дигнутисе
бележник
,
–
ако
и
јесам
леп
српски
обичај
,
да
се
тек
са
печење
почињати
наздрављати
,
ако
ни
вечерати
наш
јесам
још
ни
на
сто
,
ја
мислити
и
држати
,
нити
моћи
на
ини
,
а
да
не
–
сад
хтети
бити
по
сахат
,
–
приметити
он
жена
знати
за
његов
леп
српски
обичај
,
за
његов
страст
у
наздрављање
.
–
молити
,
да
ја
се
не
упадати
у
реч
...
у
наш
средина
седити
старина
,
који
...
–
А
,
не
,
не
!
–
опрести
се
чича
,
начеоник
,
а
он
јесам
тај
намишљен
старина
;
па
јесам
устати
и
дигнути
чаша
:
–
у
наш
венац
имати
један
руж
...
–
хм
,
хм
!
–
продерати
благајник
кроз
грло
,
као
да
хтети
да
он
прочачкати
.
Госпођа
бележниковица
нежно
продрмусати
рука
,
као
и
нехотице
,
свој
шишка
на
чела
,
па
лак
поглед
пролетити
по
друштво
око
сто
,
као
да
се
,
збиља
,
осведочити
,
да
јесам
баш
она
тај
„
руж
“
.
–
...
један
руж
,
–
настављати
начеоник
.
–
...
који
имати
бодаљ
,
–
уплести
се
бележник
.
–
Keine
Роса
ohne
Dorner
!
-
додати
стар
пензионирац
.
–
господа
мој
!
ја
дизати
овај
чаша
у
здравље
један
вредан
домаћица
,
веран
супруга
,
један
госпођа
,
који
јесам
руж
у
наш
друштво
.
А
тај
јесам
ники
други
,
...
мислити
,
да
јесам
сав
погодити
,
да
јесам
тај
госпођа
супруга
наш
вредан
и
ваљан
члан
овај
друштво
и
овај
општина
,
наш
госпођа
бележниковица
.
Живила
!
–
Живила-а-а
!
–
стар
курјак
!
–
пришанути
Јеша
Јована
.
али
Јован
као
да
не
слушати
,
јер
се
нагнути
већ
преко
сто
с
чаша
у
рука
,
да
се
куцнути
с
бележниковица
“
.
Писар
сад
већ
немати
куд
ни
камо
.
те
док
се
други
збунити
,
клицати
још
:
„
Живила
!
“
–
он
се
пожурити
,
па
узити
извијати
и
завијати
:
Мно-о–га–а–ја–а-а
,
мно-о–га–а–а–ја
...
„
е
,
сад
већ
видити
,
шта
јесам
!
“
мислити
благајник
,
кад
за
вече
и
после
вечера
заређати
здравица
,
као
да
он
јесам
до
сад
све
тек
као
шал
изгледати
.
Прочачка
опет
грло
с
неколико
:
„
Хм—хм
!
“
–
погладити
брк
,
продрмати
свој
столица
,
зар
да
се
уверити
,
јесам
ли
на
добар
нога
,
па
–
на
здравље
!
и
цео
вече
„
нити
писнути
,
нити
зубма
шкрипнути
“
.
ако
он
тек
чича
опоменути
,
да
певати
,
да
помагати
,
он
запарати
свој
храпав
бас
,
па
јесам
учинити
свој
.
Бележник
се
дочепати
ледина
,
па
наздрављати
по
мио
воља
,
ређати
серија
за
серија
.
једва
око
поноћ
доћи
и
Дабижић
до
реч
,
да
наздравити
онај
идеја
који
живити
у
српски
народ
и
одржавати
у
он
свест
,
да
не
клонити
у
тежак
ноћ
искушење
,
...
да
,
велим
,
у
тежак
ноћ
искушење
,
који
он
јесам
стиснути
,
да
једва
моћи
да
дахнути
.
тај
идеја
,
господа
мој
,
имати
свој
жив
поборник
...
поборник
,
у
који
јесам
она
оличити
.
и
неки
ники
не
сумњати
,
да
хтети
идеја
погинути
...
Бележник
се
већ
неколико
пута
дизати
,
да
опет
он
наздравити
,
али
он
увек
задржати
остати
са
:
Чујмо
!
Чујмо
!
Јеша
имати
реч
!
–
да
,
господа
мој
,
–
опет
хтети
Јеша
.
–
не
хтети
српски
народ
клонути
,
догод
умести
да
штовати
и
мртав
поборник
,
(
на
тај
јесам
реч
баш
особито
узахао
,
)
поборник
свој
идеја
.
дух
време
сад
јесам
така
.
и
догод
дух
време
бити
народ
схваћати
,
умеће
поштовати
заслуга
свој
Бранка
Радичевић
.
(
„
Слава
!
Слава
!
“
заорити
се
на
тај
реч
око
сто
.
)
...
да
,
господа
мој
,
–
залетати
се
Дабижић
све
живље
,
–
данас
сутра
пренети
бесамртан
земни
остатак
покојни
песник
српски
идеја
,
пренети
на
убав
Стражилово
.
у
тај
име
,
господа
мој
,
.
.
–
Живио
!
Живио
!
–
заорити
се
опет
око
сто
.
рука
се
укрстити
изнад
исполиван
постоњак
,
чаша
зазвечати
.
неко
се
и
столица
измакнути
и
стропоштати
.
и
опет
:
Мно-о–
га-а-ја
...
А
Јеша
још
не
бити
довршити
,
таман
леп
полетети
!
но
реч
он
се
изгубити
у
метеж
,
у
који
сваки
свој
глас
певати
:
Многаја
.
Учитеља
бити
нестати
,
па
он
немати
натраг
,
ево
већ
јаче
него
по
сахат
.
–
Шта
мислити
,
где
ми
јесам
господин
учитељ
?
–
питати
лагано
бележниковица
Јована
.
–
збиља
,
он
немати
!
–
приметити
овај
.
–
не
довијати
се
,
где
јесам
?
–
опет
она
.
–
не
моћи
да
мислити
.
–
јесам
далеко
.
–
То
моћи
бити
.
·
–
и
ви
,
збиља
,
не
знати
ништа
?
–
Баш
ништа
.
–
ни
да
он
,
баш
у
овај
пар
,
када
ја
о
он
говорити
,
висити
на
прозор
попин
Јелена
?
–
А-а
!
...
у
тај
ево
Дабижић
с
пун
чаша
пред
Јована
:
–
господин
доктор
,
ја
јесам
у
ви
познати
човек
,
који
...
после
по
сахат
,
ваљда
,
резултат
јесам
бити
тај
на
широко
и
на
дугачак
развезен
орација
,
који
неје
ништа
сметати
,
што
јесам
писар
,
већ
по
не
знати
који
пут
,
декламовати
онај
о
браца-Анти
и
разбијен
канта
на
велик
уживање
бележников
,
(
а
чак
јесам
и
благајник
дигнути
мало
обрва
и
удостојити
декламатор
свој
поглед
)
,
резултат
јесам
бити
,
да
јесам
Јован
и
Јеша
на
једаред
укрстити
свој
десница
,
држати
пун
чаша
,
испити
чаша
,
цмокнути
се
и
два
и
три
пут
–
и
,
дакле
попити
брудершафт
,
тај
јесам
,
потписати
пасош
,
да
моћи
бити
један
према
други
неучтив
,
те
не
само
да
не
хтети
више
говорити
између
себе
„
ви
“
,
већ
„
братски
српски
“
„
ти
“
,
него
Дабижић
,
на
пример
,
не
хтети
више
називати
Јована
и
доктор
,
а
Јован
хтети
он
,
на
прилика
,
смести
од
сад
говорити
:
Грцо
,
или
:
Рифлијо
,
или
:
Швићо
!
–
паметан
идеја
,
бележник
,
да
се
овде
мало
позабавити
,
–
приметити
после
Дабижић
,
по
толики
пут
,
бележник
.
–
бог
ја
,
паметан
идеја
!
А
и
јесам
,
брата
,
–
окренути
се
Јована
,
–
баш
јесам
ти
ја
на
село
затуцан
,
...
она
!
никакав
друштвеност
!
социјалан
наш
прилика
...
и
Марка
се
,
већ
по
одавно
,
помешати
с
гост
.
Бележник
хтети
да
он
бојаги
,
боцкати
,
па
он
загрлити
.
и
певати
он
:
„
нит
јесам
Шваба
за
гајдаш
,
нит
јесам
Србин
за
бирташ
!
“
А
и
Марка
загрлити
он
,
па
певати
с
он
заједно
...
Бележниковица
одавно
наваљивати
на
бележник
,
да
се
ићи
кућа
.
–
ти
ићи
,
голубица
мој
!
Ида
,
моћи
да
се
крхати
ту
!
–
велим
она
разнежен
супруг
.
–
ти
бар
не
морати
,
ако
ја
мушки
морати
.
–
гле
,
а
ко
ви
терати
,
да
морати
–
један
други
за
љубав
.
најпосле
отићи
бележниковица
,
а
отпратити
јесам
Јован
+
+
писар
.
таман
они
поћи
,
а
учитељ
на
пратити
.
Дочека
он
грајати
:
О-о
!
А-а
!
...
Још
неје
ни
крочити
преко
праг
који
водити
из
блажен
царство
безазлен
идеалност
у
суморан
царство
безобзиран
збиљност
,
...
још
на
он
лептирски
прах
сладак
ђаковање
,
не
додирнути
незграпан
рука
онај
немана
,
који
сад
дрско
телејисати
упљувак
свој
подлост
и
себичност
разним
интерес
напредак
и
разлог
поредак
,
сад
,
опет
,
да
замедљати
бљутавост
свој
лицемерство
,
тепати
час
о
пријатељство
,
о
побратимство
,
о
услуга
,
час
о
побожност
,
и
тако
даље
,
...
још
Бранко
Стајић
,
тек
да
навршити
сав
triennium
philosophicum
неје
ни
ступити
у
јаван
живот
,
па
већ
,
ето
,
у
туђ
рука
маљ
,
који
бити
себичност
да
ковати
свој
план
!
Играчка
туђ
ћеф
!
зар
јесам
тако
гадан
тај
јаван
,
тај
практичан
(
и
каки
још
све
звати
)
живот
,
кад
се
тако
склапати
брак
,
тај
темељ
сав
живот
и
поредак
у
друштво
!
тај
ли
јесам
,
дакле
,
узрок
,
да
се
ујак
тако
смиловати
сада
на
свој
сестрић
,
те
он
призвати
к
себе
!
призвати
он
тек
сада
,
када
јесам
,
тако
рећи
,
већ
на
праг
,
да
бити
сав
човек
,
а
за
толико
година
до
сад
не
запитати
ни
сам
себе
,
како
јесам
тај
дечко
?
па
за
чији
љубав
сада
“
.
кукаван
човек
!
за
тај
ли
он
,
дакле
,
обасипати
толики
нежност
и
пажња
на
,
који
јесам
повод
,
да
јесам
мати
његов
морал
изаћи
из
кућа
брата
свој
као
пребити
сирот
,
да
јесам
и
после
тај
с
брата
мразити
?
!
ко
знати
,
какав
јесам
блато
каљати
име
његов
и
његов
мати
,
да
замазати
очи
слаб
човек
,
па
да
себе
боље
угнездити
?
.
.
;
.
гадан
створ
!
јесам
ли
могуће
,
да
и
кћер
њен
знати
за
тај
материн
виг
,
кад
се
свагда
онако
наметљиво
понашати
према
он
?
јесам
ли
могуће
,
...
тако
млад
,
па
тако
покварити
,
тако
ниско
пасти
!
.
.
јадан
душа
!
онај
инстиктиван
неповерење
према
сав
у
поп
-Стевановој
кућа
,
па
и
према
сам
ујак
,
с
који
она
јесам
до
сада
Стајић
све
предусретати
,
он
,
који
јесам
иначе
о
сваки
увек
најпре
само
добро
мислити
,
прећи
сада
у
гнушање
.
ујков
кућа
постати
он
тесан
,
мрачан
,
гадан
.
немати
он
у
она
станка
.
хајде
на
поље
,
...
у
воћњак
...
.
у
гора
,
...
ма
куд
,
...
само
да
се
не
састати
више
ни
с
ко
од
она
!
па
у
јутро
,
чим
сванути
,
бежати
из
тај
понор
,
где
све
заударати
подлост
и
нитковством
!
.
.
диван
летњи
ноћ
с
месечина
повити
земља
као
мати
чедо
свој
у
мек
чист
повој
,
као
мати
који
једнак
љубав
миловати
свако
свој
дете
,
простирати
мек
рубина
исто
тако
и
под
онај
,
који
она
пелена
загрчава
сваки
кап
млеко
,
који
он
јесам
одојити
,
као
и
под
онај
,
који
она
сваки
суза
,
што
јесам
негда
над
он
нејачак
пред
бог
исплакати
,
бисер
благодарност
исплаћивати
.
и
у
тај
богодан
изобиље
,
што
он
јесам
иначе
напајати
нов
живот
,
осећати
се
сада
Бранко
ташт
.
у
тај
диван
Фрушкој
Гори
,
за
који
јесам
толико
чезнути
,
као
за
свој
колевка
,
осетити
се
туђ
,
самохран
.
„
тама
за
ја
,
тама
преда
ја
,
а
велик
у
срдашце
мој
“
,
завапити
јесам
негда
његов
велик
имењак
.
туг
се
нека
стиснути
у
његов
груди
.
тама
неки
као
да
хтети
да
он
помрчати
светлост
необичан
љубав
,
што
јесам
носати
увек
у
срце
према
свако
,
с
који
свагда
бити
готов
да
обгрлити
цео
свет
.
него
у
тај
тама
сукнути
један
варница
,
који
он
јесам
увек
у
срећан
час
сијати
као
сунце
,
а
у
оваки
он
свакад
бити
звезда
,
који
он
јесам
јасно
показивати
пут
и
светлити
он
,
да
не
залутати
.
Већ
да
он
увредити
љубав
и
преварити
вера
у
поштење
с
бол
вриснути
:
„
од
кад
ти
,
мајка
,
јесам
видети
,
ја
јоште
добра
јесам
видети
!
–
а
у
исти
мах
пасти
он
на
ум
њен
,
материн
реч
:
„
цео
јесам
живот
школа
.
и
срце
он
заиграти
утешити
,
да
још
имати
неко
,
у
који
се
никад
преварити
не
хтети
,
који
он
сваки
реч
свој
учити
,
да
у
свет
имати
љубав
,
него
јесам
требати
заслужити
,
који
сваки
чин
свој
доказивати
,
да
ипак
имати
и
један
љубав
,
који
не
тражити
заслуга
,
па
јесам
равнати
само
онај
,
што
јесам
постати
с
бог
и
нестати
јесам
с
он
,
што
,
дакле
,
нити
имати
почетак
,
нити
хтети
имати
свршетак
,
а
тај
јесам
мати
и
матерински
љубав
:
сад
он
тек
изаћи
пред
очи
њен
лик
,
кад
оно
пре
кратак
време
сврнути
к
она
,
путовати
ујак
у
Брајковац
;
сад
тек
разумеде
њен
притајан
туг
,
што
неје
она
тај
,
који
њен
син
након
три
година
журити
у
поход
,
него
она
тек
уз
пут
свртати
као
познаник
какав
.
и
срце
он
гракнути
од
неки
милина
,
кад
помислити
,
како
хтети
он
се
добар
душа
опет
обрадовати
,
кад
она
сутра
отићи
.
у
тај
се
вратити
натраг
у
село
.
тај
последњи
добар
мисао
,
што
он
пасти
на
ум
,
а
нуз
тај
и
мирисан
фрушкогорски
ваздух
красан
летњи
ноћ
учинити
на
Бранка
така
утицај
,
да
се
осетити
лагати
,
као
да
се
на
нов
родити
.
опет
он
мити
цео
свет
.
тај
,
живот
јесам
овај
тако
сладак
!
толико
се
прилика
да
јесам
човек
,
да
он
волити
.
и
људи
...
па
ни
они
несу
тако
рђав
,
као
што
се
чинити
!
какав
јесам
ти
,
онаки
ти
се
чинити
цео
свет
...
сиромах
поп
Стеван
!
Неје
ни
тај
рђав
човек
!
пре
он
требати
жалити
него
осуђивати
.
понда
госпођа
Рашићка
?
!
Божа
мој
,
и
она
јесам
мати
.
само
у
добар
намера
моћи
јесам
доћи
на
така
мисао
.
да
удати
свој
кћер
за
он
.
за
цео
мисао
,
да
бити
јесам
тако
усрећити
.
А
онај
девојче
,
збиља
,
и
требати
да
се
усрећити
.
Душа
јесам
њен
чист
још
неисписан
лист
бео
хартија
.
ваљан
,
поштен
човек
моћи
по
тај
листа
исписати
леп
песма
,
што
јесам
човек
умести
замислити
.
за
што
да
не
бити
срећан
?
понда
он
се
мисао
понети
за
Даринка
.
усамљен
,
као
што
бити
,
дати
он
се
широк
поље
,
да
она
обадва
,
Јелена
и
Даринка
,
испоређивати
и
пресуђивати
,
пред
сам
себе
.
колико
бити
да
јесам
непристран
,
некако
он
вагати
судилачки
и
нехотице
све
већма
претезати
на
Даринчин
страна
.
бадава
,
срце
само
тонути
на
тај
страна
,
па
он
вући
и
душа
и
мисао
за
Даринка
.
Јелена
живахан
,
разговоран
,
искрен
и
страстан
;
Даринка
тих
,
озбиљан
,
безазлен
и
разборит
.
као
девојка
можда
хтети
се
многи
пре
допасти
Јелена
;
али
Даринка
јесам
врстан
усрећити
тек
,
као
жена
,
као
мати
.
Дође
он
и
ујаков
реч
на
памет
;
„
ваљда
не
мислити
,
да
хтети
вечито
ђаковати
.
“
да
!
понда
требати
помишљати
и
на
свој
кућа
,
на
свој
огњиште
,
на
свој
породичан
срећа
.
кад
јесам
човек
срећан
,
мити
он
се
посати
,
који
се
подухватити
.
Одушевљеније
прихваћати
борба
у
друштво
за
срећа
други
,
снажан
се
одупирати
разним
неудаћама
,
кад
имати
свој
гнездо
,
кад
имати
макар
само
један
кутак
сав
,
за
који
смести
рећи
:
„
овај
јесам
мој
слобоштина
;
овај
јесам
мој
срећа
!
овако
хтети
да
јесам
цео
свет
.
па
у
тај
снивање
о
породичан
срећа
,
о
рад
,
о
борба
и
заборавити
,
што
рећи
ујак
:
„
Поштен
човек
требати
најпре
да
се
побринути
,
како
хтети
издржавати
свој
породица
.
“
и
толико
се
занети
,
помишљати
на
Даринка
,
да
,
блажити
,
у
мало
гласно
не
клицати
:
„
Мата
,
твој
лептир
јесам
наћи
сав
цвет
.
“
...
из
село
,
а
бити
све
ближе
село
,
допирати
до
он
необичан
лавеж
пас
.
као
да
се
сав
пас
у
Брајковац
побунити
противу
месец
,
па
из
сав
глас
протестовати
,
што
он
тако
на
тенан
пловити
по
небесан
мора
,
да
он
они
не
моћи
ништа
.
А
месец
ни
бригеша
.
Чисто
не
да
гледати
у
себе
,
како
јесам
сјајан
.
округао
као
похођански
погача
,
нарастао
као
мобарски
гибаница
,
а
пун
заливен
као
божићни
чесница
.
Неје
чудо
,
ако
бити
гладнети
Брајковачки
пас
да
он
загристи
.
али
овај
пут
она
неје
жао
на
месец
.
друго
се
нешто
збивати
у
Брајковац
,
нешто
,
што
они
не
моћи
никако
да
схватити
.
бити
да
она
јесам
криво
,
бити
да
она
се
допадати
,
тек
не
моћи
срце
да
одоле
,
те
и
они
удесити
збор
.
ох
,
како
јесам
дивно
,
слушати
она
бар
по
издаље
,
пристати
тај
збор
са
свој
forte
и
crescendo
уз
онај
pianissimo
што
он
вечерашњи
гостити
из
Марков
крчма
„
код
разбијен
канта
“
извијати
под
прозор
попин
Јелена
!
“
дакле
,
у
сред
Брајковац
серенада
!
е
,
тај
бадар
чувар
ноћни
безбедност
у
скровит
Брајковац
бити
по
вајкадашњи
мирити
поредак
ноћни
тако
дисармоничан
дар
мар
,
на
стародаван
домаћи
добар
обичај
и
морал
Брајковац
тако
опасан
атентат
,
да
не
моћи
на
ини
,
а
да
се
једногласно
не
подигнути
против
таки
новотарија
.
тај
тако
једнодушан
протест
једва
давати
на
који
тренутак
бар
мах
,
да
се
разабрати
глас
одабран
члан
певачки
друштво
Брајковачкога
под
прозор
попин
Јелена
и
да
допрети
до
Стајић
,
док
већ
и
он
не
доћи
у
двориште
свој
ујак
.
тај
„
диван
идеја
“
,
као
што
бити
казати
Јеша
Дабижић
,
пасти
јесам
прво
у
памет
Јована
Јаковљевић
.
он
бити
предложити
,
да
се
„
тако
врстан
певачица
,
као
што
јесам
Јелена
,
поздрав
овај
красан
и
тих
ноћ
песма
.
ја
мислити
,
да
хтети
наш
коровођа
...
“
А
коровођа
,
Брајковачком
учитељ
,
Милана
Кнежевић
вечерас
срце
необично
ускипило
„
љубве
жар
“
,
па
не
дати
два
пут
рећи
.
те
кад
отпратити
кућа
и
„
чича
“
,
начеоник
,
наћи
,
да
јесам
сад
згодан
тренутак
.
сам
коровођа
почињати
.
али
писар
се
замислити
у
улога
какав
Дон
Цезар
од
Базана
,
какав
шпањолски
гранда
у
сред
Севиља
,
па
завијати
по
сав
срце
,
по
сав
„
вишем
позив
“
,
као
да
јесам
он
јесам
ту
,
па
јесам
свој
Дулчинеја
сладити
санак
.
благајник
као
велим
:
„
куд
сав
Турчин
“
...
па
савесно
вршити
свој
као
бегеш
.
Јеша
Дабижић
се
сетити
свој
калфовање
у
нов
сад
и
свој
љубаван
пустоловина
по
темерински
друм
и
Казанџијској
улица
,
па
се
човек
„
дочепати
леп
друштво
“
,
ти
не
моћи
друкче
да
туга
уговети
,
већ
се
болан
душа
хватати
за
њихан
траг
.
Бележник
се
смејати
луд
посао
.
А
Бечлија
Јован
он
уверавати
,
како
јесам
тај
хец
.
„
Freund
,
ах
тај
јесам
хец
!
“
Госпођа
Рашићка
се
устумарати
по
соба
,
бојаги
,
хтети
да
изаћи
из
кожа
од
јед
,
што
она
„
срамота
кћер
“
,
па
тражити
негде
горњи
хаљина
,
да
она
изаћи
,
па
да
она
очитати
.
„
То
јесам
опет
масло
тај
Кнежевић
!
“
поп
Стеван
се
узврпољити
у
свој
постеља
,
па
гунђати
и
претити
учитељ
,
како
хтети
он
тај
скупо
стати
,
што
он
кварити
сан
.
А
госпођица
Јелена
...
ох
!
она
чути
Миланов
глас
и
топити
се
од
милина
као
масло
на
топлој
прженица
...
сутра
дан
осванути
у
Брајковац
дан
мамурлук
.
Чича
,
господар
начеоник
,
поранити
пре
време
,
па
доћи
у
општински
писарна
,
да
преживати
о
ноћашњи
пијанац
,
Бележник
послати
пандур
,
да
он
тражити
по
село
гдегод
овчији
сир
,
па
да
он
с
црн
лук
и
хладан
мекан
хлеб
јести
на
мамурлук
.
Прижегло
летњи
сунце
,
па
глава
да
он
пукнути
.
А
доћи
јесам
до
искуство
,
да
јесам
хладан
сир
с
црн
лук
за
он
добар
лек
против
мамурлук
.
благајник
велим
:
клин
с
клин
,
па
ено
он
код
разбијен
канта
,
где
пресмакати
ракија
с
хлеб
.
Писар
се
осећати
необично
жив
.
тај
јесам
бити
диван
,
милостив
,
велим
бележниковица
,
а
доћи
,
да
казати
:
„
Добројтро
!
“
Бележниковица
он
задржати
на
сир
с
црн
лук
,
да
прав
бележник
друштво
.
Јеша
Дабижић
велим
:
–
Баш
се
добро
осећати
!
тако
морати
бити
онај
,
ко
пустити
у
невоља
крв
,
па
он
одланути
.
не
бити
бити
с
горег
и
чешће
.
Учитељ
,
Милан
Кнежевић
,
тући
бити
се
сад
са
цео
општина
.
Већма
осећати
моралан
мамурлук
,
него
онај
од
пробанчен
ноћ
.
па
сад
још
у
школа
,
...
ух
!
цео
свет
завидети
.
сваки
тај
моћи
,
што
хтети
и
како
хтети
,
а
он
морати
на
свој
катедра
,
или
умрети
!
...
него
једва
чекати
вече
,
да
се
састати
на
прозор
с
Јелена
,
па
да
јесам
питати
,
шта
она
велим
мати
?
(
таман
он
јесам
лепо
поздравити
!
)
и
поп
Стева
мрзовољан
.
покварити
он
сладак
сан
.
А
по
Брајковац
брујити
,
како
јесам
господа
ноћас
правило
„
бал
“
по
село
.
Бранко
једва
пред
зор
заспати
бити
.
али
чим
устати
и
обући
се
,
опростити
се
са
сав
.
убезекнути
се
и
поп
Стеван
и
госпођа
Рашићка
.
–
Па
што
тако
нагло
?
–
ићи
.
Неје
права
,
да
јесам
тако
дуго
доле
,
а
несам
код
мати
.
–
о
,
о
,
вајкати
се
госпођа
Јелисавета
.
не
свидети
она
се
.
па
да
јесам
пречекати
до
недеља
,
сав
бити
заједно
на
светковина
.
ја
и
онако
мислити
,
да
код
мати
одсести
.
ја
баш
казати
ујак
,
да
хтети
код
она
одсести
.
А
Јелена
се
радовати
,
да
јесам
познати
.
Бранка
већ
почети
завијати
у
стомак
од
толики
љубазност
.
–
е
,
па
кад
јесам
већ
навалити
...
хајд
,
видети
се
,
ваљда
,
још
,
велим
поп
Стеван
.
не
хтети
тек
отићи
горе
,
а
да
и
ми
не
казати
с
бог
?
Беше
тај
за
Бранка
растанак
,
да
јесам
једва
чекати
,
да
она
се
што
пре
опростити
.
А
они
јесам
сав
бити
тако
љубазан
према
он
,
сав
тако
љубазан
.
Јелена
,
неје
крити
,
баш
и
одланути
чисто
нешто
са
срце
.
Неје
она
Бранко
мрзак
,
Божа
сачувати
;
ал
она
нешто
тесно
бити
поред
он
.
Чисто
бити
он
загрлити
,
што
ићи
.
Госпођа
Рашићка
с
поље
мед
,
ал
изнутра
јед
,
сам
јед
,
као
да
не
слутити
на
добра
.
–
да
,
да
,
требати
да
ићи
,
да
видити
мати
,
...
требати
,
да
!
–
говорити
поп
Стева
све
на
развлак
,
док
он
испраћати
до
врата
на
улица
.
знати
,
да
тај
мати
једва
чекати
.
да
богмити
,
мати
јесам
мати
...
Бранко
већ
поћи
,
а
неје
се
још
решити
,
дал
да
ићи
Јована
.
Дошао
јесам
и
спрам
кућа
његов
,
па
не
знати
,
шта
хтети
.
не
бити
бити
лепо
,
опет
,
и
да
отићи
,
а
да
се
не
јавити
он
и
његов
мати
.
у
тај
мах
провирити
Даринка
на
дућански
врата
.
таман
!
тај
,
она
радити
највише
се
и
предомишљати
,
да
л
да
сврнути
к
сав
други
.
сам
неје
знати
,
како
да
се
с
она
опростити
.
Осећа
,
да
не
бити
моћи
бити
равнодушан
;
а
боја
се
,
да
се
не
бити
показати
смести
.
готово
бити
се
и
смести
бити
,
ето
,
на
први
мах
,
да
он
Даринка
први
не
поздрав
:
–
А
!
јесам
ли
и
ви
ноћашњи
?
братац
баш
сад
устати
.
–
е
,
добро
кад
јесам
устати
.
да
он
бар
казати
с
бог
!
–
ви
одлазити
?
–
овај
час
.
Даринка
мало
поцрвенити
.
гледати
у
он
,
а
не
знати
,
шта
да
он
казати
.
–
у
Карловци
–
да
,
к
мати
.
–
Карловци
јесам
данас
,
у
овај
пар
,
славан
место
у
српство
.
Хоћете
ли
доћи
на
светковина
?
–
ја
бити
тако
волети
,
али
не
знати
,
...
по
сав
прилика
...
–
кад
ја
већ
не
хтети
бити
на
Брајковачкој
светковина
,
моћи
бар
ви
Карловачку
да
пропустити
.
–
Па
:
сад
,
ваљда
:
не
хтети
ни
бити
ништа
у
Брајковцима
,
кад
ви
одлазити
.
не
бити
јесам
бити
,
уверити
јесам
,
ни
да
ја
остати
.
–
најпосле
оно
,
што
јесам
ја
хтети
,
видити
,
да
народ
већ
знати
.
–
јесам
ли
по
воља
унутра
?
Бранко
ући
.
Јован
баш
пити
кава
,
па
се
тужити
,
како
ну
не
пријати
.
да
он
јесам
хладан
батак
с
кисео
краставац
.
–
Шта
?
зар
ићи
?
па
тако
из
ненад
!
како
хтети
?
–
Пешке
.
–
Баш
добро
.
Отпратићу
ти
донекле
.
–
моћи
донекле
,
већ
хајде
баш
у
Карловци
.
–
не
рећи
два
пут
.
тамо
морати
бити
сад
као
пред
какав
буна
.
–
А
с
ко
хтети
ја
у
недеља
?
уплести
се
Зорка
.
–
да
!
ето
видити
.
па
што
он
драго
!
ја
хтети
доћи
у
недеља
...
–
сав
упасти
у
очи
,
да
Бранко
тако
из
ненад
одлазити
,
да
ники
о
тај
пре
не
рећи
ни
реч
.
Госпођа
Ката
да
пукнути
у
себе
од
смех
,
како
се
премудар
Рашићка
преварити
у
рачун
.
А
требати
ли
госпођа
Ката
много
,
да
на
први
поглед
од
мах
видити
,
да
се
госпођа
Јелисавета
преварити
у
рачун
?
Даринка
чисто
криво
,
кад
се
Бранко
опростити
те
отићи
с
Јована
.
од
мах
осетити
,
како
она
се
учинити
Брајковац
нешто
празан
.
сав
јесам
,
до
дух
,
ту
,
и
мам
,
и
тетак
Ката
,
и
Зорка
,
и
Владимир
,
и
братац
хтети
се
вратити
,
али
опет
...
опет
.
.
Зорка
,
опет
,
немати
други
посао
,
него
доћи
,
па
она
баш
жалостив
велим
:
не
волити
нешто
,
што
јесам
отићи
Бранко
.
(
за
она
у
кућа
Бранко
неје
бити
„
господин
Бранко
“
или
„
господин
Стајић
“
,
него
само
Бранко
:
толико
се
и
тако
се
радо
о
он
разговарати
.
)
...
уз
пут
наићи
пред
школа
на
учитељ
,
где
„
луфтирати
глава
“
.
–
ако
бог
да
?
питати
Кнежевић
Јована
и
Бранка
...
Шта
?
Кући
?
па
пешке
тако
.
ух
,
благо
ви
!
волети
бити
ти
се
сада
по
гора
проходати
,
него
о
Божић
прасити
...
па
шта
хтети
бити
од
Брајковачке
светковина
?
А
?
...
старати
српски
невоља
!
Плана
,
па
издахнути
!
таки
јесам
ти
ја
свуда
.
,
баш
јесам
радознао
,
како
хтети
и
тај
у
Карловци
испасти
.
Чисто
не
моћи
да
веровати
...
„
—
ти
,
канда
,
не
ићи
из
Брајковац
задовољан
?
Приметиће
Јован
*
*
Бранка
кад
већ
бити
на
пут
кроз
шум
манастирски
.
~
–
Божа
сачувати
.
Баш
јесам
задовољан
,
што
ићи
,
–
одговорити
онај
.
–
него
искрено
да
ти
казати
,
волити
,
и
што
јесам
бити
ту
.
–
Жао
ја
јесам
,
да
јесам
остати
дуже
,
па
да
прошврљати
мало
у
наоколо
по
село
и
по
манастир
.
ја
се
допадати
овај
наш
крај
.
ја
не
бити
никад
одлазити
одавде
.
и
веровати
ја
,
мој
јесам
озбиљан
намера
,
да
доћи
кућа
,
па
да
прихватити
економија
.
ја
осећати
у
себе
за
тај
воља
,
па
мир
!
–
казати
јесам
ти
,
што
ја
о
тај
мислити
.
испит
,
понда
радити
што
хтети
.
–Да
,
да
!
и
ја
тако
мислити
.
да
бог
ја
!
Положићу
докторат
,
свршити
и
тај
формалност
;
понда
хтети
доћи
у
Брајковац
.
Радић
,
економисати
и
поучавати
овај
свет
у
рационалан
економија
.
Хоћу
да
јесам
независан
,
потпуно
независан
.
кад
бити
време
,
даћа
се
бирати
за
посланик
,
бити
у
Карловци
бити
у
Загреб
,
...
ал
хтети
да
јесам
независан
.
брата
,
ништа
лепше
од
тај
...
А
да
се
лепо
радити
!
па
што
зарадити
,
знати
,
да
ти
ники
за
тај
заплакати
не
ђе
,
па
ти
јесам
сладак
...
не
хтети
да
бити
адвокат
или
чиновник
...
ти
видити
зар
,
да
се
ја
не
одрицати
рад
.
Божа
сачувати
!
само
...
ко
хтети
да
радити
за
народ
,
морати
живети
с
народ
;
а
не
башкарити
се
по
варош
,
па
писати
књига
за
народ
,
поучавати
народ
,
водити
политика
за
народ
,
дизати
позориште
за
народ
,
а
нити
они
познати
народ
,
нити
народ
разумети
она
.
Ужасна
аномалија
код
ми
,
какав
,
ваљда
,
нигде
више
у
свет
немати
.
Наша
интелигенција
постати
јесам
,
тако
рећи
,
из
народ
,
па
тешко
да
се
игде
интелигенција
тако
удаљити
од
народ
као
наш
.
нов
се
омладина
кретати
,
њен
глас
се
већ
по
мало
чути
.
кад
не
ићи
више
с
омладински
скупштина
,
добро
;
наћи
хтети
други
начин
.
сав
пут
водити
у
Рим
.
–
ја
се
бојити
тај
нов
омладина
.
–
знати
ја
,
брата
,
шта
ти
мислити
.
но
,
не
бојити
се
.
„
јесам
тај
руски
нихилиста
ни
немачки
социјалиста
.
тај
јесам
људи
прекаљен
начело
напредан
дух
време
...
ама
молити
ти
,
зар
ти
не
видити
,
да
у
ми
немати
никакав
дисциплина
,
нем
странка
:
радити
,
како
ко
хтети
,
а
живити
још
од
свој
стар
народњачки
сала
,
преживати
огризина
отрцан
либерализам
.
Још
док
јесам
бити
међу
она
онај
дух
чистити
као
крин
који
она
јесам
сав
смести
у
брк
рећи
:
ја
тако
хтети
!
–
да
,
још
док
јесам
чича
бити
у
снага
,
и
држати
узда
,
и
знати
се
,
бојаги
,
нешто
и
видити
се
,
тобож
,
неки
рад
,
макар
да
се
заман
викати
:
хлеб
!
хлеб
!
А
тек
сад
?
зар
ти
не
видити
,
шта
се
кувати
?
.
.
и
сам
јесам
пре
неки
дан
рећи
,
сећати
ли
се
,
како
отрован
мијазам
почињати
да
тровати
наш
политички
ваздух
.
не
,
овде
сад
више
не
требати
тих
рад
,
овде
требати
олујина
:
загушљивост
јесам
ужасан
,
притисак
не
да
дахнути
.
нов
се
омладина
организовати
.
и
кад
се
појавити
,
појавити
се
од
мах
организовати
.
тај
не
хтети
још
дуго
трајати
.
–
имати
јесам
ја
већ
једном
и
организован
омладина
.
—
–
са
старачки
идеја
!
–
подсмехнути
се
Јован
.
–
неколико
она
што
јесам
вредити
нешто
,
остати
тек
лак
еспап
...
нов
организован
омладина
бити
један
као
сав
,
сав
као
један
.
тај
јесам
наш
зло
од
увек
и
бити
,
што
јесам
пуштати
једном
све
,
па
,
ето
,
чим
он
нестати
,
где
јесам
,
шта
јесам
?
Наша
јесам
старати
болест
идолопоклонство
према
,
тако
зван
,
аукторитет
.
–
Па
моћи
ли
тај
бити
дисциплина
?
–
Још
ти
какав
!
сав
знати
,
шта
ми
ваљати
чинити
и
како
се
владати
,
не
требати
ми
команда
.
-
Чујеш
.
ја
бити
ни
под
шта
држати
сваки
млад
,
па
још
интелигентан
човек
,
који
не
бити
разабирати
за
јаван
ствар
.
него
омладина
,
а
ту
се
у
ми
рачунати
ја
ђак
,
трговачки
момак
,
и
тако
даље
,
сав
људи
млад
,
који
још
јесам
ништа
свршити
,
који
једва
да
умети
и
слутити
,
како
се
водити
туђ
брига
,
једва
да
и
назирати
,
шта
јесам
тај
јаван
живот
,
...
омладина
неје
,
мислити
ја
,
позвати
да
водити
кола
,
она
не
моћи
давати
правац
,
одређивати
ток
народни
судбина
.
требати
да
водити
рачун
о
рад
наш
људи
,
требати
да
знати
,
камо
смерати
,
али
...
–
Али
да
ћутети
,
ваљда
,
па
да
она
климати
глава
,
као
онај
лутак
на
гајтан
у
вурштлпратеру
?
!
и
ти
се
заводити
за
аукторитет
!
е
,
па
да
бог
ја
:
angehender
Professor
!
јесам
чути
,
тај
хтети
бити
така
консервативац
,
као
што
он
јесам
бог
створити
...
као
да
ти
гледати
.
твој
ђак
не
хтети
смести
пред
ти
читати
ни
„
ђачки
растанак
“
,
ма
да
јесам
ти
данас
тако
занети
за
Бранка
.
–
омладина
се
брзо
отрцати
,
кад
пре
време
ступити
у
акција
.
ко
писати
у
ми
допис
по
политичан
лист
,
ко
често
и
уводни
чланак
,
ко
хтети
да
стварати
јаван
мњење
?
људи
већина
још
не
позвати
на
тај
.
ко
ми
пунити
белетристични
лист
песма
и
приповетка
?
по
онај
,
који
јесам
позвати
на
тај
,
моћи
бити
ја
бити
са
сав
без
икакав
листа
,
или
бити
такав
лист
моћи
изалазити
једва
један
пут
у
месец
дан
на
један
штампан
табак
.
А
од
онај
опет
већина
она
почети
још
у
ђачки
скамија
,
па
таман
кад
јесам
„
дорасти
до
копље
и
до
коњ
“
,
он
забости
копље
у
ледина
,
па
,
ако
јесам
нешто
свршити
,
све
на
страна
,
а
корист
предати
се
,
ако
јесам
ништа
свршити
,
што
бивати
по
најчешће
,
постајати
моралан
пролетер
,
из
ко
се
рекрутовати
шарлатан
,
денунцијант
...
–
То
јесам
за
тај
,
што
наш
родитељ
не
спремати
деца
,
кад
она
слати
у
школа
,
за
радник
него
за
господа
,
а
и
не
разабирати
,
јесам
ли
она
син
способан
за
какав
душеван
акција
.
–
цео
свет
ићи
за
тај
,
да
имати
што
више
интелигентан
људи
.
-
интелигенција
и
госпоштина
,
за
бог
,
још
јесам
сав
један
,
тај
хтети
тек
допустити
.
у
ми
јесам
врло
велик
погрешка
тај
,
што
ја
држати
,
да
не
моћи
бити
интелигентан
човек
,
а
да
јесам
–
„
господин
“
,
док
овамо
имати
доста
„
господа
“
без
интелигенција
...
узети
само
тај
на
ум
,
да
се
ни
један
интелигентан
човек
јесам
понизити
,
да
бити
,
на
прилика
,
бирташ
,
или
трговац
или
...
слободан
човек
на
свет
:
економ
.
А
толико
имати
пример
,
да
јесам
,
на
прилика
,
пропао
трговац
„
пасти
“
на
бирташ
,
па
кад
ни
ту
јесам
моћи
прокопсати
,
или
и
прескочити
тај
степен
,
а
они
одмах
хајд
у
господство
,
те
или
постати
општински
начелник
,
или
ексекуторима
,
или
полицајац
,
неки
се
,
бог
ја
,
протекција
или
умешност
и
даље
докотурати
.
у
ми
немати
ни
појам
о
тај
или
се
сматрати
за
срамота
,
да
се
један
свршен
универзитетлија
моћи
вратити
у
сав
дом
,
тај
наставити
посао
отац
свој
,
па
орати
земља
или
копати
виноград
.
имати
на
пример
„
вечит
правник
“
доста
,
ал
и
ти
хтети
да
играти
само
господин
.
или
се
и
не
мислити
на
тај
,
да
трговац
требати
више
од
нешто
капитала
,
што
он
јесам
обично
наследити
или
,
можда
,
добити
у
мираз
,
и
оно
мало
„
знање
“
трговачки
,
што
он
добити
у
тако
зван
вечерњи
школа
,
а
чистити
преко
дан
пијаца
испред
дућан
свој
шеф
или
прскати
лети
патос
свој
болта
.
занатлија
не
хтети
да
знати
више
од
свој
мајстор
,
где
јесам
изучити
занат
,
економ
више
од
свој
отац
.
тако
ни
у
шта
не
моћи
да
издржати
конкуренција
стран
свет
,
а
овај
употребити
наш
незнање
и
неумење
,
па
ми
експлоатисати
и
уништавати
као
зубача
племенит
биљка
,
као
филоксера
винов
лоз
.
–
ти
бити
канда
још
моћи
бити
ваљан
економ
,
приметити
Бранко
више
у
шала
,
–
кад
већ
знати
и
за
зубача
и
за
филоксера
.
–
Шала
на
страна
,
Бранко
.
ал
ја
се
чинити
,
да
бити
се
од
ја
моћи
истесати
,
ако
и
не
какав
практичан
ма
и
мали
Лоренцо
Штајн
или
Некер
,
а
оно
ипак
бар
ваљан
економ
пре
него
какав
префриган
параграфлија
.
–
падати
л
тај
тај
мисао
на
памет
ваљда
за
тај
,
што
се
видити
сада
у
овај
обим
?
брата
,
ја
се
мало
разабирати
у
економија
,
али
толико
моћи
да
знати
,
да
,
пре
него
што
поцурити
широк
,
морати
да
поцурити
по
виноград
скоро
исто
толико
зној
.
–
знати
ја
тај
врло
добро
.
Сећам
се
добро
покојни
отац
свој
,
како
јесам
тај
умести
ринтати
и
радити
.
кадгод
бити
код
кућа
,
водити
бити
ја
себе
на
сваки
посао
и
говорити
бити
ја
,
како
се
шта
радити
.
па
сад
се
дивити
мој
мати
.
Видиш
,
Бранко
,
мој
ти
јесам
мати
чудан
жена
.
права
Српкиња
мати
!
никада
тај
ја
не
хтети
допустити
,
да
ја
завирити
у
њен
економија
,
од
како
јесам
пасти
слеме
на
њен
тема
.
једва
хтети
ја
на
питање
мој
тек
овлаш
поверити
,
како
јесам
испасти
на
прилика
берба
,
како
пазар
,
колико
јесам
шљива
за
ракија
натрести
,
и
тако
штогод
.
ја
она
се
дивити
,
да
она
сав
тај
смазати
сам
.
и
ни
пар
дуг
немати
.
Штогод
видити
да
јесам
њен
,
сав
јесам
тај
слободно
и
,
што
она
казати
,
„
божији
па
наш
“
.
–
Па
шта
ти
гонити
,
да
,
можда
,
ти
прихватити
њен
посао
?
–
воља
и
осећање
да
јесам
способан
за
рад
.
кад
год
јесам
код
кућа
,
сав
ја
више
жеља
вући
миран
сеоски
живот
.
из
читав
Хорације
најпаметније
ја
се
свидети
онај
његов
:
*
*
Beatus
ille
qui
...
–
опростити
ја
,
али
ја
не
замишљати
ти
појам
о
идилизму
.
–
Буда
уверити
,
јесам
тај
ни
идилисање
,
што
ја
амо
вући
,
већ
баш
,
ако
хтети
права
,
практичност
,
...
сушти
практичност
.
но
моћи
опет
да
бркати
практичност
с
егоизам
.
ја
,
до
дух
,
немати
толико
чуство
за
општи
ствар
,
немати
наклоност
,
да
исправити
свет
раме
,
„
да
плакати
за
туђ
насилима
“
,
и
тако
даље
.
тај
јесам
сав
формалност
,
шупаљ
љуска
.
радити
требати
,
радити
!
па
...
чути
ја
!
Вис
народ
користити
,
кад
у
свој
средина
имати
ваљан
интелигентан
човек
,
који
ради
онаки
исти
посао
,
од
ко
живити
и
он
,
народ
,
него
од
савршен
агитатор
,
адвокат
и
ма
који
иначе
„
господин
“
.
далеко
јесам
,
дакако
,
од
ја
и
помисао
,
да
бити
ја
делити
,
ваљда
,
с
народ
свој
мука
;
али
да
бити
он
бити
учитељ
у
његов
прек
потреба
,
радити
баш
сав
посао
,
тај
јесам
сигуран
...
мој
стар
бити
јесам
поштен
човек
.
стећи
јесам
доста
.
али
да
јесам
умести
,
моћи
јесам
и
више
.
Човек
се
морати
збиља
дивити
наш
стар
,
да
јесам
и
толико
прибрати
,
а
без
рационалан
газдовање
.
данас
...
данас
се
и
за
тај
тражити
интелигентан
човек
,
човек
...
не
„
господин
“
!
Бранка
се
побрати
јесам
никад
још
таки
показати
.
Вис
пута
он
јесам
баш
бити
и
одвратан
,
што
јесам
„
така
“
,
као
што
о
он
судити
„
материјалиста
“
.
али
он
изненадити
његов
пијетет
према
отац
.
Бранко
се
сећати
свој
отац
.
једва
он
јесам
,
до
дух
,
упамтити
,
али
и
онај
мало
успомена
не
бити
врстан
,
да
и
у
он
изазвати
такав
пијетет
према
сав
родитељ
.
Мата
он
никад
не
хтети
отац
причати
.
А
што
јесам
кадгод
научити
из
разговор
њен
са
брата
свој
,
његов
ујак
,
поп
-Стеваном
,
тај
баш
не
моћи
у
он
изазвати
безуслован
послушност
према
петој
божји
заповест
:
„
Штити
отац
твојего
...
“
он
знати
само
за
мати
свој
и
више
ни
за
какав
добра
.
–
да
,
и
опет
велим
,
–
узити
опет
Јован
–
што
више
свестан
економ
,
земљорадник
,
трговац
,
занатлија
,
тај
више
слобода
и
благостање
.
без
материјалан
напредак
и
добростања
,
шта
књига
,
шта
просвета
,
шта
живот
?
А
ја
јесам
се
сав
рад
свој
далеко
удалити
од
пут
,
који
овамо
водити
.
ја
имати
књижевник
,
уметник
,
наученика
јевропски
глас
.
ни
дати
бог
штогод
против
тај
!
али
ни
обичан
потребан
оруђе
,
рано
,
наш
многобројан
радник
:
ратар
не
правити
сам
,
него
бог
тај
питати
од
куд
морати
да
набавити
.
алат
наш
за
обичан
наш
потреба
носити
на
себе
туђински
печат
.
ја
све
морати
од
туђина
да
набављати
за
свој
родити
пар
,
а
пар
мало
,
док
потреба
сав
веће
расти
.
ја
хтети
поред
сав
примљивост
према
сав
,
што
јесам
напредан
,
морати
као
народ
банкротирати
,
т
.
ј
.
на
једаред
хтети
„
друм
пожелити
Срба
...
"
А
историја
хтети
да
певати
ил
кук
над
она
као
над
стар
Римљанин
и
други
пропао
народ
,
поред
сав
наш
толико
хваљен
родољубље
,
као
што
ни
Ромулов
потомак
не
помоћи
ни
Јустинијанов
*
*
corpus
juris
.
–
Јована
,
–
насмејати
се
већ
Стајић
,
–
ја
се
чинити
,
тај
у
мамурлук
сав
обично
гледати
све
на
црн
наочаре
.
—
увек
,
–
одговорити
онај
живље
,
–
упамтити
,
увек
тако
!
тај
јесам
мој
ceterum
centeo
.
Догод
ја
бити
из
школа
изалазити
као
господа
,
а
не
као
радник
,
увек
хтети
ми
кола
ићи
на
ера
.
тај
јесам
само
истина
,
а
не
црн
наочари
,
упамтити
.
нов
омладина
јесам
ухватити
тај
истина
...
–
сав
ја
,
штогод
учити
,
учити
за
народ
.
Наша
јесам
интелигенција
,
или
баш
ако
хтети
госпоштина
,
збиља
,
свезати
с
народ
као
мало
где
,
па
...
–
фраза
!
.
.
ја
што
учити
,
учити
себе
радити
,
као
годити
ти
и
други
и
трећи
.
кад
казати
,
да
бити
бити
на
село
учитељ
народ
,
тај
стајати
:
јер
ја
,
као
интелигентан
човек
,
знати
и
умети
боље
удесити
сав
рад
,
тај
хтети
мој
сељанин
имати
прилика
,
на
који
да
се
угледати
ако
хтети
.
тако
продирати
у
народ
онај
из
књижевност
.
Мислиш
ти
,
да
бити
он
ишта
помоћи
,
кад
бити
,
ваљда
,
удесити
јаван
предавање
,
па
она
поповати
,
како
ради
немачки
или
енглески
сељак
или
овај
или
онај
спахија
,
који
имати
хиљадама
ланац
земља
и
према
тај
и
опрема
.
кад
видити
,
како
народ
лако
примати
мода
,
моћи
мислити
,
да
бити
он
тај
примити
,
кад
бити
он
се
теоретски
о
тај
предиковати
,
а
да
не
видити
тај
од
ми
свој
очи
.
престати
ја
радити
,
што
не
ваљати
,
па
не
хтети
народ
имати
у
ко
да
се
углед
;
а
почети
и
ја
паметан
са
себе
,
да
видити
,
не
хтети
ли
и
он
окренути
на
боље
.
ако
ја
не
веровати
,
ићи
ма
у
који
село
,
где
јесам
Срба
помешати
с
Немац
.
јесам
да
Србин
устукнути
испред
Немац
;
али
тај
јесам
само
у
први
мах
,
јер
јесам
Немац
већ
доћи
онакав
,
какав
Србин
постати
тек
,
кад
се
од
он
поучити
.
ал
који
Србин
остати
,
тај
издржати
конкуренција
његов
и
бити
добар
од
учитељ
свој
.
па
ко
се
опет
смотавати
и
сести
него
Немац
,
те
хајд
даље
као
гусеница
.
Србин
јесам
одмах
створен
као
лептир
,
никад
гусеница
.
Несрећа
јесам
по
Србин
сељак
тај
,
што
се
он
,
кад
једном
пропасти
,
тешко
подигнути
,
јер
,
канда
,
и
не
мислити
више
,
да
бити
економни
слободан
;
те
,
пошто
не
моћи
да
остати
од
срамота
у
сав
јат
,
тумарнути
бог
те
питати
куд
,
па
се
изгубити
.
Наш
јесам
сељак
,
где
јесам
Срба
неизмешан
с
туђ
елемент
,
комотан
:
радити
једва
,
колико
он
требати
,
па
јесам
површан
,
те
,
канда
не
схваћати
озбиљан
конкуренција
у
рад
,
јер
јесам
међу
себе
сав
једнак
;
а
чим
доћи
јак
од
он
,
он
подлегнути
,
и
тај
...
не
,
што
он
немати
својство
,
да
не
бити
површан
,
него
што
јесам
запасти
у
благословен
крај
,
па
он
јесам
никада
ни
бити
до
невоља
,
да
тај
својство
свој
изоштравати
.
ја
све
викати
:
„
Учимо
народ
!
Поучавајмо
он
!
“
А
сав
тај
,
што
ја
учити
,
врло
мало
користити
баш
народ
,
маса
народ
.
ја
учити
медицина
,
па
тражити
варош
,
не
хтети
ники
на
село
.
(
ја
не
хтети
да
пребацивати
штипендиста
,
као
што
јесам
тај
у
ми
мода
,
што
бојаги
„
не
радити
за
народ
“
,
а
школовати
се
о
„
народни
“
новац
,
јер
исти
тај
грех
носити
на
душа
и
остати
.
)
ја
учити
јуристерај
,
да
„
бранити
народни
права
“
;
а
ја
,
бог
ја
,
видити
,
да
се
и
наш
народни
бранич
,
„
поборник
“
,
наплаћати
од
народ
исто
толико
правичан
или
неправично
,
као
и
они
,
који
се
не
хвалити
,
да
„
радити
за
народ
“
.
Свештеници
,
који
он
драго
партаја
бити
,
тражити
што
добар
парохија
.
ти
и
твој
колега
дати
јесам
се
на
професура
,
па
хтети
ти
и
ви
лепо
тако
да
спремати
омладина
на
госпоство
.
једино
се
клањати
учитељство
народни
.
ко
јесам
свестан
учитељ
,
а
ја
бити
рећи
,
да
јесам
народни
учитељ
већина
такав
,
тај
јесам
прав
мученик
народни
.
Што
свестан
,
тај
велик
мученик
.
ја
,
видити
,
не
бити
тај
никада
моћи
бити
.
па
кад
тај
не
моћи
,
а
видити
шта
други
радити
,
не
моћи
ни
ја
бити
добар
...
по
толики
пут
заподенути
се
међу
друг
такав
разговор
.
мисао
њихов
имати
,
до
дух
,
свој
известан
цел
,
али
јесам
још
увек
без
одредити
сталност
.
Прелеће
се
ту
с
један
предмет
на
други
,
и
,
дакако
,
често
долазити
у
сукоб
сам
са
себе
.
тај
ништа
не
сметати
,
да
опет
сваки
свој
назор
бранити
одушевљен
.
Бачка
слобода
,
неограничен
у
идеја
,
као
да
она
још
не
да
,
да
она
се
кристалисати
појам
.
ослободити
и
друштвен
поредак
,
о
прилика
,
у
који
моћи
запасти
и
према
који
хтети
морати
удешавати
сав
рад
и
свој
снага
.
Бродов
живот
њихов
несу
се
још
навести
на
отворен
мора
,
где
борба
за
живот
као
вихор
дигнути
и
ваљати
вал
тај
себичан
страст
тај
племенит
смер
.
интерес
њихов
несу
се
још
нигде
сукобити
.
Неје
се
још
ни
једном
дати
ни
прилика
,
да
један
други
,
можда
,
спасавати
живот
или
,
што
данас
често
више
вредити
,
потписати
меница
.
А
што
овај
или
онај
овај
или
онај
кадгод
учинити
какав
услуга
,
тај
јесам
још
увек
она
идеалан
несебичан
младићки
,
ђачки
љубав
,
који
она
привлачити
.
тако
Јован
и
Бранко
гледати
у
отворен
мора
,
у
јаван
живот
сав
као
ђак
са
самопоуздање
,
који
појачавати
само
снага
и
нада
млађан
душа
и
приличити
њихов
доба
,
а
и
не
слутити
,
колико
хтети
се
весло
поломити
на
узбуркан
вал
,
што
она
тамо
чекати
.
ако
она
се
назор
о
сав
биће
,
о
позив
свој
у
живот
и
не
подударати
,
ипак
она
брод
стајати
још
мирно
један
поред
други
у
тих
лук
,
у
који
се
и
један
и
други
озбиљно
спремати
,
да
сваки
свој
пут
отиснути
сав
брод
на
тај
мора
.
па
рука
на
срце
,
обојица
савесно
кројити
једрило
за
пловидба
и
куја
котва
,
који
имати
кад
тад
да
она
овде
или
онде
заквачити
на
пучина
будући
живот
.
и
нанети
ли
она
кадгод
струја
брод
на
супротиван
страна
,
па
она
се
тако
и
пут
укрстити
,
не
хтети
зар
један
на
други
,
већ
један
поред
други
.
Запитаће
се
за
јуначки
здравље
,
поздравити
се
као
добар
пријатељ
.
па
ако
не
узмоћи
опет
напоредо
,
знати
обићи
матица
,
који
бити
она
увући
у
вртлог
,
где
бити
моћи
замутити
свој
идејал
...
изненадан
одлазак
Стајићев
из
Брајковац
изазвати
јесам
у
познат
круг
Брајковачкога
друштво
,
нити
рећи
мање
ни
више
,
већ
сензација
;
а
у
кућа
пречастан
парох
Брајковачкога
поп
-
Стевана
Радојчић
загрмети
јесам
,
као
да
јесам
пасти
у
она
гром
с
ведар
небо
.
кад
се
Јован
вратити
,
отпратити
свој
други
до
први
манастир
,
у
село
,
сврнути
уз
пут
код
госпођа
бележниковица
.
–
А
,
ви
требати
посут
ситан
проха
!
–
поздравити
он
бележниковица
,
ићи
он
на
сусрет
с
умиљат
осмех
.
–
"
једва
један
пут
!
–
извинити
...
Пође
Јован
да
нешто
говорити
кроз
мамурлук
;
али
он
речит
бележниковица
пресећи
:
–
но
,
да
богмити
,
...
до
сад
ви
јесам
бити
тај
друг
,
...
хајде-де
,
праштати
ви
се
...
сиромах
,
тај
брже
отићи
одавде
,
него
што
јесам
овамо
доћи
.
–
Па
така
јесам
он
,
кад
што
наумити
.
код
он
вагати
само
„
или–или
“
велим
Јован
:
–
са
сав
као
и
његов
назови–
ујна
,
–
приметити
бележниковица
са
значајан
смешење
.
–
ех
,
ти
већ
све
знати
,
–
проговорити
бележник
,
напунити
пун
уста
сир
и
загристи
зелен
паприка
,
–
пукнути
бити
на
бок
,
да
не
рећи
.
пустити
човек
амо
...
доктор
,
седити
овде
.
и
гостољубив
бележник
поћи
да
прав
место
Јована
уза
сто
,
не
бил
забашурити
,
што
његов
леп
половина
наговештавати
.
–
помакнути
се
мало
даље
,
–
рећи
писар
,
који
се
немо
гушити
овчији
сир
поливен
с
кајмак
,
на
који
он
се
сад
тек
и
велик
апетит
отворити
,
што
зар
хтети
на
он
да
излити
сав
сав
кив
,
што
јесам
Јован
,
назирати
у
он
,
ваљда
,
опасан
конкурент
,
ступити
преко
праг
,
где
се
он
тако
добро
осећати
.
–
и
хтети
мало
да
присести
,
–
одговорити
Јован
,
отирати
зној
,
а
зној
он
цурити
с
чела
.
–
љутито
јесам
се
уморити
пешачити
на
овај
врућина
.
радо
,
до
дух
,
пешачити
по
гора
;
али
у
јулиј
месец
,
на
оваки
прижећи
,
џаба
.
боље
бити
бити
,
да
јесам
остати
у
манастир
.
нем
архимандрит
,
па
ја
задржавати
Варнава
...
него
Бранко
хтети
отићи
у
Карловци
сав
обарити
.
–
Одахнуће
,
кад
не
бити
видити
свој
ујна
,
–
опет
се
уплести
бележниковица
.
–
Жено
,
не
дирати
у
свој
сестра
по
Ева
,
–
опет
јесам
,
бојаги
,
утишавати
супруг
,
избацити
и
опет
један
„
досетка
“
:
„
сестра
по
Ева
!
“
–
ако
ми
јесам
Ева
прабаба
,
јесам
све
једнак
,
–
не
да
се
бележниковица
збунити
.
–
Ал
тако
она
требати
!
тај
господин
Бранко
добро
она
јесам
напаприти
у
нос
,
моћи
он
сад
песница
тртити
,
Јован
се
загледати
у
она
зачуђен
поглед
.
–
Бранко
?
!
–
ви
се
и
опет
правити
да
ништа
не
знати
.
–
А
тај
опет
све
знати
,
–
уплести
се
опет
нежан
супруг
.
–
Што
знати
цео
село
,
морати
знати
бар
и
натарошевица
,
–
обрецнути
се
она
.
–
ја
ништа
не
знати
,
–
велим
Јован
.
–
сладак
јесам
ви
,
–
намигнути
бележниковица
.
auf
Ehre
,
ништа
не
знати
.
–
Рашићка
добити
кошар
,
...
ето
,
тај
ти
јесам
!
–
затрчати
се
бележник
,
као
да
решити
ствар
што
пре
.
Јован
сад
тек
не
знати
,
шта
да
мисао
,
већ
се
забленути
час
у
бележник
,
час
у
бележниковица
.
Писар
се
гушити
сир
и
залив
грло
бео
вино
.
али
и
он
наравно
мислити
,
да
морати
нешто
рећи
,
бар
у
корист
свој
„
вишег
позив
“
,
па
велим
:
Штета
за
госпођица
Јелка
,
што
немати
прилика
да
ступити
на
позорница
!
бог
ја
,
добро
она
изигравати
свој
рола
,
–
опет
хтети
бележниковица
.
–
питати
учитељ
.
тај
хтети
ви
умести
најбоље
посведочити
...
Божа
мој
,
ви
гледати
опет
ту
као
неки
преблаг
Јеврем
...
ето
ви
,
шта
јесам
:
госпођа
Јеца
просити
ваш
Бранка
за
свој
кћер
!
Јован
прснути
у
смех
.
Чак
и
бележник
мало
се
не
угушити
,
како
се
засмејати
.
–
сладак
уја
,
добар
поп
Стева
,
сам
јесам
бити
проводаџија
.
опет
смех
.
–
пак
?
–
Па
добити
кошар
.
–
кад
јесам
тај
бити
?
–
Синоћ
.
за
тај
јесам
гост
брже
и
погодити
,
куд
се
ићи
из
Брајковац
него
у
Брајковац
.
–
да
он
ја
не
рећи
ни
реч
о
тај
!
–
збиља
?
–
ни
бео
,
–
А
леп
јесам
буквица
очитати
и
уја
и
свој
несуђен
пуница
!
Госпођа
Јеца
све
овако
одскакати
од
земља
,
како
се
јести
.
јуф
,
јуф
,
свиснути
.
Хоће
,
да
!
–
велим
Јован
.
–
не
да
се
тај
извести
из
концепт
.
–
и
ја
бити
рећи
,
–
додати
бележник
.
–
него
кад
велим
,
да
јесам
јесам
Варнава
у
манастир
,
како
бити
бити
да
пред
вече
банути
тамо
?
како
се
дознати
за
узрок
Бранков
изненадан
одлазак
,
тај
јесам
бог
знати
,
тек
док
се
Јован
вратити
у
село
,
брујати
јесам
по
Брајковац
,
како
јесам
госпођа
Јеца
довести
бити
поп
-Стевина
сестрић
у
кућа
,
да
он
наметнути
свој
кћер
,
и
како
јесам
сам
поп
Стева
проводаџисати
сав
сестрић
.
за
одрешен
језик
предмет
јесам
тај
,
наравно
,
благодаран
,
да
се
учинити
и
више
,
него
што
јесам
уистини
бити
.
Хоће
да
се
сав
тај
танко
знати
и
причати
,
како
јесам
,
на
прилика
,
госпођа
Рашићка
обрлатити
поп
-
Стева
,
да
говорити
сестрић
за
Јелка
,
шта
јесам
сав
поп
Стева
говорити
,
како
се
ломити
,
шта
јесам
Бранко
одговорити
,
како
јесам
у
очи
исмејати
и
ујак
и
Рашићка
,
и
.
т
.
д
.
–Јух
,
јух
,
јух
!
–-
цикнути
јесам
„
трижди
“
сека
Ната
сека–
Ката
,
кад
јесам
чути
;
а
чути
јесам
,
Бранко
с
Јована
неје
бити
,
ваљда
,
ни
изван
Брајковац
,
кад
јесам
оно
јутрос
отићи
.
–
ја
мислити
,
само
у
варош
имати
свашта
,
а
гле
,
и
на
село
чудо
!
–
јесам
тај
бити
,
слатко
,
од
пре
,
–
рећи
хтети
сека
Ката
.
–
бити
ти
јесам
Брајковачко
друштво
,
и
сам
добро
знати
,
као
један
кућа
.
него
од
како
се
уселити
амо
неки
страна
особа
,
хтети
да
и
Брајковац
изаћи
на
глас
,
како
не
требати
.
Памтиш
,
како
се
тај
некад
живити
.
Божа
,
да
устати
стар
,
па
да
чути
,
...
Божа
!
.
.
–
Ал
ти
јесам
тај
наопако
време
изаћи
,
јух
,
јух
,
јух
!
–
уздахнути
опет
госпођа
Ната
.
–
и
староседелица
славан
Брајковац
наћи
се
увредити
до
дно
дубљина
свој
домољубив
дух
на
тако
обесвећење
стар
златан
успомена
из
Брајковачке
прошлост
.
–
за
тај
ли
се
продобрити
Јеца
на
поп
-Стевина
сестрић
!
–
велим
сека
Ната
.
–
ја
јесам
одмах
рећи
,
имати
нешто
,
–
велим
сека
Ката
.
–
сад
јесам
наићи
,
бог
да
простити
!
–
да
бог
ја
да
се
тај
све
онда
расправљати
,
кад
деца
несу
ту
.
деца
,
да
како
,
не
морати
свашта
чути
...
сав
јесам
мислити
,
сад
хтети
госпођа
Рашићка
свиснути
од
јед
и
од
срамота
.
А
она
се
чинити
сав
–
и
невешт
пред
свет
.
само
јесам
поп
Стева
имати
да
прогутати
неколико
грк
залогај
,
неколико
прекор
и
пребацивање
.
„
какав
јесам
тај
човек
“
,
па
„
какав
јесам
ти
тај
ујак
“
,
па
какав
ти
јесам
тај
,
сестрић
“
...
Дошао
гладан
,
да
се
исхранити
...
„
Па
не
знати
овај
,
па
не
знати
оно
.
-
разумети
ја
,
што
ти
казати
.
ствар
још
јесам
готов
,
–
тесати
поп
Стеван
и
она
и
себе
.
–
сав
хтети
тај
још
бити
,
како
требати
да
бити
.
јесам
тек
моћи
момак
одмах
с
небо
па
у
ребро
:
тај
и
тај
јесам
.
из
далек
добар
косач
замахивати
.
Међа
ми
јесам
ни
реч
бити
о
наш
Јелена
.
даклем
,
видити
да
ствар
јесам
свршен
.
–
Па
за
што
само
да
отићи
тако
из
ненад
?
–
за
што
?
таки
ти
јесам
данас
омладина
.
–-
куд
насрнути
,
или
с
глава
или
без
глава
.
–
ја
.
Стефана
,
јесам
баш
наврило
,
да
Јелена
по
што
по
тај
удати
ма
за
ко
.
имати
она
кадити
и
чекати
.
али
као
велим
,
он
јесам
твој
,
па
бити
и
ти
права
.
–
са
сав
ја
јесам
права
,
са
сав
...
ви
хтети
,
дакле
,
ићи
у
недеља
...
–
морати
још
у
субота
...
–
Добра
,
даклем
,
још
у
субота
отићи
хтети
на
тај
парада
у
Карловци
;
па
најбоље
хтети
бити
,
говорити
ти
сам
с
његов
мати
...
но
,
не
мислити
ни
ја
,
одмах
с
кола
.
остати
макар
и
који
дан
дуже
...
–
ха
,
тај
јесам
добро
.
Понећемо
пар
гусак
и
који
пар
пилић
,
који
десетак
јаје
и
.
.
–
но
,
па
видити
,
да
хтети
тај
све
још
бити
као
што
требати
.
Госпођа
Јеца
се
као
мало
и
поутешити
,
али
...
тек
...
тек
...
А
Јелена
се
сада
збиља
почети
надати
,
е
хтети
,
по
реч
поп
-Стевиним
,
„
тај
све
још
бити
као
што
требати
“
,
тај
јесам
,
као
што
она
,
по
сав
рачун
,
жети
.
Отрчала
јесам
к
Јаковљевић
.
Нешто
јесам
вући
ма
куд
,
полетети
бити
.
по
најпре
и
једино
,
до
дух
,
полетети
бити
бити
тамо
преко
поток
онај
кућа
,
одакле
она
у
вече
долазити
онај
звук
са
ситан
гусле
,
тамо
,
...
ох
,
тамо
,
да
он
казати
,
како
она
јесам
сад
одланути
,
како
хтети
„
све
још
бити
као
што
требати
“
.
но
или
што
она
се
чинити
,
да
неје
прилика
,
да
она
,
девојка
,
ићи
сам
он
,
момак
,
у
кућа
,
или
што
јесам
и
она
као
у
опће
што
казати
за
женскиња
,
у
конзаквенцијама
свој
премиса
увек
доследан
,
наћи
се
код
Даринка
.
састати
се
и
поздравити
,
као
да
се
бог
знати
колико
дуго
несу
видети
,
или
као
да
јесам
претурити
некакав
страшан
опасност
преко
глава
,
па
хвала
бог
,
што
јесам
остати
живити
и
здрав
.
–
Отишао
јесам
,
–
рећи
бити
Јелена
.
–
за
што
јесам
отићи
–
рећи
бити
Даринка
.
али
као
да
она
не
смести
,
ни
да
споменути
:
„
Отишао
јесам
!
“
А
овај
,
бог
ја
,
ни
онда
,
када
бити
Јелена
тај
и
споменути
,
не
бити
смести
запитати
:
„
за
што
јесам
отићи
?
“
тек
обадва
бити
у
тај
мах
