никакав
јесам
,
ни
да
ли
јесам
добро
,
као
што
требати
,
обући
,
потрчати
оба
,
и
Софка
и
мати
,
са
свећа
.
на
отворен
капија
,
испод
свећа
,
заиста
угледати
како
из
кола
силазити
он
.
лице
он
не
видети
,
али
по
одело
он
познати
.
за
он
јесам
силазити
други
,
крупан
,
у
гуњ
,
и
готово
сасвим
у
мрак
.
сигурно
јесам
тај
бити
купац
кућа
.
и
пошто
исплатити
свирач
,
грнетар
,
и
кочијаш
,
а
привезан
остраг
за
кола
,
леп
оседлан
алат
увести
унутра
и
привезати
за
шамдуд
,
(
сигурно
јесам
тај
бити
коњ
онај
купац
на
који
хтети
он
после
вечера
од
она
одјахати
.
)
—
почети
улазити
унутра
.
да
ли
баш
од
пиће
,
или
тек
од
напор
што
све
тај
,
свој
пијанство
,
весеље
,
морати
да
изигравати
,
очев
лице
изгледати
јесам
блед
,
подбуо
.
и
уводити
гост
у
капија
,
почети
он
показивати
на
кућа
.
—
Ева
,
газда
Марка
.
овај
јесам
мој
серај
.
овај
јесам
тај
,
„
ефенди
-Митина
кућа
“
.
овај
јесам
мој
домаћица
,
а
овај
јесам
мој
кћер
,
мој
Софка
,
татин
Софка
!
и
пошто
пружити
мати
рука
,
који
она
пољубити
,
почети
Софка
да
миловати
по
кос
и
образ
,
нежно
,
уздрхтан
,
свој
већ
спарушкан
длан
.
Софка
се
због
тај
осетити
тако
потресен
.
гост
,
газда
Марка
,
једнако
устручавати
се
,
руковати
се
са
мати
.
Софка
јесам
знати
да
ли
и
она
да
се
руковати
с
он
или
да
он
пољубити
у
рука
.
јесам
бити
баш
толико
стар
.
али
он
,
гост
,
као
да
тај
приметити
,
и
да
бити
јесам
што
више
ослободити
,
јесам
она
принети
рука
,
који
она
пољубити
.
—
Жива
бити
,
кћер
!
—
ословити
јесам
.
и
поћи
сав
кућа
са
свећа
.
Софка
видити
како
гост
,
купац
,
једнак
очи
гледати
и
гутати
кућа
,
који
сада
,
овако
наместити
,
некако
друкчије
,
весео
изглед
,
крупан
и
четвртаст
оцртавати
се
у
ноћ
,
са
свој
светлост
из
кујна
и
од
горњи
спрат
.
поред
тај
опазити
она
како
купац
очи
не
одвајати
од
мати
.
мати
јесам
испред
она
ићи
и
,
тобож
од
радост
,
због
њихов
долазак
,
глас
мало
дрхтав
,
али
ипак
да
се
не
приметити
,
јер
срамота
јесам
,
викати
:
—
Магдо
,
Магдо
!
брзо
спремати
!
ево
ми
гостити
!
А
Магда
тамо
сав
смушен
.
не
знати
куда
хтети
.
кад
испасти
пред
отац
и
пољубити
он
у
рука
,
већ
глас
јесам
имати
.
он
се
тргнути
,
изненадити
,
и
тај
усрдно
:
—
гле
,
Магда
!
зар
ти
,
Магдо
,
још
овде
?
—
ја
...
ја
...
још
...
још
—
муцати
јесам
она
,
чисто
увређено
.
—
ту
јесам
,
куда
хтети
ја
,
газдо
!
ту
јесам
ја
!
—
А
како
твој
на
село
,
јесам
здравити
,
живити
?
—
Жива
,
живити
,
газдо
!
—
почети
Магда
,
једнако
вртети
се
и
чисто
стидети
се
,
што
он
,
њен
газда
,
чак
и
о
она
,
њен
,
водити
брига
.
Гор
,
у
гостински
соба
,
сести
.
Срећом
,
мати
као
да
јесам
предосећати
,
тај
јесам
одмах
,
после
први
дан
празник
,
разместити
соб
.
Софка
јесам
знати
како
хтети
сада
бити
мило
отац
,
што
јесам
кућа
тако
наместити
.
Нарочито
хтети
он
сад
уживати
,
кад
гост
,
купац
,
бити
изненадити
због
намештај
,
особито
од
тамо
,
у
соба
,
по
раф
изређан
зарф
,
ибрик
,
сахан
,
сав
од
стар
сребро
и
злато
,
па
још
сада
сав
тај
осветлити
са
два
велик
свећа
у
велик
чирак
.
и
све
скоро
орибати
и
жутити
се
и
одударати
од
црвенило
осталог
намештај
и
јастук
,
ћилим
.
и
услед
вечит
њихање
и
лепршање
обешен
пешкир
по
зид
бити
сав
свеж
и
леп
.
доле
,
у
кујна
,
где
се
она
журити
и
по
велик
синија
ређати
чанак
с
јела
да
горе
код
она
изнети
и
поставити
,
већ
јесам
слушати
,
како
се
тамо
гост
једнако
,
изненадити
и
запрепастити
,
нећкати
,
извињавати
.
никако
хтети
да
сести
на
јастук
,
да
она
не
бити
упрљати
,
већ
тражити
столица
а
сваки
час
се
окретати
отац
и
молити
:
—
ама
,
Мита
,
да
ићи
ја
,
да
не
досађивати
.
али
мати
не
да
гост
ни
да
проговорити
.
и
јесам
да
јесам
доћи
,
па
бити
овако
бити
дочекати
,
а
камо
ли
још
са
њен
домаћин
;
с
тај
само
одозго
викати
:
—
Магдо
,
доносити
!
А
Софка
знати
да
се
тај
и
на
она
односити
,
да
што
пре
бити
готов
са
софра
,
пошто
јесам
тамо
Магда
већ
изнети
ракија
и
мезе
и
додати
мати
,
да
она
она
стојећки
служити
.
Софка
на
последак
бити
готов
.
уза
степеница
узнети
и
унети
код
она
велик
сребрн
синија
са
јело
,
и
метати
јесам
испред
она
,
сагнути
над
она
,
видити
како
гост
не
моћи
ока
да
скинути
од
она
,
особито
кад
она
,
због
тај
што
се
бити
много
сагнути
,
пасти
плетеница
низ
врат
,
те
она
се
сав
снага
,
онако
пресавијен
,
почети
да
оцртавати
.
али
она
се
,
сав
срећан
и
зајапурен
,
брзо
издигнути
,
пребацивати
кос
на
леђа
,
и
сићи
у
кујна
код
Магда
.
овај
јесам
пак
,
ништа
не
слутити
,
још
мање
о
продаја
кућа
,
а
сав
срећан
што
јесам
он
,
газда
она
,
доћи
и
чак
са
она
говорити
,
једнако
гунђати
,
себе
грдити
и
корити
:
како
тај
,
луд
она
,
да
се
не
сетити
да
хтети
газда
доћи
,
кад
у
очи
субота
онај
онај
и
онакав
сан
снити
и
по
он
моћи
да
знати
да
хтети
он
доћи
.
горе
се
већ
вечерати
.
Вис
се
пити
,
него
јела
.
зато
Магда
,
видити
да
хтети
вино
,
што
јесам
за
празник
купити
и
донети
,
ускоро
нестати
,
а
да
не
бити
после
,
дубоко
у
ноћ
,
поново
ићи
,
кришом
,
да
јесам
ники
не
видити
,
сваки
час
се
провлачити
кроз
узак
прозор
од
подрум
и
тамо
,
размицати
обруч
на
бачва
,
бушити
рупа
између
дуг
,
точити
вино
Тонетов
.
и
као
правдати
се
за
тај
свој
крађа
,
излазити
отуда
говорити
јесам
себе
,
као
светити
се
Тоне
:
—
ја
,
керпич
!
завући
се
као
мољац
.
пометати
катанац
,
као
да
хтети
он
неки
сав
вино
попити
...
и
једнако
јесам
носити
тамо
у
кујна
,
разливати
у
разнети
лонац
и
шерпа
,
да
ко
од
она
,
мати
или
Софка
,
не
приметити
,
јер
знати
шта
бити
онда
бити
са
она
.
силом
бити
јесам
натерати
да
однети
и
вратити
у
бачва
.
и
што
јесам
више
ноћ
бивати
,
Софка
јесам
одоздо
опажати
,
како
јесам
они
тамо
горе
све
слободан
.
колико
пута
,
увек
кад
бити
мати
отуда
сићи
,
изићи
,
да
овамо
Магда
или
Софка
што
наредити
,
Софка
бити
чути
како
гост
,
остати
јесам
са
отац
она
,
говорити
,
као
поново
он
тврдити
за
кућа
:
—
ја
,
што
рећи
,
не
порећи
!
Софка
она
јесам
на
последак
оставити
и
повући
се
,
да
спавати
.
прво
,
што
јесам
ред
да
девојка
тако
дубоко
у
ноћ
седити
,
а
друго
,
што
хтети
морати
сутра
пошто
хтети
она
мати
бити
неиспаван
,
она
да
поранити
и
спрема
и
почистити
кућа
.
ИX
и
тај
њихов
гост
,
купац
,
кад
јесам
од
она
,
чак
у
зор
,
одлазити
,
узјахати
коњ
и
поћи
,
остати
дуго
,
дуго
,
пред
капија
.
као
да
јесам
хтети
што
више
њихан
а
сада
и
већ
свој
кућа
да
се
нагледати
,
да
јесам
добро
запамтити
,
да
јесам
сав
онако
у
наоколо
,
са
комшилук
и
са
онај
њихов
тежак
капија
,
унети
у
мозак
.
зато
јесам
после
дуг
стајање
поћи
и
упутити
се
,
поред
чесма
,
на
низак
,
где
јесам
бити
башта
и
њива
.
отићи
у
онај
део
варош
,
који
јесам
бити
као
још
нов
,
тек
доселити
,
још
не
као
варошки
,
више
сељачки
,
пун
сам
досељеник
,
или
сељак
из
околни
село
,
а
понајвише
бегунац
из
Турска
.
коњ
алат
,
дуг
реп
чак
до
копита
,
дуг
врата
и
леп
четвртаст
глава
,
са
паметан
очи
,
одморан
,
осећати
на
себе
свој
газда
,
како
на
он
слободно
и
стегнути
седити
,
ситно
,
весело
јесам
грабити
и
промицати
.
Већ
јесам
близу
зор
.
мрак
се
губити
.
около
,
иза
равница
,
кроз
магла
,
већ
јесам
се
оцртавати
бити
.
из
њива
и
башта
допирати
мирис
труо
трава
и
корење
.
тамо
негде
далеко
,
око
река
,
чути
се
шуштање
вод
и
по
који
цвркут
пробуђен
тица
.
овамо
,
с
други
страна
,
по
варош
,
у
улица
,
који
јесам
се
овде
свршавати
,
сав
јесам
још
бити
у
нем
мрак
.
само
он
,
гост
,
чинити
се
да
—
(
а
тај
као
да
гледати
обрнуто
,
кроз
себе
и
иза
себе
)
—
отуда
са
њин
,
Софкин
кућа
,
једнако
горети
свећа
и
осветљавати
овамо
испред
он
пут
.
зато
јесам
често
уздизати
рука
ка
лице
,
и
од
задовољство
,
срећа
,
задизати
шубара
,
сваки
час
гладити
чела
,
очи
и
цео
лице
.
алат
,
навикнут
,
јесам
савити
у
последњи
улица
,
крив
,
тесан
,
налик
на
долина
због
висок
улични
зид
и
дрвеће
.
онда
се
почети
пети
ка
чаршија
и
ка
газдин
кућа
,
док
он
,
приметити
како
се
већ
приближавати
кућа
,
бити
некако
неугодан
.
зато
се
као
исправити
у
седло
,
одупрети
о
узенгија
.
али
алат
,
готово
трком
изићи
из
улица
и
стати
испред
капија
,
од
радост
зарзати
.
Гор
,
по
чаршија
,
у
полумрак
већ
јесам
се
светлуцати
погдегде
потпаљен
мангал
и
чути
салепџија
,
док
јесам
овде
,
као
увек
на
крај
варош
,
сав
још
бити
тамно
.
једино
се
дуготрајан
лавеж
пас
и
певање
петлов
из
магла
разлегати
и
распростирати
по
поље
и
њива
.
Марка
обрнути
алат
тако
,
да
свој
раме
и
лакат
почети
додиривати
капија
.
и
сигурно
из
искуство
знати
да
лупа
,
ни
нога
ни
рука
,
не
моћи
се
његов
тамо
,
у
кућа
,
пробудити
,
јер
јесам
кућа
од
капија
тако
удаљити
,
извадити
из
силав
пиштољ
и
почети
њихов
јабука
лупати
.
и
кроз
широк
пукотина
од
истина
тежак
,
јак
даска
,
али
доста
један
од
други
растављен
,
он
једва
дочекати
да
видити
како
се
тамо
,
у
кућа
,
засветлити
и
како
отуда
,
са
лојан
свећа
у
чирак
,
огрнут
гуњом
и
гологлав
,
почети
да
се
приближавати
његов
слуга
,
Арса
.
—
Ко
јесам
?
ко
јесам
?
—
Чу
како
овај
видац
трчати
и
заклањати
свећа
,
да
он
се
не
угасити
.
али
брзо
посрнути
и
као
без
дух
истрчати
овамо
ка
капија
,
кад
чути
газдин
као
увек
кратак
и
набусит
:
—
ја
!
једном
рука
држати
више
себе
чирак
са
свећа
,
да
се
газда
што
боље
видити
,
а
други
рука
отварати
капија
,
замандаљен
,
гурати
увући
не
шип
него
читав
дирек
,
јесам
гледати
ни
како
он
јесам
бити
колија
пасти
,
те
он
остати
го
у
кошуља
и
гаће
,
ни
како
он
један
опанак
остати
тамо
негде
у
двориште
,
него
,
отварати
крило
,
а
од
страх
не
знати
шта
да
говорити
,
он
почети
коњ
:
—
о
,
алат
!
ја
,
алат
!
—
Жива
ли
јесам
?
—
Чу
како
газда
само
ословити
и
брзо
поред
он
на
капија
проминути
.
Арса
трчати
за
коњ
,
једва
успети
да
испред
кућа
,
кућњи
праг
,
стигнути
газда
,
узети
алат
за
узда
и
за
узенгија
придржати
,
како
бити
се
газда
што
лакше
скинути
.
Марка
,
као
увек
,
сићи
са
алат
,
ући
права
у
онај
његов
скоро
дозидан
сопац
.
тај
јесам
сопац
бити
мало
,
снизак
,
готово
загушљив
;
под
непатосан
,
гол
земља
,
тај
нов
ћилим
од
дуг
неветрење
(
јер
сем
он
ники
у
тај
сопац
јесам
смести
да
ући
)
готово
земљосан
.
јастук
тврдити
,
крутити
,
исто
онако
испружити
и
поређати
,
како
она
јесам
последњи
пут
оставити
.
прво
што
он
пасти
на
памет
,
тај
јесам
,
да
као
свакада
,
чим
ући
,
одмах
бацити
поглед
на
два
велик
катанац
,
који
јесам
висити
о
доста
дуг
и
дубок
,
шарено
обојен
сандук
.
и
уверити
се
да
јесам
катанац
у
ред
,
у
исти
положај
,
у
нарочит
онај
положај
,
у
какав
она
јесам
он
,
полазити
,
навлаш
метнути
,
да
бити
,
кад
се
овако
вратити
,
моћи
приметити
,
ако
бити
она
ко
дирати
,
покушавати
да
отворити
.
кад
видити
да
јесам
сав
у
ред
,
он
онда
остати
тако
стојећи
,
насред
соб
,
чекати
да
ко
из
кућа
,
било
Арса
бити
жена
,
доћи
,
донети
свећа
и
почети
он
свлачити
.
Међутим
дан
јесам
већ
бити
почети
.
по
двориште
у
велик
се
калдрма
,
кроз
прозор
од
сопче
,
модрило
и
спроћу
он
,
на
бунар
,
јасно
се
оцртавати
велик
гвозден
кофа
;
са
ланац
место
уже
.
из
кујна
почети
да
допирати
прасак
сув
лозинка
.
и
одмах
после
тај
брз
,
јак
светлост
избити
из
огњиште
и
почети
на
сав
страна
чак
и
овамо
код
он
,
у
сопац
,
да
допирати
.
Чули
јесам
се
тих
,
уплашен
корак
,
бат
нога
из
онај
други
соб
у
кујна
и
обратно
.
Арса
,
пошто
алат
распремити
у
штала
,
из
који
се
јасно
одвајати
,
допирати
онај
топао
воњ
и
шум
од
већ
пробуђен
стока
,
ући
опет
овамо
,
к
он
,
са
свећа
.
Поче
обигравати
да
он
,
и
тај
одозго
,
са
раме
,
свлачити
.
Марка
,
једнако
стојећи
,
подавајући
се
,
да
бити
он
Арса
што
лакше
скинути
,
само
он
запитати
:
—
јесам
устати
?
—
јесам
,
јесам
,
газдо
.
Ена
газдарица
по
кујна
,
спремати
.
А
Томча
(
син
)
тек
што
се
јесам
обући
.
Марка
јесам
хтети
,
као
обично
,
на
савијен
јастук
,
који
он
Арса
подметнути
,
да
сести
,
извалити
се
и
тако
лежати
чекати
,
да
он
Арса
изути
,
већ
сести
на
онај
сандук
и
поднимити
онај
свој
мали
али
рутав
рука
,
са
доста
кратак
и
нежан
прст
,
чекати
јесам
да
он
Арса
сасвим
скинути
.
појас
,
силав
са
пиштољ
,
јатаган
и
арбија
,
сав
тај
јесам
Арса
са
он
скинути
и
изнети
,
да
се
ветрити
и
чистити
.
Марка
остати
и
даље
тако
да
седити
,
погнут
глава
,
у
папуча
,
распасати
.
белити
он
се
учкур
од
широк
чакшире
а
око
он
јелек
и
минтан
,
раскопчати
и
ослободити
од
појас
и
силав
,
показивати
јесам
његов
широк
,
јак
прса
,
са
грдан
маља
по
среда
,
који
јесам
допирати
до
његов
кратак
,
здепаст
и
гол
врата
.
тако
седити
не
помакнути
се
и
не
дигнути
глава
,
ни
кад
ући
њихов
жена
са
послужење
.
на
стар
,
мали
и
доста
изабан
послужавник
велик
чаша
водити
и
у
таслица
неколико
парче
шећер
,
доста
сумњив
бој
.
и
по
тај
видети
се
да
тај
шећер
трајати
дуго
,
да
се
,
осем
он
,
ники
не
послуживати
он
,
не
трошити
он
.
као
свакада
,
не
изненадити
већ
навикнути
на
такав
његов
долазак
у
невреме
,
ући
она
мирно
.
и
од
цео
поздрав
само
што
он
упитати
:
—
Дође
ли
?
—
Дођох
!
—Чисто
мрк
и
неугодан
одговорити
она
.
и
не
погледати
у
она
,
узити
шећер
и
вод
,
који
испити
на
искап
.
—
да
намештати
?
—
упитати
он
жена
стојећи
пред
он
мирно
и
некако
учмати
.
из
она
јесам
бити
толики
простота
и
убијен
мирноћа
.
Обучена
јесам
бити
пола
сеоски
,
пола
варошки
:
у
антерија
,
забрадити
,
истина
доста
нов
али
прост
шамија
,
у
бео
дебео
чарапа
и
опасан
сељачки
фута
и
са
обешен
ножић
о
појас
.
Сува
,
блед
очи
,
блед
,
кошчат
,
и
са
маља
на
лице
од
староста
.
сав
јесам
мирисати
на
сељачки
мирис
,
на
млеко
,
на
воњ
ђубре
и
свежина
јак
,
прост
одело
.
—
Намештај
!
—
одговорити
она
Марка
,
и
опет
остати
седити
на
сандук
.
—
и
чути
!
—
позвати
јесам
он
натраг
,
када
овај
поћи
.
—
Кажи
Томча
,
неки
се
обући
и
ићи
у
хан
.
али
неки
!
неки
остати
овде
!
—
предомислити
се
он
и
одмахнути
она
рука
да
ићи
.
—
Мог
и
они
тамо
сам
за
неколик
дан
!
—
Заврши
као
јесам
за
себе
.
она
отићи
.
у
брзо
Арса
донети
постеља
.
али
већ
бити
дан
.
сванути
се
сасвим
.
Марка
показати
слуга
глава
,
да
прозор
застрети
какав
покровац
.
и
када
у
сопче
настати
мрак
,
он
се
полако
,
тешко
спустити
у
постеља
и
покрити
да
спавати
.
X
овамо
,
код
Софка
,
сутра
,
цео
дан
,
бити
јесам
тако
добро
.
и
Софка
зато
доцније
цео
живот
јесам
моћи
себе
да
опростити
:
како
да
она
тај
не
осетити
,
и
тај
она
,
Софка
,
који
јесам
од
увек
све
знати
,
сав
унапред
осећати
,
а
сад
,
баш
сад
,
кад
се
тицати
њен
глава
,
њен
живот
,
ту
се
преварити
!
али
откуд
јесам
моћи
и
знати
?
знати
јесам
само
,
да
јесам
кућа
продати
,
да
јесам
синоћни
гост
купац
.
отац
,
пошто
се
испавати
,
дигнути
се
око
ручак
.
добро
ручати
,
опет
преспавати
,
и
у
мрак
,
у
вече
,
чак
сићи
одозго
овамо
,
к
она
у
кујна
.
прегледати
башта
,
двориште
.
силазити
јесам
и
у
подрум
.
за
он
ићи
јесам
мати
,
да
бити
он
бити
при
рука
,
давати
обавештење
,
кад
што
затребати
.
после
вечера
,
Софка
јесам
лећи
овамо
доле
,
у
велик
соба
,
са
Магда
,
пошто
тада
,
да
не
бити
Софка
бити
сам
,
морати
јесам
и
Магда
у
тај
соба
да
спавати
.
после
,
ко
знати
шта
јесам
бити
.
она
јесам
моћи
знати
,
јесам
слутити
,
те
да
онда
бити
на
опрез
,
да
не
спавати
дубоко
.
Већ
јесам
бити
сасвим
помирити
са
тај
продаја
кућа
,
а
и
зарадовати
,
што
се
једном
и
овако
свршити
,
да
,
макар
и
без
кућа
,
макар
тамо
у
туђина
,
у
Турска
,
ипак
бити
бар
заједно
са
он
,
те
да
једном
и
онај
имати
над
себе
он
,
да
бити
,
испод
његов
власт
и
надзор
,
моћи
слободно
да
дисати
,
кретати
се
и
живити
.
бити
јесам
готово
срећан
због
тај
,
и
одмах
слатко
,
тврдо
заспати
.
дубоко
у
ноћ
,
ваљда
чак
око
пола
ноћ
,
када
јесам
бити
већ
лакосан
,
сећати
се
доцније
,
чути
јесам
одозго
,
кроз
таваница
,
како
сигурно
из
очев
соб
,
једнако
долазити
шум
,
чак
и
глас
,
и
неки
дуг
ходање
.
онда
,
као
никада
дотле
,
материн
доста
јак
глас
,
као
неки
одупирање
свађа
,
плач
.
сутра
,
у
јутро
,
мати
она
се
појавити
на
степеница
са
рука
на
чела
,
преко
очи
,
а
уста
она
и
цео
лице
бити
готово
унаказити
,
толико
искривити
од
ужас
.
и
чим
доћи
овамо
у
кујна
,
код
Софка
и
Магда
,
само
што
бити
у
стање
да
наредити
:
—
Магдо
,
одвести
Софка
код
теткин
.
она
нека
остати
,
а
ти
се
вратити
.
тај
јесам
бити
доле
у
кујна
,
где
јесам
још
бити
мрак
,
влажан
земља
,
скоро
почистити
,
горе
од
чађа
црн
греда
,
а
спроћу
по
полица
онај
жут
тепсија
.
Софка
,
чим
тај
чути
од
мати
,
а
добро
јесам
знати
шта
тај
значити
,
почети
тај
тепсија
као
неки
велик
крвав
очи
да
прождирати
и
све
око
она
у
колут
да
се
окретати
.
Пошто
посрнути
,
да
она
се
рука
дотакнути
под
,
брзо
се
исправити
и
почети
,
устрашити
,
а
никако
не
веровати
сав
тај
,
као
у
грозница
,
очи
да
тражити
мати
.
али
,
она
јесам
већ
бити
отићи
тамо
,
у
соб
,
и
наслонити
на
прозор
,
тихо
јесам
,
тихо
плакати
и
грцати
.
да
ли
од
јад
,
бол
,
или
од
срећа
и
радост
,
што
јесам
и
тај
дочекати
,
да
ето
свој
Софка
удавати
?
јер
тај
,
да
јесам
слушкиња
одвести
и
тамо
оставити
,
за
удавача
знати
се
шта
јесам
:
испросити
јесам
,
и
за
два
три
дан
склањати
се
у
комшилук
,
да
бити
бити
поштедити
од
навала
свет
,
запиткивање
и
честитање
.
Софка
,
осећати
како
она
се
од
ужас
палац
на
нога
грч
,
па
она
се
тај
грч
,
бол
уз
колено
пењати
и
пробадати
она
утроба
,
половина
она
сећи
као
нож
,
прићи
мати
.
—
нана
!
али
мати
,
као
бежати
,
окренути
се
од
она
,
све
више
јесам
наслањати
глава
на
прозор
,
и
све
више
плакати
.
кроз
плач
,
почети
Софка
да
молити
,
да
она
не
прилазити
,
не
питати
јесам
,
и
распитивати
се
:
—
Ида
,
ићи
,
чедо
!
ох
,
зар
не
знати
шта
јесам
.
тај
јесам
.
судбина
зар
?
А
знати
јесам
ја
,
да
од
он
шта
друго
,
добро
какав
,
и
не
моћи
бити
.
Знаш
већ
сада
шта
јесам
.
и
бар
ти
ја
,
Софка
,
не
мучити
.
Зашто
,
мој
јесам
и
овако
много
.
ох
!
и
опет
се
предати
,
али
једнако
тихо
,
из
страх
,
да
онај
горе
не
чути
.
Софка
,
ма
да
она
се
још
све
вртети
:
и
соб
,
таваница
,
и
испред
она
она
,
мати
она
,
са
тај
прозор
собни
,
на
који
се
бити
наслонити
,
ипак
,
због
тај
материн
плач
,
бити
лакше
,
што
бар
по
он
видити
да
мати
тај
не
одобравати
.
али
никако
не
моћи
да
у
сав
тај
веровати
,
не
знати
шта
да
чинити
,
чисто
пасти
.
—
Па
зашта
,
нана
?
Зашта
?
...
—
Поче
,
а
већ
она
од
бес
сузити
ударити
.
—
не
знати
,
чедо
!
не
знати
,
не
питати
ја
.
само
тај
:
свршити
јесам
.
Ена
,
он
тамо
,
горе
:
беснити
!
на
очи
не
смети
да
он
изаћи
.
ох
,
црн
ја
!
Софка
се
дигнути
.
и
,
осећати
такав
снага
,
такав
бес
,
чак
и
мржња
према
отац
,
поћи
к
он
.
особито
беснети
јесам
због
увреда
:
што
,
и
ако
јесам
тај
хтети
са
она
,
да
јесам
удати
,
што
онда
овако
са
она
да
поступати
,
што
овако
брзо
,
одмах
,
као
да
јесам
не
моћи
гледати
.
али
,
да
ли
што
јесам
отац
бити
одозго
видети
како
се
к
он
пењати
,
или
што
Магда
,
спремати
код
он
у
соба
,
заиста
,
какав
јесам
луд
,
са
суза
и
јецати
радити
,
и
он
тај
њен
суза
видети
,
тек
Софка
пресећи
његов
страшан
глас
и
псовка
према
Магда
:
—
ти
,
моћи
ту
да
ја
слузити
и
слинити
!
гле
тај
пезевенк
и
ћопек
један
!
и
што
јесам
најгоре
,
Софка
осетити
како
се
тај
:
„
пезевенк
и
ћопек
“
односити
на
сав
она
овамо
доле
,
а
особито
на
она
,
Софка
.
А
глас
он
јесам
бити
тако
сув
,
стран
;
у
он
ни
топлина
,
треперење
,
тако
да
се
Софка
са
по
басамака
брзо
вратити
,
још
увређенија
.
после
,
чим
Магда
сићи
,
немо
,
ники
се
не
јављати
,
отићи
са
она
код
тетка-Катиних
.
Чисто
се
спотицати
грабити
да
што
пре
отићи
,
као
да
побећи
од
сав
тај
,
а
опет
,
опет
никако
још
не
моћи
у
сав
тај
да
веровати
.
знати
јесам
,
да
они
тај
и
тако
са
она
не
моћи
да
чинити
.
јесам
она
као
сваки
:
јесам
дете
,
шипарица
,
да
ништа
не
знати
и
не
смести
да
знати
,
па
тако
,
у
трен
,
како
они
хтети
,
са
она
да
чинити
...
али
,
поред
сав
тај
,
најгоре
,
најтеже
она
јесам
бити
:
како
она
да
тај
не
осетити
,
ако
не
у
почетак
,
а
оно
бар
синоћ
,
—
да
тај
гост
јесам
купац
кућа
,
већ
,
већ
...
и
тада
се
почети
сећати
.
тек
тада
бити
она
јасно
и
онај
његов
запрепашћење
,
кад
јесам
видити
,
а
после
онда
онај
нескидање
ока
са
он
при
тај
вечит
трепет
пунити
он
уста
и
онај
на
мах
,
кад
с
отац
остати
на
сам
,
потврђивање
:
„
ја
,
што
рећи
,
не
порећи
!
“
дакле
,
он
,
још
и
не
видети
јесам
,
пристати
да
јесам
узети
,
а
сад
,
кад
јесам
и
видети
,
тај
радије
и
срећан
.
тетак
,
кад
јесам
видити
,
изненадити
се
.
али
Магда
она
мимика
и
са
неколико
турски
реч
каза
сав
.
тетак
од
радост
,
срећа
,
јесам
знати
шта
хтети
.
али
по
Софкин
лице
,
по
дрхтање
,
по
посртање
,
и
нарочито
по
врелина
,
који
осетити
,
кад
јесам
Софка
пољубити
у
рука
,
видити
да
требати
што
пре
да
јесам
оставити
сам
.
зато
она
брзо
ући
у
соб
,
и
пошто
тамо
још
брже
разместити
и
почистити
,
позвати
Софка
,
као
тешити
јесам
:
—
ода
,
ода
Софкица
.
седити
,
одморити
се
.
Ништа
јесам
,
и
не
бојити
ја
се
!
и
не
моћи
да
издржати
,
заједно
са
Магда
отрчати
Софкин
кућа
.
Софка
ничке
пасти
на
кревет
и
,
поред
сав
,
осетити
благодарност
према
тетка
,
што
,
кад
отићи
,
Софка
чути
како
јесам
закључати
.
бар
јесам
ослободити
,
да
не
морати
стрепити
од
нечији
долазак
.
али
јесам
требати
бар
и
капија
да
затворити
,
те
да
кроз
она
доцније
не
видити
оно
што
јесам
највише
потрести
и
заболети
;
да
не
видити
одовуд
из
соб
,
са
кревет
,
кроз
прозор
и
кроз
отворен
капија
спроћу
она
,
њихан
капија
и
њин
кућа
и
шта
се
све
тамо
радити
.
особито
када
из
њин
кућа
почети
сваки
час
да
излазити
Магда
.
А
Софка
јесам
знати
да
она
тај
трчати
по
родбина
и
све
позивати
.
у
скоро
,
видити
,
како
из
родбина
,
радостан
,
на
глас
да
јесам
он
,
ефенди
-
Мита
доћи
а
преплашен
што
она
звати
к
себе
,
јер
тај
јесам
имати
обичај
,
почети
да
долазити
сав
,
особито
стар
,
тетин
,
стричев
,
ујак
.
сваки
час
по
који
тетак
,
нарочито
Ката
,
отуда
излазити
и
опет
се
враћати
.
Поче
кућа
онако
са
отворен
капија
да
се
закрчивати
,
пунити
.
али
опет
све
занемети
,
све
са
тајанствен
и
готово
уплашен
израз
лице
.
сигурно
горе
отац
,
саопштавати
она
Софкин
удаја
,
у
исти
време
наређивати
она
да
ники
о
тај
не
писнути
,
да
не
бити
ко
од
комшилук
и
осталог
свет
дознати
,
док
се
удаја
не
бити
сасвим
свршити
.
А
сада
,
када
она
јесам
тај
саопштити
,
моћи
да
ићи
кућа
,
да
се
спремати
,
чист
стајаћи
хаљина
и
други
,
да
бити
бити
готов
када
она
позвати
,
да
доћи
на
свечаност
.
и
тај
јесам
Софка
највише
поражавати
,
убијати
.
Што
тако
са
она
да
чинити
;
и
тај
са
она
,
са
који
јесам
се
до
скори
с
толики
поштовање
и
љубав
опходити
?
А
сада
:
као
да
она
јесам
ништа
,
и
никада
ништа
ни
бити
.
него
,
као
да
јесам
увек
бити
обичан
,
као
неки
ствар
.
и
тај
за
ко
јесам
удати
?
који
јесам
тај
?
Шта
јесам
?
одакле
јесам
?
и
онда
бол
,
туг
,
плач
,
јад
,
сав
велик
и
велик
,
почети
да
јесам
хватати
,
те
почети
осећати
како
,
онако
ничке
лежати
,
чисто
у
несвест
падати
.
по
читав
сат
губити
се
,
ништа
не
знати
за
себе
.
А
затим
тешко
,
дуго
,
једва
се
повраћати
.
али
што
јесам
дан
велик
бивати
и
више
пролазити
,
а
она
једнако
овамо
сасвим
усамити
бити
,
са
ужас
почети
опажати
,
како
у
тај
њен
занос
,
несвестица
,
сав
више
осећати
,
—
а
од
тај
одмах
бити
она
зуб
зацвокотати
—
како
она
све
јасније
долазити
тај
,
синоћњи
тобожњи
купац
кућа
,
а
сада
у
ствар
просилац
.
као
осећати
већ
себе
у
његов
крило
и
на
себе
она
његов
уста
,
што
јесам
синоћ
онако
пожудно
дрхтати
,
и
његов
рука
са
онај
нежан
,
кратак
,
одозго
маљав
прст
.
и
због
тај
кос
она
се
почети
дизати
,
и
по
чела
свуда
јесам
хладан
зној
пробијати
.
обезумљен
од
ужас
због
тај
слика
,
почети
се
дизати
,
и
као
бежати
из
соб
хуктати
:
—
Божа
!
Божа
!
али
немати
куда
,
на
друго
који
место
,
опет
јесам
ничке
падати
по
кревет
.
и
већ
када
сасвим
доћи
ноћ
,
она
најзад
дознати
све
.
тетак
она
се
вратити
отуда
,
а
Софка
јесам
знати
да
хтети
сада
,
као
што
јесам
ред
и
обичај
,
од
она
дознати
.
и
тај
хтети
баш
из
њен
уста
чути
,
него
хтети
овај
доћи
са
још
који
жена
,
тетак
или
стрина
,
па
хтети
оне
,
никако
овамо
код
Софка
и
не
улазити
,
већ
у
кујна
,
спремати
вече
,
мало
добар
,
(
јер
за
бог
,
ето
имати
гошћа
,
Софка
)
гласно
се
разговарати
,
да
бити
из
тај
њихан
разговор
моћи
Софка
све
чути
:
и
ко
јесам
младожења
,
одакле
јесам
,
шта
јесам
,
и
сав
остати
што
требати
.
А
тако
заиста
и
бити
.
Пошто
откључати
кујна
,
упалити
свећа
,
распалити
огањ
у
кујна
,
спремати
вече
,
почети
да
причати
:
—
од
увек
јесам
тај
тако
.
ето
тај
и
тај
поћи
јесам
још
за
горег
.
ни
у
сан
јесам
он
снити
а
камо
ли
видети
.
главно
јесам
да
јесам
добар
кућа
.
сада
ето
тај
Софкин
просилац
,
тај
Марка
,
толико
богат
,
да
се
готово
не
знати
шта
сав
имати
.
истина
,
од
скори
се
доселити
из
Турска
,
али
још
тамо
по
граница
држати
хан
и
продаја
стока
турски
војска
.
овде
у
варош
од
скоро
јесам
са
кућа
у
доњи
махала
...
али
се
Софка
изненадити
,
кад
још
чути
,
како
,
као
правдати
се
,
почети
да
причати
:
да
,
и
ако
јесам
младожења
још
мали
,
тек
он
јесам
дванаест
година
,
ипак
бити
се
сваки
сматрати
за
срећан
,
што
у
тако
богат
кућа
ићи
.
дакле
,
ни
он
јесам
не
узимати
за
себе
,
јесам
удовац
,
још
мање
без
деца
,
већ
ето
за
син
,
који
јесам
готово
још
дете
!
Софка
почети
осећати
,
како
хтети
кроз
грло
сав
крв
и
сав
утроба
избацити
,
јер
тако
почети
да
се
надимати
и
од
бол
,
неизмеран
јад
,
да
стењати
.
али
се
брзо
тргнути
.
Изиђе
у
кујна
.
када
јесам
на
светлост
од
огњиште
и
свећа
угледати
,
тетак
она
само
промуцати
:
—
куда
,
Софкица
?
—
Дај
ја
шал
!
ићи
до
кућа
,
нешто
јесам
заборавити
.
једва
јесам
тај
моћи
да
проговорити
,
па
и
не
дочекати
да
се
шал
,
који
она
тетак
пренеразити
пружити
,
сасвим
заогрнути
,
увити
,
него
само
набацити
он
,
увијати
више
глава
,
да
јесам
ко
не
видити
,
изићи
.
ни
мрак
,
ни
самоћа
,
ни
мртво
падање
водити
са
чесма
не
узнемирити
јесам
.
сада
јесам
већ
она
свој
,
јесам
Софка
девојка
,
Софкица
,
ефенди
-Митина
,
већ
права
жена
,
свој
,
ничији
више
.
од
бес
стискати
прса
,
да
бити
од
бол
чисто
јаукати
,
и
дизати
шалваре
,
да
што
брже
и
сигурније
корачати
,
брзо
прећи
сокак
,
чесма
,
и
ући
у
кућа
.
и
горе
,
и
доле
,
и
свуда
јесам
горети
свећа
.
као
да
никада
она
јесам
бити
,
као
да
јесам
она
умрети
,
одавно
јесам
саранити
и
већ
заборавити
,
тако
јесам
у
кућа
бити
сада
мирно
,
и
осветлити
.
Магда
испасти
из
кујна
и
чисто
устукнути
испред
Софка
.
али
Софка
јесам
,
показивати
горе
на
очев
соб
,
само
упитати
:
—
имати
ли
ко
?
—
јесам
јесам
.
Софка
се
попити
.
испред
врата
видити
само
његов
поређан
ципела
и
већ
почети
да
дрхтати
.
али
силно
отворити
врата
и
ући
.
светлост
се
од
свећа
залелујати
и
готово
што
свој
пламен
не
опасти
кос
очев
.
када
јесам
погледати
,
он
,
као
да
јесам
неки
стран
доћи
а
не
она
,
његов
Софка
,
подигнути
се
и
само
рећи
:
—
Ефенд'м
!
али
по
њен
узбуђеност
и
силина
из
очи
познати
јесам
и
досетити
се
за
шта
долазити
,
смрачити
се
,
а
уста
он
већ
почети
да
играти
.
—
тато
!
—
почети
Софка
,
а
тај
„
тато
“
једва
јесам
изговарати
,
од
толики
горчина
и
увређеност
,
што
он
тако
са
она
радити
.
—
ја
не
моћи
и
...
хтети
...
и
осећати
да
хтети
изгубити
сав
кураж
и
бризнути
у
плач
пред
он
,
довршити
брзо
:
—
ја
не
моћи
и
хтети
за
такав
да
поћи
!
само
видити
како
се
он
подигнути
,
са
неки
сув
подсмех
,
онако
у
чарапа
,
прићи
она
и
свечано
почети
:
—
Софка
,
синак
!
лепота
и
младост
за
време
јесам
.
Што
Софка
готово
пренеразити
,
тај
јесам
,
што
у
његов
глас
зазвучати
тај
као
његов
сопствен
искуство
,
јад
,
горчина
.
он
јесам
јесам
тај
тако
некада
мислити
,
да
јесам
лепота
и
младост
прек
,
велик
,
сада
ево
због
тај
доћи
дотле
,
до
сиромаштво
;
а
да
јесам
тако
мислити
,
не
бити
њен
мати
узети
,
не
бити
због
тај
оволико
претрпети
,
оволико
се
намучити
,
потуцати
и
још
,
сада
,
када
се
смиловати
и
решити
да
се
к
она
кући
понова
вратити
,
а
оно
,
место
благодарност
,
гле
шта
!
...
Софка
ипак
промуцати
:
—
ја
не
моћи
!
—
ни
ја
не
моћи
.
и
одскочити
од
Софка
,
усправити
се
.
Софка
видити
како
он
се
по
ћилим
прст
од
нога
у
чарапа
грч
,
трести
.
да
он
као
умилостивити
,
продужити
Софка
.
—
срамота
!
од
другарица
и
свет
срамота
ја
,
тато
!
—
и
ја
јесам
срамота
!
једнако
усправљати
се
и
већ
од
бес
трести
се
,
и
тај
не
као
пред
Софка
,
већ
као
пред
сам
себе
почети
сав
јад
да
изливати
:
—
зар
ја
јесам
срамота
?
зар
ја
тај
хтети
,
мило
ја
?
зар
ја
не
знати
колико
јесам
тај
што
ја
тај
морати
?
и
тај
ја
,
ја
!
ох
!
и
разгневити
се
на
неблагодарност
Софкин
,
јер
он
се
само
за
њен
љубав
вратити
,
да
јесам
добро
удомити
.
А
тај
што
јесам
давати
за
младожења
,
који
јесам
још
дете
,
тај
јесам
баш
толико
страшно
,
колико
јесам
страшно
овај
његов
:
што
он
ето
морати
са
тај
Марка
,
сељак
,
да
се
пријатељ
,
да
се
љубити
,
са
он
да
живити
.
па
,
поред
сав
тај
,
ето
још
и
она
—
„
хтети
“
,
„
не
моћи
“
.
А
он
моћи
!
он
,
моћи
све
тај
,
а
она
не
моћи
!
—
и
дрхтати
од
бес
,
осећати
како
он
нога
у
чарапа
упадати
у
ћилим
,
те
испод
он
осећати
тврдоћа
даска
,
са
рука
закопчан
остраг
,
са
раздрљен
врат
,
по
који
се
,
истина
сад
обријан
али
већ
збрчкан
,
јабучица
бити
испречити
,
и
готово
он
гушити
,
не
гледати
никако
у
Софка
,
продужити
јесам
себе
да
говорити
:
—
и
ја
моћи
,
а
сав
други
не
моћи
.
ја
сав
тај
моћи
,
ја
све
морати
.
ја
?
ефенди
-
Мита
!
Нећеш
,
срамота
ти
,
срамота
ви
јесам
(
а
тај
„
ви
“
односити
се
на
сав
она
,
на
она
,
мати
,
цео
свет
)
.
А
не
бити
ви
бити
срамота
да
ја
ићи
пред
црква
,
у
амал
,
у
Шарени
хан
,
да
тамо
дочекивати
турски
трговац
,
мој
познаник
,
пријатељ
,
који
се
некад
за
срећан
сматрати
,
када
бити
она
примити
поздрав
,
руковати
се
са
она
,
а
сада
:
да
она
проводити
по
чаршија
,
по
пазар
,
да
терџуманити
и
сеиз
да
она
бити
,
да
бити
ја
платити
ручак
у
хан
и
при
полазак
стрпати
који
грош
у
шака
,
да
од
тај
купити
брашно
,
донети
ви
,
да
бити
имати
шта
јести
...
тај
ли
ви
хтети
од
ја
?
никада
он
Софка
не
видити
таков
.
и
што
најстрашније
бити
,
тај
јесам
,
што
осетити
како
јесам
сада
она
,
њен
удаја
,
њен
бол
,
јад
,
сав
отићи
.
А
да
јесам
он
,
он
сада
ту
,
његов
несрећа
и
црн
судбина
.
ходати
јесам
.
јесам
моћи
да
се
надисати
.
прст
јесам
он
пуцати
;
глава
његов
,
већ
узак
,
стар
,
спарушкан
и
обријан
,
сав
се
трести
.
захуктати
,
јесам
моћи
да
се
смирити
.
и
Софка
осетити
,
да
овај
што
јесам
рећи
,
и
што
се
збити
између
она
и
он
,
јесам
свршен
,
јесам
најгоре
,
да
по
овај
што
никако
не
моћи
да
се
смирити
,
имати
нешто
још
горе
да
доћи
,
јер
,
осветлити
од
онај
свећа
,
који
јесам
већ
накриво
горети
,
видети
се
како
он
појас
и
сав
половина
дрхтати
,
трести
се
,
како
он
колено
,
бутни
кости
издавати
,
нихати
се
.
и
како
и
он
јесам
,
осећати
да
морати
између
она
и
он
чак
доћи
и
до
тај
,
једнако
притискивати
глава
рука
,
и
јечати
:
—
ох
!
ох
!
и
као
да
бити
хтети
да
се
смирити
,
зауставити
,
да
избегнути
и
спречити
тај
.
али
бити
и
тај
.
брзо
се
окренути
к
она
,
приближити
,
прст
јесам
дохватити
за
глава
,
око
уво
и
кос
и
сав
треперити
и
уздизати
се
на
прст
и
обзирати
се
око
себе
,
да
овај
,
што
хтети
сад
бити
,
можда
и
сам
ноћ
не
чути
,
тихо
,
гробно
почети
:
—
Или
,
зар
,
синак
,
чедо
,
Софка
,
Софкица
мој
,
не
веровати
тат
?
Мислиш
да
тат
лагати
,
да
имати
пар
,
него
тако
хтети
,
ћеф
он
да
ти
удати
.
и
ако
тај
мислити
,
онда
—
погледати
тат
!
...
и
разгрнути
пред
она
минтан
,
колија
.
Софка
,
запрепашћивати
се
,
видити
како
јесам
само
крај
колија
и
минтан
његов
и
тај
онај
узан
поруб
,
који
се
при
ход
лелујати
и
видити
,
како
јесам
само
они
бити
опшити
нов
,
скупоцен
постава
,
док
остати
леђа
изнутра
,
цео
постава
,
сав
јесам
бити
стар
,
масна
;
па
чак
негде
и
без
постава
са
поиспадао
памук
.
А
јесам
он
,
његов
снага
,
прса
,
који
јесам
он
сада
бити
открити
,
заударати
јесам
на
зној
,
хан
,
непресвлачење
,
неопраност
,
масноћа
.
Софка
само
поникнути
и
готово
пасти
до
његов
нога
.
—
ох
,
тато
,
тато
!
брзо
изићи
,
јесам
знати
какав
он
јесам
оставити
,
да
ли
онако
напред
раскопчан
и
масног
,
или
пао
,
на
патос
.
Бежећи
,
приметити
како
она
мати
проћи
поред
она
,
и
отићи
к
он
.
по
тај
она
видити
да
јесам
овај
све
прислушкивати
,
и
сада
,
бојити
се
да
он
се
јесам
што
десити
,
брзо
отрчати
к
он
.
и
заиста
,
тек
што
Софка
сићи
низ
степеница
и
поћи
ка
капија
,
чути
се
одозго
престрашити
материн
глас
:
—
водити
,
Магдо
!
водити
брзо
!
Софка
изићи
на
отворен
капија
и
поћи
тетка
.
јесам
бити
ни
врело
,
нити
осећати
јад
,
бол
,
већ
јесам
бити
утучен
и
чисто
скаменити
.
брзо
прећи
чесма
и
фењер
,
који
јесам
мутно
осветљавати
око
себе
.
вод
јесам
са
чесма
тешко
падати
.
свуда
јесам
бити
мирно
и
мрак
притиснути
,
нигде
се
јесам
чути
ни
лавеж
пас
,
ни
бат
чији
корак
.
једино
горе
,
из
њин
кућа
и
из
онај
његов
,
отац
,
соб
,
једнако
се
светлост
прозорски
мењати
.
Час
јесам
тамнити
,
час
сијати
,
сигурно
од
сенка
материн
,
који
јесам
ићи
по
соба
,
можда
намештати
отац
у
постеља
,
поливати
он
вод
,
освешћавати
.
XИ
тетак
,
чим
јесам
видити
,
ма
да
Софка
ући
мирно
,
одлучно
,
не
посртати
,
не
зверати
,
чак
и
отворено
,
истина
мало
замагљен
очи
и
набран
обрва
,
али
јасно
гледати
,
ипак
се
уплашено
дигнути
испред
она
,
упитати
јесам
,
као
умиравајући
јесам
:
—
Хоћеш
,
Софка
,
да
вечерати
?
—
Нећу
.
јела
јесам
код
кућа
!
—
одговорити
она
Софка
и
упутити
се
у
соб
.
и
тек
после
,
када
чути
да
она
тетак
у
кујна
око
огњиште
сав
свршити
,
распремити
,
и
отићи
у
онај
супротан
соб
,
да
са
свој
тамо
спавати
,
Софка
,
већ
ознојити
,
—
скочити
.
—
тако
ли
јесам
тај
?
једино
тај
што
себе
прошапутати
и
остати
да
седити
поникнута
,
држати
се
рука
за
подбрадак
и
уста
.
и
за
чудо
,
опазити
како
сада
ништа
не
осећати
:
ни
страх
,
ни
бојазан
,
ни
гнев
.
само
осећати
у
себе
неки
дубина
,
и
тај
,
како
се
тај
дубина
испуњавати
неки
отужан
,
бљутав
задах
,
тако
да
,
од
тај
,
почети
да
се
грозити
и
трести
.
дакле
тај
ли
јесам
?
А
она
јесам
знати
.
јесам
на
тај
ни
мислити
.
само
јесам
мислити
о
себе
:
о
свој
красан
мек
кос
,
о
свој
раскошан
снага
,
који
се
толико
поносити
,
и
који
јесам
толико
пунити
,
и
опијати
свој
до
лудило
страстан
жеља
и
осећај
.
А
онај
—
шта
јесам
бити
?
сасвим
друго
.
сада
никако
јесам
моћи
да
се
отрести
он
,
отац
,
његов
онај
поцепан
постава
на
хаљина
,
његов
зној
од
неопран
одело
и
онај
његов
лице
;
онај
страшан
,
мртвачки
глас
,
који
јесам
молити
,
него
који
се
губити
и
мрети
у
његов
узневерен
уста
,
због
срамота
и
стид
,
што
морати
пред
она
,
свој
чедо
,
Софкица
,
да
се
сада
откривати
,
и
да
оно
,
што
не
бити
казати
ни
сам
смрт
—
она
морати
да
исповедити
и
казати
,
а
тај
јесам
:
да
се
немати
ни
хлеб
а
камо
ли
што
друго
и
о
шта
други
да
се
мислити
,
друго
што
жети
...
А
што
јесам
најгоре
,
знати
јесам
да
јесам
,
после
овај
његов
исповест
и
његов
понижење
пред
она
,
између
она
и
он
све
свршен
.
он
никада
више
у
њен
очи
хтети
бити
онај
њен
велик
татица
,
ефенди
-Митица
,
и
зато
никада
већ
хтети
смести
да
јесам
погледати
,
још
мање
са
она
да
се
пошалити
,
насмејати
,
помиловати
јесам
,
а
камо
ли
да
се
испред
она
поносно
,
раздрагано
кретати
,
и
још
тражити
да
он
она
,
поштовати
он
,
дворити
и
услуживати
.
после
овај
,
сав
јесам
тај
нестати
.
знати
он
да
хтети
она
од
сада
увек
бити
на
терет
,
пошто
он
она
себе
,
жртвовати
себе
,
свој
удаја
,
и
одржавати
у
живот
,
и
зато
хтети
она
увек
бити
тешко
на
душа
,
када
он
видити
.
и
зато
хтети
јесам
он
стално
избегавати
.
и
кад
баш
бити
морати
,
због
свет
,
с
она
да
говорити
,
увек
хтети
он
бити
у
глас
нешта
плачан
,
прекоран
,
што
он
јесам
дотле
гонити
,
да
се
толико
пред
она
понизити
и
сав
открити
у
сав
свој
нагота
и
тај
изгубити
у
њен
очи
све
што
јесам
имати
и
брижљиво
чувати
.
Софка
почети
осећати
јак
,
тежак
бол
.
Чисто
се
покајати
.
да
јесам
само
знати
,
не
бити
она
ни
покушавати
да
се
противити
,
а
камо
ли
да
он
онако
у
очи
,
силно
,
чисто
испитивати
гледати
и
противити
он
се
.
само
да
јесам
знати
!
али
и
тај
јесам
бити
истина
.
на
што
сада
себе
правдати
!
знати
јесам
!
како
да
јесам
знати
?
!
јер
,
када
јесам
знати
да
никада
хтети
бити
жена
свој
избраник
,
онај
о
који
цео
живот
сневати
,
ко
у
сан
и
мисао
љубити
и
грлити
,
а
знати
јесам
да
хтети
се
ипак
морати
удати
,
онда—
на
што
јесам
сада
овај
чинити
?
на
што
,
пошто
јесам
не
сада
него
од
увек
бити
уверити
да
хтети
сваки
њен
муж
,
па
ма
ко
бити
,
бити
—
не
онај
њен
,
него
други
,
обичан
,
и
да
хтети
од
свако
морати
да
трпити
и
силом
да
подносити
да
јесам
он
грлити
,
љубити
и
са
она
радити
шта
хтети
.
Чак
се
некада
и
поносити
тај
,
што
јесам
моћи
да
се
,
не
као
други
,
заносити
и
лудовати
,
већ
да
јесам
са
себе
одавно
на
чисто
,
да
хтети
,
кад
се
бити
и
удати
,
тај
бити
само
бол
и
патња
за
она
и
да
јесам
онда
она
због
тај
сав
једно
ко
хтети
она
бити
муж
,
стар
или
млад
;
ружан
или
леп
;
из
добар
кућа
или
из
сељачки
...
и
када
јесам
тако
у
ствар
бити
,
зашто
да
се
сада
,
кад
ево
тај
доћи
,
толико
џапати
,
бунити
и
тај
се
само
показати
и
она
као
сваки
,
обичан
девојка
,
шипарица
а
не
она
Софка
,
који
јесам
сав
бити
за
углед
.
и
што
бити
толико
луд
,
те
пре
но
што
поћи
горе
,
к
он
,
отац
,
не
застати
,
не
размислити
се
?
и
када
се
уверити
да
се
тај
морати
,
онда
што
се
бар
не
показати
како
доликовати
она
?
Што
одмах
,
без
реч
,
не
пристати
?
и
по
тај
бити
сваки
,
нарочито
он
,
отац
она
,
знати
да
она
пристајати
,
не
што
хтети
,
него
што
се
жртвовати
ради
она
,
да
она
избавити
сиротиња
и
беда
.
знати
бити
тај
,
осетити
бити
они
,
њен
,
и
не
само
они
,
него
и
цео
свет
.
и
онда
,
колик
бити
порасти
,
колик
бити
постати
велик
у
очи
сав
!
и
тада
бити
она
и
јесам
њен
сопствен
бол
и
јад
,
украсити
овај
пожртвовање
,
сигурно
бити
лак
,
благ
,
и
сладак
бити
он
подносити
...
А
овако
?
али
ипак
још
јесам
доцкан
.
Још
имати
време
да
поправити
,
да
се
показати
како
се
жртвовати
,
приносити
себе
ради
она
.
и
тај
само
ради
она
,
да
бити
они
,
отац
и
мати
,
пошто
она
иначе
сваки
удаја
предстојати
бол
и
патња
,
од
тај
њен
патња
имати
корист
,
тај
патња
бар
она
,
отац
и
мати
,
ослободити
и
живот
она
осигурати
...
и
наслонити
у
кревет
,
држати
глава
рука
,
осећати
како
из
кујна
допирати
мирис
још
сасвим
незагашен
огњиште
,
неопран
судовати
од
јела
и
устајалост
,
али
ипак
за
тај
промешати
са
свеж
ноћни
ваздух
,
који
јесам
кроз
кујнски
напукао
и
стар
врата
продирати
и
до
она
овамо
,
у
соб
долазити
,
и
гледати
кроз
собњи
снизак
прозор
у
ноћ
,
који
јесам
бити
прорешетан
дрвеће
баштенски
и
околни
зид
комшијски
кућа
,
она
се
почети
осећати
како
се
чак
и
загревати
тај
свој
јунаштво
и
пожртвовање
.
јер
тај
свој
жртва
толико
убијати
себе
:
да
,
ето
,
полазити
не
само
за
не
равнати
себе
,
за
недраг
,
него
чак
и
за
сам
дете
.
толики
жртва
сигурно
хтети
запрепастити
и
задивити
све
.
и
у
очи
сав
,
не
само
што
хтети
остати
онакав
,
него
хтети
сав
веће
бивати
и
дизати
се
а
не
можда
,
као
што
јесам
свет
мислити
и
надати
се
па
сигурно
и
чекати
,
кад
хтети
она
,
већ
једном
,
пасти
,
поклекнути
.
сутра
,
готово
она
пробудити
тетак
,
толико
се
журити
са
тај
свој
жртва
,
и
послати
јесам
отац
са
порука
:
да
пристајати
.
не
само
тетак
,
мати
она
,
него
и
сам
ефенди
-
Мита
бити
тај
изненадити
.
јер
никако
не
веровати
,
доћи
јесам
овамо
код
она
.
кад
ући
код
Софка
,
она
видити
по
његов
неиспаван
и
усплахирен
лице
и
радост
али
и
запрепашћење
.
понова
осетити
од
он
сав
онај
мирис
на
зној
,
неопраност
и
крпа
.
устати
,
пољубити
он
у
рука
и
истински
кајати
се
,
што
он
јесам
синоћ
толико
узнемирити
и
уплашити
,
промуцати
:
—
опростити
,
тато
,
јесам
знати
...
он
јесам
стајати
и
једнако
уплашено
гледати
у
она
:
да
можда
,
можда
она
тај
...
и
зато
Софка
,
да
бити
он
сасвим
уверити
,
морати
издржати
до
крај
његов
грозничав
поглед
.
и
он
по
тај
њен
јасан
и
отворен
поглед
видити
да
јесам
заиста
истина
,
да
се
заиста
решити
.
потрести
,
загрлити
јесам
,
и
љубити
јесам
по
кос
,
почети
да
муцати
:
—
хвала
,
чедо
!
хвала
,
Софкица
!
А
тај
Софка
највише
потрести
,
до
срце
јесам
расплакати
,
јер
у
тај
његов
унезверен
дрхтав
грлење
њен
глава
,
љубљење
кос
,
видити
како
он
знати
,
да
он
сада
моћи
пред
цео
свет
бити
онај
стар
,
велик
ефенди
-
Мита
;
али
пред
она
,
свој
Софка
,
свој
чедо
,
после
овај
њен
оволики
жртва
ради
он
,
губити
све
:
и
поштовање
,
и
дивљење
.
једино
ако
она
хтети
на
он
да
се
смиловати
,
да
он
не
омрзнути
,
него
само
да
он
жалити
.
и
као
оплакивати
себе
,
зато
јесам
унезверено
грлити
и
љубити
Софка
по
кос
муцати
:
—
хвала
,
Софка
!
хвала
,
чедо
!
Софка
у
мало
у
глас
што
не
почети
да
ридати
,
али
он
,
кад
тај
видити
,
брзо
се
тргнути
од
она
.
и
,
као
у
накнада
за
тај
,
за
тај
свој
малочас
понижење
пред
Софка
,
он
,
чим
изићи
из
соб
,
почети
тамо
код
тетак
и
напољу
да
размахивати
рука
,
завртати
рукав
,
и
Софка
чути
,
како
он
,
као
увек
,
висок
и
развучен
глас
наређивати
:
—
неки
се
ида
и
довести
Аритон
наводаџија
.
неки
он
отићи
код
газда
-
Марка
.
неки
он
јавити
да
довече
доћи
на
„
пијење
“
Софкин
.
А
ви
(
жена
)
сада
тамо
по
кућа
,
спремати
и
удешавати
!
и
журно
,
као
бежати
од
тај
теткин
кућа
,
а
у
ствар
од
Софка
,
изгубити
се
широк
корак
.
али
о
тај
Софка
јесам
имати
када
да
мислити
.
брзо
се
она
прибрати
,
дигнути
.
и
знати
да
сад
тек
имати
да
се
показати
,
наместити
кревет
и
остати
ствар
по
соба
,
јер
јесам
знати
да
хтети
сада
почети
сваки
час
овамо
долазити
,
улазити
код
она
у
соб
,
тобож
какав
посао
,
а
у
ствар
да
она
видити
,
да
по
њен
лице
и
држање
,
седење
,
цена
како
она
јесам
.
и
заиста
,
прво
улетити
тетак
.
Навлачећи
количе
,
да
што
пре
отићи
код
она
тамо
,
кући
Софкин
,
и
да
,
као
што
она
јесам
заповедити
Мита
,
помагати
по
кућа
и
спремати
,
ући
она
код
Софка
и
поздрав
јесам
:
—
Срећно
,
Софка
!
Софка
по
њен
глас
видити
,
како
не
само
она
,
него
сав
њен
,
ма
колико
да
се
надати
,
бити
уверен
да
хтети
она
,
пошто
јесам
већ
ефенди
-
Мита
тај
свршити
и
дати
реч
тај
газда
-Марку
,
морати
на
тај
пристати
.
али
ипак
,
ипак
јесам
се
надати
да
хтети
Софка
,
тако
олако
пристати
,
чак
и
сам
хтети
.
и
као
што
се
надати
,
цео
тај
дан
не
остати
миран
.
сваки
час
јесам
отуда
дотрчавати
и
улазити
овамо
код
она
,
чак
и
деца
.
али
тај
јесам
бити
добро
.
јер
тај
трчкарање
сваки
час
и
загледање
у
она
толико
она
досадити
,
уморити
јесам
,
отупити
,
да
,
кад
пасти
мрак
,
када
она
донети
одело
,
сапун
,
игла
и
чешаљ
;
када
све
тај
испред
она
на
столица
и
по
прозор
поредити
и
иза
упаљен
свећа
прислонити
велик
огледало
,
остављати
јесам
сам
,
да
се
обући
и
накитити
за
вечерас
,
за
прошевина
и
„
пијење
“
,
—
ништа
јесам
тај
не
потрести
.
и
,
као
у
инат
неко
,
облачити
се
и
китити
.
стезати
јесам
половина
,
да
она
јесам
пуцати
;
тесан
јелек
само
јесам
на
један
,
низак
копча
закопчати
,
да
јесам
она
прса
бректати
;
кроз
рукав
танак
кошуља
бљештати
јесам
она
обао
раме
и
једар
,
врео
мишица
.
и
када
,
већ
доцкан
,
доћи
и
јавити
да
она
јесам
свекар
већ
ту
,
и
када
она
са
тетак
поћи
кућа
,
ни
тада
се
не
узнемирити
.
од
прошли
ноћ
и
цео
овај
дан
бити
јесам
толико
уморан
,
толико
заситити
и
отупети
,
да
јесам
бити
на
сав
равнодушан
.
Ништа
јесам
јесам
дирати
.
ни
када
ући
у
кућа
,
ни
када
видити
горе
осветљен
прозор
и
отворен
врата
,
кроз
који
се
светлост
расипати
по
доксат
и
пунити
степеница
;
ни
само
грљење
и
љубљење
доле
у
кујна
са
женскиња
.
Чак
и
када
,
већ
дубоко
у
ноћ
,
доћи
време
да
ићи
горе
,
љубити
у
рука
свекар
,
од
он
примити
дар
и
белег
,
она
и
онда
мирно
отићи
.
Још
мирније
,
и
с
тако
хладан
уста
,
пољубити
он
у
рука
,
и
затим
,
измакнути
се
,
остати
стојећи
,
јасно
,
прибрано
гледати
у
сав
,
особито
у
он
,
свекар
,
нов
свој
„
тат
“
.
он
,
раскречен
нога
,
подбочен
рука
о
колено
,
седети
јесам
на
пресавијен
јастук
,
а
,
с
десни
страна
,
ефенди
-
Мита
са
испред
она
постављен
софра
,
пун
не
јела
(
пошто
хтети
вечерати
после
доћи
,
после
„
пијење
“
Софкин
)
него
мезе
:
ђаконија
,
гурабија
и
слаткиш
.
из
Марков
дебео
чизма
,
са
јак
рачваст
мамуза
,
јасно
и
оштро
се
оцртавати
његов
обао
колено
у
чохан
чакшире
.
прст
јесам
он
бити
дебео
,
кратак
и
са
набран
али
чист
бео
кожа
.
само
на
један
рука
имати
јесам
и
тај
само
један
једини
велик
златан
прстен
.
минтан
и
јелек
он
,
око
врата
,
бити
јесам
готово
отворити
,
и
он
тај
сигурно
никад
јесам
ни
закопчавати
због
косматост
,
маља
,
који
јесам
он
вирити
.
лице
он
јесам
бити
још
свеже
,
и
тек
око
очи
и
уста
бити
јесам
бор
.
само
уста
јесам
он
бити
не
толико
широк
,
колико
пун
,
меснат
,
са
овалан
брада
и
кратак
обријан
врат
.
из
цео
он
бити
јесам
неки
дивљина
и
силина
.
он
сада
већ
јесам
,
као
први
пут
кад
јесам
бити
,
збунити
,
саплести
,
него
слободан
.
тај
се
видети
по
његов
комотан
раскречен
нога
,
лак
седење
,
и
сасвим
слободно
испружен
прст
рука
на
колено
.
као
да
јесам
он
одавна
за
тако
што
и
бити
,
па
сада
,
и
наићи
на
тај
,
и
на
Софка
,
и
на
ефенди
-
Мита
,
и
на
мати
њен
,
и
на
оволик
лепота
и
раскош
,
сав
јесам
срећан
.
и
што
Софка
раздрагати
,
бити
јесам
тај
,
што
он
,
пре
но
што
она
,
као
што
јесам
бити
ред
,
отпустити
од
себе
,
да
после
међ
себе
свршити
прошевина
,
и
пре
но
што
она
,
пољубити
он
поново
у
рука
,
поћи
врата
—
устати
и
доћи
до
Софка
.
тако
чврсто
стати
,
да
он
чизма
зашкрипати
,
и
као
да
се
под
од
соб
подавити
.
и
на
изненађење
сав
,
—
јер
тај
јесам
обичај
,
пошто
јесам
она
већ
тај
што
јесам
доћи
горе
,
пољубити
он
у
рука
,
показати
да
пристајати
—
он
ипак
почети
:
—
Софка
,
знати
већ
шта
јесам
.
Знаш
шта
хтети
бити
.
али
ја
,
тат
,
ако
бити
судбина
да
ти
тај
бити
,
имати
пре
свега
нешто
да
ти
молити
.
бог
да
ти
јесам
просто
,
ако
пристати
,
пре
но
што
се
тај
сам
решити
;
бог
да
ти
јесам
просто
,
ако
поћи
и
доћи
у
мој
кућа
,
а
да
ти
сам
хтети
...
истина
,
за
сада
тат
немати
такав
кућа
,
какав
требати
за
ти
,
али
хтети
тај
тат
ти
...
.
глас
он
јесам
бити
такав
,
да
Софка
осетити
како
она
кроз
грло
,
чак
на
дно
срце
продирати
.
али
и
она
се
прибрати
.
не
устукнути
.
Још
мање
,
као
што
бити
други
,
да
поцрвенити
,
замуцати
и
од
стид
побећи
,
остављати
родитељ
да
место
она
они
одговарати
.
испод
свој
танак
обрва
јасно
пустити
поглед
и
,
на
изненађење
отац
,
који
као
да
се
још
јесам
моћи
прибрати
и
смирити
од
страх
,
она
кратко
,
топло
рећи
:
—
Хоћу
!
свекар
као
да
више
ништа
јесам
требати
.
Приђе
она
.
пољубити
јесам
у
чела
,
осетити
она
мирис
кос
.
она
он
поново
пољубити
у
рука
.
—
неки
јесам
ја
благословен
!
и
Софка
видити
како
он
,
као
опити
од
узбуђење
,
поред
тај
што
јесам
толико
владати
себе
,
грчевит
прст
почети
баратати
по
недра
,
по
још
дуг
џеп
од
јелек
.
видети
се
како
јесам
,
ма
да
се
бојати
,
стрепити
да
од
сав
можда
хтети
ништа
бити
,
ипак
за
срећан
случај
спремити
особит
дар
.
најпосле
наћи
тај
.
извадити
велик
,
густ
низ
сав
од
сам
дубл
,
сваки
зрно
од
по
пет
дукат
.
јесам
она
веза
о
врат
низ
,
који
јесам
бити
толико
пун
и
дугачак
,
да
она
злато
свој
жутина
покрити
цео
прса
.
и
сам
Софка
,
који
јесам
бити
навикнути
на
толики
сјај
,
ипак
чисто
претрнути
.
понова
он
пољубити
у
рука
.
—
хвала
,
тато
!
и
сићи
