мири
крепост
у
срце
враћати
.
али
не
смети
ни
погледати
к
онај
ковчег
на
који
млад
Маџарица
спавати
.
спустити
се
на
под
под
нога
Душанов
коњ
и
намислити
да
тај
будан
ноћ
провести
.
@card@
јесам
мислити
да
заспати
,
и
опет
он
јесам
умор
савладати
ти
јесам
заспати
.
јесам
знати
колико
јесам
дуго
спавати
,
али
кад
отворити
очи
видити
да
јесам
по
раме
покрити
свој
мали
гуњац
и
да
поред
он
седити
Маргита
.
оклопити
рука
на
свој
колено
,
па
он
чисто
покривати
кадифа
свој
топлих
и
мек
поглед
.
он
се
живо
а
застиђен
подигнути
.
Беше
он
некако
стид
,
да
она
поред
он
успаван
бдети
.
него
он
Маргита
брзо
извести
из
тренутан
забуна
,
показав
рука
танак
млаз
бео
светлост
,
који
са
свод
,
а
из
неки
цев
,
падати
овамо
под
земља
,
па
цео
дворана
прекрштати
са
два
велик
крста
од
сунчан
зрак
.
„
сад
знати
шта
значити
онај
неколик
цев
,
што
она
видети
горе
у
зидина
од
град
!
“
рећи
Маргита
;
па
онда
наставити
пун
збиља
и
сетност
„
бити
јесам
дан
кад
се
од
старац
раставити
;
и
бити
јесам
ето
један
ноћ
;
и
ето
ми
овај
зрака
казивати
да
јесам
на
поље
опет
осванути
дан
,
а
наш
старац
немати
!
страх
ја
он
се
некакав
велик
невоља
десити
тај
ми
не
долазити
!
“
—
„
Нећу
ти
крити
,
госпођа
,
да
и
ја
брига
обузимати
!
“
прихватити
Рајко
исто
тако
сетан
и
озбиљан
;
„
јесам
вајдити
,
ваљати
да
гледати
шта
хтети
.
Турчин
јесам
наш
старац
или
убити
или
у
Крушевац
одвући
да
он
у
тамница
бацити
,
ил
’
у
прогон
у
Анадол
послати
!
"
„
Баш
јесам
ти
ја
један
несрећан
жена
!
“
наставити
Маргита
све
тужан
.
„
не
марити
што
хтети
да
се
жив
у
гроб
закопати
,
али
да
полагано
умирати
под
притисак
страшан
мисао
,
да
јесам
силазити
у
гроб
ставити
на
мука
и
уморити
један
свет
старост
и
један
невин
младост
...
ох
,
како
јесам
тај
и
горко
и
грозно
!
“
—
„
не
подаји
се
такав
мисао
,
него
да
поћи
одмах
да
тражити
излаз
из
овај
подземан
двор
.
ако
јесам
друкчије
,
мој
нож
просити
хтети
стена
,
колико
да
се
у
пећина
живити
провући
,
па
већ
после
како
ми
бог
да
!
“
„
да
поћи
!
“
рећи
Маргита
;
„
али
унапред
знати
да
излаз
хтети
наћи
!
по
сан
,
који
јесам
ноћас
снити
,
пре
хтети
бити
да
хтети
...
или
боље
да
казати
да
хтети
ја
свој
кости
овде
оставити
!
“
—
„
ја
Срба
велим
:
сан
јесам
лажа
а
бог
јесам
истина
!
...
.
А
што
ли
јесам
тако
ружан
уснити
?
“
питати
Рајко
с
неки
детињски
радозналост
.
„
о
,
сан
јесам
бити
ружан
;
сан
јесам
бити
пун
лепота
и
милина
,
али
,
бојити
се
,
ружан
хтети
да
значити
.
помислити
само
,
видети
јесам
себе
као
дивно
опремљен
млад
невеста
.
на
глава
ја
она
дијадема
,
под
који
јуче
онесвеснути
;
од
она
полазити
сав
витица
од
бисер
,
па
се
спуштати
низ
мој
образ
и
низ
мој
грло
;
стас
јесам
утегнути
у
један
панцир
од
драг
камење
.
сав
трептети
од
светлост
и
блистати
се
од
радост
и
тако
ступати
пред
олтар
један
велик
црква
.
ту
пред
олтар
погледати
ко
ја
јесам
младожења
,
кад
оно
јесам
више
мој
стар
чича
,
него
млад
и
красан
један
витез
.
Час
ја
се
чинити
да
он
познавати
а
час
да
он
не
познавати
.
поп
се
окренути
он
па
он
запитати
:
хтети
ли
да
узети
овај
жена
себе
за
други
кроз
живот
?
А
он
,
на
мој
препаст
,
гласно
викнути
:
хтети
!
тек
се
иза
ми
продрати
мој
старац
:
поп
,
питати
ја
,
ја
јесам
она
кум
!
хтети
се
они
,
хтети
,
само
се
овај
момак
стидити
да
признати
;
него
чекати
,
да
он
најпре
наместити
срце
!
па
онда
мој
стар
господин
изаћи
напред
,
те
мој
младожења
прибости
на
прса
један
накит
у
облик
срце
,
а
сав
од
рујан
рубина
,
и
онда
мој
млад
витез
рикнути
као
лав
да
сав
црква
зајечати
:
„
она
јесам
мој
,
за
веки
век
,
амин
!
“
е
онда
ја
загрлити
;
ја
он
поднети
усна
,
погледати
он
у
очи
,
познати
он
,
вриснути
и
пробудити
се
!
“
—
„
Биће
да
сваки
млад
жена
највише
о
накит
и
снивати
!
“
рећи
Рајко
као
да
јесам
некакав
старац
пун
искуство
;
„
а
колико
ти
јесам
леп
и
китњаст
тај
сан
,
опет
јесам
он
само
уморан
сенка
,
који
јесам
на
твој
успаван
трепавица
пасти
од
онај
драг
камење
и
бисер
,
што
он
ено
тамо
на
трпеза
.
него
хајдмо
да
тражити
излаз
на
божји
сунце
!
“
Узеше
са
светњак
у
капела
оба
велик
воштаница
,
па
поћи
да
видити
имати
ли
онај
мрачан
ходник
гдегод
какав
излаз
или
бар
крај
.
Очевидно
јесам
бити
да
се
ходник
повијати
у
круг
.
Пођоше
најпре
на
десно
,
проћи
многи
гвозден
врата
и
најпосле
стигнути
на
један
степеница
од
камен
,
који
јесам
водити
на
више
до
један
гвозден
плоча
у
таваница
од
ходник
.
„
овуда
немати
куда
даље
!
“
рећи
Рајко
попети
се
по
степеница
и
покушавати
да
плећа
подигнути
онај
плоча
.
„
да
јесам
џин
и
да
имати
пун
ковчег
барут
,
па
овде
не
бити
моћи
пролом
учинити
.
Биће
да
јесам
се
на
овај
плоча
навалити
хрпа
од
градски
рушевина
!
хајдмо
сад
у
други
правац
натраг
!
"
„
Нешто
ја
јесам
страх
да
ићи
у
лево
!
“
рећи
Маргита
;
„
старац
ти
јесам
довикнути
да
се
држати
десно
.
морати
бити
да
јесам
он
имати
неки
узрок
за
тај
!
“
—
„
тај
већ
само
да
отворити
очи
да
не
крочити
у
какав
понор
,
а
за
други
како
бог
да
!
“
прихватити
Рајко
.
и
онда
поћи
натраг
у
лево
.
Пролазећи
поред
капела
Рајко
угасити
свој
воштаница
и
оставити
јесам
у
кут
од
мали
онај
врата
.
„
Ко
знати
колико
хтети
ми
дуго
требати
свећа
.
да
мало
приштедети
.
доста
јесам
неки
ми
водити
тај
светлост
у
твој
рука
!
“
Рајко
за
тај
свратити
у
први
од
онај
споредан
сувота
,
те
из
један
ковчег
извадити
један
старински
копље
и
он
опрезно
пипати
под
,
на
који
наступати
.
Прођоше
и
онај
стена
испод
који
јесам
из
пећина
овамо
ући
.
Опазише
сад
да
јесам
она
и
с
овај
страна
обележити
онакав
исти
крст
,
као
што
бити
онај
у
пећина
.
Прођоше
повећи
број
гвозден
врата
у
зид
,
десно
од
она
,
па
онда
Рајков
копље
ударити
у
један
други
велик
гвозден
врата
,
који
се
бити
испречити
те
затварати
ходник
.
на
она
бити
три
тежак
гвозден
полуга
,
прилично
зарђати
,
са
три
велик
катанац
.
Рајко
ударати
копље
неколико
пута
у
врата
,
па
онда
рећи
:
„
иза
овај
врата
имати
неки
шупљина
;
или
јесам
опет
ходник
,
или
какав
одаја
.
ићи
да
донети
један
буздован
те
да
обити
овај
катанац
.
Мог
бити
отворити
ми
се
излаз
на
светлост
!
“
@card@
Враћајући
се
с
велик
један
буздован
,
Рајко
још
из
даље
опазити
како
он
Маргита
,
који
бити
остати
са
свећа
пред
онај
врата
,
махати
рука
да
она
што
пре
доћи
;
па
кад
она
се
примакнути
,
она
он
живо
шапут
казивати
:
„
ходити
да
чути
,
имати
неко
с
онај
страна
врата
!
“
Рајко
прићи
и
послушати
за
неколик
тренутак
.
доиста
се
чути
неки
чудан
а
врло
тих
шум
с
онај
страна
.
Учини
он
се
шта
више
као
да
неко
пипати
одонуд
врата
,
као
да
се
неки
рука
полагано
пружати
уз
она
,
па
она
брисати
час
на
један
час
на
други
страна
.
„
Ко
имати
тамо
?
“
викнути
Рајко
;
„
ако
јесам
ришћански
душа
,
кумити
тај
бог
и
свет
Јована
,
јавити
ми
се
и
помоћи
да
одавде
изаћи
!
“
Ника
не
одговарати
.
Зачу
се
само
као
неки
тих
звиждање
или
као
пиштање
врбов
пиштаљка
.
па
онда
,
као
да
један
снежан
грудва
или
неки
мекан
лопта
,
ударити
високо
горе
у
врата
под
сам
рагастов
.
„
ако
јесам
човек
по
три
пут
тај
заклињати
бог
и
свет
Јована
,
казивати
ми
се
!
ако
јесам
авет
,
у
име
светити
тројица
и
силом
частан
прст
,
на
који
јесам
Христос
распети
бити
,
и
силом
Богородичиног
сан
,
који
ево
у
амајлија
носити
,
позивати
ти
,
уклањати
се
са
наш
пут
!
“
Тана
викати
Рајко
узбуђен
,
а
по
ртењачи
просути
он
се
неки
хладан
жмарац
.
А
Маргита
се
сав
стресати
од
како
он
поменути
авет
и
изговорити
онакав
клетва
.
него
на
сав
тај
сав
одговор
бити
,
што
сад
као
неки
пун
зобница
ударати
о
врата
неколик
пут
.
Рајко
извадити
из
недра
један
троугао
кожан
амајлицу
,
који
он
о
црн
свилен
гајтан
бити
о
врат
;
преврети
се
три
пут
,
пољубити
јесам
и
онда
јесам
десни
рука
притиснути
на
гвозден
врата
и
викнути
сад
још
већма
узбуђен
глас
:
„
помоћи
ми
Божа
и
богородица
!
ако
јесам
тамо
неки
нечист
авет
,
неки
се
расточавати
пред
ваш
сила
,
и
неки
се
чистити
са
наш
пут
!
“
бадава
.
један
лопта
или
некакав
гужва
ударити
баш
на
онај
место
на
који
Рајко
свој
амајлија
притиснути
бити
,
и
онда
опет
неки
дугачак
рука
брисати
врата
по
цео
ширина
њихов
.
„
јесам
авет
!
“
рећи
Рајко
са
сав
поуздано
,
окренути
се
Маргита
;
„
да
јесам
авет
утећи
бити
!
А
кад
јесам
авет
други
се
шта
баш
и
не
бојити
.
сад
хтети
видети
шта
јесам
!
“
Па
онда
Рајко
узити
живо
да
ударати
буздован
у
онај
катанац
.
морати
бити
да
јесам
од
вајкада
бити
ту
наместити
па
зарђати
,
јер
се
први
два
брзо
распрштати
.
кад
Рајко
узити
намештати
и
онај
трећи
на
доњи
полуга
да
он
бити
на
добар
згода
за
ударац
,
Маргита
он
метнути
рука
свој
на
рам
па
он
рећи
:
„
Чекај
молити
ти
!
ко
знати
шта
јесам
тамо
!
пре
него
што
одбити
и
тај
трећи
катанац
,
одвити
мало
врх
од
копље
овај
врата
,
да
видити
имати
ли
светлост
тамо
!
“
Рајко
јесам
послушати
.
Оштри
врх
од
копље
завући
између
горњи
ивица
од
врата
и
њихов
оквир
и
не
без
јак
напрезање
одвити
јесам
од
прилика
за
пол
палац
.
никакав
зрак
светлост
не
пасти
кроз
тај
отвор
у
ходник
,
али
и
Рајко
и
Маргита
на
сав
ужас
опазити
при
онај
слаб
а
црвенкаст
светлост
од
воштаница
,
како
се
онај
отвор
,
а
изнад
сам
копље
,
провући
некакав
дугачак
црн
игла
,
који
се
у
врх
цепати
у
два
још
тањити
а
устрептан
игла
,
па
киван
боцкати
час
у
напред
,
час
у
десно
,
час
у
лево
.
Маргита
вриснути
и
мало
што
не
испустити
свећа
:
—
„
јух
,
змијати
!
змијати
!
змијати
!
Спуштај
врата
Рајко
!
Спуштај
врата
!
“
„
аох
!
да
грдан
ли
јесам
тај
неки
змијурина
!
колик
она
јесам
језик
!
мало
ја
он
не
палацнути
у
образ
!
“
рећи
Рајко
па
тргнути
копље
тај
се
врата
приклопити
.
—
„
Срећа
те
тај
трећи
полуга
држати
!
Тешко
бити
ми
бити
да
јесам
и
она
одвалити
!
“
рећи
Маргита
па
се
сав
као
стресати
.
„
ух
,
пре
неки
ја
и
самсов
растргнути
,
пре
неки
умрети
сваки
други
смрт
,
само
да
ја
гадан
један
змијурина
не
гутати
полагано
као
жаба
неки
!
Рајко
,
молити
ти
,
хајдмо
одавде
!
“
„
Па
куда
хтети
?
!
“
питати
Рајко
;
„
,
ја
велим
најбоље
јесам
склонити
се
ти
у
један
од
овај
одаја
,
ја
да
обити
и
трећи
катанац
,
да
пустити
змијурина
да
полагано
провући
глава
,
па
да
јесам
буздован
размрскати
!
“
„
не
,
не
,
не
!
никако
!
“
викати
Маргита
преплашити
,
па
узити
вући
Рајка
за
рукав
од
гуњац
.
»
Можеш
ти
она
да
не
подесити
,
моћи
она
да
ти
жацнути
,
па
да
на
пречац
умрети
,
моћи
да
ти
прогутати
!
не
,
не
,
никако
тај
!
него
ето
да
просецати
стена
,
па
ако
јесам
не
просећи
,
онда
ти
кад
видити
да
јесам
мртав
ради
шта
знати
!
“
—
„
Ал
,
не
бојити
се
госпођа
!
Баш
јесам
сигуран
да
хтети
јесам
убити
!
само
се
ти
склонити
мало
!
“
„
никако
!
никако
!
“
врискати
Маргита
стресати
се
од
ужас
,
па
сав
снага
узити
вући
Рајка
даље
од
змијски
врата
.
„
ако
ја
волити
ма
за
трунак
,
онда
хајдмо
даље
од
тај
змијурина
!
“
„
ако
ја
волити
ма
за
трунак
,
“
—
тај
реч
пасти
на
срце
Рајка
као
зрно
из
пушак
,
па
се
у
исти
мах
растопити
у
сладак
мелем
.
Рајко
осетити
како
он
срце
закуцати
буран
и
како
он
ударити
пламен
у
образ
.
„
да
ли
јесам
волити
ма
за
трунак
?
“
питати
јесам
себе
,
и
онај
час
наћи
да
требати
да
тај
што
јесам
она
тако
безазлено
казати
,
исправити
на
прав
његов
значај
.
„
Што
ја
волити
тај
јесам
да
ти
свесрдно
послужити
;
ето
послушати
ти
,
кад
велим
.
хајдмо
да
сећи
стена
.
друго
ми
сад
и
немати
!
“
@card@
Рајко
јесам
с
велик
вредноћа
прегнути
на
посао
.
али
он
јесам
у
брзо
права
очајавање
понети
да
хватати
.
изломити
јесам
свој
два
мали
нож
,
сломити
јесам
и
сав
велик
нож
из
сплав
,
а
јесам
у
стена
начинити
улом
колико
за
свој
песница
.
Покушао
јесам
са
неки
од
кратак
мач
,
који
пробрати
из
онај
ковчег
,
али
не
моћи
ни
с
она
много
да
учинити
;
врх
бити
она
се
или
извити
или
затупити
после
неколик
ударац
,
јер
стена
бити
од
онај
чврст
врста
од
који
се
жрвањ
правити
.
хладан
он
знојити
пробијати
кад
помишљати
да
јесам
требати
најмање
четири
,
ако
не
и
пет
стопа
у
дужина
,
два
стопа
у
ширина
и
бар
један
стопа
у
висина
просити
!
да
л
’
хтети
моћи
и
доживети
да
јесам
видити
просечен
?
!
онај
мало
погача
већ
јесам
појести
бити
;
живети
јесам
сад
о
онај
нешто
орах
и
неколико
јабука
.
од
три
орах
,
који
бити
узети
из
зембил
,
Рајко
бити
један
и
појести
,
а
два
кришом
натраг
у
зембил
бацити
,
само
да
дуже
потрајати
.
али
с
јабука
не
моћи
тај
исти
чудо
да
чинити
,
те
да
се
јести
и
да
она
опет
једнако
у
зембил
имати
.
Маргита
јесам
сваки
јабука
сећи
свој
рука
у
кришка
и
не
бити
загристи
свој
кришка
,
док
не
бити
видети
да
јесам
Рајко
загристи
свој
.
„
да
делити
права
као
брат
и
сестра
!
"
говорити
он
.
„
овде
јесам
као
у
гроб
и
смрт
седити
негде
у
један
од
овај
сто
!
не
питати
се
сад
више
ко
јесам
и
шта
јесам
.
него
да
се
са
наш
заједнички
несрећа
борити
заједно
као
два
веран
друга
и
сав
терет
да
делити
подједнако
.
ко
се
од
ми
двоје
пре
у
гроб
сломити
,
сломити
се
пре
не
због
неправда
свој
други
,
него
због
неправда
који
јесам
у
судбина
!
јесам
л
’
тако
?
!
“
„
не
моћи
да
јесам
тако
!
јесам
права
да
ти
на
твој
женски
рам
примати
терет
,
који
мој
мушки
рам
моћи
да
понети
!
“
рећи
бити
Рајко
,
па
узети
опет
да
куцати
у
камен
.
после
свакојак
мука
први
дан
,
и
пошто
јесам
поломити
свој
нож
и
исећи
свој
рука
,
и
видети
да
са
мач
не
моћи
ништа
,
Рајко
се
присетити
те
пресећи
један
копље
испод
сам
оштрица
,
тек
колико
да
имати
држаља
,
узити
један
буздован
у
десни
рука
,
па
с
нов
надежда
на
добар
успех
наставити
прокопавање
.
али
већ
на
крај
други
дан
прокопавање
нестати
она
и
последњи
капа
водити
,
и
остати
само
са
неколик
орах
.
Маргита
,
који
јесам
иначе
тако
разговоран
бити
,
ућутати
се
и
постати
суморан
.
не
хтети
се
одвајати
од
Рајка
никако
.
седети
бити
поред
он
с
глава
наслоњен
на
рука
у
тежак
мисао
.
кад
бити
он
уморити
престати
да
куцати
и
спустити
рука
,
она
бити
он
из
она
извити
копљаст
длето
и
буздован-чекић
,
па
кушати
да
ломити
стена
.
први
дан
моћи
јесам
и
да
обити
по
који
зрно
од
стена
;
трећи
дан
уставити
бити
се
на
четврти
или
пета
ударац
.
Четвртог
дан
јесам
моћи
да
подигнути
чекић
са
земља
.
пети
дан
,
који
бити
већ
трећи
како
ништа
окусити
јесам
,
бити
склопити
рука
на
раме
Рајков
,
па
на
она
спустити
глава
свој
.
пасти
у
неки
занос
,
у
ко
или
јесам
чути
што
она
он
говорити
,
или
не
моћи
реч
да
проговорити
.
Бејаше
се
у
лице
јако
променити
:
образ
она
спласнути
,
очи
дубоко
упалити
,
испод
очи
црн
широк
прстен
.
Рајко
осетити
како
јесам
клонути
са
сав
онако
на
он
наслонити
и
чинити
он
се
да
она
се
живот
баш
гасити
.
тако
он
се
нешто
ражалити
,
да
с
тежак
и
дубок
уздисај
само
понављати
реч
:
„
еј
,
јадница
мој
,
баш
ти
не
бити
судити
да
завичај
видити
!
еј
,
јадан
жена
,
баш
јесам
срећа
имати
!
“
Подиже
јесам
у
свој
наручје
и
однети
јесам
као
што
бити
млад
пастир
јагње
понети
.
она
само
отворити
трепавица
па
он
уморан
,
и
како
се
Рајка
чинити
самртнички
,
поглед
гледати
.
Пролазећи
кроз
капела
Рајко
се
зауставити
под
један
од
снизак
кандило
да
јесам
се
нагледати
.
„
еј
,
јадница
мој
!
“
рећи
опет
са
тежак
уздах
,
и
однети
јесам
у
велик
дворана
.
тамо
јесам
најпре
спустити
на
један
од
олован
ковчег
,
подметнути
она
под
глава
опет
свој
гуњац
.
отићи
за
тај
доле
к
онај
растов
сто
,
изабрати
један
велик
плашт
од
златан
тканина
,
у
који
сав
бео
крин
сребрн
жица
извести
бити
;
однети
он
и
прострети
пред
мрамор
на
који
стар
деспот
Ђурађ
слушати
шта
он
ослепити
син
уз
гусле
певати
.
„
кад
јесам
воља
божји
да
тако
млад
мрети
,
говорити
Рајко
,
спуштати
Маргита
на
тај
плат
,
неки
јесам
бар
између
златан
лав
и
сребрн
орао
,
између
пуст
један
престол
и
један
деспотовић
,
који
уз
гусле
гудети
.
јунак
,
који
јесам
у
живот
плашт
овај
носити
,
хтети
се
срдити
да
он
ти
,
тако
млад
а
тако
злосрећан
жена
,
на
самрт
твој
позајмити
!
А
кад
смрт
по
ја
доћи
,
наћи
хтети
ја
да
јесам
пред
нога
наш
цар
,
—
близу
ти
,
госпођа
мој
,
јадан
млад
и
леп
и
добар
жена
!
“
и
онда
отићи
опет
да
бушити
стена
.
с
мука
ударати
буздован
у
копље
,
и
морати
се
сваки
час
устављати
да
се
одмарати
.
Одмарајући
се
носити
се
све
тужан
и
тужан
мисао
.
„
Што
хтети
ето
да
умрети
лаган
смрт
не
марити
,
права
јесам
!
али
што
навести
овај
јадан
жена
да
поћи
за
ја
да
се
жив
у
гроб
закопати
!
па
онда
сиромах
онај
старац
!
куд
ми
беда
његов
на
он
навући
!
и
кад
бити
моћи
да
пробити
овај
стена
страх
ја
јесам
прво
,
што
бити
видети
,
бити
бити
леш
његов
!
он
јесам
Турчин
насигурно
убити
!
не
моћи
бити
друкчије
!
“
Учини
он
се
да
нешто
баш
близу
он
зашкрипити
.
погледати
и
не
хтети
очи
да
веровати
.
Учини
он
се
да
се
онај
стена
с
крст
полагано
кретати
и
на
свој
осовина
љуљати
.
протрти
очи
да
видити
боље
.
јесам
љуљати
се
и
повијати
се
,
али
он
се
све
почети
око
он
да
окретати
и
несвестица
он
обузети
,
из
који
пренути
тек
кад
зајечати
јасан
глас
старчев
:
„
о
деца
,
јесам
ли
ја
још
у
живот
?
!
“
Рајко
скочити
к
отвор
из
пећина
и
викнути
:
„
Брза
отац
,
дати
вод
или
вино
ил
’
ракија
,
дати
ако
се
моћи
да
одржати
живот
,
који
се
у
госпођа
гасити
!
“
@card@
један
сахат
позан
лежати
јесам
Маргита
на
покровац
једном
пред
пећина
,
а
поред
она
се
бити
посадити
на
маховинаст
стењати
стар
пустиник
и
Рајко
.
у
зрак
сунчан
,
а
под
мирисан
мелем-поветарцем
планински
,
Маргита
оживљавати
као
цветак
,
који
јесам
од
жеђ
на
суша
клонути
бити
,
па
се
свеж
вод
залити
крепити
и
подигнути
.
благ
поглед
гледати
у
старац
и
благо
се
на
он
осмејкивати
.
А
старац
узити
да
она
причати
шта
се
све
десити
од
како
се
растати
,
па
се
прекидати
само
да
она
понудити
гутљај
неки
јак
црн
вино
из
један
мали
чутура
.
„
е
,
деца
мој
!
“
почети
старац
весело
;
„
ко
хтети
као
бог
?
!
права
јесам
рећи
псалмопевац
Давид
:
„
кто
бог
велим
,
јак
бог
наш
;
тај
јесам
бог
,
творјај
чудо
!
“
мој
добар
сељак
донети
овај
вино
да
ја
поткрепити
,
да
она
у
смрт
не
осрамотити
и
да
ја
за
смрт
причестити
;
а
оно
се
,
ето
хвала
бог
,
он
сад
враћати
из
мртав
у
жива
!
дед
’
,
кћер
мој
,
један
гутљај
!
тако
,
неки
ти
јесам
на
спасеније
!
дед
’
Рајко
!
тако
синак
!
неки
ти
јесам
на
здравље
!
“
Па
онда
и
старац
добро
повући
и
наставити
да
причати
:
„
ја
да
поганити
самсов
;
онаки
зверје
још
не
видети
!
Кидисаше
на
онај
крст
у
стена
као
исти
бес
,
па
гребати
,
па
хватати
зубма
стена
,
па
њушкати
и
копати
под
,
па
опет
скочити
;
па
цичати
просто
да
се
помамити
.
ама
само
што
не
проговорити
:
ето
она
двоје
одмах
иза
овај
стена
!
па
онда
појурити
напоље
,
па
на
зидина
од
град
;
нањушити
на
цев
олован
што
водити
ваздух
доле
,
па
да
видити
тај
белај
!
гребати
,
па
копати
,
па
скичати
,
поплашити
се
,
бог
ја
хтети
раскопати
сав
урвина
!
А
ја
Турчин
стегнути
;
витлати
гол
јатаган
око
мој
глава
;
„
казивати
где
јесам
?
“
вео
:
„
сакрити
јесам
она
овде
негде
у
овај
урвина
!
“
„
видити
да
овде
јесам
;
а
ето
ви
урвина
,
ето
ви
планина
,
ето
ви
,
а
ето
и
ваш
пас
,
па
тражити
.
А
да
знати
где
јесам
и
тај
знати
,
и
казати
ви
:
„
ено
јесам
у
божји
рука
!
“
на
пакост
,
наићи
на
твој
ластавица
и
довести
јесам
!
Што
јесам
довести
ни
по
јад
,
али
,
кад
хтети
да
поћи
,
ластавица
хтети
да
се
макнути
од
пећина
.
уједати
зубма
,
бити
нога
,
себе
не
да
прићи
.
Мор
имати
више
мука
с
она
него
са
ја
.
„
Хајд
у
Крушевац
санџак-бегу
!
“
рећи
ја
.
„
заветовати
јесам
се
,
“
прихватити
ја
,
„
да
за
седам
година
не
силазити
ни
у
који
варош
.
мој
нога
ја
одавде
крочити
хтети
;
мањ
да
ја
понети
силом
на
рука
!
"
и
лепо
натерати
сељак
да
ја
низ
брдо
понети
,
па
после
да
ја
метнути
на
коњ
.
покајати
се
,
али
доцкан
.
и
насмејати
бити
се
,
али
ја
не
дати
зебња
шта
хтети
од
ви
двоје
на
крај
крај
бити
.
да
ви
дуго
не
дуљити
.
у
Крушевац
ја
затворити
најпре
у
кула
,
па
онда
сутра
дан
извести
пред
санџак-бега
.
некакав
новајлија
,
доћи
го
као
прст
,
па
син
навалити
да
се
што
пре
и
оденути
и
огрејати
.
„
јесам
ли
ти
онај
светац
о
који
луд
рај
причати
,
да
се
разговарати
са
цар
змајски
и
да
тај
змај
однети
на
крило
свој
у
Вилиндар
,
где
пробавити
понеки
дан
и
ноћ
,
па
се
тек
опет
у
пећина
створити
?
“
питати
ја
санџак-бег
.
„
Ко
шта
моћи
јадан
раја
?
она
као
дете
сироче
радовати
се
да
чути
понеки
бајка
,
па
да
јесам
и
други
казати
.
Што
ти
знати
рећи
тај
јесам
да
јесам
светац
,
него
грешник
пред
бог
!
“
овај
бити
се
још
лепо
свршити
,
али
ето
она
мој
сељак
да
ја
одбрана
и
измолити
.
„
моћи
ми
он
,
бег
,
аман
ти
!
лепо
он
ми
учити
,
велим
ми
:
слушати
царски
људи
и
бити
она
покоран
,
не
бунити
се
,
не
гинути
лудо
,
још
јесам
доћи
време
,
а
кад
доћи
време
доћи
хтети
и
човек
!
и
ако
онда
бити
жив
први
хтети
ви
казати
:
устајати
,
ево
доћи
онај
ко
чекати
!
“
ударити
се
бег
по
колено
,
мислити
пукнути
чоха
.
„
зар
баш
тако
?
“
питати
.
„
јесам
тако
ми
очи
,
лепо
ми
учити
да
ено
ви
покоран
!
“
„
Учи
ви
да
јесам
покоран
док
не
доћи
земан
!
јесам
ли
?
хајде
на
вешала
с
он
!
“
викнути
бег
љутит
,
па
махнути
сејмен
да
ја
водити
.
Јаукнуше
мој
сељак
,
па
брже
боље
повадити
пешкир
,
одвезати
сребрн
грош
,
те
сав
један
по
један
на
сиџаде
пред
санџак-бега
.
„
Аман
,
бежати
,
поклонити
ми
он
!
“
—
„
јок
,
валах
!
“
рећи
бег
презриво
,
па
уста
тај
нога
одгурнути
онај
грош
.
„
носити
тај
сребрн
пар
,
требати
ви
за
ваш
слепац
и
просјак
!
а
не
бити
ви
овај
бунџија
поклонити
,
да
ја
давати
злато
на
кантар
док
он
не
претегнути
!
“
Узеше
мој
јадан
сељак
помаљати
и
по
који
дукат
,
те
он
додавати
на
онај
сребрн
куп
,
док
ја
не
прихватити
:
„
моћи
људи
!
сав
једно
јесам
,
једном
мрети
ваљати
;
него
молити
се
бег
да
ја
учинити
милост
да
заповедити
,
да
ја
људи
његов
обесити
о
близ
дрво
до
мој
пећина
,
па
ја
после
ви
мртав
скинути
и
у
пећина
закопати
!
ето
бежати
,
тај
јесам
све
што
ти
молити
,
а
све
друго
неки
тај
јесам
просто
!
“
смиловати
се
бег
на
суза
сељачки
,
згрнути
онај
дукат
и
онај
слепачки
грош
,
и
заповедити
да
ја
обесити
ето
овде
о
један
од
овај
грм
!
...
дед
,
кћер
мој
,
гутнути
један
гутљај
од
жупски
лек
!
“
старац
весело
додавати
чутурица
и
Маргита
и
Рајка
,
напити
се
и
сам
,
па
онда
опет
наставити
:
„
посадити
ја
на
ластавица
и
довести
амо
.
рећи
Турчин
:
„
док
ви
одабрати
грана
и
наместити
сав
што
требати
,
ја
да
се
мало
помолити
свој
бог
овде
над
пећина
!
“
Добра
мој
сељак
помолити
опет
сребрн
грош
и
Турчин
пристати
.
ја
се
спустити
на
колено
,
помолити
се
бог
из
дубина
дух
,
да
се
смиловати
на
ви
и
рад
ви
на
ја
,
и
кад
свршити
молитва
,
не
дигнути
се
са
клечање
,
него
узети
—
звиждати
.
Звиждах
,
звиждати
,
док
ти
се
почети
да
котрљати
озго
са
рушевина
понеки
цигла
,
па
камен
;
повити
се
коров
,
повити
се
трава
,
зашуштати
џбун
,
а
мој
стар
пријатељ
,
цар
смуковски
,
права
к
ја
.
кад
он
Турчин
и
мој
сељак
угледати
,
а
они
куд
који
,
бегати
и
не
обзирати
се
!
„
змај
,
крилат
змај
,
цар
змајски
,
беште
Турчин
да
ви
пламен
његов
не
дохватити
!
јаох
,
браћа
,
изгинути
!
"
Поломише
се
Турчин
низ
планина
,
побацати
и
пушак
и
јатаган
,
оставити
и
коњ
и
конопац
.
ето
бити
ту
негде
и
твој
ластавица
!
А
кад
ја
остати
јесам
,
ја
се
прекрстих
,
рећи
:
„
слава
ти
,
Божа
мој
,
слава
ти
!
“
и
потрчати
да
видити
јесам
ли
живити
.
и
хвала
бог
,
ето
јесам
сав
троје
као
из
гроб
у
живот
васкрснути
!
“
„
Али
ако
се
Турчин
вратити
,
па
још
са
самсов
?
!
“
прихватити
Маргита
тих
глас
и
бојажљив
.
—
„
Неће
,
дете
мој
,
хтети
!
сад
хтети
Крушевац
да
врити
,
како
јесам
санџак-бегови
Турчин
видети
змај
,
са
три
круна
и
са
три
глава
и
са
пуно
три
пар
крило
;
како
јесам
поломити
јатаган
борити
се
с
он
,
и
како
јесам
устукнути
тек
кад
јесам
змај
почети
да
пуштати
модар
пламен
.
ето
ја
кроз
који
дан
од
санџак-бега
поздрав
,
поклон
и
дар
.
сад
јесам
ја
овде
сигуран
и
силан
од
санџак-бега
у
Крушевац
.
А
за
сав
тај
неки
јесам
хвала
први
бог
,
а
после
мој
пријатељ
смук
,
који
се
одазвати
мој
звиждање
.
него
ви
за
тај
и
не
знати
.
имати
овде
од
непамћен
година
један
смук
,
добар
десет
стопа
дугачак
,
који
се
навикнути
на
друштво
пустиник
и
на
млеко
што
он
они
од
сељак
добивати
.
он
легати
обично
у
један
одаја
од
подземан
ходник
,
у
ко
јесам
ви
бити
,
а
између
двоје
гвозден
врата
!
“
„
Па
тај
хтети
бити
,
“
прекинути
он
Маргита
,
„
она
змијурина
који
Рајко
хтети
да
убити
!
“
—
„
не
!
“
цикнути
старац
,
па
саставити
веђа
;
„
како
јадан
да
јесам
убити
?
!
“
„
бог
ја
,
да
не
бити
госпођа
,
не
знати
како
бити
се
свршити
!
Ил
’
бити
твој
смук
ја
прогутати
,
ил
’
бити
ја
он
глава
размрскати
!
“
рећи
Рајко
.
—
„
еј
,
болан
Рајко
!
па
да
јесам
он
убити
прво
бити
ја
сада
висити
на
грана
,
а
ви
бити
двоје
скапати
доле
под
земља
!
хвала
бог
!
хвала
и
ти
,
дете
мој
!
“
додати
старац
,
па
се
пригнути
да
потапкати
Маргитин
рука
.
„
ти
јесам
спасти
мој
смук
,
смук
ја
,
ја
ви
,
а
бог
сав
ми
.
неки
он
јесам
слава
!
“
@card@
у
вече
тај
дан
,
и
кад
се
већ
добро
смркнути
,
велик
један
гомила
сув
грање
горети
јесам
на
висок
и
широк
зидина
од
разваљен
град
.
тај
јесам
стар
пустиник
давати
знак
близ
село
под
брдо
,
да
он
се
послати
један
или
два
поуздан
човек
.
требати
јесам
он
да
провести
Рајка
и
Маргита
кроз
Венчац
до
Космај
.
Маргита
јесам
сам
спавати
у
пећина
,
а
старац
и
Рајко
седети
јесам
горе
на
градски
зид
поред
ватра
.
„
ти
јесам
ја
се
,
синак
,
много
омилити
,
“
говорити
старац
Рајка
;
„
сав
бити
рећи
да
јесам
тај
онај
ко
одавно
меркати
,
не
бити
ли
наћи
себе
један
дан
смена
на
овај
место
.
него
,
док
не
поћи
даље
,
хтети
ли
ја
право
казати
што
хтети
ти
питати
?
“
„
ако
хтети
ти
,
који
јесам
божји
угодник
и
без
онај
што
јесам
ја
и
овај
страница
добра
учинити
,
да
ко
хтети
?
Баш
хтети
ти
сав
по
истина
казати
!
“
одговорити
Рајко
.
Накашља
се
старац
и
два
и
три
пут
.
Поћута
мало
,
и
опет
се
накашљати
и
онда
рећи
:
„
плот
јесам
слаб
а
дух
јесам
јак
!
Разумеш
ти
тај
?
“
Рајко
он
гледати
пун
чудо
на
толики
ученост
.
Размишљаше
за
неки
време
као
да
се
гњурати
у
дубина
онај
мудрост
;
узити
полагано
и
више
сам
себе
понављати
онај
реч
:
„
плот
јесам
слаб
а
дух
јесам
јак
,
“
па
онда
чисто
са
очајање
окренути
се
старац
:
„
бадава
,
отац
,
не
знати
ти
ја
тај
!
А
и
како
хтети
?
ти
видити
да
јесам
прост
сељак
!
“
„
А
разумети
ли
онај
што
се
казати
:
младост
јесам
лудост
а
ђаво
не
спавати
?
!
“
„
То
знати
!
“
—
„
Знаш
ли
тај
по
себе
?
!
“
„
Баш
по
себе
!
“
„
е
,
онда
немати
ништа
!
...
све
бадава
!
“
рећи
старац
невесео
,
и
чисто
клонути
пун
очајање
.
„
ама
шта
немати
ништа
?
Што
ја
не
говорити
просто
и
отворено
;
што
ја
не
питати
права
?
"
прихватити
Рајко
живо
.
—
„
Слушао
јесам
,
ваљати
да
,
да
хајдук
изгубити
и
срећа
,
и
мегдан
,
па
и
живот
,
чим
пустити
да
он
женски
око
срце
запалити
,
а
рука
његов
обгрлити
женски
стас
?
!
А
колико
ли
више
требати
једно
чисто
и
јак
срце
,
да
се
један
велик
и
свет
аманет
чувати
?
!
Учинило
ја
се
да
јесам
у
ти
срце
и
чисто
и
јако
.
„
Ева
он
наћи
!
“
говорити
у
себе
и
зарадовати
се
.
али
ето
,
и
јесам
признавати
,
младост
јесам
лудост
а
ђаво
не
спавати
!
видити
и
сам
јесам
ти
лако
бити
.
светац
и
испосник
јесам
се
јављати
само
машта
и
сеновит
варак
,
па
јесам
имати
мука
да
не
поклизнути
;
а
ти
јесам
бити
пет
дан
на
тежак
место
јесам
,
не
са
машта
и
сенка
,
него
са
жив
жена
,
и
млад
и
красан
.
не
бити
ја
бити
чудо
,
да
се
показати
да
јесам
дух
слаб
а
плот
јак
.
тек
опет
жао
ја
јесам
што
се
преварити
!
“
сад
Рајка
ударити
пламен
у
образ
;
нешто
као
гњев
усколебати
срце
његов
.
Вис
осећати
и
нагађати
,
но
што
разумевати
,
шта
старац
сумња
,
и
бити
он
криво
.
„
молити
ти
,
отац
,
стрпети
се
док
ти
сав
по
истина
испричати
,
па
ја
онда
судити
и
ако
јесам
права
бацити
се
на
ја
и
камен
!
“
рећи
Рајко
узбуђен
и
онда
узити
причати
све
по
ред
како
он
јесам
,
како
рећи
,
нечастив
три
пут
искушавати
,
како
јесам
трећи
пут
истина
поклизнути
,
али
пасти
јесам
,
јер
он
јесам
Душан
од
њен
усна
отргнути
.
веровати
ја
,
отац
,
да
јесам
она
будан
бити
,
па
да
ја
јесам
очи
свој
гледати
,
не
бити
ја
нечастив
занети
да
клизнути
,
јер
из
њен
очи
,
рећи
бити
,
трептети
и
светлост
и
светиња
од
који
нечастив
бегати
.
кад
ја
гледити
и
кад
ја
говорити
,
као
да
ја
невидљив
крило
закриљивати
од
сваки
нечист
сила
и
сваки
ружан
помисао
.
срце
ја
се
окрепа
и
радосно
куцати
кад
јесам
себе
казати
:
јесте
,
хтети
да
светао
сачувати
и
њен
образ
,
и
мој
образ
,
и
образ
народ
од
који
јесам
!
Хоћу
да
се
у
Маџарска
и
Маџар
хвалити
,
како
она
јесам
Србин
један
пронети
кроз
Србија
на
рука
као
свет
амајлија
!
“
„
е
,
хвала
тај
синак
!
тако
требати
!
“
прихватити
старац
разведрити
.
„
Ева
сад
што
хтети
да
ти
казати
:
отпратити
јесам
у
завичај
,
предавати
јесам
у
рука
њен
муж
;
неки
видити
да
њен
чистота
јесам
посукнути
ни
од
један
помислити
твој
;
вратити
ја
се
амо
и
јесам
са
чист
срце
,
ведар
чела
и
светао
образ
и
остати
поред
ја
,
да
прихватити
да
чувати
овај
свет
остава
,
кад
ја
нестати
.
ја
већ
видити
да
хтети
доживети
његов
долазак
,
а
ти
јесам
млад
,
па
по
божји
милост
и
моћи
он
дочекати
!
“
„
А
који
тај
мислити
отац
?
“
питати
Рајко
радознало
.
—
„
Причаћу
ти
све
на
широко
кад
ја
се
,
ако
бог
да
,
из
Маџарска
здрав
и
светао
вратити
.
А
сад
кад
јесам
већ
и
онако
понешто
видети
,
да
ти
тек
понешто
казати
.
у
свет
Гори
имати
манастир
деспот
Ђурђа
Смедеревац
;
у
црква
иза
олтар
имати
у
зид
један
тајни
ужљеб
,
у
ужљеб
сребрн
кутија
,
у
кутија
тајни
писма
,
који
јесам
јесам
стар
деспот
на
кожа
писати
.
у
он
велим
како
јесам
његов
син
деспотовић
Стеван
,
изгубити
очњи
вид
од
беснило
турски
,
постати
дух
видовит
,
чим
бити
гусле
у
рука
дохватити
.
један
дан
седети
јесам
уз
колено
свој
сед
отац
и
уз
гусле
казивати
он
,
како
хтети
да
пропасти
господство
њихов
и
царство
српски
,
и
како
хтети
један
страшан
црн
ноћ
све
да
застрети
као
мртвачки
покров
.
стар
се
деспот
заплакати
.
суза
његов
канути
на
гусле
,
те
овај
одвугнути
.
млад
гуслар
видити
какав
туг
морити
срце
у
његов
стар
баба
,
и
узити
да
он
храбрити
,
казивати
он
шта
видити
у
онај
ноћ
,
у
који
само
манастирски
кандило
овде
онде
светлуцати
,
и
у
онај
зора
што
иза
тај
ноћ
руда
.
Причаћу
ти
све
потанко
кад
се
вратити
,
а
сад
само
оволико
:
млад
слеп
деспотовић
казивати
,
како
видити
да
свањивати
дан
,
у
који
хтети
од
некуд
из
овај
планина
,
усред
Шумадија
,
да
се
дигнути
човек
,
да
народ
ослободити
.
његов
јунак
не
носити
сребрн
челенка
,
него
само
лишће
од
жирородан
грм
;
његов
престо
јесам
ни
од
сребро
ни
од
злато
,
него
од
растов
стабло
;
и
његов
сабор
јесам
од
властела
и
владика
у
господски
сто
,
под
кубе
саборни
црква
,
него
јесам
тај
сабор
од
сељак
искупљен
око
један
грм
!
и
његов
велик
мука
,
који
мучити
,
јесам
Турчин
,
него
неслога
српски
и
немаштина
новац
и
оружје
,
тежак
сиротиња
.
кад
јесам
стар
деспот
сав
тај
чути
,
заповедити
јесам
да
се
овде
у
овај
остава
смести
и
оружје
и
један
део
његов
благо
.
не
хтети
он
остављати
ни
у
Рудник
ни
у
крив
река
,
где
јесам
двор
имати
у
који
јесам
радо
становати
,
него
јесам
сав
тај
,
полагано
и
кришом
,
дати
да
се
донети
у
подземан
сувота
под
овај
мален
градић
,
који
јесам
и
онда
слабо
који
у
очи
падати
.
па
онда
јесам
страшан
клетва
заклети
све
,
који
бити
игуман
његов
манастир
на
свет
Гори
,
да
не
такнути
ни
један
аспра
од
тај
благо
,
него
да
он
с
благослов
његов
предати
,
недирнут
,
онај
ко
ослободити
Шумадија
,
те
да
имати
шта
довршити
васкрс
цео
српски
народ
.
ето
тај
човек
чекати
,
на
он
погледати
,
он
се
надати
.
знати
да
хтети
доћи
,
знати
да
хтети
изићи
некуд
исред
Шумадија
,
само
не
знати
кад
хтети
.
неки
бити
ти
,
синак
,
бог
дати
да
он
ти
дочекати
,
па
да
он
ти
овај
благо
предати
.
ето
,
какав
тај
служба
намењивати
,
и
ето
какав
тај
аманет
желити
да
предати
.
да
јесам
ја
по
сто
пут
родити
син
,
веће
ти
добро
не
бити
моћи
желети
!
“
Рајко
се
дигнути
,
скинути
шубара
и
прићи
к
рука
старчев
.
„
хвала
ти
,
отац
,
по
хиљаду
пут
!
ако
ја
бог
помоћи
хтети
тај
постидети
.
сад
хтети
се
двојина
журити
да
предати
госпођа
њен
муж
,
и
тројином
хитати
да
се
ти
вратити
.
А
вала
баш
сад
и
да
умрети
,
сладак
хтети
умрети
после
овај
што
од
ти
чути
,
да
хтети
доћи
онај
који
хтети
земља
да
ослободити
!
“
старац
се
раздрагати
па
узити
на
широко
причати
о
пророчанство
слеп
а
видовит
деспотовић
,
и
о
запис
неки
из
књига
и
листина
,
који
јесам
један
одаја
,
рећи
,
доле
под
земља
пун
пунцат
.
„
ви
двоје
јесам
видети
тек
само
пола
од
сав
онај
што
све
имати
под
свод
испод
овај
рушевина
!
“
Још
јесам
се
бити
разговарати
кад
почети
да
свитати
и
кад
стигнути
оздо
из
село
два
сељак
с
хлеб
и
вино
.
Тежак
она
бити
растанак
.
Баш
се
све
троје
заплакати
.
„
у
ти
наћи
прав
отац
.
и
сад
ето
да
се
растајати
,
моћи
бити
никад
да
се
не
видити
!
али
знати
,
да
хтети
на
ти
,
док
јесам
год
жив
,
са
љубав
један
благодаран
кћер
мислити
.
и
на
самртан
час
благосиљати
твој
доброта
!
“
говорити
Маргита
кроз
плач
.
„
бог
нек
тај
пратити
,
и
анђео
његов
нек
тај
чувати
!
А
кад
се
ја
у
срећа
свој
сетити
,
помолити
се
свој
чист
срце
бог
,
да
бити
милостив
грешан
старац
Теодосије
на
Вујну
!
“
@card@
сунце
јесам
већ
бити
село
,
кад
јесам
она
двоје
стигнути
на
врх
један
Дунаво
близ
од
космајски
вис
.
на
сам
врх
испупчити
се
стена
,
гол
и
без
маховина
.
овде
онде
њен
белутак
бити
прошарати
крупан
црвен
гранат
,
као
да
јесам
стена
упрскати
џиновски
капља
крв
,
који
јесам
се
,
пасти
на
она
,
и
сам
скристалисати
.
А
овде
и
онде
светлуцати
лиска
од
лискун
.
испод
овај
стена
у
заветрина
,
а
на
ледина
обрастао
снизак
,
густ
и
мирисан
трава
,
Рајко
бити
прострети
свој
мало
сиџаде
и
развити
свој
црвен
кабаница
.
А
док
јесам
он
тако
спремати
за
Маргита
преноћиште
,
брижљивост
један
мајка
и
умешност
један
танкорук
и
окретан
девојка
,
она
оба
рука
миловати
ластавица
по
грива
и
по
глава
и
гукати
она
час
српски
час
маџарски
,
као
да
се
бити
и
сам
претворити
у
сив
голубица
.
као
да
јесам
кроз
онај
тих
сутон
,
изнад
који
се
на
небо
бледети
звезда
запаљивати
,
и
кроз
оно
једнозвучно
журно
зујање
и
жврчање
скакавац
и
бубица
по
ледина
,
азуран
зефир
с
небо
просипати
дажд
од
симпатија
на
сав
што
јесам
живо
.
и
овај
мали
коњиц
са
ситан
глава
,
паметан
очи
и
красан
облик
,
и
овај
млад
жена
,
витак
и
танкострук
,
с
леп
лице
од
сунце
преплануо
и
са
очи
од
који
бити
сунце
препланути
,
и
овај
красан
млад
човек
,
који
невиност
ићи
до
простота
,
а
чистота
осећање
до
витештво
,
—
овај
троје
,
и
не
знати
и
не
осећати
,
чинити
јесам
три
струна
,
који
јесам
овај
диван
летњи
вече
на
вис
космајски
допуњавати
тих
свој
хармонија
.
„
бадава
,
“
окренути
се
Маргита
Рајка
раздрагати
лепота
околина
,
„
бадава
,
говорити
ти
што
хтети
,
али
јесам
ти
Рајко
човек
,
који
имати
око
за
онај
што
јесам
леп
и
господски
!
тај
стена
горе
изгледати
ја
као
да
јесам
мраморан
престо
цар
змајски
,
и
на
овај
простирка
од
зелен
кадифа
тај
ширити
своју-шареницу
и
твој
црвен
кабаница
!
Већ
јесам
у
два
прилика
долазити
на
мисао
,
да
јесам
ти
некада
ја
ли
цар
ја
л
’
царица
,
у
двор
царев
дворити
!
“
насмејати
се
Рајко
па
рећи
:
„
вала
тај
ни
у
сан
јесам
,
мањ
ево
што
сад
ти
дворити
!
А
јесам
тешко
ти
дворити
.
све
што
овде
хтети
тај
јесам
,
да
ти
склонити
да
ти
не
бити
ветар
.
него
јесам
први
пут
да
ти
говорити
као
да
јесам
видовит
.
овде
јесам
око
ми
по
земља
пун
пљоскица
од
лискун
,
а
наш
народ
велим
,
да
јесам
тај
љуспа
што
падати
од
змајевски
панцир
,
кад
се
змај
тући
.
Биће
да
јесам
се
у
стар
доба
и
овуда
тући
.
него
ходити
да
се
испети
на
тај
змајевски
престо
,
да
видити
нешто
што
хтети
ти
милије
бити
!
“
Поможе
она
рука
свој
да
се
попети
по
стена
,
који
јесам
киша
и
снег
углачати
,
и
онда
она
двоје
стати
на
висок
врх
њен
,
један
поред
,
други
.
Беше
у
онај
диван
летњи
вече
диван
поглед
.
Чаробност
он
јесам
порасти
тајанственост
који
она
дубок
мирноћа
и
онај
танак
сутон
застирати
брдо
и
поље
пред
она
и
свуда
око
она
.
у
даљина
мало
на
десно
и
права
пред
она
неразговетно
се
видети
као
један
узак
и
дугачак
платно
,
па
даље
иза
он
један
снизак
и
раван
тамносив
млаз
,
који
постајати
сав
таман
и
таман
и
ако
се
на
он
само
небо
свој
мутноплав
ивица
наслонити
бити
.
него
испред
тај
снизак
зид
од
збијен
магла
светлуцати
овде
онде
дугачак
ватра
.
„
Видиш
ли
тај
ватра
тамо
?
“
питати
јесам
Рајко
,
показивати
она
рука
ватра
на
далек
ивица
видик
;
„
знати
ли
шта
јесам
тај
?
!
“
—
„
не
знати
!
“
рећи
Маргита
усколебан
глас
и
нешто
као
устезати
се
.
„
Оно
тамо
горе
рит
с
онај
страна
Дунаво
;
а
оно
тамо
иза
она
,
где
јесам
се
небо
и
земља
састати
,
тај
јесам
—
твој
земља
Маџарска
!
“
Маргита
живо
ударити
рука
о
рука
,
па
онда
оба
притиснути
глава
свој
,
као
да
хтети
да
стегнути
сав
памет
свој
,
погнути
се
напред
и
гледати
жудан
у
далек
ватра
на
обзорје
.
„
јесам
ли
тај
доиста
Маџарска
?
!
...
Рајко
,
моћи
да
се
шалити
са
ја
...
јесам
ли
тај
доиста
Маџарска
?
!
јесам
,
бити
да
јесам
кад
се
у
она
небо
и
земља
састајати
!
ах
,
да
јесам
тај
очи
свој
опет
једном
угледати
моћи
,
земља
мој
!
“
Па
онда
пружити
оба
рука
према
онај
даљни
даљина
,
узити
говорити
нешто
маџарски
свој
јасан
а
уздрктан
глас
,
и
онда
сести
на
стена
,
покрити
лице
рука
и
узити
гласно
јецати
,
готово
онако
исто
као
онај
у
капела
пред
икона
мајка
Божје
.
Рајко
се
побојати
да
јесам
излудети
,
кад
оно
почети
да
узвикивати
говор
неразумљив
.
али
кад
почети
да
плакати
и
да
јецати
,
он
се
полагано
макнути
од
она
,
спустити
се
нечујно
низа
стена
,
а
она
оставити
горе
сам
.
наслонити
се
леђима
на
стена
Рајко
пустити
поглед
свој
да
лутати
правац
к
руднички
планина
.
неколик
јако
светао
звезда
трептати
над
мрачан
маса
,
који
подупирати
јужни
крај
небо
.
лак
и
благ
поветарац
дувати
отуда
.
из
близ
шум
с
онај
страна
долина
,
стуб
од
бео
дим
подизати
се
права
у
вис
,
ваљати
да
од
какав
ватра
око
који
се
бити
чобан
искупити
.
Рајко
гледати
цео
онај
велик
,
а
нејасан
звездан
небо
осветљен
,
слика
,
и
осећати
како
он
се
неки
растуженост
красти
у
срце
.
„
еј
,
Божа
благ
,
да
л
’
хтети
доживети
да
он
у
онај
планина
дочекати
?
!
“
говорити
Рајко
јесам
себе
.
„
Ко
знати
!
...
А
ко
знати
да
л
’
хтети
икада
видети
и
онај
добар
старац
на
Вујну
?
!
...
она
,
куд
јесам
себе
Морава
!
а
куд
још
даље
мој
Расина
!
тамо
јесам
негде
иза
онај
планина
!
...
Чудо
,
како
ја
се
неки
тежина
на
срце
наваљивати
!
...
Ена
она
горе
где
од
радост
јецати
,
а
ја
јесам
овде
доћи
да
се
од
неки
нејасан
туга
заплакати
!
о
,
Рајко
,
тај
ваљати
да
јесам
што
хтети
се
овуда
јесам
без
она
враћати
?
!
...
јесам
тај
;
јесам
тај
;
него
ја
за
грло
хватати
и
давити
луд
мисао
,
да
већ
можда
никада
ни
видети
хтети
овај
диван
гора
и
планина
!
“
„
о
,
Рајко
,
Рајко
!
“
викати
он
озго
Маргита
.
онај
час
заборавити
свој
слутња
.
Отрча
она
горе
,
и
наћи
јесам
још
са
сузним
очи
,
али
са
осмех
на
усна
.
„
Видиш
ли
како
се
светлити
земља
маџарски
?
!
“
питати
он
она
.
—
„
од
запаљен
рит
!
како
не
бити
?
!
“
рећи
Рајко
шаљиво
.
„
Ништа
за
тај
.
мој
се
земља
ја
јављати
ватра
свој
рит
,
а
ја
јесам
поздрављати
ватра
свој
срце
.
А
за
овај
опет
ти
хвала
,
мој
витез
!
него
хајдмо
сад
доле
да
ти
причати
што
јесам
још
у
онај
подземан
дворана
,
усред
онај
благо
,
смишљати
!
“
Дол
се
посадити
на
шарен
сиџаде
око
један
бео
убрус
,
на
који
Рајко
положити
бити
нешто
погача
,
млад
црн
лук
,
со
и
млад
сир
.
Прихватајући
се
помало
Маргита
говорити
:
„
ти
хтети
код
ми
у
Нађ-Бањи
да
остати
док
се
не
спремити
све
што
требати
за
мој
план
.
Видећеш
,
мој
хтети
тај
старац
носити
као
кап
вод
на
длан
.
он
јесам
стар
,
ал
’
јесам
добар
,
добар
,
већ
до
слабост
добар
!
А
ја
волити
не
само
као
жена
свој
,
него
као
да
јесам
он
кћер
мезимица
.
Видећеш
,
хтети
знати
шта
да
радити
те
да
ти
наградити
.
А
ја
знати
како
хтети
.
неки
одмах
купити
јунак
драговољац
,
неки
она
наоружати
и
неки
тај
она
предати
да
с
она
један
дан
у
Србија
поћи
.
Неће
проћи
година
или
два
,
а
наш
хтети
краљ
опет
да
завојштити
на
Турчин
.
А
дотле
бити
ти
моћи
лепо
код
ми
да
остати
и
да
спремати
војска
.
А
кад
рат
почети
,
онда
хтети
ти
као
војвода
Рајко
од
Расина
,
да
продрети
у
руднички
планина
,
да
дигнути
нешто
од
онај
благо
,
он
да
искупити
војска
колико
ти
год
требати
,
те
да
свој
земља
од
Турчин
ослободити
.
бојити
се
хтети
ја
старац
пустити
,
а
волети
бити
да
моћи
и
онда
да
пород
ти
бити
,
да
појахам
сив
ластавица
,
да
ти
носити
застава
црвен
са
бео
крст
!
о
...
тај
дати
бити
половина
од
живот
,
само
да
тако
заједном
с
ти
изаћи
пред
наш
добар
отац
на
Вујну
!
“
Маргита
говорити
с
пун
ватра
;
подигнути
леви
рука
и
погледати
по
она
горе
у
висина
,
као
да
гледати
у
крстат
застава
,
који
жеља
њен
већ
ставити
бити
у
њен
рука
.
„
хвала
ти
,
госпођа
,
што
тако
лепо
мислити
и
желити
.
али
од
сав
тај
не
моћи
бити
ништа
.
не
моћи
ја
ни
час
часити
на
твој
двор
,
него
да
видити
само
да
ти
твој
господин
примити
у
свој
господски
рука
,
па
онда
одмах
збогом
.
ваљати
ја
се
враћати
брзо
свет
отац
у
Вујан
!
“
рећи
Рајко
.
—
„
од
тај
немати
ништа
!
“
прихватити
Маргита
,
ударити
жив
глас
на
онај
други
реч
и
махнув
рука
као
и
да
показати
,
како
доиста
од
тај
немати
ништа
.
„
о
,
моћи
да
ја
кварити
мој
сан
на
јава
,
који
хтети
један
дан
да
бити
на
јава
истина
.
Вратићеш
се
ти
,
али
само
као
војвода
Рајко
од
Расина
,
вратити
се
да
ослободити
и
усрећити
сав
народ
.
и
онда
...
онда
хтети
доћи
и
дан
у
који
хтети
се
наћи
жена
,
вредан
да
ти
и
по
лепота
и
по
доброта
бити
мити
друг
у
живот
!
...
збиља
,
Рајко
...
.
ето
јесам
ми
двоје
и
под
земља
бити
заједно
и
ево
ми
под
небо
заједно
,
и
свуда
јесам
верно
један
уз
други
стојати
,
моћи
ја
се
ваљати
да
поверити
...
збиља
,
имати
ли
гдегод
жена
који
волити
?
“
„
како
да
немати
?
“
рећи
Рајко
без
устезање
.
„
волети
јесам
свој
мајка
,
волити
,
јесам
и
сада
и
ако
јесам
давно
умрети
.
волити
и
свој
стрина
Круна
,
који
ја
јесам
очувати
,
волити
и
свој
сестра
од
стриц
,
Павлија
и
Анђелија
...
“
„
Што
говорити
као
да
јесам
дете
!
Правиш
се
само
,
јер
ти
јесам
мука
да
признати
!
“
рећи
он
Маргита
нестрпљиво
.
—
„
Чекај
молити
ти
,
госпођа
!
“
прихватити
Рајко
и
доиста
се
мало
застидити
;
„
ако
ја
питати
да
ли
јесам
обегенисати
где
какав
девојка
и
да
ли
јесам
се
верити
,
тај
јесам
и
ако
у
наш
земља
имати
пуно
леп
и
добар
девојка
!
“
„
знати
јесам
да
ти
јесам
срце
витешки
;
сад
знати
да
ти
јесам
и
слободно
.
благо
жена
који
хтети
тај
витештво
и
тај
слобода
чист
љубав
за
себе
да
везати
!
ах
,
што
немати
млад
сестра
,
леп
од
ја
и
срећан
од
ја
!
бар
бити
се
моћи
понадати
да
тај
један
дан
свој
зет
звати
!
“
Маргита
говорити
тај
полагано
,
озбиљно
,
свечано
,
готово
и
нешто
мало
тужно
.
Гледаше
у
Рајка
неки
замишљен
и
благ
поглед
.
па
онда
склопити
трепавица
и
држати
она
склопити
и
једва
дисати
.
као
да
она
јесам
душа
одлетети
у
рој
звезда
,
да
тамо
тражити
звезда
Рајков
.
Рајко
се
нешто
мало
збунити
на
онај
њен
реч
,
и
не
моћи
одмах
да
наћи
одговор
;
а
кад
он
наћи
,
не
смети
уста
да
отворити
,
кад
видити
како
јесам
она
очи
склопити
па
се
у
сан
пустити
.
мало
после
па
Маргита
,
дубоко
уздахнув
,
отворити
очи
.
поглед
по
звездан
небо
,
погледати
око
себе
,
поглед
у
Рајка
и
онда
тихо
и
разнежити
рећи
:
„
како
јесам
дивно
звездан
небо
изнад
ми
!
како
јесам
леп
и
мирисан
сав
овај
околина
!
Чисто
бити
волети
да
овде
слатко
заспати
,
па
да
се
више
и
не
пробудити
!
“
„
А
твој
земља
,
Маџарска
?
!
“
питати
Рајко
.
—
„
јесте
.
кад
бити
се
већ
морати
пробудити
,
онда
бити
опет
волети
да
прво
што
видити
бити
мој
витешки
земља
,
Маџарска
,
и
...
—
ти
,
мој
добар
и
веран
витез
!
“
„
е
,
само
кад
јесам
задовољан
мој
служба
!
“
рећи
Рајко
пун
задовољство
,
па
се
дигнути
.
„
време
јесам
,
да
погледати
мало
свој
ластавица
!
“
и
отићи
к
ластавица
.
А
Маргита
се
огрнути
његов
црвен
кабаница
,
изаћи
на
врх
стена
и
сести
,
прикупити
кабаница
добро
око
себе
,
загледати
се
у
онај
далек
ватра
и
пустити
се
у
сладак
и
тужан
и
опет
сладак
мисао
.
ТРЕЋИ
део
у
МАДжАРСКОЈ
@card@
ваљати
терати
добар
два
сахат
на
кола
,
па
да
се
из
Сегедин
стигнути
у
двор
гроф
од
Нађ-Бање
.
управо
и
нем
пут
,
него
се
терати
преко
равница
,
а
по
трага
други
кола
,
правац
на
исток
к
један
умци
,
на
врх
који
имати
засадити
неколико
јабланов
.
са
врх
тај
умке
до
у
сам
двор
грофов
немати
више
од
пол
сахат
.
сунце
јесам
већ
бити
сести
кад
се
на
онај
умци
под
јабланов
зауставити
прост
један
кола
,
у
који
бити
запрегнути
три
обичан
сељачки
коњ
.
са
кола
скочити
доле
Рајко
,
дохватити
најпре
из
сена
свој
дуг
пушак
,
па
онда
хтети
прихватити
Маргита
,
али
се
овај
,
без
његов
помоћ
,
један
скок
,
као
хитар
срна
,
спустити
на
земља
.
Рече
нешто
на
маџарски
Маџар
кочијаш
,
који
потерати
свој
коњ
даље
,
па
она
зауставити
на
подножје
умке
,
да
ту
чекати
млад
пар
путник
.
„
ето
тај
јесам
пред
ми
Нађ-Бања
!
“
рећи
Маргита
Рајка
,
показивати
он
рука
;
„
овај
гомила
кућерак
трска
покривен
тај
јесам
село
;
а
видити
онај
ред
висок
јабланов
?
е
,
тај
ти
јесам
пут
који
из
село
у
двор
водити
,
а
јесам
двор
одавде
не
видити
,
јер
он
заклањати
онај
шумица
,
који
јесам
двор
са
три
страна
обгрлити
.
Видећеш
у
она
пуно
леп
дрвеће
и
наћи
хтети
пун
хладовина
!
“
—
„
да
видити
већ
јесам
се
зажелети
и
шум
и
шумски
хлад
.
ево
два
дан
како
се
возити
по
твој
земља
,
нигде
грм
,
нигде
липа
!
ако
видити
по
неки
јаблан
,
тај
ти
јесам
све
.
да
јесам
да
понеки
шева
прнути
с
пут
у
вис
,
и
да
јесам
погдекоји
чапља
,
да
се
на
један
нога
стојећи
замишљено
загледати
у
бар
испред
себе
,
рећи
бити
човек
да
јесам
овај
сав
један
безгласан
и
безживотан
пустиња
!
“
говорити
Рајко
.
„
ех
,
у
мој
двор
хтети
бити
као
у
пустиња
!
бојити
се
само
да
ти
,
тако
озбиљан
млад
човек
,
наш
маџарски
весеље
не
додијати
.
не
знати
тај
какав
јесам
Маџар
,
кад
се
узети
да
частити
и
проводити
!
него
да
сести
мало
на
овај
плоча
!
“
рећи
Маргита
.
—
„
какав
јесам
тај
плоча
?
“
питати
Рајко
показивати
на
један
поширок
бео
камен
,
на
који
Маргита
већ
сести
.
„
овај
јесам
гроб
један
надзорник
имање
,
који
јесам
ваљати
да
пре
свој
педесет
година
умр'о
и
наредити
да
он
овде
сахранити
!
“
—
„
ух
!
“
рећи
Рајко
,
као
згрозити
се
,
„
како
моћи
с
један
гроб
да
погледати
на
сав
двор
?
молити
ти
,
устајати
одатле
,
па
ево
да
се
посадити
на
зелен
трава
под
онај
тамо
јаблан
.
Маргита
он
се
насмејати
,
али
он
послушати
.
—
„
Рајко
,
“
почети
Маргита
свој
мек
и
сладак
глас
,
„
Рајко
,
ето
мој
двор
.
тамо
нога
кад
крочити
ја
јесам
госпођа
грофица
од
Нађ-Бање
.
овде
јесам
још
слободан
,
или
управо
овде
јесам
још
робиња
,
који
јесам
се
помоћу
твој
у
слобода
свој
земља
вратити
.
мислити
да
хтети
ти
се
и
„
госпођа
грофица
“
,
у
онај
двор
тамо
,
умести
господски
да
захвалити
.
овде
тај
некадашњи
робиња
из
дубина
дух
захваљивати
.
Рајко
,
ма
шта
да
бити
,
твој
доброта
и
твој
витештво
никад
,
никад
,
никад
заборавити
хтети
.
ако
на
онај
свет
,
после
смрт
,
бити
слободно
да
се
избрати
понешто
са
овај
свет
,
шта
тамо
да
се
сећати
,
ја
хтети
изабрати
једно
једино
—
да
се
сећати
ти
и
твој
доброта
!
тај
хтети
ја
,
знати
,
брзо
заборавити
...
.
и
кад
она
срећан
жена
,
који
јесам
судбина
наменити
да
један
дан
поред
ти
стати
,
узети
да
носити
твој
витешки
име
,
онда
јесам
и
права
да
ја
са
сав
заборавити
!
“
„
Вал
госпођа
!
“
прихватити
Рајко
озбиљно
и
невесео
,
„
тешко
јесам
да
се
говорити
о
онај
што
моћи
бити
,
али
ја
се
чинити
да
ни
ја
ти
никад
,
и
да
бити
хтети
,
заборавит
’
не
моћи
!
ево
јесам
се
тако
привикнути
ти
,
да
ја
збиља
жалост
освајати
кад
помислити
,
да
хтети
кроз
који
дан
доћи
и
дан
,
у
који
ја
се
од
ти
растати
ваљати
.
бог
ја
,
да
јесам
ја
по
сто
пут
род
,
не
бити
ја
милије
бити
што
јесам
поред
ти
,
нити
хтети
ја
тежити
бити
да
се
с
ти
растајати
.
А
већ
јесам
ми
други
!
неки
јесам
хвала
бог
који
ми
,
ето
,
пред
твој
двор
срећно
довести
!
“
—
"
о
,
још
моћи
о
растанак
ни
да
помињати
!
него
опет
,
и
ако
хтети
проћи
време
доста
,
док
ти
сакупити
драговољац
,
опет
хтети
једном
дан
растанак
доћи
!
.
.
А
кад
тај
дан
доћи
,
онда
,
тамо
у
онај
двор
,
грофица
од
Нађ-Бање
моћи
само
да
ти
рука
стегнути
и
реч
срећа
зажелити
.
али
тај
јесам
ни
десети
део
,
о
,
јесам
ни
стотинити
део
од
онај
што
Маргита
осећати
.
Рајко
...
мој
витез
од
Расина
Рајко
...
.
дати
да
се
Маргита
с
ти
овде
опростити
!
дати
да
се
...
као
брат
и
сестра
...
пољубити
!
“
она
се
хитро
