акоти
поп
Каритон
расрдити
,
не
срдити
се
тај
зато
на
ми
,
а
и
он
опростити
.
друго
ти
молити
,
помолити
се
свет
тројица
да
наш
честит
господин
Кнез
даровати
победа
над
неверан
и
поган
Агарјанин
.
бог
знати
добро
шта
јесам
Агарјанин
,
а
знати
шта
јесам
и
ко
јесам
православан
Срба
.
по
наш
људски
памет
права
бити
бити
да
ми
даровати
победа
,
и
да
он
се
не
молити
!
али
ето
се
ја
чинити
да
се
већ
од
поодавно
бог
нешто
срдити
на
ми
Србадија
.
да
јесам
грешан
,
јесам
;
да
јесам
право
да
због
наш
грех
мало
и
прострадати
и
јесам
права
;
ако
ми
бог
већ
хтети
опраштати
,
па
добро
,
неки
ми
казна
,
неки
опет
пустити
суша
,
или
поводањ
,
неки
ми
пржити
,
неки
ми
топити
,
неки
опет
пуштати
глад
,
неки
опет
пуштати
морија
,
само
неки
не
пуштати
да
ми
у
отворен
бој
на
отворен
поље
разбијати
неверан
и
поган
Агарјанин
!
молити
ти
,
гледати
и
помоћи
наш
српски
светац
,
да
умолити
господа
бог
,
неки
не
падати
такав
срамота
на
наш
јуначки
име
један
јуначки
Хришћанског
народ
,
јер
наш
срамота
не
моћи
бити
на
понос
ни
црква
Божјој
.
и
још
ти
се
молити
,
помоћи
наш
војвода
,
помоћи
војска
његов
,
помоћи
ми
сав
да
здраво
и
честито
наш
господин
Кнез
на
Косово
стигнути
,
и
да
се
јуначки
и
славно
за
наш
вера
и
отачаство
заложити
.
и
још
ти
се
молити
смиловати
се
на
овај
два
млад
грешник
,
што
се
синоћ
при
вино
горко
завадити
,
и
што
ено
сад
стајати
пред
мој
шатор
.
отворити
она
очи
да
прогледати
,
озарити
она
памет
да
увидити
,
омекшати
она
срце
да
осетити
да
грешити
један
према
други
,
да
се
грешити
о
добар
име
свој
родитељ
,
да
се
грешити
о
свој
дружина
,
о
свој
војвода
,
о
господин
Кнез
на
Косово
,
и
о
српски
судбина
на
Косово
!
викнути
она
ти
твој
стар
и
славан
вика
:
„
покајати
се
!
“
е
па
шта
хтети
више
?
Јес
’
,
још
нешто
!
ако
допасти
какав
невоља
,
па
ти
викнути
за
помоћ
,
моћи
се
оглушивати
ни
оклевати
,
него
притећи
брзо
и
снажно
и
помоћи
,
јер
ја
јесам
твој
човек
,
а
ти
јесам
мој
светац
сада
и
до
век
!
амин
!
“
она
два
млад
властелин
погледати
се
.
изгледати
оба
збуњен
.
Приђоше
по
један
корак
један
други
,
па
опет
стати
и
гледати
се
не
зборити
ни
реч
.
стар
кнез
Градоје
дигнути
завеса
на
улазак
у
шатор
,
па
она
викнути
:
„
е
,
сад
ходити
да
видити
јесам
ви
мач
у
обојица
подједнако
оштар
!
неки
не
бити
кривда
у
оружје
,
ако
јесам
имати
у
срце
ваш
!
“
„
Кнез
,
“
узити
реч
Витомир
,
„
ако
хтети
кнез
Миросав
да
се
мач
на
смрт
борити
,
готов
јесам
;
али
хтети
ти
да
казати
да
се
ево
кајати
за
пакосну
реч
,
који
синоћ
у
срдња
изговорити
!
“
„
и
ја
се
,
кнез
,
кајати
за
мој
реч
!
“
рећи
Миросав
.
„
Кај
се
два
пут
,
јер
он
увредити
мртав
човек
у
гроб
који
не
моћи
да
се
бранити
,
док
јесам
Витомир
увредити
ја
жив
,
који
моћи
и
да
се
бранити
и
да
опростити
!
“
„
тако
,
деца
мој
!
“
рећи
стар
кнез
задовољно
.
„
Пружите
један
други
рука
!
...
тако
!
...
пољубити
се
!
тако
!
сад
јесам
опет
мој
син
!
ходити
да
се
ижљубити
!
тако
!
и
хајдмо
сад
к
војвода
!
“
и
изићи
из
шатор
водити
оба
млад
витез
за
рука
.
„
бадава
!
“
рећи
он
као
јесам
себе
говорити
;
„
бадава
,
немати
велик
светац
у
сав
седам
небо
него
што
јесам
мој
светац
,
кум
Божји
,
Света
Јован
крститељ
!
“
Ив
бити
јесам
још
врло
рано
.
ники
од
господа
не
бити
ни
пред
двор
ни
у
први
велик
авлија
дворски
.
неколик
слуга
журити
се
и
тамо
и
амо
.
први
који
доћи
на
дохват
стар
кнез
овај
уставити
да
запитати
јесам
ли
војвода
устати
и
где
се
моћи
наћи
.
слуга
он
рећи
да
се
војвода
опрема
и
да
хтети
по
свој
обичај
прво
у
придворан
црквица
на
јутрењи
,
куда
јесам
духовник
с
игуман
Пајсије
мало
час
отићи
.
„
и
ништа
боље
,
синовац
мој
,
него
да
одстајати
јутрењи
и
да
почети
дан
дворити
господа
бог
и
светац
његов
.
хајдмоте
у
црква
!
“
и
одвести
оба
млад
витез
у
дворски
црквица
где
јутрење
тек
почети
бити
.
осем
духовник
у
олтар
и
по
један
или
двојица
иза
певница
ники
други
у
црква
не
бити
.
али
мало
после
она
ето
и
војвода
,
па
онда
,
један
по
један
,
доћи
мало
не
сав
господа
.
кад
се
свршити
јутрење
,
Градоје
,
још
онде
у
црква
,
прићи
к
војвода
па
он
рећи
:
„
Ева
јесам
се
јутрос
измирити
и
један
други
опростити
.
сада
ти
ја
молити
,
опростити
она
и
ти
,
у
име
свој
и
у
име
сав
господа
и
дружина
наш
!
“
војвода
се
скинути
један
велик
брига
с
дух
.
толико
он
бити
мило
,
да
онде
у
црква
загрлити
кнез
Градоје
и
пољубити
он
у
образ
,
и
рећи
он
:
„
хвала
ти
,
кнез
,
који
јесам
ја
и
мој
војска
сачувати
чист
образ
.
помислити
како
бити
господин
Кнез
бити
кад
бити
чути
да
се
мој
властела
на
мој
двор
завадити
ти
се
један
део
војска
растурити
!
“
„
Слава
ја
!
“
рећи
смерно
и
опет
сасвим
поуздано
кнез
Градоје
,
—
„
Слава
ја
,
ништа
ја
немати
да
захвалити
!
него
наредити
да
се
запалити
велик
воштаница
пред
икона
свет
Јована
крститељ
!
молити
ти
,
ко
ти
јесам
придворан
поп
?
јесам
ли
још
стар
Алексија
?
е
,
хтети
да
он
дати
Млетачки
цекин
,
да
пасти
воштаница
мој
светац
докле
год
од
цекин
и
један
динар
трајати
!
“
Кнез
ући
у
гомила
духовник
,
који
из
олтар
излазити
,
и
тражити
да
наћи
поп
Алексија
.
војвода
међу
тај
прићи
к
Миросав
и
Витомир
па
,
у
знак
да
она
праштати
,
пољубити
се
с
она
.
Изиђоше
сав
весео
и
радостан
из
црква
,
и
застати
мало
у
авлија
око
она
—
пун
босиок
—
и
који
сад
први
сунчан
зрак
обасјати
.
Застадоше
,
да
се
у
онај
мирисан
и
светао
јутарњи
зрака
поздравити
и
проразговарати
.
„
е
,
сад
,
војвода
!
“
узити
реч
Градоје
,
„
дати
ми
заповест
да
се
одмах
за
Косово
кренути
!
“
„
Шта
рећи
?
!
“
привикати
господа
сложно
у
глас
,
неки
од
она
као
у
истина
запрепастити
,
а
други
опет
ударити
у
смех
.
„
како
хтети
се
кретати
за
Косово
,
“
одговорити
он
војвода
сасвим
без
икакав
узбуђење
,
„
кад
ето
још
ја
јесам
стигнути
ни
половина
војска
који
требати
!
...
ево
тај
књига
који
јутрос
добити
од
кнез
Будисава
Витковић
.
ево
видити
јесам
шта
писати
!
“
Па
онда
сетив
се
да
кнез
Градоје
јесам
врло
јак
на
читање
књига
и
туђ
писање
наставити
:
„
имати
,
велим
,
доста
људи
,
али
немати
доста
оружје
;
исти
јесам
послати
људи
,
да
заћи
по
стар
ризница
и
да
обићи
сав
ковач
,
не
бити
ли
искупити
још
што
мачевати
,
копље
и
буздован
.
бојити
се
,
велим
,
хтети
моћи
да
стигнути
амо
пре
Видовдан
!
“
„
Ништа
тај
,
војвода
!
“
рећи
кнез
Градоје
весело
.
„
ја
,
колико
ми
јесам
данас
овде
,
да
се
кренути
,
не
бити
ли
господин
Кнез
и
наш
браћа
на
Косово
стигнути
што
пре
;
а
кнез
Будисав
неки
доћи
за
ми
,
па
кад
стигнути
!
“
„
тако
ја
Слава
,
кнез
,
“
наставити
војвода
,
„
стид
бити
ја
бити
да
се
јавити
господин
Кнез
једва
са
половина
војска
,
који
имати
права
да
очекивати
!
...
боље
јесам
да
причекати
дан
два
,
те
да
ја
се
сав
војска
искупити
.
мимо
кнез
Будисава
имати
још
да
доћи
и
кнез
Добромир
Иванишевић
,
и
кнез
Десимир
Милосављевић
,
и
кнез
Богдан
Ђурашевић
!
“
„
А
стигнути
хтети
,
надати
се
,
до
понедеоник
и
мој
син
Добриња
,
и
довести
и
он
још
бар
педесет
људи
!
“
додати
кнез
Вукан
.
„
ма
,
шта
вредити
господин
Кнез
и
педесет
хиљада
људи
,
који
јесам
далеко
од
Косово
,
кад
се
бојити
почети
да
бити
!
“
рећи
кнез
Градоје
.
„
моћи
,
молити
ти
,
војвода
,
моћи
,
господа
и
браћа
,
него
колико
имати
ми
данас
овде
ја
да
се
кренути
,
у
име
Божје
,
одмах
још
овај
јутро
!
или
,
моћи
бити
ево
и
овако
:
ти
,
војвода
,
остати
и
дочекивати
и
други
твој
клетвеник
па
с
она
доћи
на
Косово
кад
ти
се
сав
искуп
;
али
ми
,
који
јесам
ево
већ
овде
,
испраћати
ти
још
данас
господин
Кнез
на
Косово
,
као
први
део
твој
војска
!
“
„
Што
ли
се
ти
толико
хитати
,
кнез
Градоје
?
!
“
питати
кнез
Вукан
.
„
Ева
што
:
прво
господин
Кнез
ми
јесам
позвати
да
се
сав
око
он
искупити
далек
до
Видовдан
;
друго
,
страх
ја
јесам
хтети
лукав
Агарјанин
спазити
да
у
господин
Кнез
немати
велик
војска
,
па
хтети
навалити
да
јесам
разбити
док
не
порасти
велик
!
“
одговорити
још
једнако
сасвим
стрпљиво
кнез
Градоје
.
„
ти
,
брата
,
“
прихватити
опет
Вукан
,
„
јесам
чути
све
што
ми
јесам
Гојко
синоћ
причати
.
остати
ти
синоћ
у
твој
шатор
,
а
ја
се
сав
вратити
опет
мало
наш
пехар
у
трпезарија
.
ето
питати
војвода
и
овај
други
господа
,
неки
ти
они
казати
,
а
да
ти
ја
не
казивати
,
шта
јесам
Гојко
слушати
у
Крушевац
:
“
„
Ева
,
кнез
,
да
ти
ја
казати
!
“
прихватити
војвода
.
„
тамо
се
причати
да
јесам
доћи
неки
наш
поверљив
људи
из
Константинов
,
па
јавити
господин
Кнез
,
да
цар
агарјански
исти
чекати
да
он
од
Караманија
доћи
његов
добар
војска
,
јер
с
овај
гомила
слабо
наоружан
људи
од
сваки
вера
а
и
без
сваки
вера
,
не
смести
да
излазити
на
Косово
.
А
док
он
она
добро
оружан
и
прав
војска
стигнути
,
проћи
хтети
и
Петров
Дан
а
камо
ли
Видов
Дан
!
“
„
бог
знати
да
л
’
јесам
сав
тај
истина
!
“
рећи
кнез
Градоје
.
„
А
и
да
јесам
истина
,
боље
јесам
да
јесам
ја
на
Косово
уз
наш
господин
Кнез
,
него
да
јесам
он
без
ми
а
ја
овде
без
он
!
него
да
сав
тај
оставити
на
страна
,
јесам
ли
он
у
књига
,
који
ти
послати
,
заповедити
да
стигнути
на
Косово
у
недеља
пред
Видов
Дан
?
!
“
„
јесте
,
заповедити
јесам
да
стигнути
с
војска
а
не
да
он
долазити
готово
без
војска
!
“
рећи
војвода
па
се
задовољно
насмејати
како
згодно
приклопити
кнежев
питање
.
„
ето
немати
ми
овде
ни
пун
хиљада
војник
,
а
требати
да
он
одвести
два
хиљада
и
пет
стотина
коњаник
!
“
„
молити
ја
ти
,
господин
војвода
,
“
узити
кнез
Градоје
да
говорити
са
сав
тај
јак
узбуђење
,
„
пустити
ти
да
ја
с
мој
људи
,
и
ако
хтети
још
ко
од
господа
са
ја
,
поћи
још
данас
у
Косово
,
да
однети
господин
Кнез
глас
од
ти
,
да
он
казати
зашто
хтети
тај
исти
кроз
дан
два
стигнути
!
“
»
послати
ја
књига
господин
Кнез
по
мој
дворанин
Душка
јутром
онај
дан
у
који
ми
ти
,
кнез
,
пред
вече
стигнути
.
објаснити
јесам
ја
тај
сав
јесам
и
обећати
да
хтети
се
кренути
ако
не
у
понедеоник
а
оно
на
сигурно
на
сам
Видов
Дан
,
чим
ја
само
још
који
стотина
људи
стигнути
.
не
бојити
се
,
кнез
;
стигнути
хтети
ја
на
време
,
ако
бог
да
,
и
много
дан
пре
битка
,
ако
битка
и
бити
бити
!
јесам
бити
с
ми
кад
ми
Гојко
причати
како
се
по
Крушевац
зуцати
да
по
сав
прилика
хтети
ни
доћи
до
битка
,
него
хтети
цар
агарјански
гледати
да
се
с
господин
Кнез
погодити
тај
на
мир
разићи
.
“
„
имати
још
нешто
што
бити
ја
хтети
да
питати
кнез
Градоје
,
“
прихватити
опет
кнез
Вукан
.
„
Кнез
Лазар
јесам
већ
толико
дан
на
Косово
,
и
права
јесам
замислити
,
да
се
његов
соколов
ока
ништа
измакнути
јесам
.
ники
од
он
не
знати
боље
да
ли
имати
тамо
какав
опасност
,
да
се
бојити
отпочети
пре
него
што
се
сав
српски
војска
искупити
.
Мислиш
ли
ти
,
кнез
,
да
ми
већ
давно
не
бити
стигнути
његов
хитар
књигоноша
,
да
ми
звати
да
се
одмах
кретати
,
кад
бити
такав
опасност
бити
!
“
„
тако
јесам
!
“
привикати
многи
од
господа
.
„
ви
се
чинити
да
јесам
тако
!
“
рећи
кнез
Градоје
с
презрив
осмех
,
„
ја
се
чинити
да
јесам
тако
!
Наше
јесам
место
на
Косово
у
војска
наш
честит
господин
Кнез
,
а
не
овде
да
чамити
,
пијанчити
и
у
завада
долазити
!
“
„
моћи
тако
,
кнез
!
“
прихватити
опет
војвода
глас
у
који
благ
прекор
трептати
.
„
Нећемо
ја
овај
два
три
дан
,
док
не
поћи
,
чамити
и
пијанчити
.
ево
хтети
данас
и
сутра
сав
заједно
прегледати
оружје
и
опрема
у
онај
војска
што
јесам
већ
с
ми
.
у
недеља
,
ако
бог
да
,
крстити
првенац
син
,
ко
ја
јесам
бог
поклонити
.
ако
у
тај
стигнути
Добримир
,
Десимир
и
Богдан
,
онда
хтети
се
у
понедеоник
зором
кренути
;
ако
не
стигнути
дотле
,
стигнути
хтети
на
сигурно
тај
дан
у
вече
,
па
хтети
се
у
име
Божје
лице
на
Видов
Дан
кренути
.
ако
бог
хтети
,
кренути
се
и
стигнути
хтети
на
време
;
а
ако
бог
хтети
,
узалуд
јесам
што
твој
стар
јунаштво
жеднети
за
Косово
,
узалуд
јесам
што
сав
за
он
жеднети
,
узалуд
јесам
јер
стигнути
хтети
,
па
ма
сад
у
овај
час
испред
овај
црква
појахати
крилат
ждрал
и
вит
ластавица
!
“
„
тако
јесам
!
и
јесам
друкчије
!
“
привикати
живо
многи
од
господа
.
стар
Градоје
саставити
свој
густ
веђа
,
па
се
мало
замислити
.
Учини
он
се
да
сад
исти
провидити
шта
војвода
хтети
.
„
војвода
!
“
почети
после
по
дуг
ћутање
,
„
праведан
јесам
твој
жеља
да
видити
какав
хтети
славно
име
твој
првенац
на
крштење
да
добити
.
ники
ти
за
тај
жеља
замерити
не
моћи
;
најмање
господин
Кнез
,
који
у
прса
носити
срце
добар
отац
пун
милост
!
али
за
тај
посао
остати
ето
ти
и
твој
кум
од
старина
,
кнез
Вукан
,
и
неки
остати
сав
игуман
и
сав
други
духовник
.
Биће
ти
и
синути
боље
знамење
јуначки
срећа
у
живот
,
ако
један
део
војска
твој
поносито
ујездавати
у
стан
господин
Кнез
на
Косово
у
онај
час
,
у
који
он
на
свет
крштење
примати
српски
име
!
Пуштај
ти
ми
други
,
а
с
Вукана
ето
остати
па
свршити
свет
крштење
свој
син
!
“
„
Шта
велим
?
!
“
продерати
се
и
намргодити
кнез
Вукан
.
„
Шта
велим
?
!
немати
,
кнез
,
од
тај
ништа
!
или
хтети
сав
братски
и
нераздвајан
стојати
на
крштење
војводин
чедо
,
или
хтети
сав
братски
и
нераздвајан
јездити
ка
Косово
,
а
првенац
један
од
славан
дом
у
Хришћанској
земља
наш
нека
остати
некрштен
као
да
јесам
у
поган
земља
агарјански
!
“
„
Чудим
се
ја
ти
,
војвода
,
и
чудити
се
ви
,
господа
!
“
узити
реч
кнез
Винко
.
„
Слушам
ви
и
чудити
се
и
начудити
ви
се
не
моћи
!
ама
пустити
ви
кнез
Градоје
,
неки
ићи
кад
он
у
стар
кош
млад
орловски
пила
жустро
кљуцати
!
пустити
човек
неки
ићи
кад
он
се
ићи
!
Мог
ли
он
без
дружина
,
моћи
и
дружина
без
он
!
понети
се
па
мисао
е
не
моћи
ни
цар
Лаза
на
Косово
без
стар
Орловић
!
Ида
,
брата
,
с
мио
бог
!
Што
пре
тамо
стигнути
пре
хтети
се
уверити
да
цар
Лаза
моћи
да
бити
без
сав
овај
господа
,
а
нек'мо
ли
без
ти
један
!
“
„
неки
јесам
слава
господа
!
Мог
господин
Кнез
да
бити
без
ја
!
“
узити
опет
реч
Градоје
,
који
сав
бити
поцрвенети
у
лице
и
који
очи
севати
гнев
.
„
и
још
много
пре
моћи
он
да
бити
без
ти
,
ко
јесам
некакав
дуждев
кћер
у
један
Крушевачкој
крчма
мозак
попити
!
него
,
како
ја
јесам
с
ти
друговати
по
крчма
Крушевачким
,
молити
ја
ти
:
пазити
ти
како
са
ја
говорити
!
“
пријатељ
повући
Винка
натраг
у
последњи
ред
гомила
,
да
он
склонити
од
гневан
поглед
стар
кнез
,
и
рећи
он
шапатом
:
„
Ћути
,
болан
,
да
не
проћи
горе
!
“
„
не
,
не
!
“
упасти
живо
у
реч
кнез
Градоје
војвода
,
желити
да
спречити
далек
развој
гнев
кнежев
.
„
сав
ви
ја
бити
пре
пустити
да
оставити
овај
двор
уочи
крштење
мој
син
,
него
што
бити
моћи
пустити
кнез
Градоје
.
Вуканов
дом
кумовати
мој
дом
имати
већ
двеста
година
,
али
бити
ја
пре
и
мој
мио
кум
Вукана
пустити
да
отићи
,
само
да
кнез
Градоје
,
који
се
рука
дотицати
рука
цар
Душана
,
остати
да
прихватити
син
мој
на
крштење
.
не
,
драг
мој
кнез
,
“
наставити
војвода
узбуђен
,
па
метнути
оба
свој
рука
на
раме
кнез
Градоје
;
„
ето
моћи
бити
да
ти
заповедити
да
остати
,
док
се
сав
заједно
за
Косово
не
кренути
;
али
ја
јесам
зазор
да
заповедати
ти
,
ко
љубити
и
поштовати
као
да
јесам
ја
отац
.
не
заповедати
ти
,
али
тај
као
Душанов
узор
јунак
молити
и
преклињати
:
тако
тај
свет
Јована
,
твој
крсни
име
,
остати
да
крстити
чедо
,
који
ја
јесам
бог
у
овако
знаменит
и
славан
дан
поклонити
!
“
Снужди
се
кнез
Градоје
,
обор
глава
ниско
,
замислити
се
нешто
дубоко
за
неки
тренут
,
па
онда
с
тежак
уздах
дигнути
глава
и
рећи
:
„
Страшније
заповест
не
моћи
ја
ни
издавати
,
него
кад
ја
заклињати
Светац
мој
!
.
.
добро
,
војвода
!
и
неки
да
бог
да
сав
на
добро
бити
!
“
и
остати
сав
,
да
свршити
крштење
војводин
син
.
и
свршити
он
и
славно
и
сјајно
.
и
кад
објавити
народ
на
поље
пред
дворем
да
јесам
првенац
војводин
добни
на
крштење
име
земља
господар
,
Кнез
Лазар
,
онда
народ
,
певати
и
кликтати
,
узити
растапати
свој
радост
у
поток
од
вино
који
из
подрум
војводин
потицати
,
а
сав
се
онде
искупљен
војска
растопити
у
народ
и
стопити
с
он
.
у
двор
се
већ
више
никако
и
не
дизати
сребрн
кондир
и
златан
пехар
са
трпеза
,
нити
се
весео
господа
дизати
од
пехар
.
јесам
се
више
знати
ни
кад
се
почињати
дан
ни
где
се
свршавати
ноћ
.
два
дан
и
два
ноћ
стопити
се
у
један
велик
дан
,
још
једнако
кратак
за
жедан
грло
и
усијан
глава
.
ники
не
умеде
казати
како
тај
бити
,
да
одмах
после
недеља
осванути
среда
,
и
да
тек
тада
војска
,
још
једнако
пол
мамуран
,
седлати
коњ
.
војвода
тражити
кнез
Градоје
;
али
нигде
Градоје
да
наћи
.
слуга
он
казивати
како
се
стар
кнез
,
одмах
по
свршен
крштење
,
повући
у
сав
шатор
и
да
јесам
тамо
јесам
седети
и
вино
пити
.
по
још
причати
како
јесам
Ристивор
једнако
одбијати
од
шатор
талас
народ
шапутати
:
„
Мичите
се
,
браћа
,
даље
!
срдит
јесам
кнез
,
моћи
ви
какав
зло
снаћи
!
“
и
још
распитивати
по
светина
око
двор
да
ли
јесам
ко
видети
кад
се
кнез
Градоје
кренути
,
кад
дојахати
коњаник
од
чета
кнез
,
и
донети
писма
војвода
.
војвода
он
отворити
пред
сав
господа
свој
и
гласно
он
прочитати
:
„
господин
војвода
!
мој
дед
,
кнез
Градоје
Орловић
од
Орлов
Града
велим
да
написати
овај
овако
:
војвода
,
више
ти
ја
чекати
не
моћи
.
ја
отићи
на
Косово
господин
Кнез
.
тако
тај
светао
име
дома
твој
,
не
оклевати
него
кретати
војска
и
журити
се
ка
Косово
.
твој
клетвеник
кнез
Градоје
Орловић
.
овај
јесам
писан
рука
Боривоје
,
унука
кнез
Градоје
,
код
црква
Богородичине
,
зором
у
среда
.
“
не
бити
мило
војвода
.
застидити
се
и
поцрвенити
.
не
смети
да
погледати
господа
свој
права
у
очи
,
него
,
оборив
поглед
на
земља
,
рећи
она
:
„
господа
,
да
поћи
у
име
Божје
одмах
!
и
да
се
пожурити
да
стигнути
кнез
Градоје
!
“
Још
јесам
бити
сунце
стигнути
на
врх
небо
,
а
војска
се
војвода
Радича
кренути
за
Косово
весело
певати
.
народ
јесам
испраћати
узвик
и
усклик
желити
она
срећно
путовање
,
славан
војевање
и
још
срећан
и
славан
враћање
завичај
свој
.
у
двор
у
један
омањи
и
слабо
осветљен
соба
,
са
осетан
задах
од
уље
који
горети
у
сребрн
кандило
пред
икона
у
злато
и
драго
камење
окован
,
бити
искупити
неколик
дворкиња
.
збити
у
гомила
у
један
кут
,
бледети
и
сузити
ронити
,
гледати
у
млад
и
красан
госпођа
свој
,
који
,
седити
на
поснизак
а
широк
одморник
,
застрвен
богат
простирка
,
претискати
на
свој
груда
млад
свој
чедо
и
горко
плакати
и
јецати
.
други
део
на
доглед
Косово
и
сунце
јесам
већ
бити
заћи
за
планина
и
сутоњ
се
почети
спуштати
,
војвода
Радич
исти
бити
прегазити
један
притока
Ибро
с
војска
свој
,
па
се
на
широк
пољана
с
онај
страна
поток
узити
световати
с
кнез
и
властела
свој
да
ли
да
тај
поред
вод
заноћити
,
кад
он
са
предњи
стража
испред
војска
јавити
,
да
се
видити
коњаник
један
,
који
у
велик
трка
јурити
ка
војска
у
сретање
.
док
се
војвода
и
други
она
господа
с
он
и
око
он
домишљати
,
шта
хтети
тај
бити
и
ко
ли
хтети
бити
,
долетити
на
знојав
и
запенушен
Јабучило
Ристивор
,
и
јесам
знојав
и
прашњав
.
не
одјахивати
од
коњ
,
скинути
клобук
,
поклонити
се
војвода
,
па
узбуђен
,
брзо
и
силно
дисати
од
нагао
јахање
,
узити
да
говорити
:
„
господин
војвода
,
поздрављати
мој
господар
,
молити
те
похитати
што
брже
моћи
да
стигнути
до
он
.
он
ти
са
свој
чекати
у
крчма
на
царев
друм
код
царев
громада
,
одовуд
Вучитрн
.
“
тај
Ристивор
нешто
запети
и
застати
.
„
додавати
,
деца
,
“
викнути
војвода
млад
свој
слуга
што
јахати
иза
он
,
—
„
додавати
Ристивор
чутура
вино
,
неки
спрати
прашина
са
грло
!
“
„
хвала
ти
,
господин
војвода
,
који
јесам
добар
те
и
на
тај
помишљати
!
“
рећи
Ристивор
поклонити
се
скромно
,
па
наставити
:
„
него
вино
да
оставити
за
после
,
а
сад
да
учинити
како
ја
јесам
мој
господар
заповедити
.
А
заповедити
ја
јесам
да
ти
казати
:
да
јесам
у
онај
крчма
на
царев
друм
наићи
на
чудан
гласе
!
прво
,
крчмар
и
крчмарица
причати
да
јесам
прошли
ноћ
,
тако
пред
поноћ
,
проћи
онуда
повелик
чета
босански
коњаник
.
Уставише
се
да
напојити
и
себе
и
коњ
.
Причаху
да
се
враћати
с
Косово
,
да
се
тамо
јуче
бити
велик
и
крвав
битак
,
да
јесам
Срба
разбити
Агарјанин
до
нога
,
тако
да
она
јесам
и
цар
погинути
...
.
“
Ристивор
не
моћи
даље
,
јер
он
уставити
гласни
и
оштар
узвик
из
онај
сјајан
кит
од
господа
:
„
Шта
рећи
,
јунак
,
по
бог
?
!
“
—
„
не
,
човек
,
бог
тај
видети
!
“
...
„
хеј
,
што
не
поћи
дан
раније
!
“
...
„
зар
ја
на
видик
Косово
,
па
да
ми
се
слава
измакнути
?
!
“
...
„
еј
,
да
жалосне
јесам
ја
срећа
!
“
...
„
тако
ми
и
требати
!
јесам
боље
ни
заслужити
!
“
рећи
кнез
Мирослав
.
„
јесам
ми
кнез
Градоје
кумити
и
преклињати
да
се
кретати
?
!
Јес
’
,
али
војвода
хтети
да
он
сав
кумовати
,
и
кнез
Вукан
хтети
да
јесам
он
сав
прикумак
;
док
ја
празнити
пехар
други
ухватити
Слава
крилатица
!
е
неки
она
јесам
срећно
и
честито
,
и
јесам
добар
јунак
од
ми
!
“
„
А
шта
ја
се
ти
сад
ту
правити
неки
судија
?
зар
баш
тај
да
пресудити
ко
јесам
добар
јунак
а
ко
лош
?
!
“
викнути
горко
кнез
Вукан
,
саставив
свој
чупав
веђа
као
свагда
кад
се
разгневити
.
„
не
пресуђивати
ја
!
“
прекинути
он
кнез
Миросав
;
„
нит
јесам
вредан
,
нит
’
јесам
кадар
да
ја
тај
пресудити
;
али
ето
видити
да
јесам
слава
загрлити
онај
наш
браћа
што
се
наћи
с
господин
Кнез
на
Косово
,
а
ми
—
ми
хтети
ето
да
се
прилепити
брука
и
срамота
!
“
„
моћи
тако
,
господа
!
“
рећи
с
уздрхтао
глас
војвода
,
али
опет
некако
с
пун
мирноћа
и
достојанство
.
„
моћи
да
хитати
да
се
један
на
други
камење
бацати
.
ко
знати
?
Мог
бити
тај
јесам
само
непоуздан
глас
,
и
да
у
ствар
и
јесам
тако
!
дати
да
саслушати
сав
што
ми
кнез
Градоје
поручивати
!
дед
’
,
млад
властелин
,
казивати
ми
даље
шта
имати
!
“
„
како
ти
рећи
,
господин
војвода
,
“
наставити
Ристивор
,
—
„
први
глас
,
на
који
наићи
,
казивати
о
велик
и
славан
победа
наш
војска
,
о
пораз
Агарјанин
,
о
погибија
њихов
цар
...
“
и
опет
он
прекинути
узвик
од
тешкање
и
срдња
од
страна
господа
.
„
ех
,
да
зао
јесам
тај
срећа
,
брата
?
!
“
„
помислити
,
господа
,
да
јесам
моћи
бити
ја
баш
једини
Срба
,
који
моћи
стигнути
,
а
не
стигнути
,
да
с
браћа
слава
делити
!
“
„
ама
ко
ми
јесам
крив
?
!
“
...
.
„
Што
се
сад
тешкати
?
Што
не
послушати
кнез
Градоје
,
који
,
оседети
у
војна
,
преклињати
ми
све
редом
да
не
оклевати
?
!
»
А
што
он
ти
не
послушати
?
!
и
што
се
ти
сад
правити
тако
мудар
,
кад
јесам
бити
мудар
проћи
Субота
?
“
„
Слава
ја
,
кнез
Нинко
,
“
рећи
властелин
Витомир
,
који
последњи
реч
бити
Нинко
управити
,
„
ја
не
знати
да
се
данас
прав
мудар
,
али
ти
,
знати
,
не
бити
помоћи
па
се
правити
мудар
по
ви
дан
!
“
и
почети
да
падати
прекор
сав
оштар
и
оштар
,
и
сав
крупан
и
крупан
,
тај
се
изметуше
у
љут
свађа
.
Диже
се
један
велик
граја
,
и
усред
она
сукнути
мач
из
корица
,
и
мало
што
се
уз
горак
жуч
не
пролити
и
братски
крв
.
и
бити
се
и
она
пролити
,
да
млад
војвода
не
улетити
у
гомила
међу
завађен
,
те
свој
голим
рука
раскрштавати
њихов
мач
.
„
стати
,
по
бог
,
господа
!
“
рећи
он
дубоко
узбуђен
и
блед
у
лице
.
„
моћи
да
од
један
зло
,
за
који
још
и
не
знати
јесам
ли
доиста
зло
и
колико
јесам
,
правити
још
један
!
Тешко
јесам
ја
да
носити
брема
прекор
,
који
ето
ви
бацати
један
на
други
,
али
који
падати
на
мој
глава
!
...
права
јесам
да
се
сав
на
ја
срдити
,
што
изгубити
славан
прилика
да
умножити
слава
свој
.
веровати
ја
,
стегнути
ја
се
срце
кад
помислити
колико
се
огрешити
о
ви
!
Осећам
као
да
јесам
ви
—
сав
сам
мој
добар
пријатељ
—
поробити
,
и
сраман
начин
отети
ви
драгоцен
челенка
ваш
!
и
опет
се
тешити
,
што
јесам
бог
дати
ти
јесам
наш
честит
господин
Кнез
Лазар
моћи
и
без
ми
да
задобити
победа
!
неки
јесам
слава
бог
за
тај
!
“
„
сад
јесам
,
војвода
,
подесити
како
требати
!
прихватити
кнез
Добромир
.
„
помислити
,
људи
,
како
бити
страшно
бити
да
ми
јесам
—
не
дати
бог
!
—
стигнути
глас
:
да
се
јуче
бити
крвав
битак
,
да
јесам
поган
Агарјанин
разбити
српски
војска
,
и
да
јесам
наш
добар
и
честит
господин
Кнез
погинути
!
“
„
Сачувај
ми
тај
,
господа
Божа
!
“
рећи
запрепастити
војвода
Радич
,
скинути
сребрн
шлем
сав
,
прекрсти
се
побожно
,
и
чисто
се
сав
стрести
при
помисао
на
такав
страшан
могућност
.
„
Само
тако
што
неки
не
да
бог
,
а
све
друго
како
хтети
!
“
рећи
кнез
Гојко
.
„
господин
војвода
!
“
узити
опет
реч
смерно
и
невесео
Ристивор
,
—
„
ја
још
не
довршити
све
што
ја
мој
господар
заповедити
да
ти
казати
!
док
крчмар
и
крчмарица
причати
што
јесам
као
прошли
ноћ
од
Босанац
слушати
,
стигнути
један
сељак
са
Ибро
па
рећи
кнез
:
хиљадама
рањеник
ударити
јесам
Ибро
са
Косово
,
ћутети
као
да
јесам
олово
залити
,
ништа
не
говорити
,
ником
ништа
не
одговарати
;
али
са
њихов
жалост
у
ока
и
са
намрштен
чела
њихов
народ
читати
,
да
јесам
наш
војска
некакав
велик
несрећа
задесити
!
“
она
блистав
гомила
од
господа
бити
муком
замукнути
.
за
неколик
тренутак
чути
се
само
шуштање
лишће
на
дрвље
око
вод
,
и
зрикање
зрикавац
у
велик
и
миран
трава
,
пун
ивањски
цвеће
,
на
пољана
на
који
се
овај
господски
свита
савити
око
војвода
.
на
последак
војвода
,
блед
као
крпа
,
снужден
,
уздрхтан
,
запитати
Ристивор
полаган
говор
и
тих
глас
:
„
јесам
ли
тај
сељак
још
тамо
у
крчма
?
„
јесте
,
господин
војвода
;
кнез
он
јесам
задржати
,
док
и
ви
тамо
не
стигнути
!
“
одговорити
Ристивор
.
„
господа
,
јунак
и
браћа
!
“
проговорити
војвода
тужан
и
невесео
,
и
опет
некако
свечано
окренути
се
властела
свој
.
„
да
похитати
брз
крок
,
не
бити
ли
што
пре
стигнути
стар
кнез
на
Царево
громада
!
Ристивор
,
водити
ми
прек
пут
!
“
и
обости
коњ
,
и
појурити
за
Ристивор
.
сав
снуждити
,
сав
натуштен
и
намргођен
.
свако
се
сињи
хладан
камен
на
срце
навалити
;
једва
се
дубок
уздах
овда
онда
отимати
испод
он
;
али
ники
не
моћи
ни
један
реч
да
се
преко
усна
превалити
.
Беше
тај
чета
онемео
јунак
.
ИИ
Већ
се
бити
мрак
ухватити
кад
војвода
Радич
стигнути
са
свита
свој
пред
мален
крчма
код
царев
громада
.
ту
се
на
један
пољана
,
обрастао
висок
папрат
,
искупити
и
сместити
уз
Орловићев
чета
скоро
сав
војска
војводин
,
јер
кнез
Градоје
устављати
чета
по
чета
како
који
пристизати
.
не
одјахивати
војвода
наредити
да
се
разапети
шаторови
за
он
и
за
властела
на
један
леп
рудина
,
испод
велик
стена
који
се
и
звати
Царево
громада
,
а
испод
који
мало
час
пројахати
.
и
још
наредити
да
сав
војска
преноћити
где
она
јесам
кнез
Градоје
већ
сместити
,
а
да
неколик
стража
поћи
друм
царски
к
југоисток
,
и
мало
и
у
лево
и
у
десно
,
и
да
к
царев
громада
под
његов
шатор
довести
сваки
путник
и
војник
,
који
бити
од
Косово
долазити
.
кнез
Градоје
дочекати
војвода
снужден
и
невесео
,
као
да
он
лице
бити
засенити
некакав
црн
облак
.
увести
војвода
у
крчма
и
одвести
он
права
ка
огњиште
,
на
који
не
бити
ватра
,
али
поред
ко
на
дебео
поњава
лежати
ранити
човек
.
за
војвода
и
кнез
Градоје
ући
у
крчма
и
сав
властела
.
сав
се
ћутећки
искупити
око
рањеник
.
„
тек
ти
бити
опремити
Ристивор
,
“
узити
кнез
Градоје
да
говорити
војвода
,
„
да
ти
јавити
,
шта
чути
овде
од
крчмар
и
од
један
сељак
са
Ибро
—
ко
ено
тамо
у
кошара
спавати
—
кад
стигнути
пред
крчма
овај
властелин
,
ранити
у
бутина
стрела
,
а
по
мишица
сабља
.
ето
ви
он
,
па
неки
ви
јесам
казивати
што
знати
!
“
рањеник
,
красан
,
висок
и
личан
младић
,
погледати
мирно
,
и
тек
само
мало
као
уморан
очи
,
по
господа
што
се
искупити
око
он
.
војвода
се
пригнути
к
он
па
он
запитати
:
„
јесам
ли
тај
тежак
рана
,
јунак
?
да
ли
бити
ми
моћи
испричати
све
како
јесам
бити
?
“
„
Лака
јесам
мој
рана
,
војвода
!
“
призбори
тих
глас
рањен
властелин
;
„
лак
јесам
мој
рана
,
али
јесам
тешко
испричати
све
како
јесам
бити
!
ето
,
зло
да
не
моћи
горе
бити
!
,
...
еј
,
тужан
Србадија
,
како
јесам
црн
срећа
!
“
„
сигурно
опет
издаја
!
“
привикати
неколико
од
властела
из
свита
војводин
.
„
издаја
!
и
никако
друкчије
него
црн
излајати
!
“
понављати
рањеник
горко
.
„
Ко
издати
,
издати
он
свако
добро
и
овај
и
онај
свет
?
!
“
питати
књез
Вукан
час
жут
час
блед
.
„
Још
се
тај
не
моћи
да
знати
на
сигурно
!
“
одговорити
рањеник
;
„
знати
се
само
да
јесам
бити
издајник
;
сав
јесам
тај
и
осећати
и
видети
;
али
ники
не
моћи
да
прст
и
поуздано
издајник
показати
!
на
три
дан
пред
сам
битак
проносити
се
по
војска
од
ухо
до
ухо
да
око
господин
Кнез
имати
издајник
.
људи
Вук
Бранковић
шапутати
да
војвода
Милош
Обилић
шуровати
нешто
са
српски
кнез
,
који
доћи
с
цар
турски
на
Косово
као
његов
клетвенице
.
пријатељ
Милошев
опет
на
глас
причати
,
да
Вук
водити
преговори
с
цар
Мурат
да
он
предати
српски
војска
и
српски
цар
,
само
ако
се
иза
тај
престо
српски
поклонити
он
!
ники
јесам
хтети
да
веровати
онај
прво
,
а
јесам
лако
бити
поверовати
ни
онај
други
.
ко
јесам
имати
срце
за
овај
земља
,
јесам
моћи
друкчије
до
да
суза
ронити
и
да
се
икакав
добра
не
нада
!
“
ту
се
ратник
зауставити
да
се
мало
одморити
.
Владаше
мртав
тишина
.
ники
не
смети
да
журити
уморан
рањеник
,
и
ники
не
проговорити
реч
.
Ћутање
потрајати
,
подуго
док
он
јесам
рањеник
не
прекинути
наставив
свој
причање
:
„
сав
јесам
тешко
бити
,
ники
тежити
до
сам
господар
Србадија
,
честит
Кнез
Лазар
.
као
војник
у
дворски
стража
његов
,
бивати
јесам
често
у
свита
његов
и
на
стража
пред
царски
шатор
његов
!
јадан
,
добар
наш
Кнез
!
од
рана
зор
па
до
мркли
мрак
,
по
цео
дан
бити
на
коњ
обилазити
војска
,
поздрављати
се
милостив
с
властела
и
са
заповедник
од
чета
,
показивати
се
ведар
и
поуздан
;
хвалити
бити
кад
бити
наићи
на
весео
и
добро
опремљен
војник
;
наређивати
бити
,
без
икакав
прекор
да
се
из
његов
ризница
допунити
опрема
по
какав
сиромах
,
а
богме
јесам
пуно
она
такав
на
Косово
бити
!
“
и
опет
се
млад
властелин
зауставити
.
Изгледаше
као
да
се
упустити
у
некакав
дубок
мисао
,
или
да
пуштати
памтење
свој
да
лутати
по
Косово
хватати
зрака
док
јесам
још
светлост
на
Косово
бити
,
те
да
она
осветлити
црн
ноћ
,
који
се
на
Србадија
тако
нагло
спустити
бити
.
|
„
јесам
’
,
јадан
наш
господин
Кнез
!
“
наставити
он
опет
јесам
од
себе
.
„
у
вече
бити
искупљати
око
себе
сав
велик
господа
и
властела
.
храбрити
јесам
оне
који
казивати
како
она
неки
зло
слутња
освајати
;
стишавати
плаховит
,
световати
на
скромност
поносит
,
мирити
завадити
,
и
свагда
при
сваки
растанак
преклињати
све
да
се
бар
овде
пред
лице
непријатељ
држати
сложно
као
права
браћа
!
А
кад
бити
он
сав
оставити
,
тај
бити
јесам
под
шатор
остајати
,
онда
бити
тек
пасти
од
силан
умор
на
столица
,
наслонити
чела
на
рука
,
а
рука
на
колено
,
пустити
се
скрушен
у
дубок
мисао
,
уздисати
бити
тешко
,
суза
ронити
,
и
устајати
само
да
се
спустити
на
колено
пред
икона
спаситељ
,
и
да
се
кроз
суза
,
а
на
глас
,
бог
молити
да
народ
српски
милостив
бити
!
“
ту
он
сад
прекинути
гласно
јецање
у
свита
војводин
.
неки
од
господа
грцати
од
плач
.
стар
кнез
Градоје
јечати
као
да
се
некакав
од
Тројанов
град
срушити
на
плећа
његов
.
војвода
Радич
хукати
и
јечати
:
„
еј
наш
добар
Кнез
Лазар
!
еј
велик
јунак
наш
!
по
бог
брата
,
казивати
ми
даље
шта
бити
икако
бити
?
!
“
„
Па
и
не
знати
ви
,
господа
,
све
што
и
како
бити
!
“
наставити
рањен
витез
.
»
знати
само
овај
што
хтети
ви
сад
испричати
:
у
очи
сам
Видовдан
бити
опет
на
старажи
пред
велик
шатор
господин
Кнез
.
сав
наш
главне
војвода
бити
на
вече
у
Кнез
под
тај
шатор
.
Могах
чути
како
се
дуг
и
жив
разговор
водити
,
па
сав
живаљ
и
живаљ
.
па
се
онда
све
стишати
и
ућутати
,
и
само
се
чути
одмерен
и
јасан
глас
господин
Кнез
,
глас
који
брујити
звонко
,
свечано
а
некако
и
тужан
као
велик
звоно
на
Крушевачкој
црква
кад
оглашивати
смрт
какав
велик
човек
.
и
застајати
Кнез
овда
онда
у
говор
,
као
да
он
тешко
бити
да
наћи
реч
,
али
као
да
он
туг
грло
стезати
.
од
тежак
свилен
завеса
на
улазница
у
шатор
не
моћи
разабрати
ни
реч
;
али
ја
јесам
глас
Кнежев
,
његов
полагати
спуштање
са
висина
у
дубина
,
онај
његов
застајивање
,
она
очевидан
борба
његов
,
чудновато
посресаше
!
Учини
ја
се
да
се
тамо
под
шатор
неки
опевати
и
да
тај
што
чути
јесам
друго
него
свечано
брујање
онај
светити
погребни
песма
„
со
свјатими
упокој
!
“
него
куд
ја
отићи
?
!
опростити
ја
;
знати
јесам
ви
до
тај
како
јесам
ја
у
мој
душа
бивати
,
него
шта
се
онде
око
ја
збивати
!
ето
да
наставити
.
мало
само
после
говор
господин
Кнез
чути
се
кратак
а
силно
узбуђен
говор
неки
од
господа
за
Кнежев
трпеза
,
па
онда
зашуштати
свилен
завеса
на
шатор
;
нечији
она
рука
силно
размакнути
.
испасти
испод
шатор
војвода
Милош
,
а
за
он
узастопце
Иван
Косанчић
и
Милан
Топлица
.
Милош
севати
очи
гневно
и
срдито
викнути
момак
:
„
коњ
!
овамо
коњ
!
“
Испадоше
за
она
још
неки
војвода
и
кнез
;
чути
она
како
преклињати
Милош
да
се
вратити
Кнез
под
шатор
!
Милош
бити
блед
и
дрхтати
од
гнев
,
али
се
горко
осмехивати
,
па
,
винув
се
коњ
у
седло
,
у
некако
поносит
срдња
викнути
онај
господа
што
са
он
истрчати
:
„
и
опет
ви
казати
:
сутра
јесам
ето
Видовдан
,
видети
господин
Кнез
,
видети
Србадија
,
ко
јесам
вера
а
ко
јесам
невера
!
“
и
онда
обод
коњ
и
са
свој
два
побратим
одјездити
некуда
у
ноћ
.
“
ту
се
сад
рањеник
подигнути
мало
,
дохватити
са
огњиште
један
кондир
вино
,
и
сркнути
неколико
гутљај
.
„
неки
јесам
хвала
господин
кнез
Градоје
,
који
ја
ево
дати
од
свој
сладак
малвасија
,
те
ја
оживити
срце
који
већ
бити
малаксати
!
“
говорити
рањеник
па
захвалан
поглед
упирати
у
стар
кнез
.
„
да
ја
он
на
свој
рука
не
прихватити
,
не
бити
ви
ја
сад
овај
оволико
причати
моћи
!
е
сад
да
ви
наставити
!
по
ужурбаност
млад
и
по
забринутост
и
замишљеност
стар
војвода
и
кнез
,
који
изићи
мало
по
мало
сав
из
шатор
господин
Кнез
,
и
по
шапут
који
између
себе
разговарати
,
видети
ја
на
стража
,
да
се
нешто
крупан
десити
.
али
не
моћи
разабрати
шта
се
тај
управо
десити
,
нити
тај
и
данас
знати
.
једно
ви
као
поуздано
казати
моћи
:
ники
у
српски
војска
јесам
тај
ноћ
слутити
,
да
хтети
сутра
велик
бојити
бити
!
господин
Кнез
као
обично
доћи
први
на
јутрење
.
бити
и
ја
у
свита
његов
.
тек
што
исцеливати
икона
пред
олтарем
и
ући
у
сав
сто
а
допасти
задуван
и
блед
,
као
без
дух
,
најпре
један
гласоноша
,
па
мало
за
он
и
други
,
па
и
трећи
са
разних
предстража
,
и
јавити
Кнез
нешто
тих
шапат
.
кнез
се
у
сто
свој
окренути
војвода
,
кнез
,
властела
и
војник
,
који
црква
тада
већ
бити
пун
,
па
она
јасан
и
звучан
свој
глас
мирно
рећи
:
„
јунак
!
ево
стизати
глас
да
непријатељ
наступати
на
наш
положај
!
клекнути
и
помолити
се
господа
,
да
ми
благословити
,
да
се
данас
храбро
и
срећно
борити
за
свет
црква
његов
и
за
православан
народ
његов
!
“
клекнути
сав
и
помолити
се
у
себе
како
јесам
ко
знати
.
Изиђе
владика
на
амвон
и
велик
крст
благословити
све
.
Приђе
господин
Кнез
к
владика
,
примити
из
његов
рука
крст
и
окренути
се
к
ми
рећи
:
„
Ева
за
сав
ви
целивати
распет
спаситељ
наш
!
неки
бити
Сила
свет
благослов
Његов
и
Сила
Часнога
Крста
,
бити
са
сваки
од
ми
и
са
сав
ми
који
излазити
да
се
борити
за
крст
Часни
и
вера
Хришћанску
!
и
видети
он
како
побожно
целивати
крст
,
и
како
покропити
суза
свој
.
“
и
опет
рањеник
ућутати
.
Беше
се
узбудити
и
суза
облити
.
у
онај
гомила
око
он
сваки
притајивати
дах
сав
само
да
боље
чути
.
војвода
бити
блед
,
и
од
час
на
час
стресати
се
као
да
јесам
у
грозница
,
превлачити
рука
преко
чела
бришући
хладан
зној
и
дисати
тешко
.
ИИИ
старити
се
кнез
Градоје
окренути
к
војвода
:
„
не
замерити
ја
,
војвода
;
али
знати
одобрити
што
хтети
рећи
.
сав
јесам
ви
ето
под
шлем
и
клобук
.
скинути
она
,
јер
овај
што
овај
наш
рањен
јунак
казивати
,
страсно
јесам
јеванђеље
који
ваљати
гологлав
да
слушати
!
“
„
хвала
ти
,
витешки
старац
,
који
ми
учити
шта
ваљати
!
“
прихватити
војвода
па
скинути
одмах
сав
сребрн
шлем
,
те
и
сав
други
учинити
тако
,
и
остати
гологлав
као
да
јесам
у
црква
.
„
молити
ти
,
јунак
,
“
рећи
војвода
рањеник
,
„
ако
се
јесам
преко
мера
уморити
,
казивати
ми
даље
све
по
ред
,
да
чути
наш
тежак
несрећа
сав
до
крај
!
“
„
А
боље
бити
бити
,
војвода
,
да
ви
и
не
казивати
!
“
-
одговорити
тих
рањеник
.
„
Позлеђујем
само
свој
рана
,
а
отворити
рана
у
срце
ваш
!
“
„
казивати
само
!
казивати
,
тако
тај
крсни
име
твој
!
“
привикати
по
више
она
из
свита
војводин
у
очевидно
силан
узбуђење
.
„
А
и
шта
да
ви
казати
?
!
“
питати
се
рањен
витез
,
па
по
кратак
премишљање
наставити
:
„
испасти
сав
из
црква
и
пред
црква
.
кнез
се
три
пут
прекрсти
па
се
винути
свој
бео
Лабуд
у
златан
седло
.
усправити
се
поносито
;
дигнути
глава
поносито
.
Беше
,
господа
мој
,
у
тај
час
личан
,
господствен
,
поносит
,
леп
,
а
веровати
ја
и
млад
,
но
што
он
икада
видети
за
последњи
десет
година
од
како
он
у
двор
служити
!
узити
да
давати
јасан
глас
јасан
и
кратак
заповест
.
Полетеше
витез
сав
кликтати
,
срећан
што
носити
свој
Кнежев
заповест
да
наступати
напред
.
Чух
Кнез
како
онај
око
себе
рећи
:
„
имати
она
много
она
који
јесам
требати
да
јесам
стигнути
,
а
још
стигнути
јесам
.
Нећу
да
она
клети
,
јер
знати
да
и
међу
она
имати
добар
јунак
и
честит
Срба
;
али
хтети
за
цео
остатак
мој
живот
,
колико
ја
он
бог
поклонити
,
благосиљати
свако
од
она
ко
ми
данас
и
у
добар
час
стигнути
!
неки
се
одвојити
од
сваки
стотина
по
пет
коњаник
,
па
неки
јурити
пут
,
који
овамо
на
Косово
водити
од
Ибро
,
и
од
Босна
,
и
од
Зета
,
и
од
Арбанија
,
и
неки
сваки
чета
,
који
срести
,
пожурити
,
да
летити
к
војска
наш
који
се
бити
!
“
„
бити
јесам
онде
око
Кнез
на
хиљада
коњаник
;
али
ники
од
она
да
послушати
заповест
,
ники
да
се
макнути
!
—
„
Кнез
Војислава
!
“
викнути
Кнез
Лазар
;
„
дати
пет
коњаник
од
твој
стотина
неки
појахати
пут
к
Ибро
...
.
.
“
„
не
,
господар
,
молити
ти
!
“
пресећи
говор
господин
Кнез
кнез
Војислав
,
„
ја
да
и
дати
такав
заповест
,
у
мој
се
чета
не
моћи
наћи
ни
један
витез
,
а
камо
ли
она
петорица
,
који
бити
јутрос
појахати
одмицати
од
бојни
окршај
!
“
„
тако
јесам
!
“
громко
одјекнути
вика
из
хиљада
грло
као
да
јесам
из
један
грло
.
„
заповедити
ми
само
напред
,
па
да
видити
,
господар
,
како
Србадија
знати
да
гинути
!
“
господин
Кнез
погледати
ми
сав
дуг
а
невесео
један
поглед
,
па
рећи
само
:
„
знати
да
гинути
...
.
не
знати
да
слушати
!
...
хајати
,
јуначан
а
непокоран
народ
!
...
бог
неки
ти
бити
милостив
!
“
Па
онда
сукнути
мач
из
корица
,
тргнути
узда
Лабуд
,
и
громко
викнути
:
„
у
име
Божје
!
напред
!
“
не
умети
ја
ви
описати
онај
грмљавина
од
кликтање
,
онај
наш
радостан
занос
!
А
како
да
ви
испричати
и
све
други
!
бојити
јесам
трајати
неколико
сахат
,
имати
да
се
причати
годинама
!
“
и
опет
приповедач
застати
да
се
одморити
,
и
као
да
тражити
по
свој
памет
шта
још
да
се
сетити
,
и
шта
још
да
прикупити
и
изнети
.
кнез
Градоје
он
додати
свој
рука
онај
кондир
малвасија
,
и
рећи
он
да
се
мало
поткрепити
.
„
Зора
ми
јесам
добро
поћи
бити
!
“
наставити
он
свој
причање
.
„
Наша
војска
одбити
први
,
па
други
,
па
и
трећи
напад
непријатељ
.
сунце
јесам
бити
одскочити
ни
за
два
копље
а
од
некуда
се
преносити
глас
да
јесам
цар
турски
погинути
од
рука
војвода
Милош
.
наступати
ја
слободно
и
све
кликтати
.
потиснути
лево
крило
непријатељ
,
а
и
средсреда
он
усколебати
.
али
она
притећи
у
помоћ
одморан
војска
те
потиснути
ми
.
тада
Кнез
Лазар
изићи
са
свој
оклопник
у
први
ред
.
његов
око
,
његов
глас
,
његов
мач
,
његов
застава
,
чинити
јесам
просто
чудо
.
као
да
јесам
тај
глава
Света
Ђурђа
на
бео
коњ
,
а
не
смртан
један
Србин
!
и
опет
потискосмо
Турчин
,
и
опет
она
доћи
одморан
војска
,
а
ми
—
ники
да
придоћи
,
него
ја
један
исти
борити
се
од
рана
зор
са
три
одморан
војска
,
који
један
за
други
у
борба
ступати
!
усред
овај
трећи
и
страшан
бој
Кнез
Лазар
бити
се
овда
онда
окренути
да
погледати
поље
иза
српски
војска
,
па
бити
повикати
:
„
деца
мој
,
да
ли
ко
од
ви
видити
да
ми
откуд
долазити
нов
какав
чета
ма
од
стотину
одморан
људи
?
!
“
...
али
ни
од
куд
ники
!
„
ох
,
што
она
немати
!
“
уздахнути
бити
Кнез
гласно
и
дубоко
.
па
бити
онда
опет
дух
пренути
и
кликнути
свој
:
„
Држ'те
се
јуначки
,
деца
мој
,
бог
јесам
с
ми
!
напред
,
напред
,
Србадија
мој
.
за
крст
частан
и
вера
Хришћанску
!
“
“
„
До
подне
ми
јесам
ићи
добро
.
и
ако
јесам
сав
војска
бити
у
борба
од
зор
,
без
замена
и
без
одмор
,
и
ако
се
овде
и
онде
почети
опажати
умор
,
и
ако
јесам
поље
,
докле
јесам
око
стицати
,
бити
покрити
погинуо
и
рањеник
,
осећати
сав
да
се
победа
нагињати
к
ми
и
надати
се
да
хтети
ми
јесам
бог
,
само
још
кроз
који
часак
,
па
коначно
поклонити
.
али
тек
што
превалити
подне
,
пронети
се
глас
да
јесам
на
леви
крило
неки
војвода
—
не
знати
он
име
,
да
бог
да
се
никад
и
не
знати
!
—
да
јесам
,
рећи
,
неки
војвода
са
свој
коњица
прећи
к
непријатељ
!
“
„
проклети
он
име
и
колено
!
“
повикати
неки
од
властела
гневно
,
док
други
питати
:
„
ама
,
ко
јесам
,
казивати
он
проклети
име
ако
он
знати
,
да
ићи
да
он
побити
све
што
јесам
његов
и
да
он
спалити
и
разорити
сав
што
имати
,
да
не
остати
ни
камен
на
камен
!
“
стар
кнез
Градоје
само
шкрипати
зуб
.
„
Начини
се
неред
на
тај
крило
!
“
настављати
приповедач
свој
казивање
.
„
тек
Кнез
Лазар
—
сад
већ
на
трећи
коњ
,
јер
он
први
два
пасти
под
рана
—
полетити
са
свој
дворски
оклопник
к
леви
крило
,
кад
дотрчати
гласник
да
јавити
:
да
цео
десни
крило
под
Вук
Бранковић
одступати
ка
Приштина
!
...
.
кнез
се
уставити
,
поглед
к
десни
крило
наднесав
леви
рука
над
очи
,
пролити
суза
,
и
дубоко
уздахнув
рећи
само
толико
:
„
зар
тако
,
Вук
?
!
...
.
проклети
да
јесам
и
овај
и
онај
свет
!
“
Па
се
онда
окренути
к
ми
:
„
Ко
не
жалити
погинути
,
нек
поћи
за
ја
!
ко
не
хтети
,
неки
он
јесам
просто
!
“
полетети
за
он
у
жесток
окршај
!
мало
за
тај
пасти
ја
коњ
мртав
,
пасти
и
ја
ранити
.
морати
бити
да
јесам
дуго
без
свест
лежати
,
јер
кад
отворити
очи
видети
звезда
на
небо
;
чути
јечање
рањен
јунак
и
пиштање
рањен
коњ
;
хладан
ноћни
поветарац
запириваше
ја
у
лице
,
али
се
узалуд
напрезати
да
се
дигнути
.
око
поноћ
наићи
на
ја
неки
сељак
и
сељанка
из
оближњи
село
који
тражити
рањеник
по
поље
.
Дигоше
ја
и
на
рука
однети
у
близ
село
где
ја
рана
привезати
.
од
тај
сељанин
чути
да
јесам
наш
господин
Кнез
,
покрити
тежак
рана
,
пасти
жив
у
рука
Турчин
,
који
он
погубити
,
да
освета
смрт
свој
цар
,
па
он
онда
тело
предати
калуђер
Грачаница
,
да
он
у
њихов
црква
сахрана
!
и
ето
ви
,
господа
,
сав
што
знати
и
знати
да
ви
казати
.
А
сад
неки
ми
сав
бог
на
помоћ
бити
!
“
„
хвала
ти
,
јунак
!
хвала
ти
што
ми
испричати
све
како
јесам
видети
!
“
привикати
он
многи
господа
из
гомила
.
„
благо
ти
,
синак
,
“
рећи
кнез
Градоје
рањеник
,
„
благо
ти
,
који
јесам
крв
свој
на
Косово
пролити
!
“
војвода
Радич
покрити
бити
лице
рука
,
као
да
он
јесам
стид
да
гледати
у
јунак
,
који
се
у
свита
царев
борити
на
Косово
.
Ћуташе
за
дуго
као
да
јесам
онемити
.
„
проклети
да
јесам
издајник
свој
цар
,
свој
браћа
и
свој
отачаство
!
проклети
да
јесам
Вук
Бранковић
!
“
викнути
кнез
Вукан
у
горак
гнев
.
„
неки
јесам
проклети
и
овај
и
онај
свет
!
“
одјекнути
громко
сав
она
гомилати
.
„
стати
мало
,
господа
!
“
рећи
кнез
Градоје
.
„
не
приличити
ми
да
ко
бити
клети
.
господин
Кнез
јесам
једини
јунак
који
јесам
имати
права
да
клети
и
проклети
.
његов
хтети
клетва
саплетати
Вук
и
сав
његов
до
у
седми
—
не
,
него
до
у
седамдесетседмо
—
колено
!
само
моћи
ви
да
ја
клети
!
јер
да
јесам
ја
стигнути
на
време
на
Косово
,
и
да
јесам
ми
уморан
браћа
наш
видети
,
да
она
одморан
браћа
у
помоћ
долазити
,
моћи
бити
да
сотона
не
бити
успети
да
навести
ни
онај
незнан
издајник
на
леви
крило
,
ни
Вук
на
десни
,
да
бити
издајник
свој
отачаство
и
свој
господар
!
“
„
Страшну
истина
говорити
,
кнез
!
“
рећи
тужан
глас
војвода
Радич
.
„
јесам
,
страшан
истина
говорити
!
ето
немати
срце
да
ви
у
очи
погледати
,
мој
господа
и
браћа
!
немати
срце
,
јер
осећати
као
да
јесам
издајство
онај
на
Косово
потећи
од
мој
немар
да
ви
на
време
господин
Кнез
довести
!
Огреших
се
ја
грозно
о
ви
и
о
господин
Кнез
!
овај
јесам
страшно
и
ужасно
!
“
„
сав
јесам
се
ја
подједнако
о
господин
Кнез
огрешити
!
“
рећи
старац
Градоје
.
„
не
дати
ја
ти
,
војвода
,
да
уза
сав
грех
узимати
на
свој
душа
и
мој
.
ја
јесам
,
истина
,
људи
зао
срећа
,
али
јесам
кукавица
,
нити
јесам
људи
без
дух
.
ники
од
ми
не
хтети
ништа
ти
пребацити
,
јер
сав
јесам
подједнако
пред
господин
Кнез
и
пред
бог
крив
!
“
„
господа
!
“
рећи
војвода
подигнув
глава
у
вис
и
окренути
се
свити
свој
;
„
неки
ми
се
војска
ноћас
одморити
;
одморити
се
и
ви
;
ја
оставити
сам
под
мој
шатор
с
мој
тежак
терет
на
душа
.
зором
хтети
чути
мој
далек
заповест
!
“
и
рећи
тај
војвода
Радич
,
блед
,
преблед
,
оборив
опет
глава
на
прса
,
са
затворен
трепавица
—
као
да
доиста
не
смети
ником
у
очи
да
погледати
—
проћи
кроз
гомила
свој
властела
,
и
отићи
права
к
свој
шатор
не
рећи
више
ником
од
она
ни
један
реч
.
на
улазак
у
шатор
зауставити
се
.
Замишљено
и
тужан
поглед
у
свој
стар
сед
слуга
Некудим
.
подуго
он
гледати
—
као
да
у
мисао
прелиставати
сав
лист
Некудимов
веран
служба
још
од
онај
дан
кад
он
јесам
као
мален
дете
носити
на
рука
свој
.
Напунише
он
се
очи
суза
,
па
с
дубок
уздах
прозборити
:
„
еј
,
мој
веран
Некудим
!
зар
овај
да
ми
снаћи
?
!
“
„
требати
ли
ти
што
,
господар
,
да
ти
помоћи
?
“
упитати
он
стар
слуга
његов
који
не
знати
какав
се
терет
свалити
на
душа
његов
господар
.
„
Ника
ја
више
ништа
помоћ
не
моћи
!
“
рећи
војвода
,
па
онда
журно
додати
:
„
јесам
,
требати
ја
нешто
!
Нађа
мој
ђак
Ђурђа
,
неки
ја
донети
хартија
,
мастило
и
перо
;
и
онда
наћи
отац
Пајсеј
и
рећи
он
да
доћи
к
ја
под
шатор
,
и
неки
донети
себе
по
велик
воштан
свећа
,
и
све
што
он
требати
да
читати
молитва
!
и
онда
ући
под
сав
зелен
шатор
.
Ив
Кнез
Градоје
не
хтети
премештати
сав
шатор
са
место
,
где
он
јесам
већ
бити
разапети
на
онај
пољана
папратов
према
крчма
,
пре
него
што
војвода
стигнути
.
не
хтети
примити
ни
понуда
кнез
Вукана
,
ни
кнез
Богдана
,
ни
кнез
Добромир
да
преноћити
под
један
од
њихов
шаторовати
,
који
с
војводин
бити
разапети
на
зелен
пољана
под
Царево
громада
,
на
добар
стреломет
од
шатор
Орловићев
.
спустити
се
на
поњава
под
свој
шатор
не
да
спавати
,
него
да
прибрати
мисао
после
онолики
потресати
тај
дан
,
и
да
смислити
шта
сутра
да
световати
војвода
да
радити
.
око
поноћ
изићи
јесам
из
шатор
,
те
се
по
пољана
проходати
овамо
онамо
на
мирисан
поветарац
а
под
небо
,
који
се
-—
чинити
он
се
—
више
но
икада
застрети
густ
рој
звезда
.
сетити
се
некакав
стар
прича
који
јесам
још
,
кад
јесам
мален
дете
бити
,
слушати
од
свој
дадиља
,
како
,
кад
год
прав
јунак
погинути
,
бог
наредити
тај
анђео
запалити
нов
један
звезда
у
слава
јунаков
име
,
те
она
горети
вечан
неугасан
светлост
и
свој
трепет
храбрити
људи
на
јуначки
и
бог
угодан
дело
.
„
благо
ви
,
“
говорити
кнез
једнако
у
звезда
гледати
,
као
да
јесам
тај
дух
српски
јунак
,
„
благо
ви
који
с
кнез
изгинути
!
авај
ми
,
који
иза
ви
остати
!
“
Па
се
онда
опет
вратити
под
сав
шатор
,
и
легати
по
нов
на
поњава
.
али
не
моћи
ока
склопити
док
не
запевати
и
други
петао
.
А
тада
он
се
лак
сан
спустити
на
трепавица
.
јесам
дуго
спавати
кад
се
тргнути
,
баш
из
сладак
сан
,
на
жустар
вика
Ристиворов
,
који
упад
у
шатор
викати
;
„
господар
!
господар
!
устајати
за
бог
!
“
„
Шта
јесам
?
!
“
викнути
кнез
скочити
са
поњава
на
који
јесам
лежати
бити
,
а
свој
узвик
разбудив
и
Боривоје
,
који
,
како
доћи
с
вече
под
шатор
,
пасти
мртав
уморан
,
и
заспати
као
заклати
на
један
шареница
,
који
он
Ристивор
на
мирисан
сена
прострети
бити
.
„
не
знати
шта
јесам
,
али
се
од
шаторовати
војводин
свита
чути
вика
,
и
неки
на
глас
запомагати
!
“
рећи
Ристивор
усплахирен
.
испасти
кнез
Градоје
с
Боривоје
пред
шатор
и
чути
доиста
жагор
велик
и
запомагање
.
„
деда
,
“
рећи
Боривоје
,
„
ја
разговетно
чути
како
онај
што
запомагати
велим
:
„
Ко
ја
убити
добар
господар
...
“
Вера
ја
јесам
тамо
неко
неко
убити
!
“
„
потећи
,
синак
!
Пођи
с
ми
,
Ристивор
!
не
,
потрчати
напред
,
и
видити
шта
јесам
,
и
вратити
ми
се
у
сретање
!
“
рећи
кнез
Градоје
,
па
наредити
стража
да
дигнути
војска
на
нога
.
јесам
поћи
с
Боривоје
што
брже
моћи
ка
царев
громада
.
јесам
проћи
ни
стотину
корачај
а
сусрести
он
војник
из
чета
кнез
Вукана
,
пратити
сад
и
Ристивор
,
па
рећи
кнез
Градоје
да
он
кнез
Вукан
и
сав
други
господа
молити
да
похитати
к
она
,
јер
наћи
војвода
Радича
мртав
у
свој
шатор
,
с
мали
један
нож
сјурен
усред
срце
!
пренеразити
се
стар
кнез
.
Прекрсти
се
и
рећи
у
чудо
:
„
Буда
бог
с
ми
!
какав
беда
и
несрећа
не
хтети
ми
још
стигнути
!
“
и
онда
потрчати
,
и
у
час
се
наћи
у
гомила
господа
,
који
сав
блед
и
тужан
,
стојати
пред
шатор
војводин
.
стар
Некудим
и
млад
ђак
Ђурђа
плакати
као
расплакати
деца
.
„
Мог
ли
,
доиста
,
господа
,
бити
,
да
ми
усред
ми
живити
и
наш
војска
неки
убити
војвода
наш
?
!
“
питати
кнез
Градоје
и
јесам
дубоко
узбуђен
,
и
узити
се
крстити
од
чудо
.
„
Уђи
па
видити
!
“
рећи
он
кнез
Вукан
.
Кнез
Градоје
ући
под
шатор
.
под
шатор
јесам
још
мрак
бити
.
Што
јесам
мало
светлост
падати
од
један
воштан
свећа
,
који
јесам
више
глава
млад
војвода
догоревати
,
тај
јесам
осветљавати
блед
као
крпа
