иуморан
поглед
,
као
да
јесам
тај
неки
нахерен
дирек
од
општински
фењер
,
а
не
витак
и
леп
Зона
хаџи-Замфирова
!
...
А
она
јесам
тај
силно
љутити
,
понос
она
вређати
.
јер
,
док
јесам
сваки
други
забленути
,
изненађено
и
с
неки
тих
чежња
поглед
—
на
Манча
се
тај
никад
јесам
моћи
приметити
.
А
чезнути
јесам
за
она
,
те
како
чезнути
,
—
само
јесам
бити
јогуница
и
јесам
никако
дати
да
се
тај
и
опазити
!
—
колико
само
пута
,
кад
она
проћи
тако
некуд
са
свој
стрина
или
тетка
крај
његов
дућан
,
а
он
у
дућан
радити
и
опазити
јесам
,
а
знати
отприлике
куда
хтети
и
који
хтети
се
улица
вратити
,
—
колико
пута
скочити
са
седиште
и
оставити
рад
и
дућан
на
момак
и
шегрт
и
рећи
она
само
:
„
саг
хтети
јесам
туј
!
”
па
полетити
други
прек
улица
,
с
други
крај
,
само
да
се
срести
с
она
,
да
јесам
видити
!
А
кад
се
срести
,
а
он
се
учинити
као
да
јесам
и
не
видити
,
па
хитати
крај
она
,
као
да
он
јесам
богзна
какав
посати
за
врат
!
...
или
опет
тако
радити
у
дућан
,
а
посати
навалити
као
никад
;
радити
,
удубити
се
у
посао
,
мислити
и
на
ручак
хтети
заборавити
при
тако
силан
посао
,
па
се
заборавити
тек
и
запевати
тихо
и
полако
:
Синоћке
ти
,
леле
,
вида
’
,
Зона
,
где
се
премењувати
,
где
се
премењувати
,
леле
Зона
,
у
твој
градина
;
где
се
премењувати
,
Зона
,
у
свилен
риза
,
у
свилен
риза
,
леле
Зона
,
у
чичек-антерија
!
ој
,
хој-хој
,
леле
Зона
,
у
чичек-антерија
...
па
тек
скочити
,
не
знати
ни
зашто
ни
крошто
.
оставити
дућан
на
калфа
,
а
он
се
журити
кућа
,
као
да
он
горети
.
мало
после
излет
из
кућа
у
други
,
опет
свечан
хаљина
,
али
не
онај
маслинов
бој
,
него
у
онај
чохан
гугуткин
бој
,
али
исто
тако
богато
ишаран
гајтан
.
пасти
он
нешто
тако
одједаред
на
памет
да
се
пресвући
;
и
он
се
нагиздити
као
да
јесам
први
дан
Ускрс
,
и
нагиздати
тако
удар
сокак
,
па
,
наравно
,
и
Зонин
сокак
.
пролазити
и
звиждукати
,
журити
се
,
као
да
јесам
погодити
да
израдити
полелеј
од
сребро
,
па
сад
хитати
у
дућан
и
тражити
кратак
пут
и
прек
сокак
!
А
међутим
и
не
отићи
у
дућан
,
него
ударити
опет
кроз
неки
други
сокак
;
а
накривити
фес
,
па
он
кићанка
сав
бити
и
куцкати
по
плећа
,
па
се
ломити
чапкунски
.
али
једнако
ићи
куд
год
он
нога
носити
,
и
тек
кад
натрапати
на
Пашин
Чаир
,
и
кад
једини
обитник
паша-чаирски
,
преплашен
од
нарушитељ
овај
њихов
тишина
,
жабац
,
као
по
неки
команда
,
у
густ
ред
поскакати
и
главачки
бућнути
у
вод
,
—
тек
тада
трзати
се
Ман
и
гледати
око
себе
,
као
да
се
питати
:
откуд
он
чак
ту
?
!
—
и
враћати
се
натраг
!
...
тако
,
ето
,
почесто
ради
Ман
.
али
да
признати
да
сав
тај
радити
Зона
Замфиров
радити
—
тај
ни
за
жив
глава
хтети
,
јер
онда
не
бити
он
бити
„
чапкун-Мане
”
!
само
се
једаред
десити
да
јесам
проћи
крај
Зона
,
па
он
неки
ђаво
натентати
—
и
он
се
окренути
за
она
.
поглед
она
се
сукобити
,
јер
се
и
она
окренути
за
он
,
али
јесам
манути
ипак
врло
криво
бити
што
се
преварити
и
окренути
.
но
ипак
јесам
брзо
поправити
ту
свој
погрешка
,
доскочити
јесам
и
тај
:
ословити
јесам
сирота
Калина
,
један
комшијски
девојче
,
а
на
Зона
и
не
погледати
више
.
и
како
јесам
овај
бити
кокетан
,
поуздан
и
поносит
са
свој
лепота
,
бити
она
јесам
ужасно
криво
!
ујести
се
за
усна
,
јер
она
се
учинити
да
хтети
Ман
још
моћи
лако
помислити
да
се
она
за
он
окренути
и
он
да
јесам
гледати
!
...
глава
седми
у
она
хтети
читатељ
наћи
сав
раскошан
шаренило
и
лепота
један
скуп
младеж
обоје
пол
,
који
се
скуп
звати
оро
;
а
тај
хтети
приликом
већ
помало
моћи
и
завирити
у
душа
и
скривен
осећај
Зона
Замфиров
.
али
сада
,
у
овај
време
кад
се
развијати
овај
наш
приповетка
и
кад
јесам
Зона
у
шеснаести
свој
година
,
Зона
јесам
друкчији
:
јесам
више
онај
џигљаст
чуп
што
бленути
по
сокак
јести
кокица
из
кецеља
или
дубок
џеп
свој
шалваре
.
сада
ићи
поносито
,
држати
на
себе
,
јер
знати
надмоћност
и
свој
и
свој
кућа
над
осталим
другарица
и
њихов
кућа
...
толико
пута
јесам
слушати
да
јесам
слаб
и
редак
за
она
прилика
овде
у
место
.
зато
се
само
и
играти
са
сваки
,
тек
колико
да
уживати
у
триумф
.
кретати
се
у
круг
свој
родбина
,
свој
тетак
,
стрина
и
ујна
,
и
по
чорбаџиски
кућа
.
у
—
тако
да
рећи
—
„
плебеј
”
ретко
јесам
излазити
,
или
,
боље
рећи
,
силазити
.
А
и
кад
јесам
долазити
,
владати
се
потпуно
чорбаџиски
.
долазити
бити
обично
пратити
свој
измећарка
,
Васка
,
и
снисходљиво
бити
ословити
понеки
сиромашан
девојка
,
заборављати
бити
врло
често
како
се
који
звати
,
а
и
разговор
бити
трајати
врло
кратко
,
тек
у
неколик
реч
.
понекад
бити
долазити
и
до
место
где
се
играти
оро
,
али
никад
сам
,
већ
увек
с
понеки
другарица
и
праћен
измећарка
.
Случајно
највише
јесам
долазити
ту
где
јесам
долазити
и
Ман
,
или
управо
где
се
најдуже
бавити
,
јер
он
јесам
имати
обичај
да
за
један
такав
после
подне
променити
по
неколик
место
.
стати
бити
,
па
бити
гледати
како
играти
и
зевати
од
време
на
време
.
али
бити
ипак
кришом
пратити
очи
Манча
,
и
јесам
она
права
бити
кад
јесам
овај
не
бити
опазити
,
или
кад
бити
отићи
на
други
место
да
играти
,
а
овај
оставити
...
тај
јесам
вређати
њен
женски
понос
.
један
дан
јесам
чак
планути
и
заборавити
се
,
тако
се
заборавити
да
јесам
грдан
лекција
извући
од
свој
стрина
и
тетак
,
и
јесам
моћи
довољно
да
се
накаје
што
се
јесам
моћи
да
одржати
на
дојакошњи
даљина
и
висина
од
„
фукара
”
.
А
тај
јесам
бити
један
недеља
,
баш
Бела
недеља
,
кад
јесам
по
тај
место
жив
,
кад
леп
дан
измамити
све
живо
на
улица
—
стар
на
разговор
,
млад
на
ашиковање
,
а
дечурлија
на
јурење
;
када
оживити
испод
дрвеће
од
онај
силан
љуљашка
,
па
један
се
овамо
љуљати
,
а
други
она
певати
,
а
други
онамо
играти
,
а
Циганин
она
свирати
.
скупити
се
свет
.
ко
ти
све
немати
ту
:
дечурлија
,
момак
и
девојка
из
махала
,
који
ашиковати
очи
.
Дошао
јесам
и
неизоставан
наредник
Перица
,
наредник
и
писар
у
штаб
,
назван
„
леп
Перица
”
због
онај
бео
лице
и
због
она
два
младеж
на
образ
испод
десни
брк
.
витак
у
струка
,
са
лагиран
каиш
око
пас
,
на
који
јесам
висити
тесак
,
са
шиљаст
ципела
и
још
шиљаст
шишка
испод
накривљен
француски
качкета
,
чинити
јесам
врло
пријатан
утисак
на
женски
свет
,
нарочито
на
онај
који
се
проводити
на
кромпир-баловима
.
кад
он
проћи
сокак
са
свој
врстан
побратим
,
апотекарски
или
фармацајтски
помоћник
Пајица
,
кад
овај
имати
сав
„
аузганг
”
,
—
само
чути
како
летити
,
да
се
посатрти
,
девојка
на
авлиски
врата
;
понеки
се
забатргати
,
па
она
излетити
папуча
или
налуна
чак
преко
сокак
,
а
лепити
Перица
само
глад
свој
брчић
и
пустити
извештачен
бас
(
а
говорити
јесам
обично
са
пол
уста
)
:
„
А
она
,
побратимити
,
пустити
ја
да
умрети
!
...
”
па
ићи
даље
други
сокак
,
где
опет
тако
нешто
викнути
или
велим
:
„
овај
шор
,
Лаза
,
еј
,
девојка
немати
!
”
А
побратити
Пајица
он
одговарати
:
„
за
ко
,
мора
,
газити
овај
блато
,
а
побратимити
?
!
...
”
А
бацати
јесам
око
—
јесам
шал
,
толики
триумф
!
—
и
на
Зона
Замфиров
,
али
још
јесам
предузимати
ништа
.
налазити
јесам
да
јесам
време
још
.
Осећао
јесам
да
још
јесам
прилика
за
она
,
док
не
постати
официр
.
А
дотле
се
трудити
да
она
бар
пасти
у
очи
;
зато
јесам
и
продужити
бестрага
сав
лакован
каиш
од
тесак
,
па
он
сад
трескати
о
калдрма
тесак
,
о
који
се
и
иначе
врли
вешто
саплитати
нога
,
као
да
јесам
већ
официр
,
као
да
он
јесам
тесак
сабља
!
А
због
тај
ваљада
и
јесам
се
упуштати
у
озбиљан
,
„
поштен
намера
”
с
осталим
девојка
.
сав
јесам
залудети
,
али
ниједан
се
јесам
предати
.
Уживао
јесам
у
трофеј
као
сваки
добар
војник
;
а
такав
један
не
мали
трофеј
бити
јесам
и
она
песма
о
он
и
леп
Катарина
и
онај
нов
игра
,
,
који
се
уз
тај
песма
играти
,
—
а
тај
јесам
песма
:
игра
оро
код
гробљиште
,
и
у
оро
Катаринка
,
А
до
њума
млад
наредник
,
Лела
,
туга
,
млад
наредник
...
А
на
такав
место
се
увек
десити
и
понеки
странка
,
понеки
из
престоница
.
ту
се
увек
десити
и
доћи
и
понеки
трговачки
агент
,
понеки
агент
осигуравајући
друштво
или
трговачки
помоћник
из
Београд
,
који
купити
вересија
по
паланка
—
људи
обично
врло
шаљив
и
духовит
,
а
што
јесам
леп
,
људи
снисходљив
,
тај
јесам
,
спуштати
се
и
у
маса
,
јер
не
полагати
много
на
свој
престонички
порекло
.
па
хтети
и
да
се
пошалити
.
кад
год
ту
тако
стати
,
увек
питати
и
молити
да
она
се
да
штампати
ред
игра
,
питати
где
јесам
гардероба
за
ствар
,
одакле
се
поручивати
сладолед
за
дама
,
—
и
већ
,
увек
нешто
тако
шаљиво
избацити
,
што
се
после
запамтити
,
остати
ту
и
циркулирати
дуго
као
неки
пословица
...
али
ипак
,
кад
се
махнути
шал
,
озбиљно
признати
да
се
дивити
родољубље
тај
свет
,
који
моћи
да
живити
без
толики
ствар
,
без
Благоје
танц-мајстора
,
без
парк
с
гарнизон
банда
и
без
Пашонине
сала
!
...
свратити
се
ту
понекад
и
застати
и
неки
вредан
професор
,
спајајућ
’
пријатно
с
полезан
,
шетња
са
студија
.
она
гонити
амо
чисто
филолошки
и
фолклористички
интересовање
,
тај
јесам
хтети
да
настава
онде
где
јесам
отац
наш
нов
књижевност
,
Вук
,
стати
.
али
,
наравно
,
ту
највише
имати
момак
и
девојка
;
девојка
и
чорбаџиски
и
сиротињски
—
први
да
убити
време
,
а
овај
други
да
се
наиграти
.
овај
цео
недеља
као
роб
трпити
псовка
и
грдња
,
али
сав
тај
радо
сносити
при
сам
помислити
на
недеља
после
подне
,
при
помисао
на
игра
и
ашиковање
.
Дођоше
већ
и
Циганин
.
Чувена
дружина
,
снабдети
разним
музикалан
инструмент
.
Међа
Циганин
одмах
на
први
поглед
падати
јако
у
очи
један
са
трумбета
,
с
кос
и
брада
жућо
и
од
сам
трумбета
.
тај
јесам
пан-Франћишек
,
брат
Чех
,
који
јесам
пре
неколик
година
доћи
са
конзерваториј
права
у
Србија
,
с
врло
леп
сведоџба
и
мањити
партитура
.
кад
јесам
доћи
у
Србија
,
он
јесам
прво
концертирати
:
свирати
јесам
Паганинијев
фантазија
„
Мојсеј
”
на
жица
г
,
и
бити
бурно
поздравити
.
па
се
одмах
показати
и
стварачки
дар
свој
:
одмах
јесам
компоновати
један
нов
игра
,
„
апотекарски
кола
“
,
који
јесам
посветити
свој
земљак
пан
Цицули
,
апотекар
тај
место
.
тако
леп
почетак
и
напредак
прекинут
јесам
,
а
узрок
јесам
тај
,
тако
да
се
изразити
,
„
месне
околност
”
.
Пан-Франћишек
,
који
јесам
до
долазак
у
Србија
само
пива
као
пиће
познавати
,
упознати
се
овде
и
с
вино
;
потреба
државни
изискивати
јесам
тај
јесам
доћи
баш
у
онај
крај
где
јесам
црн
жупски
вино
бити
мало
скуп
од
вод
.
и
какав
чудо
онда
што
јесам
пан-Франћишек
оставити
пива
и
посветити
сав
остати
дан
свој
живот
само
жупски
вино
,
резоновати
да
на
тај
начин
добијати
и
у
новац
и
у
време
:
пива
јесам
скуп
,
а
вино
јевтин
,
и
,
што
јесам
главни
,
не
дангубити
—
добивати
у
време
,
јер
се
од
жупски
вино
много
раније
опити
него
од
онај
глуп
швапски
пива
.
и
сада
се
лепо
видити
на
он
оба
те
периода
пиће
:
од
пива
јесам
сачувати
трбух
,
а
од
жупски
вино
стећи
нос
црвен
,
као
бакар
,
бој
.
али
он
тада
издати
композиторски
и
стварачки
моћ
;
тај
се
одмах
опазити
на
један
компонован
„
херувика
”
,
који
јесам
само
једаред
отпевати
у
црква
,
а
после
јесам
следовати
оштар
опомена
његов
високопреосвештенство
свештенство
:
да
хтети
она
све
обријати
,
ако
се
само
још
једном
запевати
такови
„
Иже
херувим
!
...
”
после
тај
јесам
пан-Франћишек
ништа
компоновати
.
и
кад
јесам
једном
у
неки
друштво
у
разговор
запитати
он
:
компоновати
ли
што
?
приметити
јесам
,
и
непитан
,
заједљив
колега
и
земљак
његов
,
пан-Цибулка
:
да
,
пан-Франћишек
и
сада
компоновати
,
и
тај
једнако
компоновати
сода
с
вино
,
и
да
он
јесам
тај
композиција
још
понајбољи
!
...
иако
јесам
пакосно
и
заједљиво
тај
бити
,
бити
јесам
,
на
жалост
,
истина
.
Пан-Франћишек
не
компоновати
више
ништа
;
чак
не
компоновати
ни
тај
,
ни
вино
са
сода
,
него
пити
вино
онако
„
клот
”
,
како
он
јесам
бог
створити
.
сада
јесам
веран
и
сталан
члан
те
компанија
цигански
.
пре
јесам
свирати
у
ћемане
,
али
сада
више
не
моћи
:
дрхтати
он
мало
рука
,
што
јесам
,
уосталом
,
—
како
он
тврдити
—
фамилијаран
болест
код
његов
у
фамилија
.
и
он
,
који
јесам
некад
на
виолина
концертирати
и
изводити
Паганинијев
фантазија
„
Мојсеј
”
на
жица
г
,
свирати
сада
у
неки
олупан
и
изгужван
трумбета
,
какав
се
моћи
видети
и
наћи
под
билијар
само
за
сезона
такозвани
„
кромпир-балова
”
,
кад
настати
обавештавање
,
или
,
прост
рећи
,
кад
се
касапити
споречкати
због
дама
с
ковач
или
шлосер
,
и
кад
полиција
,
с
члан
кварт
на
чела
,
стигнути
на
лице
место
и
викнути
:
„
фајерунт
!
дама
назад
,
господа
напред
!
...
”
тако
јесам
пан-Франћишек
почети
с
концертирање
а
свршити
са
цигански
дружина
,
у
који
чинити
чудан
контраст
с
онај
његов
бео
трепавица
међу
онај
гарав
лице
.
но
он
јесам
задовољан
међу
она
,
а
они
он
,
опет
,
пазити
и
чест
он
одати
(
звати
он
пањ-Бељац
)
,
и
не
пуштати
он
лако
,
баш
и
кад
бити
он
јесам
хтети
:
што
јесам
он
једини
конзерваторист
међу
она
,
и
друго
:
што
она
давати
пар
на
чување
или
на
зајам
без
интерес
,
па
он
она
не
тражити
интерес
,
а
они
он
,
опет
,
ни
главно
не
враћати
...
тако
јесам
добродушан
пан-Франћишек
обезбедити
свој
будућност
:
остављати
за
црн
дан
,
и
Циганин
тај
чувати
.
после
ручак
почети
се
шаренити
сокак
од
момак
и
од
девојка
,
од
минтан
и
фустан
,
од
јелек
и
шалваре
,
па
изгледати
као
цветан
башта
.
ту
доћи
и
они
што
продавати
петлић
и
свирајка
од
шећер
,
и
они
што
точити
лимунада
,
и
они
што
продавати
кокица
,
а
ту
се
наћи
увек
и
по
један
миран
и
доброћудан
будала
,
без
који
јесам
ниједан
такав
место
,
с
који
се
обично
деца
смејати
и
забављати
,
а
девојка
се
окупити
око
он
,
па
изјављивати
да
јесам
у
он
заљубити
,
и
казати
он
да
бирати
који
хтети
,
а
он
опет
велим
да
она
све
волити
и
да
хтети
она
све
узети
за
жена
...
Отпоче
оро
.
Одиграше
неколико
игра
,
и
„
крив
бањку
”
и
„
Бербатовску
”
и
„
тедена
”
и
„
Заплањку
”
;
и
наизменце
водити
кола
редом
први
момак
из
махала
.
Ман
дати
Циганин
динар
,
а
Нацко
баштованџија
и
онај
други
дати
мање
—
по
стопарац
.
тај
јесам
у
близина
и
нишаљка
(
љуљашка
)
,
и
око
она
пун
свет
.
љуљати
се
и
певати
„
Чије
перо
на
нишаљка
,
гајтан
мој
!
”
они
из
кола
ићи
па
љуљати
други
или
се
сам
љуљати
,
а
они
са
нишаљка
ићи
и
хватати
се
у
кола
.
Дође
мало
после
,
и
Зона
са
другарица
свој
,
Гена
Кривокапски
,
онако
исто
као
што
јесам
пре
три-четири
година
као
деца
долазити
,
само
што
Зона
сада
пратити
измећарка
њихов
,
Васка
.
стати
један
до
други
,
па
гледати
како
свет
игра
.
зона
гледати
равнодушно
,
уморно
и
као
мало
потсмешљив
по
овај
шаренило
и
весеље
;
гледати
,
као
да
она
јесам
дуго
време
.
Циганин
засвирати
„
потресуљка
”
,
омиљен
игра
Манин
.
Ман
узити
за
рука
и
повести
на
игра
млада
леп
Калина
,
комшиница
свој
,
један
пук
сиротица
,
који
хтети
свој
муж
донети
ништа
више
до
два
нов
асура
,
и
два
јастук
,
и
чист
душа
,
и
ропски
послушност
.
Заиграше
.
Калина
весео
,
блажен
—
румен
јесам
сав
облити
,
а
крупан
црн
очи
светлити
она
се
од
суза
,
од
силан
срећа
данашњи
...
—
„
Лела
,
што
јесам
пристати
један
за
други
!
...
Ја-ги
!
”
„
асли
како
плав
зумбул
и
зелен
када
!
“
...
—
отети
се
многи
узвик
,
кад
она
видети
један
до
други
како
играти
.
и
сав
само
Ман
и
Калина
гледати
;
сав
она
гледати
задовољно
с
пријатељски
осмех
на
лице
,
као
кад
се
нешто
мило
,
свој
гледати
...
зона
неправо
.
само
она
не
гледати
на
тај
страна
;
почети
јесам
да
зевати
...
криво
она
...
не
требати
она
тај
Ман
;
хтети
и
не
моћи
њен
никад
бити
,
али
не
трпити
да
моћи
још
који
—
код
она
ту
,
живити
!
—
привући
поглед
ичији
,
а
нарочито
Манин
поглед
!
...
не
бити
играти
,
али
кад
видити
Калина
како
јесам
срећан
и
како
се
заруменити
и
ознојити
,
па
се
брисати
јаглук
,
кад
се
пустити
игра
,
доћи
и
она
воља
да
поиграти
,
па
иако
јесам
чорбаџиски
ћерка
,
па
макар
и
отрпети
резилук
кад
отићи
кућа
.
али
ипак
замолити
измећарка
Васка
да
не
казати
ништа
код
кућа
.
Васка
се
обећати
да
хтети
пре
пристати
да
јесам
убити
него
да
казати
тај
,
а
заклети
се
и
у
очи
Гмитраћ
,
грнчар
,
вереник
свој
!
...
засвирати
се
„
Јелка
тамничарка
”
,
леп
игра
,
уз
који
се
и
певати
,
управо
уз
који
се
песма
игра
.
тај
јесам
игра
јако
волети
Зона
и
због
игра
,
а
још
више
због
песма
,
који
јесам
она
много
казивати
и
сет
јесам
неки
милом
испуњавати
...
зона
узити
за
рука
Гена
,
прићи
и
ухватити
се
међу
играч
.
Циганин
свирати
,
а
играч
играти
и
певати
:
Нан
,
казати
тајка
,
да
ја
млада
давати
за
Рада
комшијче
!
...
за
Рада
комшијче
,
за
наш
сељанче
!
Јелка
,
тамничарка
!
јелка
,
зулумћарка
!
ела
да
играти
!
ела
да
трупати
!
престати
замало
песма
,
а
игра
трајати
и
развијати
се
још
лепше
и
још
бујан
;
чути
како
звецкати
ђердан
и
дукат
,
и
трупкати
кондурица
и
папучица
и
шушта
свилен
шалваре
,
а
мирис
од
ђулијак
се
пресути
по
сокак
,
па
,
као
магла
земља
,
притиснути
мирис
гледалац
.
па
опет
почети
песма
уз
игра
:
за
Рада
комшијче
,
за
наш
сељанче
,
за
наш
сељанче
,
за
млад
чобанац
!
јелка
тамничарка
!
јелка
зулумћарка
!
...
ела
да
играти
!
ела
да
трупати
!
опет
умукнути
песма
и
певање
,
а
играње
и
даље
трајати
уз
свирка
Циганин
.
Ман
стајати
,
не
играти
,
гледати
играч
.
гледати
у
Зона
,
видити
Зонин
свилен
шалваре
и
лагиран
кондурица
;
чути
шуштање
свилен
шалваре
и
осећати
мирис
,
дах
њен
осећати
,
помешати
с
ђулијак
из
Казанлик
,
—
и
не
могаде
да
се
уздржати
више
!
и
кад
Циганин
хтети
да
престати
,
дати
она
Ман
знак
да
свирати
даље
исти
игра
,
па
прићи
и
ухватити
се
с
леви
страна
до
Зона
.
зона
он
само
овлаш
погледати
,
дати
ока
знак
Васка
,
измећарка
свој
,
и
овај
се
одмах
ухватити
у
кола
и
раставити
Манча
од
Зона
.
зона
више
и
не
погледати
на
Ман
,
играти
и
даље
и
све
гледати
у
Манулаћ
чорбаџи-Ранђеловог
,
а
кад
Ман
доћи
у
играње
према
она
,
а
она
он
и
не
гледати
,
него
само
пукнути
уста
...
А
Ман
стегнути
нешто
у
грло
;
заболети
он
слеп
очи
,
а
у
уста
он
горко
и
суво
.
једва
јесам
чекати
да
престати
Циганин
.
кад
се
свршити
игра
,
повући
се
до
капија
један
и
брисати
чела
дуго
.
зарећи
се
да
се
више
хтети
хватати
до
Зона
,
а
јесам
он
тај
ни
требати
,
јер
Зона
више
јесам
играти
;
остати
јесам
и
само
гледати
.
кад
засвирати
„
Нишевљанка
”
,
Манча
се
ухватити
до
Калина
.
зона
више
јесам
играти
.
гледати
јесам
како
играти
,
а
јесам
испуштати
из
очи
Ман
и
Калина
;
гледати
јесам
како
играти
,
како
јесам
Калина
снажно
и
грчевито
ухватити
рука
његов
рука
,
па
од
време
на
време
брисати
знојав
рука
јаглук
и
брзо
он
опет
хватати
и
чврсто
држати
,
док
она
се
опет
не
исклизнути
рука
из
његов
;
гледати
како
се
разговарати
;
чути
како
Калина
дрхтати
глас
,
и
како
он
меко
и
дубоко
погледати
свој
велик
и
као
јунски
поноћ
црн
и
топлим
очи
!
...
и
други
игра
,
опет
,
„
Јелка
тамничарка
”
,
играти
јесам
,
један
до
други
,
Калина
и
Ман
.
и
Зона
доћи
нешто
тешко
.
наслонити
се
на
Гена
,
другарица
свој
,
па
се
изгубити
.
гледати
бесвестан
по
онај
шаренило
који
промицати
испред
она
,
слушати
свирка
,
трупкање
кондурица
по
калдрма
и
слушати
песма
,
чути
сребрн
девојачки
глас
Калинин
,
где
певати
:
да
ја
млада
давати
за
наш
комшијче
!
А
Ман
и
Калина
јесам
комшија
!
...
тај
она
пасти
на
памет
,
и
она
погледати
Калина
како
јесам
срећан
и
блажен
!
и
Зона
постати
нешто
тешко
и
досадно
.
сав
она
бити
досадно
,
а
досадан
она
се
учинити
баш
онај
Манулаћ
—
ко
јесам
малопре
онолико
гледати
—
кад
она
прићи
и
понудити
јесам
шака
кокица
!
...
јесам
знати
ко
она
јесам
у
тај
пар
црњо
—
Манулаћ
,
или
она
фукара
Калина
!
...
силно
угристи
доњи
усна
,
и
још
силан
стезати
за
рука
Гена
,
другарица
свој
,
на
који
се
од
силан
дерт
и
карасевдах
наслонити
...
Свршила
се
и
овај
игра
.
одмарати
се
и
играч
—
неки
ићи
„
нишаљка
”
,
да
се
љуљати
.
Разлеже
се
песма
с
нишаљка
,
разговор
на
сав
страна
,
само
се
другарица
ућутати
.
—
Васка
,
мора
!
—
зовнути
Зона
измећарка
свој
,
а
ноздрва
она
се
силно
широк
на
напрћен
носити
њен
.
—
Што
искати
,
Зона
?
—
одазвати
се
и
притрчати
она
Васка
.
—
отићи
јесам
до
онуја
...
де
...
како
се
викати
...
до
онуја
,
ете
Калина
,
и
рећи
гу
:
Вик
те
Зона
Замфирско
!
...
—
туј
јесам
!
Што
ти
требати
?
—
запитати
јесам
Калина
,
кад
доћи
.
—
Вик
’
те
...
ете
...
—
почети
Зона
,
а
сав
блед
,
сув
усна
,
а
истурити
изазивачки
десни
нога
...
тај
јесам
сиротиња
...
кад
ручати
,
тај
таг
не
вечерати
...
тај
,
викати
...
ако
искати
...
—
и
ту
подигнути
Зона
глас
и
наставити
јак
глас
,
да
бити
и
Ман
чути
—
викати
...
да
доћи
,
ете
,
да
се
ценити
у
татко
ја
...
Васка
ни
се
удав
...
тај
...
да
се
ценити
,
хизмет
да
ни
чинити
у
кућа
!
...
—
ете
,
што
па
да
се
ценити
?
...
—
одговорити
она
Калина
.
—
имати
јесам
мајка
и
брата
...
Измећарка
хтети
јесам
!
...
сал
при
мајка
хизмет
хтети
да
чинити
...
—
и
при
муж
...
—
упасти
она
у
реч
заједљиво
Зона
.
—
Па
,
ако
дати
господ
и
к'смет
ја
бидне
...
и
при
њег
’
...
—
код
Манча
ли
?
—
прекинути
јесам
Зона
јетко
,
шапатом
.
—
фукара
!
...
—
како
рећи
?
...
не
чути
ти
добро
!
...
—
запитати
јесам
благо
и
погледати
благ
поглед
,
а
сузних
очи
,
Калина
.
—
Па
...
хтети
да
ја
бити
измећарка
?
—
јок
!
—
рећи
поносито
Калина
.
—
Несам
за
ваш
кућа
...
—
А
,
за
оро
ли
јесам
?
ах
,
што
јесам
па
девојче
за
оро
!
...
—
рећи
пакосно
и
погледати
јесам
презриво
од
глава
до
пета
.
—
Зона
,
морити
!
...
не
слушати
гу
,
калина
,
што
зборити
!
Ида
јесам
!
—
упасти
Гена
у
реч
и
повући
силно
Зона
за
рука
.
—
’
ајд
’
—
дом
да
јесам
ићи
!
...
бити
јесам
и
време
већ
.
крава
се
већ
враћати
с
паш
,
фењерџија
општински
већ
пролазити
с
мердевине
да
пасти
фењер
,
и
патролџија
леп
ред
пролазити
главним
сокак
;
и
из
гомила
се
мало-мало
одвајати
један
по
један
у
побочан
сокак
,
да
,
поткрепљен
,
цео
ноћ
бдети
над
имање
и
част
уморан
и
заспао
грађанин
...
Почеше
се
разилазити
и
с
„
нишаљка
”
и
с
играње
...
сав
она
јесам
мање
и
маља
.
онај
далек
се
раније
кренути
,
а
овај
близ
мало
доцније
.
и
место
на
који
јесам
малочас
играти
и
кикотати
и
подврискивати
остати
празан
и
пуст
и
и
изгледати
тужно
с
онај
погажен
ран
пролећни
цвеће
,
који
се
откидати
и
отпадати
с
играчица
!
...
и
Зона
поћи
зловољан
кућа
.
осврнути
се
још
једном
,
и
видити
како
Ман
и
Калина
поћи
и
упутити
се
заједно
,
и
чути
како
се
Ман
нудити
Калина
да
јесам
допратити
до
њен
авлиски
врата
,
а
она
он
благодаран
поглед
,
али
он
ипак
одбијати
и
молити
он
загушен
глас
:
—
моћи
,
Ман
,
два
тај
очи
!
...
оставити
ја
!
...
сам
хтети
јесам
ићи
!
...
врнути
се
!
Жива
ти
ја
!
Ће
ја
видити
бат
!
срамота
ода
човеци
!
...
врнути
се
,
Ман
,
два
тај
очи
!
...
гледати
она
Зона
,
али
замало
;
заклонити
она
и
захватити
међу
себе
гомила
весео
омладина
...
похватати
се
девојка
испод
рука
у
дуг
ред
,
а
иза
она
други
ред
загрљен
момчадија
,
и
,
ићи
тако
кућа
свој
,
певати
сложно
оба
ред
...
дан
на
умор
,
издахнути
већ
;
звезда
треперити
с
небо
,
тих
вече
се
спуштати
на
земља
,
а
из
грло
срећан
и
весео
млад
свет
разлегати
се
кроз
тихо
пролетњи
вече
сетан
песма
,
у
који
се
исказивати
бескрајан
туг
,
стар
туг
,
вечан
као
и
човечанство
:
да
знати
,
мој
мора
,
да
знати
,
какав
јесам
,
туга
мора
,
жалба
за
младос
’
!
...
глава
осми
у
она
јесам
један
,
за
Ман
врло
пријатан
извештај
из
уста
Васка
измећарка
,
после
који
јесам
извештај
манути
—
као
што
бити
тај
песник
казати
—
сунце
лепше
сијати
,
цвеће
пријатније
мирисати
и
птичица
лепше
певати
.
недеља
дан
после
овај
испричан
у
прошли
глава
,
кад
јесам
измећарка
Зонин
,
Васка
,
проћи
крај
Манин
дућан
,
а
он
јесам
бити
у
он
,
добацити
он
јесам
у
пролаз
:
„
Бата-Мане
,
поздравити
ти
се
Зона
!
”
тако
брзо
,
да
Ман
јесам
имати
време
ни
да
доћи
к
себе
,
а
још
мање
да
она
казати
хвала
и
да
вратити
поздрав
.
тај
дан
јесам
Ман
бити
сав
блажити
.
А
како
и
не
бити
,
кад
он
се
цео
недеља
од
тежак
дерт
јесам
милити
ни
да
седити
,
акамоли
да
радити
у
дућан
,
јер
он
јесам
једнако
бити
у
памет
Зона
и
њен
понашање
,
и
онај
туњав
Манулаћ
,
који
јесам
толико
гледати
Зона
.
и
да
Манулаћ
јесам
бити
онакав
какав
јесам
,
да
јесам
једнако
чувати
дућан
и
седети
пред
дућан
и
с
отац
се
разговарати
,
Ман
бити
он
ма
како
изазвати
—
како
јесам
љут
бити
на
он
—
и
потући
се
с
он
,
чим
бити
он
први
пут
срести
и
наћи
.
али
овако
јесам
моћи
тај
,
него
се
морати
задовољити
тај
што
он
јесам
у
пролаз
,
онако
као
случајно
,
избити
лакат
цигара
из
муштикла
,
кад
јесам
Манулаћ
седети
пред
дућан
и
пушити
(
а
пушити
јесам
ретко
:
дваред
или
триред
у
година
сетити
бити
се
да
запалити
цигара
,
и
тај
обично
онда
кад
бити
он
татко
добар
пазар
свршити
)
.
и
после
неколико
такав
тежак
дан
и
такав
душеван
утученост
како
јесам
он
морати
обрадовати
и
оживети
и
освежити
овај
сладак
реч
:
„
Бата-Мане
,
поздравити
ти
се
Зона
!
”
који
он
једнако
брујити
у
уш
као
мио
песма
мајски
славуј
!
...
и
већ
одмах
он
јесам
држати
место
:
досадно
он
бити
у
дућан
,
и
чим
се
вратити
шегрт
Поте
скочити
и
дигнути
се
да
ићи
.
Рђаво
јесам
рећи
„
да
ићи
”
—
полетети
бити
он
,
како
он
јесам
мило
бити
.
и
баш
у
тај
пар
,
кад
јесам
он
наређивати
нешто
шегрт
,
ући
у
дућан
један
муштерија
и
затражити
нешто
.
Ман
он
нервозно
изнети
тражен
ствар
;
учинити
он
се
да
се
и
сувише
отегнути
пазар
,
одмерити
муштерија
од
глава
до
пета
,
па
рећи
:
—
Мор
,
неси
муштерија
!
...
Немаш
тај
пар
!
...
—
па
узити
испред
нос
забезекнут
муштерија
поређан
ствар
и
изићи
брзо
из
дућан
.
заредити
јесам
по
сокак
и
мањити
и
велик
,
па
чак
и
по
онај
по
који
ни
ђаво
не
пролазити
,
по
који
чак
ни
општински
инжењер
по
дужност
не
пролазити
,
дваред
јесам
тако
тај
дан
пролазити
сокак
,
дваред
се
враћати
у
дућан
,
али
се
послати
јесам
лаћати
,
него
јесам
само
правити
цигара
,
пушити
,
пуштати
колут
дим
и
задовољно
гледати
у
она
.
напослетку
јесам
дохватити
пушак
,
ухватити
се
поље
и
лутати
тако
до
мрак
,
и
тада
се
тек
вратити
кућа
;
а
да
тај
дан
ништа
јесам
уловити
,
чак
ни
пуцати
,
јесам
ваљда
нужно
ни
да
казати
!
...
цео
дан
јесам
само
на
тај
мислити
,
и
једнако
он
у
памет
зујати
и
звонити
Васкин
реч
:
„
поздравити
ти
се
Зона
!
”
и
зато
јесам
ни
чудо
што
јесам
успут
приметити
буљук
сељанака
и
сељанчица
у
њихов
живописан
одело
како
промицати
пут
крај
он
.
други
пут
бити
она
задевати
или
се
бар
искашљати
пролазити
крај
она
,
а
сад
она
јесам
ни
приметити
,
иако
јесам
се
кикотати
гласно
и
гуркати
се
пролазити
крај
он
и
задевати
оне
он
.
тако
јесам
силан
љубав
и
тако
силно
заносити
онај
човек
!
...
Ништа
од
сав
тај
јесам
он
приметити
,
нити
он
се
тај
тицати
!
само
један
слика
он
јесам
лебдети
пред
очи
,
само
један
поздрав
он
се
једнако
понављати
у
уш
,
и
он
он
једнако
шапатом
изговарати
...
и
тај
јесам
охрабрити
Манча
.
и
први
пут
,
кад
проћи
Васка
крај
дућан
,
а
он
бити
јесам
,
зовнути
јесам
.
—
на
дом
ете
,
здраво
ли
јесам
ви
?
—
запитати
јесам
Ман
.
—
здраво
!
—
одговарати
он
Васка
,
а
гледати
минђуша
који
она
јесам
Ман
поклонити
.
—
Што
работити
чорбаџија
...
здраво
ли
јесам
?
—
здраво
!
...
—
А
чорбаџика
,
што
работити
она
?
...
—
и
она
јесам
јесам
здрав
!
—
А
тај
што
работити
?
здраво
ли
јесам
?
—
здраво
јесам
јесам
!
—
одговарати
Васка
.
тај
Ман
застати
.
Привуче
свој
табакера
,
отворити
јесам
,
лизнути
десни
палац
и
извадити
један
папир
и
дуван
,
у
који
хукнути
,
па
почети
савијати
цигара
.
кад
јесам
запалити
,
засукати
брк
,
па
се
искашљати
тихо
,
као
кад
човек
хтети
нешто
важно
да
превалити
преко
усна
.
али
ипак
не
рећи
ништа
,
него
стати
размештати
испред
себе
онај
алат
и
пуштати
густ
дим
.
после
дуг
пауза
,
запитати
Ман
:
—
А
...
ете
...
зона
...
здраво
ли
јесам
?
Што
работити
?
—
Па
,
седити
јесам
...
—
знати
де
...
Мог
и
да
легати
.
—
Хехе
,
—
осмехнути
се
Васка
.
—
Лела
,
бата-Мане
,
како
зборити
па
и
тај
!
...
—
Што
јесам
зборити
?
зборити
ли
?
—
зборити
,
кад
гу
питовати
...
—
Ћути
јесам
?
...
—
Па
ћутети
!
—
А
што
мислити
кад
јесам
ћутети
?
—
е
,
кој
гу
знати
!
...
—
А
моћи
ли
да
појести
?
—
Па
и
пој
...
—
е
,
што
јесам
појести
?
—
Па
песна
јесам
појести
...
—
ех
,
песна
!
ама
,
који
песна
?
—
срамовати
се
да
ти
,
ете
,
казати
!
—
велим
Васка
намештати
у
уш
добивен
минђуша
.
—
ама
,
какав
срамување
!
—
храбрити
јесам
Ман
.
—
у
појење
нем
срам
ни
па
срамување
...
Што
јесам
појести
?
—
Па
,
ете
...
—
почети
Васка
,
-
појести
јесам
песна
,
онеја
што
јесам
од
љубав
и
ашиковање
.
појести
јесам
оно
мој
Еврејче
,
што
јесам
чешљати
кос
и
клнути
мајка
јесам
што
гу
родити
да
јесам
Еврејка
...
ете
,
на
туја
песна
гу
саг
кеф
;
сал
туј
песна
појести
ели
гонити
ја
тај
гу
ја
појати
...
—
е
,
зашто
да
клнути
мајка
,
кад
неје
Еврејка
?
!
—
питати
јесам
Ман
.
—
рисјанка
јесам
,
тај
што
гу
требати
веће
?
!
...
—
ех
,
а
ти
па
бајађим
не
знати
,
бата-Мане
,
зашто
!
—
Жива
нанати
,
не
знати
јесам
,
Васка
.
—
ама
разбирати
се
убаво
на
шта
прилегати
тајо
песна
!
велим
Васка
.
—
јесам
,
демек
,
Зона
жалан
што
јесам
Еврејка
,
веће
тај
се
за
друго
ништо
разбирати
...
—
е
,
што
јесам
па
тај
други
?
—
ете
,
жалан
јесам
што
јесам
чорбаџиски
керка
;
а
имати
,
ете
,
ники
што
јесам
чорбаџиски
син
,
а
она
гу
па
много
мило
за
њег
’
...
а
њојни
викати
...
неје
,
ете
,
прилика
.
—
за
мен
’
зборити
ли
што
?
—
зборити
.
Ман
опет
ућутати
и
стати
савијати
други
цигара
.
опет
настати
пауза
,
који
прекинути
Ман
.
—
Мор
,
ти
ја
л'жеш
,
Васка
?
—
не
л'жем
ти
,
бата-Мане
...
два
ја
очи
!
...
како
смети
да
ти
л'жем
?
!
...
—
Па
истин
’
ли
зборити
јесам
за
мен
’
?
...
Што
јесам
зборити
?
—
зборити
јесам
...
и
плакати
јесам
.
—
Плаче
?
Зашто
да
плакати
?
—
морити
,
—
одмахнути
рука
Васка
,
—
ти
ништо
не
знати
,
бата-Мане
!
Тараф-тараф
се
напрајити
код
ми
дом
...
Живот
јесам
немати
од
некња
!
...
—
Што
,
мора
?
—
велим
запрепашћен
Ман
и
оставити
цигара
.
—
ете
за
онај
оро
,
и
за
играње
,
—
изести
јесам
резилак
,
ем
знати
как'в
резилак
!
...
—
Па
кој
ги
рећи
за
оро
?
ти
ли
?
—
јок
ја
!
...
Казаше
ги
ники
из
ма'алу
.
тај
сав
скочити
сас
резилење
...
викати
:
не
прилегати
на
чорбаџиски
керка
у
оро
играње
по
ма'але
...
—
е
,
а
зашто
па
играти
?
—
Па
теб'-те
видети
...
па
не
мој
да
јесам
седити
да
не
играти
,
веће
се
уфатити
у
оро
и
она
...
—
она
тај
каза
тај
?
—
ба
!
не
каза
ја
ништо
.
Што
требати
да
ја
казивати
?
...
—
велим
поносито
Васка
.
—
знати
јесам
ја
убаво
,
зашто
:
„
куде
јесам
она
топрв
ићи
,
ја
се
отутке
враћати
”
,
бата-Мане
!
зар
малко
поручати
ћутек
од
татко
ја
зарадити
Митко
?
!
...
—
А
зборити
јесам
нешто
за
мен
’
?
—
Па
...
ете
...
зборити
:
демек
,
много
гу
мило
за
теб
’
...
из
далек
разговор
дознати
јесам
Ман
од
Васка
да
јесам
по
чорбаџи-Замфировој
кућа
прав
лом
због
играње
Зонин
,
за
који
и
стар
Замфир
знати
,
а
још
више
због
Зонин
наклоност
према
Ман
,
о
шта
Замфир
и
не
слутити
,
јер
сав
крити
тај
од
он
.
стар
,
искусан
и
речит
тетак
Таска
узети
јесам
на
себе
ту
тежак
и
частити
пун
дужност
да
опет
избити
из
Зонин
глава
Ман
Кујунџију
.
зато
тетак
Таска
и
долазити
сваки
дан
,
савесно
и
тачно
као
хирург
ради
операција
,
и
саветовати
и
тесати
Зона
:
хвалити
Манулаћ
,
а
кудити
Ман
.
кудити
он
сталеж
,
а
још
више
владање
и
поведење
његов
.
Почела
јесам
чак
од
отац
Манин
,
Ђорђија
;
ни
он
јесам
оставити
на
мир
.
управо
,
јесам
ни
спомињати
ни
претресати
Ман
,
него
Ђорђија
,
додавати
:
неки
се
Зона
сетити
онај
реч
који
велим
да
ивер
не
падати
далеко
од
клада
,
и
:
што
мачак
омацити
,
да
тај
миш
ловити
,
—
па
тако
јесам
и
овде
с
Ђорђија
и
син
он
,
Ман
.
Причала
она
јесам
о
покојни
Ђорђија
—
како
јесам
бити
кријумчар
,
убојица
,
ноћник
и
весељак
;
причати
она
читав
роман
Ђорђијин
с
неки
ченгија
Зумрутом
,
који
јесам
у
свој
време
и
„
у
песма
турити
”
због
лепота
,
и
протеривати
и
хапсити
због
чест
туч
ради
она
;
који
јесам
некада
бити
леп
,
бити
омиљен
играчица
,
а
који
се
сада
смирити
,
и
зато
сада
нити
ићи
у
апс
,
нити
јесам
метати
у
песма
;
сад
мирно
и
савесно
носити
фењер
и
амбрел
,
и
као
казначеј
јесам
у
неки
чочечки
дружина
.
Чак
јесам
тетак
Таска
шанути
Зона
на
ухо
један
страшан
ствар
,
који
јесам
дуго
крило
и
чувати
и
као
последњи
метак
избацити
,
а
тај
јесам
:
да
исти
Ман
имати
брата
(
по
отац
)
међу
Циганин
!
...
и
сад
,
какав
јесам
бити
Ђорђија
,
такав
он
и
син
Ман
,
тврдити
јесам
тетак
Таска
и
уверавати
Зона
.
А
тај
се
помало
моћи
и
веровати
,
јер
Ман
јесам
доста
често
јутром
бити
предмет
разговор
са
свој
ноћни
подвиг
.
А
у
исти
време
кад
јесам
кудити
Ман
,
хвалити
јесам
онај
Манулаћ
чорбаџиски
.
хвалити
он
јесам
и
она
и
сав
тетак
и
стрина
,
а
и
мајка
она
Ташана
,
чији
јесам
он
озбиљан
кандидат
бити
,
јер
јесам
бити
јединац
,
једини
наследник
огроман
имање
,
а
,
сем
тај
,
пример
послушност
,
скромност
,
стидљивост
,
целомудреност
,
—
дакле
,
такорећи
,
скуп
врлина
и
права
противност
онај
Митки
чорбаџи-Петракијевом
,
описан
у
један
од
ранијих
глава
овај
приповетка
.
и
да
се
ту
јесам
питати
и
хаџи-Замфир
,
као
отац
,
удадба
Зонин
за
Манулаћ
бити
бити
давно
свршен
ствар
.
али
,
како
се
Замфир
баш
никако
јесам
одушевљавати
тај
комбинација
Ташанин
,
јер
он
се
никако
јесам
Манулаћ
допадати
,
иако
јесам
син
и
јединац
и
једини
наследник
његов
иначе
добар
пријатељ
,
тај
јесам
врло
често
бити
чак
и
реч
и
свађа
између
Замфир
и
Ташана
.
зато
хтети
бити
згорег
—
чак
писац
мислити
да
јесам
тај
неопходан
потребно
—
да
у
неколик
потез
оцртати
тај
Манулаћ
,
који
јесам
ући
у
комбинација
,
бити
љубимац
свити
стрина
,
ујна
и
тетак
Зонин
,
и
бити
предмет
и
повод
непријатан
сцена
између
родитељ
Зонин
.
Прича
о
добар
дете
Манулаћ
,
који
јесам
причати
права
супротност
онај
ранијој
прича
о
Митки
чорбаџи-Петракијевом
Манулаћ
јесам
бити
син
чесан
и
богобојазан
родитељ
,
Јордана
и
Персида
,
и
никада
ваљда
ни
у
Стар
ни
у
нов
завет
ни
за
један
дете
јесам
се
тако
с
права
моћи
казати
и
написати
да
јесам
васпитати
у
страх
господњи
и
да
јесам
ићи
стаза
добродетељи
—
који
,
као
што
се
знати
,
јесам
никад
примамљивати
,
ни
лепо
утрти
—
и
бити
радост
и
утеха
родитељ
свој
,
као
што
се
тај
моћи
казати
за
Манулаћ
.
с
он
јесам
бити
задовољан
и
отац
и
мајка
још
од
ран
детињство
његов
.
отимати
јесам
се
и
кошкати
међу
себе
око
тај
чији
јесам
Манулаћ
више
.
мајка
казати
:
мој
јесам
Манулаћ
,
а
отац
казати
:
јесам
него
мој
;
мајка
казати
:
тај
јесам
мој
ћерка
,
отац
казати
:
тај
јесам
мој
син
,
наследник
и
престолонаследник
мој
.
зато
јесам
Манулаћ
дуго
бити
загонетка
—
у
махала
задуго
јесам
знати
јесам
ли
мушки
или
јесам
женски
!
јер
,
кад
јесам
с
отац
ићи
,
бити
јесам
обући
у
плундре
,
а
кад
он
јесам
мајка
изводити
,
плести
он
јесам
курјучић
и
облачити
он
у
фустанчић
.
и
како
он
јесам
она
више
изводити
него
отац
,
тај
јесам
по
други
махала
многи
задуго
мислити
да
чорбаџи-Јордан
имати
ћерка
.
као
онај
што
се
причати
за
онај
стар
Римљанка
,
племенит
Корнелија
,
мајка
браћа
грах
,
да
јесам
деца
свој
сматрати
за
леп
и
скупоцен
сав
адиђар
,
тако
јесам
исто
и
Персида
сматрати
свој
Манулаћ
као
леп
и
мио
адиђар
сав
,
и
зато
се
јесам
нигда
и
никуда
макнути
без
он
.
А
он
јесам
тај
и
заслужити
,
јер
јесам
,
и
онако
мали
,
већ
бити
десни
рука
у
домазлук
свој
мајка
.
он
она
јесам
чувати
од
живин
тарана
и
резанац
,
спремати
за
зимница
,
кад
се
тај
сушити
у
авлија
;
он
јесам
држати
конац
,
кад
бити
он
намотавати
на
клупче
,
чувати
веш
,
кад
се
сушити
преко
авлија
,
хранити
живина
,
и
знати
увек
тачно
колико
имати
петао
,
кокошка
,
пилић
,
па
чак
и
снесен
јаје
и
од
свој
и
од
туђ
,
комшиски
кокошка
,
и
тај
све
без
икакав
дупли
трговачки
књиговодство
!
из
дуг
и
савестан
надгледање
постати
јесам
прав
—
тако
да
он
назвати
—
психолог
,
па
јесам
чак
умести
да
опазити
кад
јесам
који
кокошка
,
да
простити
,
у
воља
петао
,
„
Гигану
”
назван
;
с
који
кад
најрадије
делити
зрно
на
буњиште
,
а
према
који
јесам
опет
охладнети
,
па
јесам
терати
од
себе
;
даље
,
тако
исто
јесам
се
моћи
измакнути
његов
паметан
ока
ни
тај
,
кад
који
њихов
кока
погрешити
,
па
снети
јаје
у
комшиски
авлија
,
или
обратно
,
кад
јесам
и
где
јесам
опет
комшиски
снети
у
њихов
авлија
.
сав
јесам
он
тај
знати
и
име
сав
њихов
и
многи
комшиски
кокошка
.
тек
улетити
усплахирен
пред
мајка
и
почети
испрекидано
:
—
Нан
,
„
Гиган
”
саг
стати
,
ете
,
мерак
и
ашик
на
„
Гаћанку
”
!
—
ако
,
синути
,
ако
...
—
велим
он
мајка
гледати
он
мило
.
—
тај
јесам
јесам
његов
петалско
знање
...
А
наш
„
Трша
”
,
ете
,
и
„
кундак
”
опуштиле
жалан
глава
...
—
туга
,
—
смејати
он
се
мајка
,
—
остати
јесам
удовица
и
сиротица
...
тај
што
да
чинити
!
...
или
други
пут
,
опет
тако
,
улетити
сав
задуван
с
по
један
јаје
у
сваки
рука
.
—
Нан
,
наш
„
Титинка
”
и
„
пирго
”
снети
јајце
у
Тодорчине
,
а
ја
ги
узедо
’
и
донесо
’
!
—
велим
мали
Манулаћ
,
олизнути
нос
и
предати
мајка
скоро
снети
и
још
врућ
јаје
.
—
Што
да
се
арчити
мал
?
!
...
пар
јесам
тај
!
...
Нес
крушка
дивјака
!
...
—
додавати
и
погледати
у
отац
.
А
родитељ
он
гледати
пун
милошта
,
а
из
поглед
она
се
разговетно
да
прочитати
како
благодарити
небо
што
она
јесам
обдарити
такав
паметан
и
чуваран
дете
.
па
још
када
она
он
,
онако
задуван
,
стати
да
грдити
„
Титинку
”
и
„
пирго
”
што
арчити
њихов
мал
по
комшилук
,
и
додати
:
да
јесам
саг
скупити
пар
,
—
отац
се
просто
топити
од
силан
срећа
!
—
саг
јесам
скупити
пар
!
—
понављати
мали
Манулаћ
.
—
саг
јесам
оскудација
!
...
кад
чути
реч
„
оскудација
”
,
чорбаџи-Јордан
се
само
лупити
шака
по
колено
од
силан
чудо
,
па
се
просто
забленути
у
син
.
не
могаде
више
да
одолети
сав
очински
срце
него
он
дочепати
оберучке
,
па
он
стати
љубити
и
шопати
.
—
ах
,
сарафче
и
банћерче
тај
татин
!
...
овај
хтети
кутак
,
Перса
,
банћер
да
ја
бидне
.
откуд
он
извадити
па
тај
реч
,
магаре
јордански
?
!
—
кликнути
блажена
Јордан
.
—
како
он
казати
онуј
реч
,
ешек
ниједан
?
...
—
навађати
он
отац
да
још
једном
казати
...
А
,
што
јесам
саг
за
пар
?
А
...
како
он
рећи
?
—
оскудација
!
—
понављати
мали
Манулаћ
олизнути
носић
,
а
турити
прст
у
уста
,
па
се
стидити
.
—
аха
,
магаренце
татин
!
—
заценити
се
од
силан
смех
задовољан
Јордан
...
—
оскудација
.
па
бре
,
дете
,
ја
сол
три
товар
полизати
,
па
себе
не
знадо
’
за
тај
реч
,
а
оно
,
пазити
колицно
јесам
,
па
веће
знати
!
бре
,
бре
,
бре
,
бре
!
—
чудити
се
Јордан
и
једнако
се
шетати
уздуж
и
попреко
по
соба
,
погледати
свој
синчић
,
вртити
глава
и
једнако
пуштати
узвик
:
бре
,
бре
,
бре
,
бре
!
овај
хтети
магаре
,
—
настављати
одушевљено
Јордан
—
кад
бити
голем
,
с
чаршија
—
ем
београдски
—
да
дрмати
;
убаво
да
запантити
овај
мој
сагашњи
реч
,
Перса
!
...
оскудација
!
...
кад
гу
научити
,
бре
?
!
—
чудити
се
једнако
Јордан
реч
који
јесам
доиста
сад
први
пут
чути
(
иако
се
сваки
дан
тужити
како
„
немати
стар
година
и
стар
пазар
”
)
,
па
се
дигнути
у
чаршија
међу
трговац
с
млад
банћерче
који
мајка
увући
пешкирић
и
закопчати
тур
.
Срећни
и
блажен
отац
повести
син
да
видити
чаршија
један
чудо
од
дете
—
да
Манулаћ
пред
трговац
поновити
реч
оскудација
...
и
сад
тако
паметно
дете
,
који
јесам
тако
много
обећавати
већ
у
ран
година
,
када
јесам
отац
усхићавати
—
како
јесам
онда
тек
мајка
Персида
срећан
и
поносит
чинити
!
и
зато
јесам
никакав
чудо
што
он
јесам
она
свуд
водити
са
себе
,
да
се
подичити
он
.
на
слава
,
на
патарица
,
поступаоница
,
на
женски
празник
—
свуда
он
јесам
водити
од
ран
детињство
његов
,
откад
се
почети
у
патице
од
шест
грош
батргати
уз
мајка
преко
калдрма
,
па
све
до
осамнаести
свој
година
,
кад
он
јесам
отац
плаћати
четрдесет
грош
за
поткован
ексер
и
потковица
кондура
.
свуда
он
јесам
водити
,
само
он
јесам
у
хамам
престати
раније
водити
са
себе
.
ту
он
јесам
водити
до
његов
дванаести
година
,
а
престати
јесам
да
он
водити
тек
кад
сав
жена
скочити
у
интерес
јаван
морал
,
и
кад
јесам
наићи
на
сложан
и
једнодушан
отпор
и
протест
посетитељка
хамам
.
А
тај
јесам
бити
онда
кад
она
јесам
Јунус-агина
ханума
једном
приметити
:
—
Па
тај
,
чорбаџика
,
како
почети
...
дабетер
!
...
па
што
јесам
брати
не
повести
сас
теб
’
и
чорбаџи-Јордана
,
те
он
не
довести
помеђу
ми
у
хамам
?
...
—
отада
он
мајка
јесам
више
водити
себе
,
и
тако
јесам
Манулаћ
прогласити
дефинитивно
за
мушки
.
од
тај
доба
водити
он
јесам
више
и
отац
.
у
осамнаести
година
купити
он
јесам
џепни
сахат
и
златан
ланац
.
тај
дан
,
кад
јесам
први
пут
обесити
златан
ланац
и
сахат
,
Манулаћ
се
осетити
сасвим
мушки
.
Чак
јесам
,
пролазити
Лесковачком
улица
,
намигнути
на
три
млад
Чивутка
,
који
јесам
се
шетати
испод
рука
,
али
с
оба
ока
и
тако
невешто
,
да
јесам
Чивутка
прснути
у
смех
,
јер
она
се
учинити
да
јесам
Манулаћ
хтети
да
кинути
...
и
тај
јесам
ваљада
једини
несташлук
и
ђаволство
из
Манулаћев
младост
,
који
се
обично
бујан
и
буран
звати
.
Једини
,
велим
,
јер
он
јесам
иначе
увек
бити
стидљив
и
неспретан
,
кад
бити
се
,
случај
,
наћи
у
близина
женски
свет
.
Најтеже
он
јесам
бити
што
јесам
знати
шта
хтети
с
рука
;
срећом
се
тада
сећати
сахат
,
вадити
он
и
навијати
или
гледати
колико
имати
сахат
на
он
.
с
вршњак
свој
се
слабо
дружити
;
зато
јесам
најрадије
седети
с
отац
и
с
очев
друштво
и
слушати
њихов
разговор
,
пун
мудрост
и
искуство
.
кад
бити
седети
,
увек
бити
простр'о
најпре
свој
марама
,
повући
мало
ногавица
навише
од
колено
,
па
бити
онда
сести
,
и
не
бити
се
дигнути
док
он
се
прво
његов
татко
не
дигнути
;
само
у
кафана
бити
он
прво
отац
опомињати
да
се
дигнути
и
ићи
.
с
кокошка
јесам
легати
,
с
петао
устајати
.
бити
јесам
штедљив
.
новац
он
никад
јесам
потребан
бити
,
јер
никад
јесам
имати
прилика
да
он
потрошити
.
Чак
он
се
и
мајка
љутити
што
ићи
тако
без
новац
,
као
да
јесам
чорбаџиски
син
!
А
ако
понети
,
он
колико
понети
,
толико
и
вратити
,
—
некад
чак
донети
и
више
него
што
јесам
понети
.
један
,
кад
јесам
поћи
у
„
Апеловац
”
на
стрелиште
,
дати
он
отац
седам
грош
.
Манулаћ
попити
пива
за
грош
,
при
повратак
купити
јагњећи
кожа
за
шест
грош
и
одмах
успут
јесам
продати
за
девет
,
—
и
тако
донети
два
грош
више
него
што
јесам
понети
!
...
ето
,
тај
и
такав
Манулаћ
хвалити
јесам
Зона
тетак
Таска
,
а
Ман
кудити
.
али
тај
сав
јесам
она
ништа
помоћи
код
Зона
.
јер
,
слушати
тетак
,
Зона
јесам
Ман
због
такав
његов
живот
само
изгледати
интересантан
,
а
због
сталеж
његов
само
мио
и
симпатичан
!
...
—
Ела
,
Васка
,
запојити
ја
онај
жалан
еврејски
песна
!
—
рећи
бити
Зона
Васка
,
седити
тако
често
тужан
на
доксат
,
и
,
отурити
ђерђеф
,
наслонити
бити
се
тада
на
бео
свој
рука
,
а
други
бити
се
играти
са
дуг
и
бујан
курјук
свој
,
гледати
свој
велик
сањив
очи
преко
низак
кров
околни
кућа
негде
далеко
.
А
Васка
бити
тада
запевати
тај
песма
,
у
који
јесам
Зона
видети
себе
и
сав
зао
удес
што
јесам
родити
у
чорбаџиски
кућа
...
запевати
бити
песма
који
јесам
већ
толико
пута
певати
Зона
,
кад
год
бити
овај
опхрвати
сладак
осећај
и
тужан
мисао
и
она
пасти
у
меланхолија
.
-
ела
,
Васка
,
запојити
!
...
Жална
јесам
,
—
жалан
ја
песна
запојити
!
...
А
Васка
запевати
:
излегнути
да
се
пошетати
низ
тоја
пуст
Битола
,
низ
Еврејското
махати
,
низ
тији
тесан
сокак
.
—
Там
видов
мој
Еврејче
,
на
висок
чардак
стојеше
,
Рус
јесам
кос
чешљеше
,
дробан
јесам
солзи
ронеше
,
и
жалан
песна
појести
,
у
песна
мајка
колнеше
:
Зашто
ја
родити
Еврејка
?
Што
ја
не
родити
рисјанка
?
!
...
—
туга
,
Васка
,
што
да
прајети
?
!
—
уздахнути
Зона
.
глава
деветати
она
јесам
пун
буран
сцена
и
крупан
реч
.
у
она
јесам
испричати
један
пропао
мисија
тетка-Докина
,
или
,
боље
рећи
,
„
Пошљи
луда
на
војска
,
па
седити
те
плакати
“
.
Бата-Таско
јесам
одржати
реч
.
распитивати
јесам
и
прокљувити
све
,
и
сад
доћи
да
јавити
тај
Јевда
,
Манин
мајка
.
све
што
јесам
сазнати
,
он
она
јесам
савесно
и
тачно
реферисати
.
Јевда
се
просто
изненадити
.
тај
не
бити
никад
ни
слутити
,
а
ни
у
сан
она
не
бити
доћи
тако
што
!
оно
шта
се
она
бојати
,
од
шта
јесам
стрепити
—
тај
јесам
бити
,
али
јесам
испасти
изненада
овај
,
а
овај
јесам
за
она
бити
нешто
скоро
још
горе
!
знати
јесам
она
поноситост
те
стар
чорбаџиски
кућа
,
претстављати
већ
унапред
себе
како
хтети
се
тај
тамо
чути
,
како
пропратити
и
с
какав
потсмех
сав
тај
узети
.
и
одмах
одлучно
рећи
да
тај
никако
јесам
прилика
и
да
од
тај
хтети
бити
баш
ништа
!
дуго
јесам
се
још
живо
разговарати
,
кад
уједаред
упасти
тетка-Дока
међу
она
баш
кад
јесам
она
се
најмање
надати
и
најмање
јесам
желети
.
кад
јесам
она
ући
,
јесам
одмах
пресећи
разговор
,
него
јесам
он
полако
приводити
крај
избегавати
сав
онај
реч
по
који
се
моћи
познат
о
шта
говорити
;
али
сав
она
тај
јесам
помоћи
:
тетка-Дока
јесам
,
као
и
сваки
радознао
женски
,
моћи
и
инстинктивно
,
а
и
из
дуг
искуство
,
сазнати
о
шта
јесам
реч
бити
...
—
ласно
,
мора
,
за
тај
!
—
умешати
се
тетка-Дока
,
и
на
велик
запрепашћење
њихов
додати
:
—
Чорбаџиске
кућа
много
јесам
,
а
наш
Ман
—
један
јесам
јесам
помеђу
момак
и
трговац
и
чаршилија
!
...
—
ама
неје
тај
!
...
—
љутнути
се
Јевда
.
—
морити
,
и
не
знавати
зашто
јесам
зборити
...
—
морити
,
сал
дор
ве
видити
—
знати
јесам
све
убаво
.
од
мен
’
ли
хтети
скутати
ништо
?
!
...
—
она
,
какав
јесам
брљиво
!
—
велим
она
Јевда
.
—
морити
,
ништо
ти
не
знати
!
...
—
како
да
јесам
не
знати
?
!
Бата-Таско
зашто
искочити
до
теб'-те
?
...
—
ама
не
знати
ти
ништо
!
—
бранити
се
бата-Таске
.
—
Вик
ја
снајка
,
ете
,
зарадити
ники
тапија
и
ливада
...
—
зарадити
некосену
ливада
,
—
знати
де
!
Сол
ручати
,
мајка
...
—
уверавати
она
тетка-Дока
,
а
они
се
обојити
љутити
.
—
бре
,
бре
,
бре
!
—
настављати
Док
.
—
Видосте
ли
,
мора
,
нашога
Манча
како
јесам
знати
убаво
што
ваљати
?
!
...
е
,
што
јесам
човек
кујунџија
,
па
се
разбирати
у
злато
!
...
знати
што
јесам
злато
,
и
како
се
,
ете
,
злато
топити
!
...
Машалах
,
Манча
,
—
неси
забадава
син
на
Ђорђија
!
...
Ђорђијин
крв
!
...
Ашкољс'н
!
...
—
ама
неје
ништо
бити
!
—
одвраћати
јесам
Јевда
.
—
за
друго
ништо
зборити
!
како
да
бидне
!
...
—
Лела
,
Јевда
!
Што
хтети
да
бидне
убавиња
,
кад
се
узети
!
убав
Манча
,
а
убаво
,
ете
,
и
Замфирче
,
онај
Зона
,
—
тај
што
хтети
деца
да
ги
бидну
убав
,
све
на
татко
и
на
мајка
!
...
А
тај
,
баба
ги
,
па
ги
држати
на
крило
!
...
—
она
,
црн
Дока
!
—
викнути
очајно
Јевда
,
—
кад
хтети
памет
да
јесам
спечалити
веће
?
...
Што
јесам
не
ћутети
веће
?
!
...
Што
јесам
не
ћутети
,
несрећа
,
кад
ти
ники
ништо
не
каза
,
ни
тај
па
питовати
?
!
...
—
А
што
кој
да
ја
казивати
,
кад
јесам
сам
све
знати
,
и
сав
видити
?
Замилуваше
се
деца
,
тај
што
...
саг
он
јесам
време
...
—
ама
,
Дока
,
памет
јесам
брати
!
Башка
јесам
Замфиров
,
башка
па
Ђорђијин
!
...
ја
јесам
зборити
за
друго
ништо
,
а
овај
,
погле
гу
,
куд
он
искаривати
!
...
—
морити
,
знати
јесам
ја
!
ласно
за
тај
!
Мен-ми
сал
оставити
...
брига
не
брати
,
а
ја
хтети
сам
убаво
да
дуздисати
цео
работа
!
ја
хтети
да
заобиколити
малко
,
па
хтети
да
искочити
убаво
,
како
под
инџилирски
план
!
...
—
рећи
и
отићи
као
олуја
.
—
Што
,
што
!
—
викнути
запрепашћен
Јевда
и
хукнути
:
—
Тугооо
!
Што
гу
пуштити
?
!
’
Оће
да
ни
напрајити
ники
мука
и
резил
!
А
лудо
јесам
,
лудо
—
па
сто
ока
јесам
лудо
!
!
—
Дено
,
—
викнути
Јевда
,
—
брго
по
њума
,
викнути
гу
да
се
врнути
,
рећи
гу
на
један
реч
.
—
Али
,
на
несрећа
,
Ден
јесам
бити
ту
.
Јевда
полетити
,
али
не
могаде
стигнути
Док
,
који
јесам
јурити
као
ветар
.
Јевда
се
вратити
у
кућа
с
тежак
слутња
.
и
наслутити
јесам
.
тетак
Док
полетити
одмах
права
у
Замфиров
крај
.
на
улица
срести
баш
као
поручен
Васка
измећарка
,
зауставити
јесам
и
стати
распитивати
о
овај
и
онај
.
Васка
се
изнајпре
ишчуђавати
,
снебивати
и
отимати
,
али
тетак
Док
—
онако
како
јесам
бог
дати
—
подвикнути
она
и
развикати
се
на
она
тако
,
да
се
овај
уплашити
горе
него
што
се
икада
уплашити
од
онај
који
јесам
плаћати
—
и
признати
она
све
,
ама
сав
од
аз
до
ижица
.
А
Док
јесам
не
само
заплашити
,
него
и
вешто
питати
:
постављати
она
јесам
тако
вешто
обичан
и
унакрстан
питање
,
да
јесам
овај
све
казати
,
и
не
знати
шта
јесам
све
изблејати
.
и
тако
јесам
Док
дознати
и
одмах
схватити
и
јасно
она
бити
да
ствар
по
Ман
стајати
врло
повољно
,
и
да
јесам
права
чудо
што
се
већ
и
свршити
јесам
.
и
љут
на
невештина
и
јавашлук
Манин
,
кренути
се
одмах
из
тај
стопа
манути
у
дућан
.
—
А
,
таки
ли
јесам
?
—
викнути
он
тетка-Дока
још
с
врата
улазити
у
дућан
.
—
Што
јесам
?
—
питати
јесам
Ман
.
—
Што
јесам
ти
ја
тебе-ти
,
а
бре
,
магаре
?
!
...
—
де
,
мора
!
—
чудити
се
Ман
.
—
Ешеку
ниједан
!
А
што
ја
не
зборити
?
!
...
—
Што
да
ти
зборити
?
—
питати
јесам
Ман
.
—
Оно
да
ја
зборити
што
јесам
јесам
за
зборење
!
—
е
,
што
јесам
јесам
за
зборење
?
—
ја
што
јесам
ти
?
тетак
ли
јесам
ти
,
што
ли
јесам
?
!
Што
јесам
ћутети
како
немак
?
род
јесам
јесам
...
Комо
хтети
да
казати
мука
и
дерт
,
ако
на
тетак
јесам
хтети
да
казати
?
!
...
—
ама
,
што
да
јесам
зборити
?
Што
да
казивати
?
—
викнути
љутит
Ман
.
—
за
који
да
ти
казивати
?
,
.
.
—
ете
,
за
чорбаџиски
да
казивати
...
Што
бре
!
ја
трава
пасти
,
сол
не
ручати
,
—
тај
несам
чути
за
твој
работа
!
...
—
е
што
јесам
чути
