.—
Ко
јесам
год
са
Зулфага
,
грд
јесам
од
он
!
.
.
Хасан
повратити
нож
у
корица
и
подигнути
се
.
—
Доста
!
—
отсјећи
кратко
,
не
узбуђивати
се
и
не
повисивати
глас
.
—
да
јесам
више
ријеч
проговорити
!
.
.
његов
хладноћа
раздражити
ја
,
распасти
још
више
.
—
један
исти
човјек
не
моћи
бити
и
мој
и
Зулфагин
пријатељ
—
дочекати
пјенушити
од
бијес
и
тапкати
у
мјесто
.
—
са
један
требати
прекинути
.
Хасан
поћутати
мало
,
замислити
се
.
па
се
лагано
окренути
и
не
говорити
ништа
почети
купити
свој
ствар
.
—
не
бојити
се
...
Нећу
ти
више
додијавати
—
рећи
полушапат
,
пошто
јесам
све
покупити
и
упрети
на
себе
.
—
збогом
!
.
.
Чим
јесам
отићи
и
измакнути
ја
испред
очи
,
зажалити
за
он
.
Почех
јесам
себе
прекоравати
што
јесам
бити
онако
напрасит
и
онако
груб
према
он
...
Зашто
?
јесам
ли
он
крив
што
он
се
Зулфага
наметнути
у
друштво
,
што
он
јесам
пратити
вазда
и
частити
?
.
.
и
јесам
ли
крив
што
јесам
о
он
мислити
као
о
поштен
човјек
?
.
.
зар
он
јесам
познавати
боље
?
.
.
и
зар
јесам
бити
и
други
,
паметан
људи
,
који
јесам
о
Зулфага
такођер
лијепо
мислити
и
који
јесам
он
свој
претварање
и
удварање
знати
задобити
за
себе
,
заварати
?
.
.
—
Ружно
јесам
учинити
...
Ружно
—
почети
јесам
себе
пребацивати
,
ходати
испред
дућан
и
непрестано
гледати
у
сокак
куд
јесам
Хасан
замакати
.
и
доћи
ја
да
потрчати
за
он
,
да
он
сустигнути
и
опет
вратити
,
улагивати
се
и
молити
да
опростити
...
ипак
се
не
помакнути
с
мјесто
.
—
Доћи
хтети
он
и
сам
—
као
да
ја
шапнути
неко
,
те
се
опет
смирити
и
прихватити
за
посао
...
кад
јесам
,
пред
вече
,
поћи
Сулага
да
он
све
опричати
,
мајка
,
узбудити
и
поплашити
,
истрчати
иза
канат
и
силом
ја
зауставити
.
—
Шта
јесам
учинити
,
за
бог
?
Шта
јесам
учинити
?
—
запитати
шапћући
,
а
све
ја
јаче
стискати
за
рука
и
трзати
она
.
—
како
јесам
моћи
оно
учинити
?
.
.
—
Шта
јесам
учинити
?
—
одговорити
она
набусит
,
покушавати
да
се
отргнути
.
—
Ништа
!
.
.
—
пустити
јесам
Хасан
...
—
она
!
.
.
и
ја
се
грохот
засмијати
...
—
моћи
...
моћи
се
смијати
—
дочекати
она
живо
и
завртити
глава
.
—
Његи
јесам
Зулфага
примити
...
и
сад
јесам
у
наш
кућа
...
—
Па
?
.
.
мајка
се
огрнути
фереџа
и
почети
се
обазирати
на
сав
страна
.
—
Зулфага
хтети
ти
се
осветити
,
—
прошаптати
пригушено
,
—
и
...
и
раставити
ти
са
Сулага
...
—
Мен
?
.
.
она
ја
бржебоље
дати
знак
да
не
викати
толико
.
—
Хасан
се
с
ти
и
свадити
,
—
шапнути
и
опет
погледати
наоколо
—
јер
...
јер
јесам
севдисати
Хатиџа
...
и
видити
јесам
како
она
ићи
на
врата
,
на
разговор
...
—
Хатиџа
?
Читав
пошљедњи
разговор
са
Хатиџа
пасти
ја
на
памет
и
—
одмах
као
да
ја
се
сасушити
грло
,
као
да
ја
неко
почети
давити
.
—
Зулфага
јесам
тај
видити
и
зато
се
здружити
с
он
—
наставити
мајка
немилостан
.
—
он
он
вазда
и
причати
,
о
она
и
вазда
јесам
хвалити
...
Ништа
даље
јесам
чути
.
отргнути
јесам
се
од
мајка
,
отети
се
,
окренути
и
тркимице
поћи
према
Сулагин
врата
.
XXX
иако
јесам
бити
него
само
неколико
корачај
до
Сулагин
кућа
,
ја
се
чинити
као
да
трчати
пун
сахат
један
.
примицати
јесам
се
врата
,
гледати
у
она
,
у
велик
широкоглав
клинац
који
јесам
ишарати
и
у
нов
калајисан
алка
који
се
блистати
и
засјењивати
очи
и
...
и
сав
ја
се
чинити
као
да
и
они
трчати
,
као
да
бјежати
,
измицати
испред
ја
.
и
,
—
макар
тај
сада
бити
и
смијешан
,
—
морати
јесам
поскочити
,
ђипнути
неколико
пута
и
нагло
прихватити
за
алка
један
,
само
да
зауставити
тај
кућа
,
који
јесам
бјежати
,
да
јесам
ухватити
,
стегнути
.
Хатиџа
,
који
јесам
,
обучен
мимо
обично
,
нагиздати
,
—
сад
јесам
се
тек
досјетити
да
се
она
у
нов
доба
сав
више
и
више
гиздати
и
китити
,
—
сједити
на
авлија
,
на
трава
и
низати
мерџан
који
бити
разасути
по
крило
,
по
нов
,
свилен
димије
,
кад
ја
опазити
некако
поплашен
устукнути
натраг
и
одигнути
рука
.
—
Шта
ти
јесам
?
...
да
јесам
болестан
?
...
——
запитати
зачуђен
,
а
низ
мерџан
,
опружити
низ
мали
пуначак
рука
готово
до
лакат
,
прелијевати
се
према
сунце
као
танак
кривудаст
млаз
крв
,
који
непрестано
цурити
,
пузати
,
гамизати
,
тећи
.
—
Шта
јесам
по
бог
?
—
боље
бити
бити
да
јесам
болестан
,
—
одговорити
она
некако
пакосно
,
осорно
,
примицати
се
са
чудан
,
луд
жеља
да
она
сав
тај
мерџан
просути
,
да
она
изгазити
,
смрвити
и
сатрти
.
—
да
јесам
болестан
,
лакше
бити
ја
бити
...
она
прегристи
конац
и
наставити
да
низак
други
половица
.
—
Шта
?
.
.
да
се
опет
јесам
што
десити
?
—
запитати
као
узгред
не
дизати
глава
.
—
ти
знати
...
—
ја
?
—
запитати
она
тихо
и
поруменити
.
руменило
њезин
још
ја
више
наљутити
.
изгледати
ја
тај
час
као
преступница
какав
,
дрзак
,
безобзиран
преступница
,
који
се
на
сав
страна
причати
о
гријех
,
а
ипак
се
правити
невјешт
и
хтети
да
он
признати
.
отргнути
она
конац
из
рука
и
бацити
он
у
страна
.
—
ти
...
ти
све
знати
—
рећи
још
пакостан
,
жесток
,
изазивачки
.
—
Знаш
а
крити
,
прикривати
...
—
ама
шта
ти
јесам
?
—
запитати
она
дурљив
и
напукнути
усна
.
——
какав
јесам
тај
данас
?
.
.
—
ја
јесам
онакав
какав
јесам
и
бити
,
—
дочекати
кезити
зуб
и
готово
режати
—
а
ти
...
а
ти
јесам
кучак
један
!
.
.
.
она
,
по
обичај
,
накрив
глава
и
,
држати
мали
прст
на
уста
,
меко
,
наиван
запитати
:
—
Шта
јесам
ти
учинити
?
.
.
—
не
знати
?
—
отегнути
подругљиво
,
накривљивати
глава
као
и
она
.
—
ти
ништа
не
знати
?
.
.
—
не
знати
...
токорсе
нехотице
стати
на
онај
мерџан
што
јесам
она
одбацити
и
почети
газити
.
Необичну
наслада
неки
осјећати
јесам
у
тај
да
она
мрвити
,
уништити
,
и
нешто
као
да
ја
почети
голицати
на
смијех
...
—
А
рашта
се
састајати
са
Хасан
?
—
запитати
након
дуг
почивка
,
гледати
она
у
лијеп
,
мало
погнут
врат
,
који
као
да
јесам
бити
бјељи
од
филдиш
.
Зачудо
,
учинити
ја
се
као
да
сада
први
пут
гледати
у
тај
врат
и
његов
бјелина
и
пуноћа
изненада
освојити
ја
,
замамити
.
обузети
ја
жеља
и
да
се
спустити
покрај
она
,
да
пољубити
,
угристи
,
уштинути
.
она
не
одговорити
.
—
Шта
јесам
?
.
.
Што
шутати
?
.
.
—
запитати
мекше
,
а
и
нехотице
се
сагињати
,
надносити
над
она
.
—
одговорити
ја
.
—
А
зар
он
јесам
ти
довести
?
—
застиђен
прошаптати
она
уздизати
обрва
.
—
зар
јесам
твој
јаран
?
.
.
—
ако
јесам
јаран
,
не
ашиковати
се
с
он
...
и
загледати
се
у
обрва
и
учинити
ја
се
да
тако
танак
,
свилен
,
високо
повити
обрва
ники
на
свијет
немати
.
—
ја
јесам
ашиковати
—
одговорити
она
мирно
и
погледати
ја
права
у
очи
...
ах
,
очи
оне
!
.
.
збунити
се
,
спетљати
,
замуцати
...
—
Само
јесам
разговарати
с
он
—
додати
затим
шапћући
.
—
Само
разговарати
?
.
.
она
устати
и
треснути
димије
.
сав
конац
попадати
по
трава
.
—
А
зар
јесам
зазор
разговарати
са
твој
јаран
?
—
заштита
лукав
.
—
он
ја
јесам
јаран
...
она
збацити
шамија
с
глава
и
коврџаст
кос
рас
она
се
по
раме
.
—
и
зато
се
наљутити
—
отегнути
некако
ђаволаст
,
дражити
ја
.
—
зато
?
.
.
узнемирити
,
смести
,
омађијати
,
опет
почети
муцати
:
—
Нећу
да
...
да
долазити
више
...
јер
...
јер
...
—
јер
?
...
и
унети
ја
се
у
лице
,
а
чуп
ја
почети
шкакљати
по
образ
.
—
јер
?
—
отегнути
изазивачки
.
—
Биће
брука
...
кавга
...
—
и
због
ја
бити
,
зар
,
моћи
бити
кијамет
?
.
.
због
ја
?
.
.
и
она
се
извити
,
искривити
,
и
ударити
у
грохотан
,
обијестан
смијех
.
—
због
ја
зар
?
.
.
због
ја
?
.
.
—
Убићу
!
.
.
Удавићу
!
.
.
—
рикнути
ја
помамно
,
зацењивати
се
,
раздражити
њезин
смијех
.
—
Убићу
свако
!
.
.
—
Хахахаха
!
.
.
зар
јесам
ти
толико
драгати
?
.
.
Хахахаха
!
.
.
тај
јесам
ни
знати
...
Хахахаха
!
.
.
и
измахивати
шамија
,
ошинути
ја
по
образ
и
почети
жмиркати
.
—
ја
јесам
мислити
да
ти
...
да
ти
...
ништа
због
ја
не
бити
учинити
...
мислити
јесам
...
она
...
Кавгаџијо
један
!
.
.
—
Ђаволе
!
.
.
сав
срџба
и
сав
љутња
као
да
намах
минути
.
Дође
ја
да
се
и
јесам
засмијати
и
да
се
увијати
,
онако
да
се
увијати
као
и
она
...
—
не
знати
колико
ја
јесам
драго
што
јесам
ја
тај
казати
——
узвикнути
наслањати
ја
се
на
рам
и
умиљавати
се
.
—
не
знати
ти
...
она
!
.
.
због
ја
,
болан
,
направити
бити
чудо
!
.
.
—
Обећај
ја
да
више
хтети
с
он
говорити
—
замолити
јесам
,
хватати
јесам
за
подвољак
.
—
рећи
ја
!
.
.
она
се
замислити
.
—
А
и
вечерас
хтети
доћи
,
—
прошаптати
.
—
и
вечерас
?
—
Синоћ
јесам
казати
да
хтети
доћи
.
—
и
ти
хтети
он
одбити
?
.
.
Гледајући
ја
некако
постидити
,
мазити
се
,
обгрлити
ја
око
врата
и
привући
себе
.
—
Нећеш
се
љутити
на
ја
,
ако
ти
нешто
казати
?
—
отегнути
.
—
Шта
?
.
.
.
—
Обећај
ја
да
се
хтети
љутити
.
—
лијепо
...
Нећу
се
љутити
...
—
Па
...
па
...
Изгледаше
као
да
се
борити
сам
са
себе
,
као
да
се
необично
мучити
да
изрећи
.
—
Па
...
тај
јесам
ја
драг
...
не
знати
ти
рећи
колико
јесам
драг
—
изговорити
брзо
,
испрекидано
,
стискати
очи
и
сав
више
приљубљивати
се
уза
ја
.
—
ономадне
...
кад
јесам
чути
да
јесам
погинути
...
вриснути
јесам
и
не
гледати
шта
хтети
свијет
рећи
,
па
ето
!
—
нагло
прекинути
и
одгурнути
ја
.
—
требати
ли
баш
рећи
колико
јесам
драг
?
.
.
—
требати
...
сав
ја
требати
...
—
узвикнути
весео
у
жеља
да
непрестано
онако
говорити
,
читав
дан
да
говорити
.
—
казивати
!
.
.
Причај
!
.
.
све
,
све
,
све
!
.
.
она
почети
грицкати
нокат
,
мучити
се
.
—
Па
...
па
...
кад
јесам
ја
драг
,
узети
ја
!
.
.
—
узвикнути
готово
плакати
.
—
Што
отезати
са
свадба
?
.
.
узети
ја
!
.
.
сјутра
,
прексјутра
,
одмах
!
.
.
—
одмах
?
.
.
—
узети
!
.
.
водити
ја
!
.
.
—
узвикнути
јаче
и
почети
чупати
шамија
,
кидати
јесам
,
комадати
.
—
ја
јесам
твој
...
Ничија
више
...
водити
ја
!
.
.
па
се
опет
привити
уза
ја
,
усиљавати
се
да
се
кроз
суза
осмјехнути
.
—
водити
ја
,
јер
...
јер
...
—
јер
?
.
.
сакрити
ја
глава
за
леђа
и
брзо
изговорити
:
—
јер
...
јер
и
он
долазити
...
и
...
ко
знати
шта
моћи
бити
...
ја
занијемити
,
скаменити
се
.
—
водити
ја
!
—
опет
убрзати
склапати
рука
,
увијати
се
,
молити
.
—
ти
јесам
мој
...
ти
...
ако
желити
добра
и
себе
и
ја
,
водити
ја
!
.
.
XXXИ
јесам
моћи
отезати
ни
размишљати
више
.
страх
да
не
изгубити
Хатиџа
,
да
ја
јесам
не
преотети
,
премамити
,
уграбити
,
надјачати
јесам
сав
остати
разлог
.
макар
што
ја
још
јесам
бити
до
женидба
,
што
јесам
пријести
ни
мислити
нити
се
љуцки
припремити
за
она
,
одлучити
јесам
да
се
одмах
вјенчати
.
ни
сват
јесам
сазивати
,
ни
шенлучити
,
ни
теферичити
.
и
кућа
јесам
у
брзина
узети
под
кирија
,
не
бирати
и
не
разгледати
јесам
.
Хатиџа
чим
она
преко
праг
прећи
,
грохот
се
засмијати
.
ни
ћилим
,
ни
серџада
,
ни
шилтица
какав
јесам
бити
у
соба
и
празнити
,
гол
,
без
намјештај
,
зијати
јесам
оне
и
црнити
се
некако
,
као
након
навала
хајдук
,
као
након
пожар
.
из
зид
она
,
из
под
,
из
таваница
силно
заударати
на
стареж
,
на
плијесан
;
око
разлупан
пенџер
испреплести
се
паучинати
и
повијати
се
попут
дим
:
по
канат
се
нахватати
прашина
с
прст
дебео
.
—
зар
ја
овако
дочекивати
?
—
запитати
Хатиџа
одбацивати
фереџа
и
освртати
се
.
—-
зар
ти
јесам
овај
кућа
за
миловање
?
она
!
.
.
па
,
смијући
се
,
ухватити
ја
за
раме
,
изгурати
пред
врата
и
затворити
канат
.
—
не
излазити
ја
сад
на
очи
—
рећи
тресући
глава
и
пријетећи
прст
.
—
сад
хтети
имати
послати
...
—
она
,
баш
јесам
луд
што
јесам
јесам
довести
,
а
ништа
купити
јесам
—
почети
прекоравати
сам
себе
,
силазити
у
чаршија
и
чешкати
се
иза
врата
.
—
Оженио
се
,
а
не
купити
ништа
!
.
.
и
срџба
неки
почети
ја
обузимати
,
чудан
,
пакосна
срџба
,
какав
обично
избијати
у
човјек
који
јесам
учинити
неки
погрешка
,
па
он
почети
прекоравати
,
смијати
он
се
ради
она
.
и
као
што
се
он
најчешће
љутити
баш
на
онај
који
он
се
смијати
,
тако
се
и
ја
почети
љутити
на
Хатиџа
.
—
Рашта
се
онако
засмијати
?
.
.
Рашта
ја
почети
пецати
?
—
питати
јесам
се
,
газити
по
оштар
шљунак
који
ја
хрштати
под
нога
и
пипати
се
по
џеп
у
који
јесам
звецкати
пар
.
——
јесам
ли
,
бивати
,
хтјети
да
показати
како
се
надати
пун
,
богат
кућа
,
па
се
преварити
?
.
.
или
јесам
хтјети
да
се
подругнути
мој
„
сиромаштво
“
и
да
казати
како
јесам
она
,
богат
агински
кћер
,
научити
на
лијеп
живовање
?
јесам
ли
хтјети
одмах
,
на
први
корак
,
истакнути
свој
богатство
и
показати
колико
јесам
ситан
према
она
?
.
.
Шта
јесам
хтјети
она
?
.
.
Шта
јесам
хтјети
?
.
.
и
сав
више
љутити
се
,
бјеснећи
управо
,
наумити
да
се
вратити
и
да
она
одмах
скресати
,
очитати
све
.
макар
бити
и
први
дан
,
доћи
ја
да
се
свадити
,
поинатити
с
она
.
поинатити
бити
се
чак
и
са
људи
који
јесам
пролазити
и
гледати
у
ја
.
Чинило
ја
се
да
се
и
они
потсмјехивати
,
ругати
се
,
изазивати
ја
.
једва
јесам
се
савладати
да
не
налетити
на
неки
и
не
почети
она
ударати
...
Погледавши
око
себе
,
на
дућан
оне
,
изненада
ја
се
отети
узвик
:
—
сад
хтети
она
показати
!
.
.
па
свратити
у
први
магаза
који
ја
се
чинити
згодан
,
застати
на
врата
и
испрсити
се
,
искривити
,
као
да
на
мегдан
изазивати
ко
.
—
дати
роб
!
.
.
Хоћу
да
пазаривати
!
.
.
трговац
стар
,
немоћан
,
погурен
човјек
,
који
јесам
сједио
крај
низак
чекмеџа
један
и
на
кољено
срачунавати
нешто
,
бржебоље
одбацити
тефтер
,
одигнути
наочаре
на
чела
и
погледати
ја
.
—
Роб
хтети
?
.
.
ево
!
,
.
и
стати
преда
ја
и
почети
показивати
.
нити
јесам
пазити
много
,
ни
размишљати
:
шта
требати
,
за
кућа
и
шта
не
требати
.
брзо
,
не
загледати
ствар
и
не
погађати
се
,
почети
јесам
узимати
:
тенџера
,
сач
,
тепсија
,
јорган
,
огледало
,
сахан
.
готово
све
што
ја
јесам
под
рука
долазити
,
сав
јесам
узимати
.
само
стајати
,
узимати
и
одбацивати
у
страна
,
а
трговац
,
зачуђен
,
искривити
се
,
подигнути
глава
,
па
ја
само
гледати
,
премјерати
ја
свега
и
трљати
рука
шапутати
нешто
,
непрестано
шапутати
.
—
да
ја
се
носити
кућа
—
откресати
набусит
,
вадити
кеса
и
бацати
новац
на
шилта
—
одмах
...
—
одмах
—
дочек
и
трговац
наклањати
се
,
па
намигнути
један
хамал
да
приступити
.
—
носити
!
.
.
пред
дућан
,
на
чаршија
,
сусрести
се
са
Сулага
.
—
требати
ли
тај
пар
?
—
запитати
полако
,
шапћући
,
старати
се
да
ники
не
чути
.
—
колико
?
—
ја
не
требати
ништа
,
—
одговорити
он
поносито
и
,
држати
да
ја
се
и
он
ругати
,
додати
пакосно
:
—
јесам
просјак
.
—
Бабин
крв
...
бабин
дијета
—
осмјехнути
се
Сулага
вртети
глава
и
,
одигнути
прст
,
ударити
ја
по
нос
.
—
А
ја
знати
да
требати
...
кад
се
кућа
кућа
,
онда
и
требати
.
—
Мог
ја
кућа
закућити
и
свој
пара
...
—
Неће
ти
бити
на
одмет
ни
Хатиџин
—
додати
он
мекше
,
једнако
се
смјешкати
.
–
она
јесам
мој
дијета
...
она
имати
...
—
Што
јесам
њезин
и
подавати
она
...
ја
хтети
њезин
...
и
,
оставити
он
осамити
,
потрчати
за
хамал
.
кад
јесам
доћи
до
врата
и
од
хамал
узети
ствар
,
бити
јесам
смислити
:
и
шта
хтети
рећи
и
како
хтети
изгрдити
Хатиџа
.
али
чим
јесам
ступити
у
авлија
и
угледати
јесам
како
,
попети
се
на
столица
један
,
са
загрнут
рукав
и
бошча
повијен
глава
,
ознојен
,
зарумењен
,
весео
,
пјевајући
чист
врата
и
пенџер
,
трљати
она
крпа
некакав
,
запети
ја
ријеч
у
грло
.
заборавити
на
сав
.
—
Шта
јесам
тај
?
—
викнути
опазити
ја
,
па
оставити
посати
,
скочити
са
столица
и
потрчати
ја
у
сусрет
.
—
Шта
јесам
?
—
Ева
...
овај
привирити
и
пљеснути
рука
...
—
То
?
.
.
А
шта
хтети
тај
?
—
Па
...
неки
кућа
јесам
празан
.
—
празан
?
.
.
опет
се
засмијати
,
закикотати
и
,
узети
ја
за
рука
,
повести
у
соб
.
застати
као
укопати
кад
прећи
преко
праг
.
велик
,
тежак
ћилим
,
—
преко
чији
грана
разлијевати
се
демир
рашчешљан
широк
зрак
сунчан
,
—
простирати
се
по
тле
,
оивичити
са
три
страна
рутастим
,
мек
серџада
и
опколити
дебео
,
калуфли-јастуцима
који
се
поносито
поред
зид
уздизати
;
на
зид
,
изнад
она
,
висити
свилен
махрама
и
злато
извезен
чеврма
и
готово
падати
по
јастук
;
испод
шиш
жутити
се
неколик
обвехле
дуња
од
који
читав
соб
мирисати
,
а
по
пенџер
,
поред
канат
,
поредати
се
лонац
са
феслиђеном
,
чији
се
ситан
грана
обавити
око
мрк
,
челични
демир
и
лако
се
пољуљују
.
—
улазити
—
рећи
Хатиџа
меко
,
као
тепати
и
лако
ја
повући
за
себе
.
—
зар
јесам
лијепо
како
јесам
намјестити
?
.
.
—
лијепо
јесам
...
.
обојити
сјести
испод
пенџер
,
на
серџада
.
Ухвативши
се
за
рука
,
приљубити
се
,
дуго
јесам
гледати
у
очи
један
други
.
сав
срџба
мој
бити
потпуно
ишчезнути
,
истопити
се
пред
поглед
њезин
,
а
,
обвијати
она
меко
,
топло
,
пуначак
,
тијело
и
ја
се
пријатан
топлина
неки
почети
разлијевати
по
прса
,
по
читав
тијело
.
и
,
тај
час
,
доћи
ја
да
заплакати
,
да
зајецати
,
загрцати
.
Спустивши
она
глава
на
прса
сав
јесам
јаче
почети
притезати
себе
,
привијати
.
—
Шта
јесам
?
.
.
Шта
ти
јесам
?
.
.
—
њежан
,
испрекидано
запитати
она
,
миловати
ја
по
глава
.
—
Смајил
!
.
.
—
не
питати
!
.
.
пустити
!
.
.
оставити
ја
овако
...
—
сад
јесам
мој
...
мој
...
мој
...
и
ја
твој
—
опет
прошаптати
,
па
отргнути
струк
феслиђена
и
почети
ја
шкакљити
по
врат
.
—
сад
ми
ники
раставити
хтети
.
и
,
као
присјетити
се
нешта
,
сагнути
се
брзо
и
шапнути
ја
на
ухо
:
—
А
он
,
казати
отићи
...
—
Ко
он
?
—
Хасан
!
—
куд
јесам
отићи
?
—
Отишао
на
усташа
.
.
мало
пријести
ја
рећи
наш
кад
јесам
доносити
ствар
.
ја
се
брзо
исправити
,
подигнути
се
.
—
Што
јесам
он
сад
споменути
?
.
.
Што
ти
јесам
пасти
на
памет
?
—
запитати
пријекорно
,
лако
јесам
одгурнути
.
—
Што
...
што
јесам
сад
спомињати
?
.
.
—
не
знати
,
—
покуњено
одговорити
она
и
отегнути
обрва
.
—
тако
...
нехотице
...
Сажалих
се
кад
јесам
угледати
такав
.
—
Рашта
јесам
јесам
прекорити
?
Рашта
јесам
бити
осоран
?
—
опет
се
почети
љутити
јесам
на
себе
.
—
зар
јесам
крив
што
он
јесам
споменути
узгред
.
.
зар
се
и
због
тај
завађати
с
она
?
.
.
да
загладити
погрешка
примакнути
она
се
опет
,
узети
јесам
око
пас
,
и
снажно
,
у
наручје
,
одигнути
са
серџада
.
Уживајући
у
њезин
цикање
и
подврискивање
,
трчати
понети
јесам
по
соба
и
,
не
бранити
она
да
ја
ударати
плетеница
,
јаглук
,
шамија
,
да
ја
штипати
,
уједати
,
чупати
за
брк
,
издигнути
јесам
у
висина
и
спустити
покрај
јастук
,
на
широк
шилта
,
мек
,
кадифаст
шилта
који
као
да
јесам
одавно
чекати
на
ми
...
XXXИИ
Видећи
да
ја
никако
не
моћи
наговорити
да
примити
мираз
,
Сулага
предати
Хатиџа
све
што
она
мислити
дати
.
одвојити
и
нешто
готовина
,
и
неколико
кућа
кмет
,
и
десетак
виноград
,
и
сав
дати
.
хтјети
не
хтјети
,
она
јесам
морати
о
сав
брига
водити
,
сам
управљати
читав
свој
имуће
.
трзати
се
,
љутити
,
плакати
,
нудити
ја
да
ја
све
узети
у
свој
рука
,
молећи
,
преклињући
.
узалуд
!
.
.
—
Учи
се
сам
,
па
хтети
боље
проћи
него
ја
јесам
мајка
проћи
—
одговарати
јесам
,
измицати
се
.
и
ништа
смјешније
јесам
бити
него
јесам
испочетка
видјети
како
разговарати
с
радник
,
кмет
и
момак
,
како
рачун
,
погађати
се
,
наређивати
.
кмет
распуст
уморити
мршав
коњ
по
авлија
,
разбацати
врећа
са
жито
и
мијех
с
масло
по
калдрма
,
засјести
на
трава
и
почети
одбијати
дим
из
кратак
,
дебео
чибук
,
а
она
стати
међу
она
румен
,
весео
,
насмијан
,
питати
она
о
земља
,
о
хајван
,
о
добро
и
одмах
мјерити
,
размјер
,
рачун
,
записивати
.
запитати
ли
који
:
шта
хтети
унапријед
радити
и
шта
засађивати
,
сијати
,
она
се
збунити
,
спетљати
се
и
као
почети
размишљати
.
—
Шта
хтети
казати
?
—
одмах
трчати
ја
и
питати
.
—
смислити
,
па
наредити
како
хтети
.
—
не
знати
...
не
умити
...
—
Учи
се
!
.
.
Окренувши
се
љутит
од
ја
ићи
Сулага
и
он
питати
.
—
Шта
хтети
радити
!
.
.
—
Рада
како
знати
—
велим
и
он
и
звекетати
бројаница
.
тада
,
чупати
шамија
,
са
очи
пун
суза
,
поново
се
враћати
кмет
.
—
радити
као
и
досада
—
казати
,
а
хтети
на
ми
ни
да
погледати
...
Кашње
се
ипак
навикнути
,
научити
.
Увече
,
пошто
бити
доћи
из
чаршија
и
сјести
покрај
она
,
изгледати
ја
увијек
радостан
,
срећан
,
задовољан
...
Чаврљала
јесам
,
причати
,
зборити
само
о
свој
посао
,
нарочито
о
приход
смијући
се
сам
себе
и
хвалити
се
чак
.
смијех
њезин
звонити
јесам
тада
кроз
полумрачан
соб
,
одјекивати
у
она
и
,
чинити
ја
се
да
се
сав
око
ја
смије
,
све
звонити
,
пјевати
и
одјекивати
.
Сулага
ми
долазити
сваки
вече
.
рано
,
одмах
по
вече
,
зазвечати
бити
алка
на
врата
и
стар
мандал
зашкрипити
бити
.
Чим
бити
Хатиџа
потрчати
да
отворити
,
указивати
се
он
,
онако
ситан
,
мален
,
мршав
,
огрнут
тежак
дебео
ћурак
,
с
дуг
јасмински
чибук
под
пазухо
и
са
шкиљав
прљав
фењер
у
рука
.
дуг
шарен
рукав
отрти
бити
лагано
сузити
што
он
она
вјетар
нагонити
на
очи
;
погладити
брк
и
прст
рашчешљати
брада
,
па
мирно
сјести
на
шилта
,
испод
пенџер
,
спустити
ћурак
поред
себе
а
чибук
преметнути
преко
крило
.
—
како
јесам
?
—
питати
он
Хатиџа
тада
,
меко
,
мазно
,
љубити
он
рука
,
—
како
мајка
?
.
.
па
,
напунити
лула
духан
,
подносити
он
ватра
да
припасти
и
подметати
пепеоница
.
затим
јесам
сједити
поред
он
,
уз
кољено
он
,
спустити
он
глава
на
прса
и
,
увијати
се
,
умиљавати
,
чупкати
он
за
брада
и
јаглук
разгонити
дим
који
се
извијати
из
лула
.
—
опет
крв
бити
!
.
.
опет
зло
!
.
.
—
шаптати
јесам
Сулага
након
дуг
почивка
,
миловати
Хатим
по
кос
и
,
из
шал
,
огртати
јесам
ћурак
.
—
Усташи
,
казати
,
дочекати
наш
у
дуга
и
све
поубијати
...
—
опет
!
.
.
.
—
не
слутити
на
добра
!
.
.
не
слутити
на
добра
!
.
.
и
како
се
у
читав
шехер
ни
о
шта
толико
говорити
јесам
колико
о
ширење
устанак
,
о
бој
,
окршај
,
јунак
разним
,
говорити
јесам
и
ја
највише
о
тај
,
готово
једино
о
тај
.
и
како
јесам
свак
,
—
бити
луд
или
паметан
,
—
налазити
за
потребно
и
да
прорицати
понешто
,
тако
јесам
и
ја
,
поводити
се
за
осталима
,
врачати
,
гатати
,
прорицати
.
гледати
јесам
у
мјесец
,
у
звијезда
,
тражити
знак
небески
;
причати
и
препричавати
и
свој
и
туђ
сан
и
тумачити
она
.
ја
,
млад
и
загријан
,
прорицати
јесам
да
хтети
наш
војска
сав
покорити
,
уништити
,
попалити
и
још
чвршће
утврдити
наш
сила
и
господство
наш
,
док
јесам
Сулага
,
напротив
,
тужно
климати
глава
и
непрестано
уздисати
.
—
кад
сила
прекипети
и
кад
прећи
у
насиље
,
онда
она
јесам
и
крај
—
тврдити
јесам
упорно
,
не
попуштати
—
Па
и
наш
сила
бити
...
бити
и
не
враћати
се
више
...
и
,
након
тај
,
поново
уздахнути
и
суза
један
заблистати
он
се
на
трепавица
.
—
не
слутити
на
добра
...
не
слутити
на
добра
...
—
јесам
ли
кршан
овако
?
—
изненада
бити
запитати
Хатиџа
,
жељан
да
он
развеселити
,
сав
се
умотавати
у
ћурак
и
од
ишаран
пешкир
правити
турбан
око
глава
.
—
јесам
ли
кршан
?
.
.
па
засмијати
се
стискати
јесам
очев
рука
,
пребацивати
јесам
себе
преко
врата
и
опет
се
привијати
уз
он
.
—
рећи
:
јесам
ли
кршан
?
—
Баш
јесам
дијета
!
—
осмјехнути
бити
се
и
он
и
пољубити
јесам
у
чела
.
—
права
дијета
!
.
.
и
звекетати
бројаница
почети
бити
причати
о
дјетињство
она
,
о
прича
,
шала
,
поступак
њезин
.
док
јесам
говорити
,
негдје
недалеко
,
у
комшилук
,
разлијегати
се
пјесма
нечији
и
припуцавати
јесам
пушак
.
и
дуго
јесам
сједити
тако
,
сам
,
одвојити
од
свако
.
тек
касно
,
испред
поноћ
,
лагано
бити
се
дигнути
он
,
огрнути
се
ћурак
и
,
узети
чибук
под
пазухо
а
фењер
у
рука
,
излазити
из
соб
,
одлазити
.
XXXИИИ
Враћајући
се
један
вече
из
дућан
,
сусрести
Хатиџа
пред
врата
.
застати
пред
праг
,
раширити
пук
и
препријечити
ја
пут
,
тресући
чуп
,
осмјехивати
се
.
—
погодити
ко
јесам
доћи
,
—
рећи
весело
,
па
накрив
глава
и
почети
жмиркати
.
—
погодити
!
—
Ко
јесам
?
.
.
—
неко
,
неко
...
Погађај
!
.
.
—
да
јесам
...
?
...
—
Мајк
!
—
узвикнути
она
и
,
потрчати
,
савити
ја
рука
око
врата
.
—
она
!
.
.
кад
јесам
уљећи
у
соб
затећи
јесам
мајка
како
узваљен
уз
јастук
сједи
на
шилта
и
пухати
.
Опазивши
ја
,
отурити
чибук
у
крај
,
придигнути
се
и
поћи
ја
у
сусрет
.
—
Нећеш
ја
,
зар
,
замјерити
што
јесам
доћи
да
тај
кућа
видити
?
—
рећи
покуњено
,
снебивати
се
и
ломити
прст
.
—
јесам
моћи
срце
одољети
да
не
доћи
,
да
...
и
,
погледати
и
ја
и
Хатиџа
,
тихо
додати
:
—
Голубов
мој
!
.
.
—
Па
хтети
она
и
ноћити
код
ми
—
брзо
дочекати
Хатиџа
,
опет
јесам
водити
шилта
и
намјештати
,
уређивати
јастук
око
она
.
—
Наша
јесам
ноћас
!
.
.
—
А
Зулфага
?
.
.
—
на
село
јесам
—
мирно
одговорити
мајка
и
опет
узити
чибук
.
—
зар
бити
ја
смјети
доћи
да
јесам
овђе
?
па
привући
Хатиџа
уза
себе
,
пољубити
јесам
и
дубоко
уздахнути
:
—
камо
срећа
да
јесам
вазда
с
ви
...
ех
!
.
.
неки
вријеме
сав
јесам
ћутали
.
мајка
јесам
гутати
дим
враћати
она
кроз
нос
и
,
како
она
очи
бити
влажан
,
неколико
она
пута
отирати
,
а
Хатиџа
јесам
,
лежати
поред
она
,
зуб
ломити
љешник
и
,
намигивати
и
као
дражити
ја
,
пробирати
језгра
и
грицкати
она
.
—
А
,
чинити
ја
се
,
сад
хтети
и
ти
добар
земан
доћи
—
рећи
,
напошљетку
,
мајка
,
прибирати
се
и
исправљати
.
—
Чина
ја
се
да
хтети
и
ти
добро
бити
...
—
ја
јесам
и
сад
добро
—
одговорити
она
весело
,
показивати
на
кућа
,
на
Хатиџа
.
—
ја
јесам
задовољан
.
—
ама
ти
се
твој
отети
и
тај
требати
вратити
,
—
дочекати
она
ватрен
и
,
као
кривац
какав
,
бојити
се
да
ја
отворено
погледати
,
окренути
глава
према
мусан-дери
.
—
отети
ти
јесам
бабовина
...
—
да
јесам
отети
,
не
бити
се
научити
радити
...
она
почети
истресати
пепео
и
,
токорсе
,
чистити
лула
и
стругати
јесам
.
—
јесам
ли
чути
да
јесам
се
свадити
?
—
запитати
отегнути
,
чистити
и
стругати
све
живље
.
—
Ко
?
.
.
—
Зулфага
и
Хамид
.
—
зар
?
.
.
Сломивши
лула
одбацити
јесам
у
крај
и
почети
пипати
око
себе
,
као
тражити
нешто
.
—
ономадне
,
у
лов
,
Зулфага
он
хтјети
убити
—
рећи
полугласан
,
као
да
сам
са
себе
разговарати
.
—
пуцати
,
казати
,
у
јаребица
,
па
погодити
Хамида
у
нога
...
он
он
све
знати
,
сав
лоповлук
,
па
он
хтјети
макнути
са
свијет
...
и
да
и
Хамид
јесам
имати
пушак
,
погинути
бити
...
—
Па
?
.
.
—
Па
се
Хамид
распалити
и
сад
све
почети
причати
—
наставити
мајка
живље
,
окренути
се
Хатиџа
.
—
долазити
јесам
и
ја
,
па
и
ја
причати
...
нити
јесам
,
казати
,
Зулфага
имати
свој
пар
кад
јесам
у
ми
доћи
,
нити
јесам
Хамида
пар
отети
хајдук
,
нити
јесам
кмет
онако
јефтин
продати
,
ни
у
грађевина
онолико
утрошити
...
све
,
све
,
сав
он
лаж
бити
!
...
ја
јесам
погледати
и
слегнути
раме
.
—
Па
тако
јесам
и
мислити
—
одговорити
мирно
.
—
Друкчије
јесам
ни
моћи
бити
...
—
сад
...
сад
узети
Хамида
себе
,
извести
он
пред
суд
и
он
хтети
ти
све
потврдити
—
откресати
она
опор
,
пакосно
,
осветнички
.
—
ето
тај
свједок
,
болан
!
.
.
Зулфага
хтети
ти
,
на
срамота
,
сав
повратити
...
у
ја
,
изненада
,
као
да
почети
копрцати
,
чепркати
нешто
.
Гледајући
јесам
онако
суров
,
љутит
и
распаљен
,
доћи
ја
да
и
јесам
постати
суров
,
да
јесам
пецнути
,
надражити
,
да
се
осветити
мало
.
—
А
тај
?
—
запитати
тихо
,
полако
,
хотимично
отезати
и
наглашавати
сваки
слово
.
—
ти
шта
хтети
?
.
.
она
се
зачудити
.
—
ја
?
.
.
—
ако
тужити
Зулфага
,
отићи
и
ти
под
суд
...
зар
јесам
и
ти
свједочити
како
јесам
он
хтјети
?
—
па
?
.
.
—
осудити
бити
и
ти
...
она
се
придигнути
,
исправити
се
и
,
онако
мршав
,
блијед
,
слаб
,
ослонити
се
леђа
о
зид
и
десни
рука
прихватити
се
за
чела
.
—
Па
зар
јесам
зарадити
да
ја
осуда
?
—
рећи
изнемогао
,
промукло
,
блесаво
ми
гледати
као
да
се
бити
иза
сан
.
—
неки
ја
убити
,
објесити
,
утук
,
неки
мучити
колико
хтети
,
сав
јесам
тај
сам
зарадити
...
и
...
ево
...
ја
и
хтети
освета
љуцки
и
волити
она
него
...
него
осветити
Алахов
...
него
оваки
живот
...
глава
она
клонути
на
рам
и
склопити
очи
.
—
ја
...
ето
свједочити
јесам
,
а
знати
јесам
да
се
твој
отимати
—
наставити
задихано
,
испрекидано
,
загушити
.
—
ја
,
црн
мајка
,
устати
на
свој
дијета
,
на
крв
свој
...
црн
мајка
гледати
како
се
мучити
,
а
мука
тај
сам
бити
крив
...
црн
мајка
помагало
душман
да
ти
гонити
,
да
гњавити
...
па
се
опет
исправити
,
раскид
јечерма
на
прса
и
указати
на
усахао
,
смјежуран
,
објешен
дојка
,
који
она
вирити
испод
растављен
пеш
од
кошуља
.
—
и
овђе
...
овђе
—
рећи
живље
,
—
оклен
јесам
ти
хранити
,
пећи
сада
,
пећи
и
гристи
и
давити
...
храна
мајчин
црн
тај
мајка
подгризати
и
светити
она
се
...
и
мајка
ти
сад
у
очи
не
смије
погледати
...
и
мајка
ти
не
смије
рећи
:
синути
...
и
не
смије
ти
приступити
мајка
,
јер
...
јер
...
јер
...
Мршаво
лице
њезин
изнаказити
се
,
искривити
.
уста
као
да
прећи
на
десни
образ
,
одмах
покрај
ухо
,
брада
као
да
се
сравнити
са
опуштен
подвољак
,
утонути
у
он
,
очи
се
помутити
,
заблијештити
.
—
осветити
ја
се
!
.
.
гонити
ја
!
.
.
—
протепати
молити
,
застати
преда
ја
са
раширен
рука
,
а
ипак
не
смијући
да
ја
приступити
и
да
ја
такнути
.
—
Лакше
хтети
ја
бити
,
ако
ја
пригњечити
...
убити
,
синути
!
.
.
Хатиџа
заплакати
,
побјеже
из
соб
.
—
Убите
ја
,
гонити
ја
из
кућа
свој
!
—
јаукнути
мајка
кушати
да
поћи
према
врата
.
–—-
како
моћи
оваки
мајка
примати
?
.
.
Бржебоље
притрчати
и
пасти
она
пред
нога
.
—
Мојо
јесам
кућа
као
и
твој
,
мајка
!
.
.
и
заплакати
обојити
,
зајецати
један
крај
други
.
XXXИВ
када
јесам
с
мајка
разговарати
о
Хамида
и
његов
свађа
са
Зулфага
,
ни
помишљати
јесам
никако
да
хтети
он
јесам
,
до
неколик
дан
,
доћи
ја
у
дућан
и
сам
ја
се
јавити
.
кад
ја
стати
на
ћепенак
,
сав
изгребан
,
мрк
,
необријан
,
у
подеран
,
иструлити
хаљина
,
—
ако
се
оно
неколико
крпетина
што
се
једва
држати
на
он
моћи
назвати
хаљина
,
—
са
завезан
ока
и
са
три
крупан
чворуга
на
глава
,
узвикнути
јесам
од
чудо
.
Погледавши
ја
,
као
да
се
и
он
застиђе
,
смести
,
па
на
сила
почети
кашљуцати
и
опљуцкивати
око
себе
.
—
поздравити
ти
Хасан
,
—
рећи
комешати
раме
и
бирати
гдје
хтети
сјести
.
—
рећи
ја
да
ти
поздравити
.
—
Хасан
?
.
.
Хамид
се
спустити
на
ћепенак
,
одигнути
нога
и
почети
причвршћивати
опута
на
распали
опанак
,
из
који
он
провиривати
каљав
,
труо
остатак
од
чарапа
и
црн
,
испуцан
прст
.
—
не
чудити
се
што
јесам
он
наћи
—
рећи
кроз
зуб
,
не
баталећи
послати
.
—
оставити
јесам
онај
хајдук
...
Зулфага
онај
...
па
отићи
јунак
,
у
чета
његов
.
—
и
бити
четник
?
.
.
—
Само
десет
дан
...
затим
,
из
мокар
крпа
некакав
,
који
јесам
заударати
на
зној
,
истрести
нешто
духан
на
длан
,
узити
он
међу
прст
и
почети
потпрашивати
...
—
А
сад
хтети
и
Хасан
доћи
—
рећи
кихати
.
—
наредити
ја
јесам
да
ти
казати
да
хтети
доћи
...
—
Оставиће
,
зар
,
чета
?
.
.
Хамид
опет
кихнути
.
—
ранити
јесам
мало
,
па
хтети
доћи
да
се
лијечити
...
и
казати
јесам
да
он
припремити
један
соб
у
кућа
...
—
ја
?
.
.
Хамид
отрти
суза
што
он
од
кихање
налетити
на
очи
и
опљунути
.
—
Неће
он
више
у
Зулфага
нипошто
—
рећи
суво
.
—
Чим
јесам
он
ја
љуцки
опричати
какав
јесам
онај
чојек
,
одмах
он
и
омрзнути
...
и
велим
:
хтети
ни
у
ко
него
у
ти
.
—
и
данас
хтети
доћи
?
—
Данас
.
тај
час
чудно
ја
заиграти
срце
.
једва
се
савладати
да
не
узвикнути
од
весеље
.
рањен
,
слаб
,
немоћан
јаран
и
опет
ники
други
не
тражити
,
ни
у
ко
хтети
него
у
ја
.
макар
се
и
свађати
,
макар
се
и
љутити
један
на
други
,
опет
не
моћи
да
заборавити
,
да
омрзнути
ни
он
на
ја
ни
ја
на
он
.
опет
јесам
близ
,
вјеран
,
искрен
!
.
.
Оставивши
Хамида
у
дућан
,
потрчати
Хатиџа
.
—
тај
кућа
управљати
,
ти
се
питати
,
па
хтети
ли
да
примити
један
гост
данас
—
запитати
узбуђено
,
затећи
јесам
у
кухиња
,
украј
огњиште
,
како
чучити
поред
ватра
и
подстицати
јесам
.
—
Хоћеш
ли
?
.
.
она
подигнути
глава
,
погледати
ја
.
пуно
,
бијел
лице
освијетљен
ватра
,
свијетлити
се
,
блистати
некако
,
очи
она
се
пламити
,
сијати
,
а
црвен
шамија
на
глава
као
да
јесам
и
сам
горјети
,
пламтјети
.
—
Госта2
?
.
.
ко
?
.
.
——
запитати
зачуђен
.
—
оклен
?
—
Хасан
!
—
Његи
?
.
.
па
несвјесно
испустити
жарач
и
у
забуна
голим
рука
хтјети
гурнути
у
ватра
.
—
Враћа
се
,
па
хтети
у
ми
...
молити
—
дочекати
ја
мекше
,
и
сам
јесам
молити
.
—
А
грехота
да
он
одбити
...
она
не
одговорити
.
Придиже
се
и
као
да
поћи
да
тражити
нешто
,
да
узети
.
затим
брзо
почети
уклањати
некакав
сахан
са
серђен
и
редати
она
по
тле
,
уз
огњиште
.
—
грехота
јесам
,
—
опет
она
се
јавити
,
пристајати
за
она
.
—
Наш
јесам
...
—
Шта
?
.
.
и
опет
ја
погледати
зачудити
.
—
грехота
да
он
одбити
.
—
моћи
...
Нипошто
моћи
у
кућа
,
—
као
досјетити
се
она
,
хватати
ја
за
рука
.
—
Нипошто
!
.
.
ја
сад
исти
сванути
пред
очи
:
зашто
јесам
збунити
,
зашто
усплахирити
тако
.
сад
се
сјетити
свега
!
и
Хасанов
први
долазак
,
и
њезин
састанак
с
он
,
и
мој
ненадан
женидба
.
на
сав
бити
заборавити
као
да
ништа
ни
бити
јесам
,
као
што
човјек
,
пробудити
се
у
ведар
,
свијетао
јутро
,
заборавити
на
ружан
сан
што
она
недавно
снивати
.
Чак
ни
Хасанов
порука
јесам
ја
моћи
потсјетити
на
тај
.
радост
што
хтети
опет
виђети
јаран
,
што
хтети
он
ранити
примити
у
свој
кућа
и
јесам
његовати
,
јак
јесам
бити
од
сав
други
и
у
први
мах
на
други
јесам
ни
помишљати
.
сам
Хатиџа
,
ето
,
нехотице
ја
напоменути
,
указати
на
сав
.
али
,
за
чудо
,
мјесто
да
се
забринути
,
наљутити
,
планути
,
постати
ја
све
смијешан
,
необично
смијешан
.
Дође
ја
да
она
се
у
лице
наругати
,
да
јесам
подражити
.
и
чудан
жеља
обузети
ја
да
се
поиграти
она
,
да
јесам
намучити
.
—
А
рашта
да
он
не
примити
?
—
запитати
као
чудити
се
и
прождирати
јесам
поглед
.
—
Рашта
?
.
.
—
моћи
...
молити
ти
...
—
А
јаран
ја
...
она
заломити
рука
,
искривити
се
.
—
ја
он
се
бојити
—
прошаптати
готово
плакати
.
—
бојити
он
се
...
—
она
!
.
.
—
ако
желити
мир
у
кућа
не
примати
он
!
—
викнути
.
десити
се
,
каткад
,
да
човјек
уживати
,
осјећати
наслада
неки
и
у
мука
свој
и
онај
ко
он
јесам
драг
...
морати
рећи
да
јесам
се
ја
,
у
истина
,
наслађивати
садашњи
мука
Хатиџин
,
светити
она
се
,
и
мјесто
да
олакшати
,
још
јесам
јесам
више
мучити
,
пецати
.
—
зар
ти
јесам
сада
мрзак
,
па
он
гонити
?
—
запитати
пакосно
.
—
А
зар
он
се
ти
не
бојити
?
—
живо
дочекати
она
,
гристи
усна
.
—
вјеровати
у
себе
,
да
јесам
грд
од
он
,
макар
што
јесам
јунак
,
—
одговорити
поносито
—
а
вјеровати
и
ти
...
Што
бити
он
се
бојати
?
.
.
она
се
ухватити
за
серђен
и
почети
трести
он
.
—
ама
ја
се
бојити
и
себе
сам
—
готово
јаукнути
.
—
бојити
се
за
себе
,
за
тај
,
за
срећа
који
јесам
ја
само
ти
донијети
,
за
слобода
оволик
...
Хоћеш
ли
,
болан
,
да
се
рвати
и
с
он
и
са
себе
?
.
.
—
рвати
се
.
Бићеш
јачати
!
.
.
—
и
да
се
играти
ватра
?
.
.
—
ако
јесам
ватра
,
баш
хтети
да
ти
окушати
у
она
,
да
видити
какав
хтети
ја
изаћи
...
ето
колико
ти
вјеровати
!
.
.
—
моћи
,
Смајил
,
—
протепати
она
меко
,
мазити
се
.
—
не
знати
ти
...
—
он
ја
здрав
пазити
у
свој
кућа
,
а
ја
он
ранити
да
гонити
...
помислити
,
бон
...
ранити
!
.
.
она
се
намах
исправити
.
—
ранити
?
.
.
Тешко
?
.
.
—
брзо
запитати
.
—
не
знати
...
—
јесам
ли
стигнути
?
.
.
јесам
ли
овђе
?
.
.
—
Данас
хтети
стигнути
...
сада
...
—
онда
...
ево
он
кућа
,
—
дочекати
она
без
размишљање
и
показати
на
соб
.
—
не
смије
он
ранити
ники
његовати
,
него
ја
.
ја
јесам
пољубити
у
чела
.
—
онда
припремити
све
и
све
уредити
—
рећи
полазити
.
—
ја
хтети
казати
Хамида
да
он
примати
.
XXXВ
Пошто
јесам
бербер
,
—
ко
одмах
дозвати
чим
јесам
Хасан
скинути
с
кола
и
унијети
у
кућа
,
—
ступити
у
соб
и
почети
припасивати
дуг
,
шарен
бошча
,
Хасан
,
блијед
,
подбухо
,
с
дебео
мјехур
испод
очи
,
али
снажан
и
присебан
,
откопчати
прљав
,
подеран
,
укочен
од
скорен
крв
антерија
,
раздрљити
јесам
мало
и
осмјехнути
се
избацити
:
—
Ништа
!
.
.
ситница
јесам
!
.
.
затим
се
окренути
ја
и
прошаптати
:
—
не
дати
Хатиџа
да
улазити
...
Препашће
се
...
Бербер
,
шаптати
нешто
у
себе
,
клекнути
покрај
душек
,
загрнути
рукав
и
,
погледати
у
широк
,
голем
рана
,
који
се
црнити
изнад
лијеви
бедра
,
зачудити
узвикнути
:
—
охо
!
...
—
Ситница
!
—
и
опет
добацити
Хасан
,
узвалити
се
на
јастук
.
—
зрно
се
мало
нашалити
.
па
одмах
стиснути
зуб
и
намрштити
се
.
бербер
немилостан
забости
прст
у
ран
и
као
да
нешто
тражити
.
—
бости
ли
?
—
запитати
полако
,
примицати
се
.
—
Тхе
...
сврбети
...
—
проциједити
он
кроз
зуб
сав
се
више
мргодити
.
—
не
тражити
куршум
!
.
.
Извађен
јесам
!
—
викнути
љутит
бербер
,
одгурнути
он
.
Бербер
,
гунђати
,
дохватити
ибрик
с
вод
,
очистити
рана
,
опрати
и
намазати
широк
,
танак
крпа
некакав
жутити
,
гњецкав
мехлем
,
што
он
уза
се
донијети
,
привити
.
—
Ништа
јесам
—
рећи
мирно
,
утезати
бедра
платно
.
—
Зарашће
брже
...
—
кроз
десет
дан
?
—
запитати
Хасан
нестрпљиво
,
врпољити
се
.
—
јесам
ли
?
.
.
—
кроз
двадесет
...
Превићемо
јесам
неколико
пута
.
Пошто
јесам
бербер
отићи
,
уљести
и
Хатиџа
у
соб
.
носити
јесам
велик
,
тежак
,
распаљен
мангал
,
на
који
између
жерава
руменити
се
трбушаст
,
крупан
кахвен
ибрик
и
бијелити
се
танак
филџан
.
Читаву
глава
бити
умотати
шамија
,
повезати
јесам
,
те
она
само
нос
испод
она
провиривати
;
погледати
никако
ни
одвајати
јесам
од
мангал
нити
од
ибрик
.
Хасан
,
опазити
јесам
,
и
јесам
се
збунити
и
почети
пипати
око
себе
,
извлачити
нешто
испод
душек
.
ни
ријеч
не
проговорити
једно
други
,
нити
се
за
здравље
упитати
...
ја
смијешан
доћи
тај
забуна
њихов
и
да
не
бити
ударити
у
гласан
смијех
,
морати
јесам
се
уједати
за
усна
.
Бојећи
се
да
се
ипак
хтети
моћи
савладати
,
узети
од
Хатиџа
кахва
и
,
сједати
и
испијати
,
јесам
отпочети
разговор
.
—
А
кад
јесам
ранити
?
—
запитати
меко
,
болећив
,
сасвим
заборављати
да
јесам
он
тај
исто
при
долазак
питати
.
—
Јуче
?
—
Прекјуче
—
кратко
одговорити
он
,
не
гледати
ја
.
—
у
бој
?
.
.
—
Па
...
бити
јесам
мало
окршај
...
ја
се
токорсе
зачудити
.
—
она
,
колико
ли
она
морати
погинути
док
јесам
ти
ранити
!
.
.
он
се
наслонити
на
јастук
и
,
окренути
се
од
Хатиџа
,
погледати
у
зид
.
—
Мислиш
ли
тај
да
јесам
усташа
жена
,
кад
тако
питати
!
—
отегнути
некако
осорно
.
—
јунак
јесам
оно
,
болан
,
а
ја
јесам
ники
и
ништа
...
једва
јесам
жив
глава
изнијети
између
она
...
и
одбацити
празан
филџан
отсјећи
:
—
моћи
ја
ни
питати
о
тај
...
о
тај
се
причати
не
моћи
...
Хатиџа
,
бацити
најприје
један
топао
,
њежан
поглед
на
ја
,
као
да
ја
питати
за
дозвола
,
приступити
он
:
—
Хоћеш
ли
још
кахва
?
—
запитати
шапатом
.
он
не
одговорити
.
Причини
се
као
да
јесам
чути
.
—
Хоћеш
ли
још
кахва
?
—
нека
—
одговорити
она
,
не
освртати
се
.
—
не
моћи
...
—
Шта
?
.
.
и
наднети
се
над
он
да
боље
чути
.
—
Шта
јесам
казати
?
.
.
—
не
моћи
.
она
јесам
непомично
стајати
и
као
да
он
хтјети
још
нешто
питати
,
а
он
,
осјећати
она
близина
,
врпољити
се
и
пипати
ран
.
тек
кад
се
измакнути
од
он
и
изићи
из
соб
,
стиснути
зуб
и
покушати
да
се
исправити
.
—
камо
срећа
да
погинути
!
—
јекнути
.
XXXВИ
за
сав
вријеме
,
испочетка
,
док
се
Хасан
лијечити
и
док
јесам
имати
бол
бити
јесам
врло
мало
у
дућан
.
макар
што
јесам
Хамид
вазда
бити
поред
он
,
макар
што
јесам
и
Хатиџа
непрестано
препоручивати
да
на
он
пазити
,
опет
јесам
увијек
слати
неко
по
ја
,
поручивати
,
звати
ја
.
и
јесам
да
јесам
ја
звати
због
крупан
какав
ствар
,
него
због
ситница
,
беспослица
разних
.
—
Шта
јесам
?
—
запитати
улазити
у
соб
,
ознојен
и
уморан
,
и
погледати
она
обојити
.
—
Што
јесам
звати
?
.
.
А
Хасан
одмах
са
душек
дочекивати
:
—
требати
ја
духан
.
—
Па
што
јесам
Хамида
послати
да
донети
?
—
јок
!
.
.
ја
хтети
из
твој
рука
...
па
,
узети
духан
из
мој
кутија
,
повући
ја
себе
:
—
моћи
ићи
...
остати
,
—
казати
.
—
не
моћи
...
имати
посао
...
—
остати
...
Слађа
ја
попушити
цигар
кад
јесам
ти
овђе
.
други
пут
,
опет
,
заустављати
ја
Хатиџа
.
—
да
се
договорити
с
ти
због
кмет
—
велим
.
—
нека
...
Договорићемо
се
сјутра
—
одговорити
она
весело
.
—
Нећу
ја
сјутра
...
Хоћу
сада
...
требати
да
она
наредити
нешто
...
—
наредити
сам
...
твој
јесам
...
—
Нећу
без
договор
.
и
обојити
ја
тако
заустављати
,
задржавати
.
бојати
се
,
зар
,
—
макар
што
јесам
Хамид
тај
бити
,
–
да
остати
близу
један
други
,
да
се
погледати
отворено
,
да
се
сам
упустити
у
разговор
...
кад
јесам
ја
бити
међу
она
лакше
бити
обојима
...
тада
јесам
већ
смјети
и
причати
и
запиткивати
и
препирати
се
.
за
чудо
,
као
да
ни
о
шта
други
јесам
имати
толико
говорити
,
колико
о
ја
.
ја
у
лице
почети
причати
о
ја
,
хвалити
ја
,
надметати
се
управо
у
похвала
.
—
никад
јесам
знати
да
јесам
оваки
—
зборити
јесам
Хасан
,
наслонити
се
на
јастук
и
као
дријемати
.
—
и
огријешити
јесам
се
пред
ти
,
и
здружити
се
твој
душманин
и
хтјети
...
ех
,
много
јесам
хтјети
!
—
узвикнути
бити
,
погледати
на
Хатиџа
.
—
А
тај
...
ево
...
опет
ја
примити
...
и
довести
...
и
...
ех
,
ех
...
па
преврнути
очи
,
стиснути
зуб
и
,
изненада
,
почети
јесам
себе
кудити
.
—
А
ја
...
ја
јесам
најгори
чојек
на
свијет
,
—
гунђати
јесам
промукло
,
поглед
тражити
Хатиџа
и
окретати
се
према
она
.
—
разбојник
јесам
,
зликовац
јесам
,
хајдук
,
зулумћар
...
у
ја
јесам
и
срце
од
камени
и
нем
милост
ни
љубост
ни
према
ко
...
не
моћи
,
пусто
,
ники
да
замиловати
...
и
жена
и
ђеца
кад
бити
имати
,
ни
она
не
бити
миловати
...
и
она
бити
зликовац
бити
...
ники
се
уза
ја
усрећити
не
бити
...
ники
!
у
ја
се
тада
опет
јављати
она
чудан
жеља
:
да
мучити
,
да
пецати
,
да
уједати
подмукло
,
испотаје
:
—
зар
се
ни
Хатиџа
не
бити
усрећити
?
—
питати
јесам
тихо
,
указивати
на
она
и
као
подсмјехивати
се
.
—
ни
она
?
.
.
Хасан
јесам
стискати
зуб
,
мрштити
се
и
мрко
ја
гледати
.
одговарати
јесам
ништа
.
—
ја
само
с
ти
моћи
—
брзо
се
уплетати
Хатиџа
,
пропињати
се
на
прст
и
наслањати
ја
глава
на
рам
.
—
Среће
свој
...
слобода
свој
...
ти
...
нипошто
дати
не
бити
!
.
.
—
у
ја
немати
ни
поштење
прав
,
ни
благодарност
—
опет
изненада
викнути
Хасан
и
заклонити
глава
јорган
да
ми
не
гледати
онако
састављен
,
приљубљен
,
срећан
.
—
ни
према
ко
немати
благодарност
...
осим
...
осим
према
ти
...
сада
...
ти
нипошто
не
бити
невјера
учинити
!
.
.
Нипошто
!
.
.
—
ти
ја
и
не
моћи
невјера
учинити
—
одговарати
јесам
мирно
,
опет
он
нудити
духан
.
—
никад
...
он
зинути
,
бленути
у
ја
.
—
не
моћи
?
.
.
Вјерујеш
ли
?
.
.
—
вјеровати
.
—
и
хтети
,
—
одлучно
велим
тада
и
исправити
се
.
-—
ники
за
љубав
не
бити
тај
невјера
учинити
...
ники
!
.
.
ево
и
крв
,
ако
требати
,
да
пролити
за
ти
...
ево
свега
...
Чак
и
кад
бити
изићи
из
соб
и
кренути
,
поћи
у
дућан
,
он
јесам
једнако
о
тај
говорити
,
једнако
ја
хвалити
и
једнако
нудити
крв
.
и
,
кад
бити
замакати
кроз
сокак
и
приближити
се
чаршија
,
увијек
ја
се
причињавати
као
да
он
непрестано
слушати
како
викати
,
како
још
хвалити
и
још
нудити
...
XXXВИИ
Хасан
што
се
више
опорављати
и
оздрављати
,
постајати
јесам
и
сав
несношљивији
,
насртљив
,
раздражљив
.
Чинило
се
као
да
јесам
и
дјелом
хтјети
показати
како
јесам
„
зликовац
,
хајдук
и
зулумћар
“
,
како
он
јесам
„
срце
од
камен
“
,
те
како
више
немати
„
милост
ни
љубост
“
ни
према
ко
.
Нарочито
према
Хатиџа
.
сваки
вече
,
кад
јесам
се
враћати
кућа
,
дочекивати
ја
на
авлија
,
имати
јесам
понешто
нов
да
причати
о
он
.
накривити
глава
према
раме
,
извити
танак
обрва
,
напукнути
усна
и
некако
дурљив
,
мазан
,
као
дијета
који
отимати
лутак
,
ослањати
се
раме
о
зид
,
казати
:
—
С
он
се
не
моћи
више
...
Чудан
јесам
постати
...
—
Шта
ти
јесам
учинити
—
запитати
весело
,
гађати
јесам
листић
искидан
,
згњечен
шебој
у
лице
,
који
она
се
обично
заустављати
на
кос
,
пеш
кошуља
,
или
падати
на
снијежне
,
обнажен
прси
,
прекрити
дуг
низам
бисер
и
дукат
,
који
јесам
ситно
,
ситно
позвецкивати
.
—
Шта
јесам
бити
?
.
.
—
Па
...
па
криво
он
што
и
сад
,
увијек
,
не
моћи
бити
у
соба
поред
он
,
што
он
и
сад
сам
не
дворити
...
—
Па
?
.
.
—
А
сад
он
не
моћи
вазда
дворити
—
велим
јаче
,
грицкати
нокат
и
играти
се
дукат
.
—
Шта
хтети
он
ја
?
.
.
он
јесам
сад
здрав
и
ено
он
Хамида
...
и
...
и
...
и
кад
он
не
дворити
,
шта
хтети
с
он
у
соба
?
.
.
Нећу
с
он
кад
немати
посао
...
имати
ја
и
други
,
свој
рад
...
—
и
тај
јесам
све
?
—
запитати
болећив
,
тужан
,
ругати
се
и
пренемагати
.
—
све
?
.
.
она
ја
испод
ока
поглед
,
узвити
нос
и
љутит
се
окренути
према
зид
.
—
Нећу
с
ти
ни
говорити
—
казати
увријеђено
,
ударати
прст
по
камење
.
—
Ругаш
ја
се
.
—
не
ругати
ти
се
,
јање
мој
...
јок
!
.
.
и
полако
,
пажљиво
завући
она
прст
под
кратак
,
затегнут
јечерма
и
почети
шкакљити
.
—
не
ругати
се
.
—
моћи
!
.
.
—
готово
вриснути
она
и
,
смијући
се
,
отскочити
у
страна
.
—
не
шкакљити
!
.
.
Чудан
јесам
и
ти
!
.
.
—
Баш
?
.
.
—
мјесто
да
ја
пожалити
,
ругати
се
.
—
А
рашта
да
ти
жалити
?
—
запитати
пјевајући
,
ругати
се
и
опет
.
—
због
Хасан
?
.
.
она
ђаволаст
прискочити
и
почети
ја
чупкати
за
брк
.
—
Па
...
па
...
па
...
—
велим
њежан
,
постиђен
и
наслонити
ја
глава
на
прси
,
—
вазда
ја
звати
...
једном
искати
:
„
Дај
чаша
водити
“
...
други
пут
:
„
Дај
пешкир
“
...
трећи
пут
:
„
Дај
кахва
“
...
Хамид
ту
,
а
ја
звати
...
и
сав
говорити
некако
жалостив
.
Каже
:
„
додијати
јесам
ви
,
па
ја
и
не
гледати
...
бјежати
од
ја
...
гонити
ја
“
...
други
пут
,
опет
,
тужити
ја
се
како
она
не
да
ни
пјевати
.
—
Изишла
ја
на
авлија
,
на
сунце
,
—
велим
—
и
гледати
небо
,
ведрина
онај
,
запјевати
из
сав
глас
...
А
он
одмах
почети
викати
...
„
Драго
ти
“
,
казати
,
„
што
хтети
брже
ићи
па
зато
пјевати
...
и
хтети
у
соба
да
пјевати
да
ти
лијепо
чути
,
него
тамо
на
авлија
...
за
инат
!
“
...
и
тако
сваки
вече
.
Час
он
криво
бити
што
трчати
,
пјевати
по
авлија
и
играти
се
,
час
се
љутити
што
са
радник
и
кмет
више
разговарати
него
с
он
.
криво
он
и
што
се
смије
онолико
,
шалити
,
залијевати
цвијеће
и
хранити
кумра
,
који
из
читав
комшилук
долијетати
,
купити
се
око
она
и
падати
она
по
глава
,
по
рука
,
по
раме
,
весело
гугутати
,
лепршати
крило
и
хладити
јесам
по
образ
.
Чак
се
љутити
и
што
он
не
одговарати
ништа
,
што
се
не
бранити
,
не
опирати
,
него
само
шутати
,
шутати
и
смјешкати
се
.
непрестано
као
да
јесам
тражити
кавга
,
инат
с
она
и
вазда
се
жестити
што
и
она
јесам
бити
кавгаџија
,
што
и
она
јесам
газити
у
инат
.
Напошљетку
,
један
вече
затећи
јесам
снужден
,
тужан
,
уплакан
.
два
кривудав
,
плавкаст
,
танак
црта
,
—
траг
суза
,
—
спуштати
она
се
низ
пуначак
руменкаст
образ
и
још
свјетлуцати
,
нос
при
врх
поцрвенити
и
доћи
некако
танак
,
а
очи
,
крупан
,
влажан
очи
њезин
,
помутити
се
мало
,
покрвавити
.
—
Шта
јесам
опет
бити
?
—
запитати
зачудити
,
чим
јесам
прећи
преко
праг
и
затворити
канат
за
себе
.
—
опет
кијамет
!
.
.
она
устукнути
мало
,
заклонити
лице
рука
и
некако
покуњити
,
постидити
,
погледати
ја
један
ока
испод
рукав
,
чији
злато
извести
грана
као
да
она
горјети
на
образ
.
—
Хоћеш
ли
се
на
ја
наљутити
?
—-
запитати
меко
,
плашљиво
,
тихо
,
а
глас
она
дрхтати
,
треперити
као
да
хтети
поново
заплакати
.
—
Хоћеш
ли
се
љутити
?
.
.
=
љутити
?
,
.
.
на
тај
?
.
.
Зашто
?
.
.
=
крив
јесам
.
—
ти
?
.
.
—
не
смијем
ти
ни
у
очи
погледати
када
причати
—
узвикнути
изненада
и
пребацити
шамија
преко
очи
.
—
стид
ја
...
стати
јесам
као
укопати
и
јесам
знати
ријеч
проговорити
.
Чудна
слутња
неки
,
необичан
,
јак
страх
нагло
ја
почети
обузимати
.
—
Шта
ли
јесам
учинити
?
.
.
у
шта
се
огријешити
?
.
.
гдје
?
.
.
—
ето
,
ето
...
почети
се
љутити
!
.
.
—
узвикнути
она
очајно
,
па
ломити
прст
,
спустити
се
испод
зид
и
удар
у
плач
.
—
ето
...
—
Хатиџа
!
Притрчим
она
и
прихватити
за
шамија
да
јесам
отргнути
,
да
јесам
отворено
погледати
у
очи
.
она
тај
опазити
,
па
бржебоље
и
рука
поклопити
очи
и
још
чвршће
притегнути
шамија
.
—
Шта
јесам
бити
?
.
.
казивати
!
.
.
—
у
твој
кућа
—
замуцати
она
ломити
се
,
а
дукат
на
прса
звекетати
,
звекетати
,
—
у
дом
...
—
Шта
?
.
.
—
увриједити
јесам
тај
гост
...
—
Хасан
?
.
.
она
збацити
шамија
,
исправити
се
и
затрести
кос
,
густ
прамен
опустити
се
,
пасти
по
чела
и
лак
она
сјенка
прелити
она
се
преко
очи
,
који
као
да
намах
постати
и
крупњети
,
и
црње
