
гост
похвалити
поклон
,
а
још
милије
,
што
хтети
,
после
толико
тежак
дан
,
видети
онај
ради
ко
у
мало
што
јесам
страдати
.
Јанићије
јесам
још
тај
вече
дознати
,
да
хтети
мајстор
сутра
звати
на
част
и
Ламбру
и
кира-Ману
,
па
он
доћи
необично
тешко
,
кад
помислити
какав
хтети
он
очи
гледати
и
Ламбре
и
кира-Мана
,
кад
она
стати
око
софра
служити
.
—
да
служити
кира-Ману
и
Ламбру
,
тај
да
не
бити
!
—
помислити
,
а
пламен
он
ударити
у
образ
.
сутра
дан
доћи
мајстор
Диша
у
дућан
,
сести
на
ћепенак
и
,
када
он
млад
шегрт
прислужити
један
кафа
,
позвати
Јанићије
и
наредити
он
да
отићи
до
Ламбрине
кућа
.
—
да
поздравити
кира-Ману
и
да
она
овако
казати
:
много
ти
поздрављати
кира-Анастасија
и
поручити
ти
да
доћи
на
један
баклава
и
татлија
вечерас
.
—
не
моћи
,
газда
!
—
одговорити
одлучно
Јанићије
,
који
јесам
до
овај
час
стојати
пред
газда
као
на
угљевље
.
—
Шта
велим
,
бре
?
—
моћи
,
газда
,
да
ја
слати
тамо
:
немати
образ
да
она
на
очи
изићи
.
—
Зашто
,
мора
?
—
јер
ја
јесам
казати
да
јесам
пезевенк-баша
!
Зашто
да
ја
казати
тако
?
Кир-Диши
се
смрачити
,
кад
чути
како
он
шегрт
отказивати
послушност
.
—
А
и
шта
јесам
друго
него
пезевенк
,
кутак
,
бре
!
?
—
подвикнути
Диша
и
дохватити
један
летва
,
да
одаламити
непослушан
шегрт
.
али
Јанићије
,
много
хитар
од
свој
мајстор
,
истргнути
он
се
из
шака
и
излетити
на
поље
.
—
торњати
ја
се
с
очи
,
у
дућан
да
ја
не
приступити
више
!
Несрећни
Јанићије
сада
јесам
остати
потпуно
сам
,
на
сокак
,
без
игде
икоји
свој
.
ма
да
од
мајстор-Дише
никада
не
видити
ништа
,
што
бити
он
чвршће
везивати
за
он
,
он
он
јесам
опет
бити
нешто
:
јести
јесам
његов
хлеб
,
до
дух
врло
често
зачињен
шамар
,
али
опет
хлеб
;
јер
газда-Диша
,
који
у
свој
век
ники
у
очи
јесам
смести
рећи
ни
ружан
реч
а
камо
ли
узмахнути
шака
,
обично
јесам
сав
онај
шамар
који
јесам
желети
спустити
на
туђ
глава
,
издашан
спуштати
на
Јанићијев
врат
.
али
тај
,
у
осталом
,
јесам
чинити
он
из
мржња
према
свој
шегрт
,
већ
из
виших
педагошки
принцип
,
који
јесам
у
онај
време
у
јек
цветати
,
а
и
зато
,
да
у
очи
свој
шегрт
јаче
означити
онај
разлика
,
који
између
она
владати
.
А
Јанићије
јесам
тај
шамар
заједно
са
газдин
хлеб
гутати
и
чувати
она
,
да
она
доцније
он
,
кад
бити
произвести
за
калфа
,
са
богат
интерес
вратити
први
свој
шегрт
,
који
он
под
рука
доћи
.
кад
се
овако
нагло
наћи
на
улица
,
стати
јесам
за
један
часак
и
нерешљив
се
обазирати
на
сав
страна
питати
се
у
себе
шта
хтети
и
куда
хтети
.
остати
ли
тврдо
на
тај
,
да
он
не
примити
,
онда
јесам
сасвим
пропасти
;
код
други
газда
морати
бити
као
шегрт
почети
из
нов
и
шегртовати
још
толико
година
,
па
тек
онда
бити
произвести
за
калфа
.
еснаф
јесам
према
млад
имати
такав
правац
и
он
се
морати
поштовати
.
па
кад
бити
тај
сав
бити
,
да
ли
бити
он
тај
и
дочекати
?
А
код
овај
мајстор
његов
произвођење
бити
јесам
већ
на
праг
.
суза
он
наврети
на
очи
и
он
она
кришом
од
пролазник
утрти
рукав
и
полагано
поћи
поиздаље
обилазити
око
дућан
.
да
јесам
само
моћи
,
он
бити
тај
мајстор
,
који
он
јесам
толико
шамарати
напоклањао
колико
можда
ни
свој
пас
ударац
јесам
дати
,
и
који
он
сада
ни
крив
ни
дужна
терати
из
радња
,
он
бити
он
тако
издеветати
за
сав
,
да
се
до
век
сећати
,
како
јесам
нечовечан
бити
наспрам
свој
шегрт
.
у
потаја
јесам
тако
осећати
;
али
наравно
бити
јесам
принудити
,
да
тај
осећање
дубоко
у
себе
скрити
и
да
још
једном
покушати
,
хтети
ли
умилостивити
газда
.
али
његов
мука
бити
у
залуд
.
кад
се
околишити
приближити
ћепенак
мајсторов
,
овај
дочепати
ненадно
калуп
и
исповртети
на
он
;
Јанићије
се
,
у
добар
час
,
сагнути
,
тај
он
калуп
прелетити
и
у
мало
што
не
погодити
један
пролазник
,
који
у
тај
час
наићи
.
—
Јанићије
јесам
чекати
и
онај
други
калуп
,
што
се
у
мајсторов
рука
обрести
,
већ
нагнути
низ
улица
и
изгубити
се
у
онај
силан
ћорбуџацима
који
се
стицати
у
чаршија
.
тај
калуп
,
који
он
јесам
погодити
,
одлучити
јесам
Јанићијево
држање
.
он
онако
узбудити
и
псовати
и
тај
мајстор
и
сам
себе
,
што
он
се
језик
везати
,
те
не
каза
шта
радити
не
моћи
да
ићи
Ламбри
и
кира-Мани
,
ући
журно
у
авлија
кира-Анастасије
,
завирити
у
мутвак
,
па
кад
не
наћи
тамо
газдарица
,
он
извадити
онај
цванцик
,
што
он
он
она
поклонити
,
бацити
он
у
мутвак
и
што
јесам
брже
моћи
истрчати
на
улица
.
—
Бил
он
јесам
првобитан
намера
да
вратити
газдарица
цванцик
у
рука
и
да
она
казати
,
да
хтети
све
одати
мајстор
,
јер
због
она
хтети
да
губити
место
и
да
на
нов
у
други
газда
започињати
занат
;
али
,
како
јесам
у
мутвак
не
затећи
,
тај
он
бити
још
и
милије
.
некако
тешко
бити
он
бити
рећи
она
све
тај
у
очи
,
а
још
теже
остати
при
свој
,
кад
се
она
заплакати
и
стати
он
братимити
,
да
јесам
не
одати
.
овако
њезин
јесам
цванцик
вратити
,
и
сад
он
ништа
јесам
везивати
да
језик
везивати
.
али
ипак
,
овај
дан
јесам
смести
ни
прићи
дућан
где
јесам
мајстор
Диша
ревносно
чекати
,
хтети
ли
он
угледати
,
те
да
он
исплатити
по
својски
.
лутати
јесам
по
сокак
,
онако
беспослен
завиривати
по
дућан
,
а
када
јесам
осетити
глад
,
отићи
јесам
до
један
симиџиница
и
тамо
жељно
гледати
у
онај
хлеб
и
симит
,
који
јесам
се
пушити
по
ћепенак
.
да
он
јесам
сада
онај
цванцик
,
како
бити
се
слатко
најести
хлеб
.
Симиџија
бити
он
,
можда
,
и
дати
комад
хлеб
,
макар
и
за
душа
мртав
,
да
јесам
заискати
;
али
тај
он
бити
срамота
и
он
се
с
тежак
срце
одбити
од
ћепенак
и
хлеб
,
чији
јесам
мирис
тако
дражити
његов
изгладнео
стомак
.
—
А
да
јесам
онај
Ламбрине
дреје
предати
онда
кира
манути
;
или
да
јесам
она
сачувати
до
повратак
газдин
,
сада
ја
он
не
бити
овако
отерати
,
него
бити
ја
још
и
за
калфа
извести
,
што
јесам
он
бити
веран
!
—
мислити
јесам
,
силазити
се
већ
по
пета
пут
до
Варош-капије
и
враћати
се
натраг
Барјак-џамији
.
А
што
јесам
више
у
тај
мисао
западати
,
сав
се
више
кајати
,
што
јесам
попустити
пред
њезин
суза
и
претња
,
да
хтети
у
Дунав
скочити
.
тако
он
јесам
на
улица
затећи
и
први
сумрак
,
те
једно
тај
,
што
бити
моћи
паста
патрола
у
рука
,
ако
на
улица
заноћити
,
а
други
јак
глад
,
који
он
јесам
већ
толико
стегнути
,
да
јесам
лепо
осећати
како
он
по
трбух
клати
,
нагонити
он
,
те
отворити
капиџик
тетка-Мацин
и
увући
се
у
њен
авлија
.
како
ли
се
у
један
мах
и
обрадовати
,
кад
углед
Лепосава
,
како
под
један
дебео
орах
близу
мутвак
постављати
софра
и
полагати
сан
и
чанак
пун
јела
,
и
застидити
,
кад
помислити
како
хтети
и
шта
хтети
рећи
тетка-Маци
,
те
да
он
задржати
на
вече
и
ноћиште
.
како
јесам
затворити
леђа
капиџик
,
тако
јесам
и
остати
наслонити
о
он
,
а
од
стид
јесам
смести
дигнути
очи
горе
.
Лепосава
он
спазити
,
али
кад
видити
како
снуждити
стајати
и
не
мицати
се
,
она
оставити
суд
и
дотрчати
он
.
—
Шта
јесам
,
мора
,
што
јесам
подупрети
капија
?
—
рећи
он
весело
и
дрпнути
он
за
рукав
.
али
Јанићије
се
стегнути
грло
од
стид
,
па
ћутети
као
залити
.
—
Мор
,
шта
ти
јесам
?
Шта
јесам
се
направити
,
као
да
ти
јесам
све
помрети
;
хајде
овамо
,
нанати
јесам
у
мутвак
.
али
Јанићије
не
мицати
,
него
ћутети
и
не
дигнути
очи
са
земља
.
Лепосава
,
који
јесам
весело
до
овај
час
говорити
,
сад
се
од
једном
уозбиљити
и
зачудити
он
поглед
,
па
онда
преплашено
почети
узмицати
насатке
.
у
тај
се
појавити
и
тетак
Маца
.
са
пребачен
шамија
преко
глава
излазити
јесам
из
мутвак
и
поћи
софра
.
—
Нан
!
—
почети
Лепосава
који
се
охрабрити
,
кад
спазити
мати
.
—
Ева
,
Јанићије
јесам
доћи
,
ама
не
знати
шта
он
јесам
.
—
бог
с
ти
,
дете
,
што
јесам
такав
?
—
узвикнути
и
тетак
Маца
,
кад
он
углед
онако
блед
и
утучен
.
Јанићије
ударити
суза
на
очи
.
—
Шта
јесам
,
мора
,
тај
плакати
?
—
отерати
ја
газда
!
...
—
Зашто
?
Јанићије
брзо
угушити
суза
,
од
који
се
застидети
,
и
испричати
тетак
Маца
,
како
он
јесам
кир-Диша
гонити
да
ићи
кира-Мани
и
зашто
јесам
хтети
отићи
.
—
Па
куда
хтети
сада
,
несрећан
синути
?
—
не
знати
!
овде
ја
срамота
да
остати
;
ићи
у
свет
.
—
зар
због
онај
ороспија
?
—
морати
.
—
То
да
не
чинити
.
—
ама
,
куда
хтети
овде
?
зар
у
овај
чаршија
да
почети
из
нов
?
—
То
да
не
чинити
;
боље
неки
она
ићи
у
свет
;
боље
на
њен
глава
срамота
него
на
твој
.
имати
јесам
бре
дреје
у
свој
рука
,
па
што
она
рећи
,
где
јесам
она
сакрити
?
Што
јесам
послати
овамо
,
да
она
дигнути
?
Лепосава
кад
чути
да
хтети
Јанићије
у
свет
,
осетити
колико
бити
она
тешко
бити
да
се
растати
од
овај
младић
,
са
који
се
као
девојчица
толико
прегонити
и
од
ко
јесам
често
плакати
бежати
.
Дође
она
жао
,
па
он
почети
тако
болећив
гледати
,
као
да
бити
он
хтети
рећи
:
„
остати
овде
;
тамо
јесам
туђина
!
“
—
него
ти
,
синак
мој
,
да
не
чинити
тај
,
кад
јесам
крив
!
—
храбрити
он
јесам
тетак
Маца
.
—
А
где
хтети
ноћити
?
ваљда
хтети
ти
пустити
,
да
заноћити
?
—
Неће
;
казати
да
сутра
доћи
по
свој
ствар
,
па
да
ићи
куд
знати
.
—
слепац
ниједан
!
—
свет
видити
,
а
он
не
видити
какав
јесам
сурунтија
узети
!
—
одити
ти
овамо
,
тетак
Маца
хтети
ти
да
примити
,
ту
у
мутвак
хтети
да
спавати
;
а
сада
хајде
да
вечерати
!
—
нека
,
јесам
гладан
!
—
одговорити
Јанићије
,
који
јесам
жељно
за
тај
време
погледати
у
онај
чинија
пун
пилав
и
овновска
месо
,
што
се
поврх
пилав
пушити
.
—
Мор
,
моћи
да
се
срамити
!
јесам
ти
код
туђина
,
јесам
тетак
Маца
ни
Цинцарка
ни
Гркиња
;
ода
!
—
Што
стајати
мора
?
—
викнути
Лепосава
весело
,
кад
видити
како
она
се
мати
болећив
опход
наспрам
Јанићије
,
и
почети
он
вући
софра
.
Јанићије
се
ослободити
и
сести
.
како
јесам
пуцати
за
уш
и
како
јесам
жељно
јести
деран
,
тај
нека
оценити
онај
који
јесам
у
живот
имати
прилика
почешће
гладовати
.
дан
,
који
јесам
Јанићије
осванути
пун
бол
и
горчина
,
завршити
се
врло
пријатно
.
у
тетка-Мациној
кућа
,
под
онај
хладовит
орах
,
он
јесам
бити
као
да
се
налазити
међу
близ
свој
.
управо
тако
јесам
он
мислити
,
ма
да
јесам
никада
знати
како
јесам
тај
међу
близ
,
јер
јесам
још
као
дете
изгубити
родитељ
и
онако
самохран
потуцати
се
од
немио
до
недраг
,
докле
он
један
биволар
,
који
јесам
дотеривати
биволица
у
Београд
,
јесам
наћи
на
пут
,
примити
он
и
довести
у
Београд
и
предати
газда-Диши
на
занат
.
А
код
газда-Дише
јесам
никада
видети
никакав
милост
.
из
дан
у
дан
за
сваки
свој
погрешка
,
што
бити
јесам
као
дете
учинити
,
или
за
сваки
погрешан
убод
шило
,
кад
он
јесам
мајстор
показивати
на
какав
непотребан
опсечку
сахтијан
како
се
радити
,
добивати
јесам
шамар
за
врат
или
бити
он
мајстор
чукати
у
глава
савијен
кажипрст
,
на
који
јесам
бити
дебео
бакаран
прстен
са
пуце
као
орах
,
да
бити
он
често
кожа
раскрвавити
.
А
за
сав
тај
ко
бити
се
потужити
,
кад
ники
свој
јесам
имати
и
кад
јесам
моћи
никако
напустити
овај
мајстор
и
отићи
добар
.
јер
и
добар
мајстор
тај
бити
исто
радити
са
свој
шегрт
.
Чак
и
родитељ
,
када
јесам
деца
давати
у
рука
мајстор
,
говорити
јесам
:
„
твој
месо
,
мој
кости
;
само
не
убити
;
удрити
,
не
жалити
!
“
А
мајстор
јесам
ревносно
вршити
овај
аманет
:
„
докле
ти
не
утаманити
онај
диваљ
месо
,
не
моћи
постати
човек
!
“
колико
он
јесам
тетак
Маца
од
овај
час
омилети
,
у
толико
он
бити
више
жао
,
што
немати
,
ма
шта
шта
бити
она
моћи
наградити
доброта
.
детињски
машта
његов
бацити
он
јесам
у
маштање
:
да
јесам
нешто
књаз
,
па
да
наредити
да
он
довести
тетка-Мацу
и
мајстор-Дишу
,
па
онда
пред
цео
народ
да
метнути
поред
себе
тетка-Мацу
,
а
сав
совјетници
,
попечитељ
и
народ
да
она
приступити
рука
,
а
он
да
она
казати
:
„
да
јесам
сав
листа
поштовати
,
као
да
ја
јесам
родити
мати
!
“
А
после
бити
подвикнути
жандарм
,
да
извући
мацке
и
да
на
она
повалити
мајстор-Дишу
.
—
јесам
имати
милост
према
свој
шегрт
,
сад
хтети
ни
ја
према
ти
.
удрити
!
и
не
бити
он
оставити
,
све
докле
не
прескамуче
од
бол
и
кукање
.
после
бити
заповедити
да
он
оковати
у
тежак
букагије
,
да
он
метнути
на
магаре
,
али
не
као
што
се
јахати
него
лице
реп
,
па
да
он
провести
кроз
чаршија
,
а
телал
да
викати
:
„
Чујте
и
почути
!
овај
јесам
лудити
Диша
,
који
имати
жена
ороспија
и
који
због
она
тући
шегрт
!
“
разиграти
машта
Јанићијева
сав
он
јесам
више
увлачити
у
сав
чаробан
круг
,
докле
јесам
у
мутвак
,
где
он
јесам
Лепосава
удесити
постеља
и
кришом
испод
јастук
метнути
један
стручак
босиок
,
заспао
.
сит
и
зачаран
овај
машта
,
заспати
јесам
Јанићије
тако
тврдо
,
да
не
бити
осетити
,
да
он
јесам
когод
тај
поћи
извући
из
мутвак
и
чак
на
јалија
однети
.
А
тај
вече
,
када
јесам
он
спавати
,
мајстор-Диша
јесам
гостити
свој
званица
.
Отишао
јесам
јесам
до
кир-Ламбре
,
пољубити
се
и
љубазно
он
позвати
на
вече
.
Кир-Ламбре
јесам
с
почетак
збуњено
примити
позив
,
али
се
у
брзо
прибрати
,
када
јесам
видети
како
кир-Диша
и
не
слутити
о
онај
што
се
пре
десетак
дан
десити
.
Кира-Мана
јесам
доћи
;
обећати
јесам
и
она
,
али
јесам
у
вече
изненада
заболети
један
страна
вилица
,
а
и
главобоља
,
тај
јесам
моћи
ни
макнути
из
соб
.
Кир-Дума
се
искрено
радовати
наслеђе
свој
кум
,
па
јесам
почети
у
шала
да
гонити
кира-Анастасију
да
пожурити
,
те
да
не
остати
толико
имање
без
наследник
.
—
један
и
још
један
,
доста
!
не
требати
више
;
нек
бити
макар
један
,
син
,
као
мој
Алкибијадес
!
—
Само
ћерка
хтети
!
—
одговорити
Диша
и
намигнути
на
кум
;
а
кира-Анастасија
,
стидан
од
кум
,
заклонити
рукав
очи
и
побећи
у
мутвак
,
да
кафа
припрема
.
Кира-Анастасија
јесам
само
расположити
,
она
јесам
овај
вече
бити
управо
одушевити
.
прам
јасан
месечина
,
који
јесам
кроз
бујан
османлук
и
баштенски
грање
провиривати
,
трчкарати
јесам
она
час
у
мутвак
,
где
јесам
два
шегрт
пословати
,
час
у
гостински
соб
и
као
шева
међу
пун
класје
весело
певушити
или
се
на
сав
глас
засмејати
,
када
бити
кир-Ламбре
покаткад
из
какав
присенак
искочити
пред
она
,
да
јесам
преплашити
.
и
тај
одушевљење
имати
јесам
свој
разлог
не
само
у
тај
,
што
јесам
њезин
муж
доћи
срећно
с
пут
као
богат
наследник
,
и
што
јесам
кир-Ламбре
толико
зачикавати
и
препадати
,
да
јесам
се
сав
по
кућа
смејати
од
срце
њезин
страх
и
његов
чапкунлук
;
онај
јесам
повећати
и
тај
,
што
јесам
њезин
муж
најурити
из
кућа
Јанићије
,
који
она
јесам
од
онај
дан
постати
као
зао
коб
.
митити
он
,
чинити
он
сав
угодност
,
који
моћи
један
добар
душа
да
учинити
сироче
;
али
она
јесам
вазда
на
ум
падати
,
да
од
он
хтети
бити
сигуран
,
све
докле
се
он
бити
налазити
у
овај
кућа
.
и
кир-Ламбре
јесам
,
као
и
Анастасија
,
одобравати
Диши
,
што
јесам
тај
неваљалац
отерати
из
радња
.
—
Мор
,
не
моћи
да
ти
казати
све
како
се
бити
осилити
,
чим
ти
отићи
!
Неће
да
слушати
;
а
ако
,
што
и
послушати
,
тај
све
наопако
.
јесам
смести
више
ни
да
он
заповедити
што
,
сам
јесам
у
кућа
,
а
он
као
ајдук
наслонити
се
о
обрамку
,
па
само
зверати
.
—
тако
ли
бити
?
—
питати
Диша
.
—
Очију
ја
,
тако
.
и
па
како
јесам
погано
пцовати
!
—
пека
!
сутра
хтети
се
накусурати
.
—
на
полиција
он
,
да
се
протерати
од
куда
јесам
доћи
—
одговорити
кир-Дума
.
и
Ламбре
такође
бити
тај
уверење
,
да
тај
мангуп
не
требати
трпети
,
да
баратати
и
сербез
ходати
по
поштен
чаршија
.
за
мало
и
од
жив
разговор
и
Ламбриних
шал
извити
се
песма
.
Ламбре
затурити
фес
за
потиљак
,
издигнути
обрва
на
половина
висок
чела
,
искренути
мало
у
страна
врат
и
танак
глас
запевати
:
„
кокон
Маријола
,
муж
ти
јесам
умрети
!
—
ако
ј
’
умрети
ти
тешто
,
ја
јесам
кола
па
водити
!
“
он
запевати
,
а
оба
жена
преузети
;
Дума
се
завалити
на
узглавље
за
софра
и
од
обилан
расположење
јекнути
.
А
кир-Диша
,
који
никада
још
у
свој
век
јесам
запевати
световни
песма
нити
западати
у
сличан
одушевљење
,
онако
пресит
завалити
се
и
јесам
на
узглавље
,
по
који
пут
(
као
што
јесам
тај
свуда
онда
бити
обичај
добар
тон
)
узригну
,
у
знак
да
јесам
до
ситост
задовољан
и
почети
трептати
очи
,
а
нежан
израз
лице
пратити
расположење
свој
гост
.
А
кир-Ламбре
само
извијати
час
грчки
час
цинцарски
песмица
;
пребацити
један
рука
на
Думин
а
други
на
Дишино
рам
,
па
ниже
ли
ниже
.
један
реч
,
прав
пријатељ
који
се
у
кућа
свој
пријатељ
,
као
у
свој
,
налазити
.
у
неки
доба
ноћ
,
када
се
кира-Думиници
почети
очи
крпити
,
припалити
гостити
фењер
,
окачити
она
о
крај
чибук
,
што
она
јесам
Диша
даровати
,
и
тако
светлити
пред
себе
,
опростити
се
са
домаћин
и
изићи
на
улица
.
—
е
,
овај
хтети
вече
дуго
памтити
!
Кала
нопта
,
кир-Диса
,
кала
нопта
!
—
Кала
нопта
!
—
одазивати
се
Диша
са
капиџик
,
и
,
задовољан
за
сав
,
легати
у
душек
,
а
одмах
до
он
и
кира-Анастасија
:
он
да
одмах
захркати
,
а
она
да
још
дуго
у
памет
прибирати
сав
утисак
вечерашњи
весеље
и
да
се
за
тај
са
један
осмејак
на
румен
усна
слатко
успавати
.
али
шта
јесам
вечито
?
—
и
живот
као
ветар
проћи
,
а
камо
ли
једно
тренутно
задовољство
што
он
човек
уживати
.
зар
тај
јесам
истина
,
да
баш
онда
кад
човек
мислити
да
јесам
срећан
,
доћи
нешто
,
што
он
сав
срећа
наопако
окренути
.
и
тај
баш
онда
,
када
он
се
најмање
нада
,
као
онај
човек
,
који
јесам
пролазити
кроз
густ
шум
и
гудура
,
обзирати
се
на
сав
страна
,
да
он
рђав
људи
не
опљачкати
или
да
се
један
непромишљен
корак
не
сурвати
у
провала
,
па
таман
изаћи
на
чистина
и
подвикнути
:
„
Божа
помоћи
!
“
—
а
оно
на
раван
и
сигуран
пут
спотакнути
се
,
пасти
и
скрхати
врат
.
А
кира-Анастасија
,
како
јесам
са
осмејак
на
лице
заспати
,
тако
она
јесам
тај
осмејак
сав
до
рана
зор
играти
час
на
усна
а
час
скакутати
по
зажарен
образ
и
извиривати
из
онај
два
јамица
што
јесам
се
јављати
,
кад
год
бити
се
у
сан
мало
јаче
насмејати
.
рано
,
у
зор
,
кад
сав
шегрт
устајати
и
журити
,
да
испред
дућан
почистити
и
по
дућан
полити
вод
,
устати
и
Јанићије
,
помести
мутвак
и
са
Лепосава
отићи
на
чешма
по
вод
.
на
чешма
јесам
затећи
млад
шегрт
мајстор-Дишинога
,
те
од
он
сазнати
сав
како
јесам
на
вече
бити
,
а
што
јесам
најважније
,
шегрт
он
испричати
,
како
јесам
кира-Анастасија
говорити
о
он
,
да
јесам
бити
непослушан
,
неваљао
и
да
јесам
мајстор
учинити
паметно
,
што
он
јесам
отерати
.
колико
јесам
ускипети
у
душа
Јанићијевој
слушати
овај
,
о
тај
јесам
потребно
ни
помињати
.
тај
он
се
,
до
овај
час
,
уздати
баш
у
сам
газдарица
,
да
хтети
он
она
курталисати
беда
и
вратити
у
дућан
;
а
гледати
ти
сада
,
како
изокренути
,
као
да
јесам
јесам
сачувати
од
грдан
срамота
,
и
као
да
он
јесам
казати
,
како
хтети
он
од
сада
бити
не
газдарица
но
права
сестра
.
као
утући
вратити
се
кућа
,
оставити
суд
пун
вод
у
мутвак
,
па
ни
да
јесам
сачекати
за
који
часак
,
изићи
на
улица
и
упутити
се
права
дућан
свој
мајстор
.
—
ако
ја
јесам
и
отерати
,
мој
дреје
морати
ја
дати
;
хтети
ваљда
бити
тако
бездушан
,
да
ја
без
ишта
пустити
у
бео
свет
!
—
мислити
јесам
уз
пут
Јанићије
,
а
што
се
више
ближити
ћепенак
,
који
јесам
испунити
гојазан
фигура
кир-Дишина
,
срце
он
јесам
сав
страшљив
куцало
.
Ближио
се
тако
пажљиво
и
спремати
вазда
,
да
се
у
згодан
час
сагнути
,
како
бити
он
прелетети
калуп
,
ако
бити
се
газда
Диша
бацити
за
он
.
газда
Диша
јесам
седати
мирно
,
опсецати
кожа
за
јеменије
и
испод
очи
посматрати
бивши
шегрт
како
се
наокришке
близ
.
Јанићије
стати
у
близина
ћепенак
снуждити
и
скромно
.
—
Шта
тражити
ти
овде
?
—
запитати
газда
Диша
.
—
опростити
,
газда
,
ја
јесам
крив
...
—
сиктер
,
пезевенк
,
бре
!
...
—
јесам
,
газда
,
тај
?
да
јесам
тај
,
ја
бити
и
сада
седети
у
твој
радња
.
газда
Диша
он
погледати
разрогачен
поглед
и
чисто
чудити
се
,
како
тај
да
он
један
шегрт
одговарати
.
—
Шта
велим
?
!
...
—
твој
јесам
леб
јести
,
газда
,
па
јесам
ти
и
образ
чувати
;
а
ти
ја
терати
да
ићи
кир-Ламбру
,
ваљада
да
ти
опет
образ
срамотити
.
-
газда
Диши
почети
да
бубњати
у
уш
.
сав
овај
бити
јесам
за
он
и
сувише
нејасан
,
али
ипак
јесам
толико
разбирати
,
да
имати
нешто
што
он
не
знати
,
а
што
се
баш
он
тицати
.
—
улазити
у
дућан
!
Јанићије
прекорачити
праг
страшљиво
и
наћи
се
очи
у
очи
са
мајстор
.
—
Шта
јесам
,
бре
?
—
како
јесам
ја
образ
чувати
?
Јанићије
се
одрешити
језик
.
осетити
јесам
да
он
се
овај
час
дели
судбина
,
и
он
испричати
газда-Диши
потанко
сав
шта
јесам
бити
и
како
он
јесам
кира-Анастасија
после
митити
;
па
чак
не
заборавити
да
испричати
и
о
онај
цванцика
,
што
он
он
дати
,
и
како
јесам
казати
да
јесам
Диша
псето
и
да
јесам
човек
.
Страшна
новост
начинити
јесам
од
иначе
миран
и
спокојан
Дишинога
лице
права
страшило
.
у
један
мах
он
се
учинити
да
се
таваница
са
балван
срушити
на
његов
тема
и
пригнечила
он
.
дисање
он
застати
.
како
јесам
шака
за
себе
напипати
седиште
,
тако
се
скљокати
на
он
и
блесаст
гледати
у
Јанићије
,
који
јесам
са
страх
очекивати
,
шта
хтети
се
са
мајстор
десити
.
—
А
тај
—
замуцати
Диша
утући
од
овај
што
јесам
сазнати
—
зашто
јесам
ћутао
?
—
како
да
ти
казати
,
кад
јесам
ја
одмах
појурити
да
тући
?
!
зар
ја
о
сват
због
тај
јесам
опалити
ћушка
?
—
због
тај
?
како
:
због
тај
?
—
питати
Диша
глас
клонуо
,
из
ко
се
јасно
видети
,
да
он
јесам
сав
моћ
оставити
а
наместо
тај
настати
у
душа
ужасан
страх
од
онај
што
хтети
сад
опет
чути
,
ма
да
јесам
чути
већ
онај
што
јесам
најстрашније
.
—
јесте
,
због
тај
!
—
ја
ти
лепо
питати
:
моћи
ли
да
се
расквари
свадба
пре
ђердек
;
а
ти
ја
шамар
за
врат
!
А
ја
јесам
хтети
да
ти
казати
како
она
јесам
кир-Ламбре
онда
за
мутвак
ухватити
за
образ
,
а
она
он
казати
:
„
Зашто
,
бре
,
да
ја
удати
за
овај
тулум
?
“
мајстор
Диша
више
јесам
чути
ништа
,
јесам
видети
ники
.
као
несвестан
ствар
,
који
не
разумети
шта
се
тај
око
она
догађати
,
седети
јесам
нем
и
поразити
према
Јанићије
и
обојица
шегрт
,
који
јесам
напустити
посати
,
па
онако
седити
око
пањ
узверено
гледати
час
у
мајстор
час
у
Јанићије
.
—
То
она
казати
,
тај
?
!
—
викнути
Диша
очајан
глас
и
ухватити
се
оба
рука
за
глава
.
—
А
кира-Мана
ја
јесам
казати
да
јесам
пезевенк-баша
зато
,
што
кир-Ламбре
...
—
Лажеш
,
бре
,
псето
,
лагати
!
—
јечати
јесам
Диша
,
као
да
јесам
он
грч
попасти
.
—
не
лагати
,
газда
,
бог
ја
!
—
одговорити
Јанићије
одмеравати
у
исти
време
за
сваки
случај
пут
до
врата
.
—
ама
лагати
,
бре
!
—Где
јесам
Ламбрине
дреје
?
од
куда
Ламбре
ту
?
—
Ева
и
овај
јесам
видети
,
када
јесам
она
донети
у
дућан
,
а
после
јесам
она
однети
код
тетка-Маце
.
и
кира-Анастасија
јесам
после
бити
овде
,
плакати
и
поћи
,
да
се
давити
,
а
ја
јесам
се
онда
сажалити
,
па
јесам
она
дати
дреје
.
—
бре
,
деца
,
чути
ли
шта
лагати
?
оба
шегрт
потврдити
,
да
јесам
заиста
донети
нечији
дреје
и
да
она
јесам
однети
некуда
.
па
испричати
,
како
јесам
долазити
кира-Анастасија
и
у
онај
собица
плакати
и
молити
Јанићије
да
она
вратити
дреје
.
Јанићије
она
јесам
казати
чији
јесам
дреје
;
али
лепо
јесам
чути
како
јесам
плакати
и
молити
он
и
рећи
он
да
хтети
он
бити
сестра
,
ако
јесам
не
одати
?
—
ама
,
зар
она
?
...
простењати
кир-Диша
.
—
тако
,
газда
,
бог
ја
!
Диша
скочити
и
онако
усплахирен
поћи
из
дућан
.
колено
јесам
он
клецати
од
душеван
узбуђење
,
али
он
јесам
ићи
напред
,
ићи
и
не
обзирати
се
за
поздрав
људи
и
не
застајкивати
пред
дућан
свој
познаник
и
не
брисати
онај
зној
што
он
јесам
капати
са
чела
.
неки
тежак
мука
притиснути
он
душа
,
па
једва
дисати
;
чинити
он
се
да
хтети
он
угушити
,
а
цео
снага
на
он
трептети
од
изненадан
клонулост
и
страх
,
какав
ли
тај
он
изгледати
у
очи
људи
.
јер
,
он
се
чинити
да
овај
,
што
јесам
сада
чути
,
знати
цео
свет
и
да
сваки
од
овај
људи
,
који
он
сада
погледати
и
који
он
називати
бог
,
јасно
,
као
на
длан
,
видити
шта
се
сав
у
његов
душа
догађати
.
Пошао
јесам
кућа
,
али
на
половина
пута
застати
;
нерешљив
се
кренути
напред
,
опет
стати
,
па
одједаред
окренути
на
други
страна
и
отићи
тетка-Мацином
сокачић
.
Тетка-Мацу
јесам
затећи
код
кућа
.
—
Тетка-Мацо
—
рећи
Диша
дрхтав
глас
—
имати
један
разговор
с
ти
.
Маца
махнути
очи
на
Лепосава
и
овај
изићи
на
поље
;
али
по
стар
обичај
,
који
јесам
онда
бити
у
јек
,
Лепосава
не
одмицати
даље
од
врата
,
на
који
јесам
ухо
прислонити
.
—
јесам
ли
истина
онај
?
—
Која
?
—
запитати
тетак
Маца
пажљиво
.
—
Па
...
онај
дреје
...
Ламбрине
...
и
код
овај
име
запети
он
глас
у
грло
,
те
само
што
промуцати
нешто
неразумљив
и
са
очекивање
,
испуњен
страх
,
зверати
у
тетка-Мацино
равнодушан
лице
.
—
А
што
ја
питати
за
тај
?
Зашто
бити
се
ја
мразити
са
свет
,
да
сада
говорити
,
па
сутра
да
ја
се
казати
како
јесам
казати
и
онај
што
јесам
?
—
одговорити
тетак
Маца
лагати
и
разложито
,
као
да
се
ту
о
неки
незнатан
ситница
говорити
.
—
ама
Јанићије
јесам
донети
дреје
овде
.
—
А
од
куда
бити
ја
знати
да
јесам
тај
баш
дреје
кир-Ламбрине
?
Што
да
бедити
човек
?
—
А
мој
жена
?
...
—
Знаш
како
јесам
,
мајстор-Дишо
;
јесам
тај
лепо
да
ја
уплетати
у
тај
ствар
—
развући
тетак
Маца
—
ако
што
знати
,
онда
што
ја
питати
?
зар
јесам
тај
лепо
,
да
се
у
туђ
посао
мешати
!
—
Тетка-Мацо
,
тај
јесам
поштен
жена
,
грехота
јесам
да
крити
онај
што
ја
образ
каљати
—
очајно
промуцати
Диша
.
—
рећи
ја
само
,
јесам
ли
долазити
по
дреје
,
рећи
,
тако
не
гледати
очи
свој
дете
!
—
Зашто
,
бре
,
газда-Дишо
,
зашто
ја
тешко
заклети
?
Казаћу
ти
,
а
ти
хтети
,
када
она
опростити
,
омрзнути
на
ја
;
па
и
кира-Анастасија
и
кир-Ламбре
.
Зашто
,
бре
,
тако
?
—
ја
да
она
опростити
?
—
викнути
Диша
.
—
никада
!
—
долазити
.
Вели
:
човек
чекати
...
—
Која
човек
?
—
А
знати
ли
он
ја
који
јесам
?
—
Јанићије
казати
:
Ламбре
,
а
ја
нити
јесам
он
видети
,
ни
дреје
познавати
.
—
Па
тај
...
она
јесам
један
...
један
...
али
Диша
не
бити
у
стање
да
изустити
овај
реч
,
већ
се
окренути
и
поћи
на
улица
и
не
обазирати
се
на
тетка-Мацу
,
који
он
задржавати
,
да
бар
један
кафа
попити
и
да
се
мало
примирити
.
обузети
он
ватра
,
дрхтавица
,
а
у
срце
толико
бол
и
љутина
,
да
јесам
као
махнит
трчати
кућа
,
те
да
неверница
на
место
убити
.
када
он
кира-Анастасија
,
који
се
налазити
још
под
пријатан
утисак
синоћни
гозба
,
углед
онако
узрујан
и
крвав
очи
,
она
престрашено
вриснути
.
овај
врисак
и
преплашен
лице
женин
усугубити
његов
беснило
.
Учинило
он
се
,
да
он
јесам
баш
тај
открити
у
потпуност
сав
оно
,
о
шта
јесам
и
после
мацин
исказ
моћи
посумњати
;
тај
он
јесам
бити
очевидан
доказ
,
да
јесам
сав
онако
бити
.
—
јер
,
да
јесам
крив
,
зашто
бити
вриснути
?
—
А
?
...
тај
?
...
почети
Диша
загушен
глас
,
а
грло
он
издавати
,
па
не
моћи
ни
реч
даље
.
—
за
бог
,
шта
ти
јесам
?
—
викнути
Анастасија
и
пљеснути
се
рука
,
када
углед
како
она
супруг
стајати
стегнут
песница
,
а
антерија
он
од
силан
узбуђење
дрхтати
,
као
да
јесам
неко
трести
.
—
е
ли
искати
вод
,
да
се
повратити
?
—
отров
,
кучка
,
отров
!
—
стењати
мајстор-Диша
и
шкрипити
зуб
.
—
Ко
ви
отровати
?
—
ти
!
—
продерати
се
супруг
и
подигнути
оба
песница
у
вис
.
Кира-Анастасија
пребледети
.
Што
јесам
у
први
тренутак
наслутити
,
да
јесам
Јанићије
одати
,
сад
јесам
јасно
видети
.
и
за
чудо
,
место
да
јесам
овај
сазнање
потпуно
уништити
,
она
се
наједаред
прибрати
,
онај
преплашеност
нестати
,
а
наместо
тај
очи
она
добити
некакав
дрзак
,
изазивачки
израз
.
тај
израз
не
измакнути
кир-Диши
,
и
он
се
на
један
мах
збунити
.
Очекивао
јесам
сасвим
други
:
да
хтети
он
жена
ударити
у
плач
,
да
хтети
он
преклињати
да
јесам
не
убити
и
да
она
погрешка
опростити
.
надати
се
чак
и
тај
,
да
хтети
се
правдати
,
па
,
можда
,
и
утерати
у
лаж
и
Јанићије
и
тетка-Мацу
.
Очекивао
јесам
све
друго
само
не
овај
израз
,
који
он
јесам
изгледати
као
пркосан
претња
,
као
да
он
чикати
да
јесам
се
дотакнути
,
ако
смести
.
—
Ела
,
муж
на
пут
а
жена
ашиковати
с
комшија
!
—
А
ко
ви
каза
па
тај
?
—
одговорити
Анастасија
и
утакнути
се
у
очи
свој
муж
тако
дрзак
и
изазивачки
,
да
се
овај
чисто
забезекнути
пред
тај
израз
.
—
Срамиш
се
од
звезда
и
месец
,
да
ти
не
видити
с
муж
у
башча
,
а
не
срамити
се
да
тај
шегрт
гледати
са
туђ
човек
у
соба
.
—
Шта
казати
?
—
подвикнути
Анастасија
.
—
Кучка
!
—
дрекнути
Диша
.
—
ја
искати
да
ја
дати
дете
у
кућа
,
а
ти
,
место
дете
,
кир-Ламбру
—
ха
?
!
Анастасија
јесам
опазити
добро
,
да
она
сад
не
бити
помоћи
никакав
извијање
,
а
још
мање
да
хтети
ма
шта
други
ублажити
свој
судбина
.
она
он
не
одговорити
ни
реч
,
него
он
почети
одмеравати
очи
као
човек
,
ко
ни
у
шта
не
рачун
.
—
образ
да
ја
погазити
?
на
мој
леб
да
пљунути
?
на
поље
из
кућа
!
ићи
твој
Ламбри
!
—
е
,
ако
јесам
да
се
ићи
из
кућа
—
одговорити
Анастасија
тако
прибрано
и
тако
хладно
,
као
да
причати
о
нешта
што
јесам
се
ни
мало
не
тицати
тај
ви
да
ићи
!
Кућа
не
јесам
ваш
него
мој
.
на
поље
из
кућа
,
ти
,
зевзек
,
бре
!
Кир-Диши
прекипети
и
са
узмахнутим
песница
полетити
,
да
јесам
ударити
.
али
у
који
час
налет
,
кира-Анастасија
он
ударити
нога
у
трбух
тако
јако
,
да
он
јаукнути
,
ухватити
се
оба
рука
за
трбух
и
пресамитити
се
.
—
не
јесам
ја
муж
:
не
јесам
тај
никада
ни
волети
!
ти
да
ићи
одавде
;
е
ли
јесам
чути
?
али
кир-Диши
уминути
бол
и
он
се
и
по
други
пут
залет
.
Анастасија
вешто
измакнути
ударац
,
протрчати
поред
он
један
буџак
,
дочепати
кухињски
нож
,
који
јесам
мало
час
риба
порити
,
и
стати
према
разјарен
супруга
.
—
Ела-те
,
ако
искати
да
ви
заклати
!
ела
,
удрити
!
—
рећи
он
пркосно
и
са
презрење
бацити
на
он
један
крвнички
поглед
.
мајстор
Диша
изгубити
мегдан
.
рука
,
који
јесам
потегнути
,
да
јесам
дохватити
,
тргнути
као
опарити
,
кад
углед
како
и
нож
и
очи
кира-Анастасијине
севнути
оштар
сјај
;
страх
од
могућан
смрт
не
дати
он
да
извршити
што
јесам
наумити
,
и
он
не
остати
друго
него
да
изићи
на
поље
.
тек
кад
јесам
бити
на
доксат
,
он
се
окренути
соба
,
у
који
он
жена
стојати
с
нож
,
и
викнути
:
—
Хоћеш
нож
,
роспија
?
на
леб
јесам
ја
пљунути
,
кућа
опоганити
,
па
сада
још
и
да
ја
заклати
?
у
полиција
хтети
ја
ти
!
—
на
поље
из
мој
кућа
;
доста
јесам
без
ћирија
седети
у
она
,
сад
немати
више
!
—
одговорити
Анастасија
и
залупити
врата
под
нос
свој
супруга
.
А
мајстор
Диша
,
још
збуњен
него
што
јесам
доћи
,
изићи
из
онај
кућа
и
од
онај
жена
,
за
који
јесам
толико
чезнути
и
од
који
јесам
тако
жељно
ишчекивати
бар
један
син
.
какав
јесам
он
мисао
и
намера
долазити
и
тај
све
на
један
мах
у
глава
,
тешко
јесам
побројати
.
она
непојаман
врева
од
мисао
у
његов
запаљен
мозак
,
када
бити
хтети
да
јесам
уподобити
,
бити
јесам
сличан
узрујан
гомила
пас
,
који
се
гложити
по
београдски
шанац
и
свој
разногласним
лавеж
узнемиривати
тих
сан
општински
патролџија
,
који
сматрати
за
свет
дужност
да
свој
ноћни
служба
ревносно
одспавати
.
—
Ножем
на
муж
!
ја
да
пробуразити
?
и
сав
тај
због
њезин
неверство
!
е
,
чекати
сад
!
јесам
хтети
поштено
,
сад
хтети
полиција
!
али
,
у
исти
време
,
дошанути
он
други
мисао
:
зашто
полиција
?
боље
да
отићи
прво
Ламбри
,
да
он
јавно
у
дућан
испљувати
и
показати
свет
,
како
јесам
неваљалство
свој
пријатељ
учинити
.
но
и
тај
мисао
потиснути
други
,
а
овај
трећи
и
тако
редом
,
те
на
тај
начин
,
пореметити
прав
хаос
од
мисао
и
узбуђење
,
отићи
у
сав
дућан
,
и
затворити
се
у
собица
,
да
премишљати
што
да
предузети
.
нем
сумња
,
да
бити
кир-Диша
,
као
и
многи
други
,
овај
питање
извести
одлучно
и
без
дуг
размишљање
,
да
он
не
цепати
душа
два
снажан
осећање
,
који
он
сваки
одлучност
раслабљаваху
.
и
сада
,
када
јесам
бити
потпуно
уверити
о
неверство
женин
,
он
јесам
осећати
према
она
онако
исти
љубав
као
и
прећи
,
па
,
ако
се
моћи
рећи
,
и
више
,
у
колико
се
уз
тај
нежан
црта
његов
дух
јављати
страх
,
да
хтети
јесам
сада
за
навек
можда
изгубити
.
А
уз
овај
осећање
расти
јесам
упоредо
и
онај
бојазан
,
да
хтети
постати
