нада,
и
кренути
јесам
у
планина
.
тај
јесам
бити
један
од
тежак
и
мучан
тренутак
у
овај
велик
трагедија
српски
,
полазак
званичан
Србија
у
планина
@card@
.
новембар
@card@
година
.
Призренац
и
избеглица
,
који
јесам
решити
да
остати
у
Призрен
,
са
очајање
јесам
шапутати
међ
себе
вест
,
да
јесам
Краљевски
Влада
напустити
отаџбина
.
и
ако
јесам
свако
знати
да
хтети
тај
бити
,
да
јесам
решити
,
да
јесам
одлучити
,
ипак
јесам
очајно
кршити
рука
:
—
дакле
отићи
,
оставити
ми
?
—
До
овај
час
још
јесам
у
нешто
веровати
,
али
сад
...
—
До
овај
час
бити
јесам
грађанин
један
држава
а
сад
...
роб
,
роб
!
такав
јесам
се
очајан
реч
бацати
и
размењивати
после
одлазак
владин
и
ни
мало
јесам
свет
моћи
умирити
околност
што
јесам
у
Призрен
још
и
стар
Краљ
и
престолонаследник
.
они
јесам
војник
,
они
хтети
с
војска
.
влада
јесам
отићи
—
тај
значити
немати
више
Србија
,
војска
јесам
остати
за
тај
да
се
и
она
повући
.
са
стар
јесам
Краљ
опет
бити
невоља
.
топовски
зрно
већ
јесам
трести
призренски
кров
,
када
јесам
пристати
да
напустити
последњи
слободан
град
Србија
.
Жалећи
још
увек
,
што
он
се
јесам
дати
прилика
да
погинути
на
Косово
он
се
тврдоглаво
опирати
да
поћи
из
Призрен
.
—
Ника
не
моћи
да
натерати
један
Краљ
да
напустити
свој
краљевина
!
—
узвикивати
јесам
старац
узбуђено
.
он
јесам
с
неповерење
слушати
разлог
,
по
који
бити
његов
останак
у
ствар
значити
напуштање
краљевина
,
јер
заробити
краљ
,
не
значити
само
пропаст
краљевина
већ
и
капитулација
онај
идеја
који
она
у
овај
борба
представљати
и
чији
јесам
он
носилац
.
стар
Краљ
јесам
одмахивати
глава
на
сав
тај
разлог
и
очајно
узвикивати
:
—
пустити
ја
бар
да
умрети
овде
,
на
врата
Србија
.
влада
јесам
отићи
@card@
.
новембар
а
он
јесам
остати
у
Призрен
још
четири
дан
за
тај
.
најзад
,
кад
јесам
већ
последњи
тренутак
бити
наступити
,
тај
јесам
морати
и
јесам
увидети
да
другачи
не
моћи
бити
,
отићи
јесам
најпре
у
црква
—
тај
јесам
бити
недеља
@card@
.
новембар
—
и
одстојати
јесам
цео
служба
,
молити
се
бог
за
онај
који
јесам
кренути
и
за
онај
који
остајати
.
из
црква
,
Краљ
јесам
поћи
пешке
на
пут
,
здравити
успут
и
праштати
се
са
очајник
који
јесам
остати
и
који
јесам
овај
мучан
призор
гледати
са
прозор
свој
кућа
или
сабрати
у
престрављен
гомилица
под
стреја
призренски
кућа
.
краљ
јесам
са
тежак
суза
у
очи
,
окретати
се
лево
и
десно
и
махати
рука
,
поздрављати
:
—
збогом
,
деца
!
збогом
!
кад
јесам
изаћи
далеко
ван
град
,
он
јесам
сести
у
аутомобил
и
упутити
се
ка
Љум-Кули
.
на
Љум-Кули
,
докле
се
стизати
кола
и
аутомобил
,
чекати
јесам
мали
товарни
коњић
,
са
који
хтети
се
поћи
даље
.
кола
и
аутомобил
,
који
јесам
довде
довести
Краљ
,
врховни
команда
и
Влада
,
овде
јесам
немилостиво
уништавати
.
кола
,
пошто
јесам
са
она
скинути
товар
и
испрегнут
стока
,
бацати
јесам
у
амбис
;
аутомобил
преливан
машински
зејтин
и
бензин
и
паљен
.
други
јесам
опет
шофер
наменити
леп
смрт
,
један
врста
самоубиство
,
свој
аутомобил
.
на
висина
,
до
који
се
овде
призренски
друм
пењати
,
где
се
дигнути
љумски
Кула
,
обала
јесам
камени
и
одсечна
,
и
Дрим
тећи
доле
под
стена
у
грдан
дубина
.
они
јесам
довозити
свој
аутомобил
до
ивица
овај
стена
,
пустити
јесам
мотор
у
покрет
и
откочити
кочница
.
мотор
јесам
затутњати
,
кола
кренути
и
стрмоглавити
се
озго
са
ужасан
тутањ
,
кршити
се
о
стена
и
сручивати
се
у
амбис
.
одатле
,
од
Љум-Куле
,
настајати
узак
стаза
који
се
упутити
дуг
поворка
бегунац
и
натоварен
коњ
,
сав
један
по
један
,
сав
један
за
други
.
тај
поворка
се
вити
по
усечен
стаза
као
дуг
,
бескрајан
змијурина
,
који
се
час
губити
међу
камење
,
час
појављивати
на
окука
.
стаза
овај
ићи
изнад
провалија
,
на
дно
који
Дрим
помамно
јурити
и
урлати
кршити
се
о
стена
.
стар
Краљ
јесам
прво
вече
заноћити
на
Љум-Кули
а
сутра
дан
кренути
са
три
свој
официр
и
шест
војник
краљев
гарда
.
тај
он
јесам
бити
сав
пратња
а
пратити
јесам
она
још
и
три
коњ
,
који
јесам
Краљ
по
где
кад
узјахати
,
али
јесам
радије
ићи
пешке
,
ма
да
јесам
бити
немоћан
а
стаза
тешко
проходан
,
још
више
због
лед
и
мраз
.
војвода
Путник
понети
јесам
војник
на
раме
.
његов
тежак
болест
јесам
он
дозвољавати
ни
по
раван
пут
да
одити
а
камо
ли
по
овај
беспуће
.
Саграђена
јесам
,
он
радити
,
један
дрвен
караулица
који
јесам
носити
на
мотка
.
тај
караулица
личити
јесам
по
облик
на
средњевековни
племићски
носиљка
а
иначе
јесам
бити
од
обичан
даска
,
са
седиште
унутра
и
прозор
,
кроз
који
јесам
продирати
ваздух
и
светлост
у
дрвен
кућица
.
војник
,
који
јесам
носити
овај
кућица
,
смењивати
јесам
се
и
често
пута
одмарати
јер
она
узина
стаза
јесам
увек
дозвољавати
да
јесам
носити
на
раме
,
већ
јесам
јесам
морати
по
где
кад
спуштати
на
рука
.
—
Можете
ли
,
војник
?
—
упитати
бити
по
где
када
стар
војвода
,
заморен
болест
и
зао
судбина
.
Трећи
старац
,
министар
председник
Пашић
,
појахати
бити
по
где
кад
коњ
,
али
јесам
ићи
такође
радије
пешке
,
оборен
глава
и
подржавати
се
један
батина
.
он
јесам
говорити
,
јесам
разговарати
успут
.
до
његов
уш
допирати
јесам
гунђање
и
изразити
незадовољство
гомила
,
који
јесам
сав
свој
невоља
он
приписивати
и
на
он
сручивати
.
искусан
старац
знати
јесам
да
невоља
ваљати
одушак
,
да
народ
сваки
недаћа
тражити
кривац
и
,
носити
јесам
стрпељиво
сав
крст
,
уверити
да
јесам
позвати
и
дужан
носити
он
.
остати
министар
ићи
јесам
тако
исто
,
ко
пешке
а
ко
на
коњ
,
ко
измакнути
а
ко
изостати
а
сваки
бринути
тежак
брига
и
измењујући
разговор
само
по
гдекад
,
на
одмориште
,
или
где
бити
се
стаза
толико
проширити
да
бити
моћи
поћи
упоредо
.
овај
три
група
,
Краљево
,
врховни
команда
и
владин
ићи
јесам
сваки
за
себе
,
јесам
чак
свакад
ни
ноћивати
на
исти
место
,
нити
јесам
за
исти
број
дан
и
ноћ
прећи
овај
тежак
пут
до
Скадар
.
са
она
,
пред
она
и
за
она
,
ићи
јесам
маса
бегунац
,
војска
и
народ
.
бити
јесам
тај
чиновнички
и
официрски
породица
,
па
онда
велик
број
надлештво
,
чиновник
,
страна
мисија
и
наш
сиротиња
.
сав
јесам
тај
кренути
нарочито
тај
пут
што
јесам
Краљ
туда
кренути
,
рачунати
на
велик
заштита
и
тек
се
овде
у
планина
уверити
да
јесам
цео
Краљев
заштита
три
официр
и
шест
војник
.
Што
се
дубље
у
планина
залаз
,
пут
јесам
све
стрменит
,
сав
тежити
,
јер
јесам
го
камен
и
у
он
урезати
узак
стаза
,
под
који
зјапити
провалија
.
Хладноћа
сав
јачати
а
поледица
и
снег
ометати
корак
тај
се
клизати
људи
,
клизати
коњ
.
краљ
не
моћи
,
он
и
иначе
клецати
колено
.
клизати
и
падати
.
Дижу
он
,
он
полазити
па
опет
клизати
и
падати
.
—
падати
често
!
—
велим
.
—
и
ја
Величанство
!
—
тесати
он
ађутант
,
подметати
он
свој
снажан
плећа
.
—
и
ви
,
ал
се
ви
дизати
,
а
ја
морати
да
дизати
.
на
коњ
јесам
он
још
мање
смести
попети
,
тај
јесам
бити
још
опасније
.
застајати
код
први
ширина
,
да
не
бити
закрчити
пут
.
краљ
сед
на
камен
и
навлачити
он
преко
чизма
дебео
сељачки
чарапа
,
не
бити
ли
он
помоћи
да
не
клизати
.
ал
’
,
поуздан
него
тај
,
ађутант
он
подметати
плећа
,
он
он
грлити
,
и
тако
настављати
пут
.
—
овај
јесам
страшно
!
—
жалити
се
један
грађанин
мајор
који
јесам
пред
он
.
—
А
тек
јесам
први
дан
путовање
;
нашта
ли
хтети
наићи
сутра
,
а
нашта
прекосутра
?
Мајор
ћутети
,
не
обзирати
се
и
корачати
даље
.
—
овај
јесам
права
Наполеонов
одступање
са
Москва
!
—
гунђати
даље
грађанин
.
—
Гор
јесам
овај
,
друкчије
јесам
овај
!
—
окренути
он
се
мајор
—
Наполеонов
јесам
војска
одступати
као
победилац
а
не
као
победити
.
Наполеонов
јесам
војска
@card@
,
сачувати
сав
форма
одступање
тако
да
јесам
руски
генералштаб
и
даље
правити
план
о
место
где
хтети
се
Француз
задржати
и
примити
борба
а
Француз
јесам
и
сам
веровати
да
хтети
примити
тај
борба
.
па
онда
,
@card@
година
одступати
јесам
кроз
смет
и
мочар
један
војска
а
јесам
народ
и
,
што
јесам
главни
,
француски
се
војска
,
одступати
,
враћати
у
отаџбина
и
сваки
корак
који
јесам
њен
војник
учинити
,
ма
како
тежак
пут
бити
,
знати
јесам
да
он
водити
ближе
отаџбина
.
А
ја
ићи
све
даље
од
отаџбина
,
ја
напуштати
отаџбина
;
ја
не
знати
куда
хтети
!
...
—
не
знати
богме
!
—
додавати
очајно
грађанин
и
настављати
даље
пут
предавати
се
судбина
.
А
пут
сав
тежити
,
стаза
по
где
где
узак
и
стрмен
,
да
се
једва
моћи
проћи
.
смет
легати
по
околни
планина
и
стегнути
ужасан
мраз
.
Посрће
се
све
више
и
сав
чешће
,
коњ
падати
а
људи
малаксавати
и
изостајати
.
Почињу
се
већ
пузати
и
људи
и
стока
.
на
поједини
опасан
окука
,
под
који
јесам
провалија
,
коњ
везивати
очи
или
она
помагати
хватати
она
за
улар
,
за
грива
,
за
реп
.
људи
се
хватати
за
рука
тај
образовати
кола
,
да
бити
један
други
задржати
;
жена
цичати
и
не
смести
да
проћи
.
Већ
јесам
пасти
у
амбис
један
коњ
тамо
негде
позади
,
пасти
јесам
још
један
.
вео
да
јесам
овај
последњи
повући
са
себе
и
човек
.
први
конак
после
Љум-Куле
бити
јесам
спас
,
где
избијати
кланац
који
јесам
некада
ићи
пут
за
Ђаковица
и
где
се
на
десни
обала
Дримов
узносити
развалина
Лека
капетан
војвода
Дукађинског
.
тај
јесам
,
у
један
пуст
долиница
,
који
се
спуштати
до
обала
Дримов
,
усамљен
хан
на
пут
а
ко
знати
где
јесам
сести
тај
име
,
ваљда
негде
у
планина
.
код
хан
се
већ
скрхати
маса
људи
и
стока
а
придолазити
сав
нов
и
нов
група
,
који
јесам
јутрос
раније
кренути
.
сав
просторија
поседнути
а
и
немати
она
много
.
хан
јесам
обичан
,
камени
,
двоспратан
зграда
;
на
доњи
јесам
спрат
ар
а
на
горњи
два
празан
соб
.
соб
јесам
заузети
породица
официр
врховни
команда
а
доле
се
стрпати
све
што
јесам
зарана
стигнути
.
овај
,
што
сад
придолазити
тискати
се
око
хан
,
разгртати
снег
и
блато
и
нанос
дрво
,
тај
спремати
ватра
око
који
хтети
пробдити
ноћ
.
краљ
хтети
стигнути
доцније
и
хтети
наћи
место
за
себе
.
када
он
се
учинити
понуда
да
се
на
горњи
спрат
начинити
место
за
он
,
он
хтети
одбити
.
—
неки
она
,
хтети
да
узнемиравати
жена
и
деца
.
Женама
и
деца
требати
кров
,
ја
војник
моћи
и
овако
!
и
кад
јесам
рећи
тај
„
ја
војник
“
погледати
јесам
са
задовољство
на
неколик
старчић
из
трећи
позив
,
остатак
онај
трећи
позив
,
који
јесам
онако
славно
изгинути
,
бранити
одступање
млад
војска
са
Косово
.
бадава
се
наваљивати
на
он
да
се
склонити
под
кров
,
бадава
он
јесам
обраћан
пажња
на
мраз
који
јесам
све
више
стезати
,
старац
јесам
упорно
остати
при
тај
да
он
хтети
да
се
одвајати
од
свој
војник
,
да
хтети
да
патити
заједно
са
она
.
и
,
док
јесам
трећепозивац
наносити
дрво
и
спремати
ватра
за
себе
и
свој
Краљ
,
дотле
се
он
сетити
да
обићи
болестан
војвода
Путник
,
који
јесам
већ
раније
стигнути
у
спас
.
два
клонуо
старац
,
Краљ
без
краљевина
и
војвода
без
војска
,
дуго
јесам
,
дуго
разговарати
о
зао
судбина
који
она
јесам
постигнути
.
када
се
већ
разбуктати
ватра
у
заветрина
,
иза
хански
зид
,
Краљ
јесам
сести
међу
свој
друг
да
ту
,
крај
ватра
,
пробдити
ноћ
.
и
вечерати
јесам
ту
међ
она
.
узети
јесам
,
као
и
они
,
кришка
хлеб
у
рука
и
мало
куван
пасуљ
који
јесам
он
понудити
избеглица
са
горњи
спрат
хански
.
—
зло
,
несрећа
!
—
велим
Краљ
,
седати
међ
свој
нов
друг
.
—
велик
зло
,
господар
!
—
одговорају
старац
правити
место
Краљ
.
—
сам
камен
и
пустиња
!
—
настављати
Краљ
—
А
како
јесам
код
ми
све
питомо
и
лепо
...
—
ех
!
—
учинити
један
трећепозивац
,
који
јесам
седети
према
Краљ
—
немати
нигде
оно
.
не
бити
дати
ја
један
мој
њива
за
цео
овај
планина
.
—
Па
дати
себе
јесам
,
ето
јесам
јесам
дати
!
—
добацивати
он
други
.
—
Па
...
дати
јесам
,
ал
’
,
не
дати
Божа
да
остати
овако
.
да
л
’
хтети
овај
дуг
овако
,
господар
?
—
Неће
ваљда
—
тесати
он
Краљ
—
Неће
.
да
јесам
далеко
и
од
Француз
и
од
Рус
,
стигнути
бити
ми
помоћ
тај
не
бити
овако
пострадати
.
—
Бома
,
пострадати
јесам
много
.
—
јесам
л'вас
много
изгинути
?
—
Па
јесам
,
преполовити
ми
.
—
Штета
,
а
борити
јесам
се
баш
честито
,
хвала
ви
!
—
изгинути
јесам
домаћин
,
господар
.
—
знати
,
знати
!
—
учинити
Краљ
и
узданути
—
јесам
ја
дати
а
тражити
јесам
и
ја
да
остати
тамо
,
да
се
борити
са
ви
старац
и
да
погинути
.
—
куд
бити
ти
,
господар
?
—
Тражио
јесам
,
ал
’
јесам
ја
дати
!
—
поновити
Краљ
.
—
Мораш
се
ти
чувати
,
господар
,
требати
ти
ми
.
—
требати
ви
кућа
ваш
и
деца
ваш
;
требати
ви
земља
ваш
и
требати
ви
отаџбина
ваш
,
а
ја
...
шта
хтети
ви
ја
?
данас
јесам
,
сутра
јесам
;
ако
јесам
ја
,
бити
други
.
јесам
зло
изгубити
краљ
кад
имати
отаџбина
,
али
јесам
зло
,
браћа
мој
,
изгубити
отаџбина
а
сачувати
краљ
.
—
Па
онај
јесам
...
одговарати
као
убеђен
трећепозивац
.
—
бивати
,
да
умрети
домаћин
а
кућа
остати
—
настављати
Краљ
—
јесам
ни
тај
добро
,
али
опет
кућа
јесам
ту
,
имање
јесам
ту
,
наћи
хтети
се
ко
хтети
прихватити
имање
и
кућа
;
али
јесам
наопако
,
мој
брајко
,
кад
видити
домаћин
без
кућа
,
без
огњиште
,
без
њива
,
без
ливада
,
без
стока
.
—
е
тај
јесам
!
и
тако
се
међу
старац
настављати
разговор
дубоко
у
ноћ
,
док
уморан
не
клонути
глава
на
груда
.
пре
четири
или
пет
дан
,
овако
јесам
исто
код
овај
хан
седети
око
ватра
и
министар
,
који
јесам
ни
ноћити
на
Љум-Кули
већ
одмах
наставити
пут
.
они
јесам
преноћити
у
хан
али
јесам
дуго
седети
на
утрина
,
око
ватра
,
да
се
прихватити
и
да
се
разгрејати
пре
него
што
легнути
.
по
лице
,
осветљен
пламен
,
међу
који
се
нарочито
истицати
лице
министар
председник
уоквирити
сед
брада
,
видети
се
да
водити
брижан
разговор
.
са
лице
јесам
Пашићев
изчезао
онај
израз
мир
и
хладнокрвност
,
са
усна
он
се
избрисати
онај
осмех
,
који
јесам
кроз
педесет
година
политички
он
живот
играти
на
његов
усна
,
па
ипак
он
се
држати
тако
као
да
још
увек
веровати
у
нешто
,
као
да
се
још
увек
нада
нешта
.
јесам
клонути
или
бар
јесам
дозволити
да
се
тај
на
он
приметити
.
на
лице
јесам
осталих
његов
сарадник
бити
много
јаче
изразити
отисак
општи
невоља
.
разговор
јесам
се
водити
о
велик
брига
који
јесам
лежати
на
влада
.
војска
јесам
заћи
у
планина
без
хлеб
и
без
икакав
други
потреба
.
после
двомесечан
неприкидне
и
очајан
борба
,
после
нечувен
напор
,
тај
се
преморити
војска
повлачити
у
планина
где
јесам
очекивати
глад
.
и
кад
стигнути
у
Скадар
,
шта
хтети
тамо
бити
прихватити
?
имати
ли
тамо
храна
или
бар
,
моћи
ли
се
донети
?
савезник
јесам
бити
примити
на
себе
снабдевање
српски
војска
и
,
према
обавештење
који
јесам
владати
имати
,
тај
се
храна
већ
налазити
у
Медова
.
сав
јесам
брига
дакле
бити
,
како
бити
се
и
на
који
начин
она
моћи
пребацити
из
Медова
у
Скадар
,
док
ники
јесам
ни
слутити
да
и
у
Медова
немати
ни
један
зрно
савезнички
обећање
.
—
ваљати
што
пре
стигнути
у
Скадар
—
шаптати
Пашић
—
пре
но
што
се
војска
почети
скупљати
тамо
.
—
тамо
јесам
ваљда
већ
стигнути
савезнички
посланик
?
—
и
да
јесам
стигнути
,
из
Скадар
хтети
моћи
добити
веза
са
савезнички
влада
.
—
моћи
бити
се
,
вероватно
,
умолити
талијански
влада
да
уступити
какав
брод
који
бити
пребацивати
храна
из
Медова
.
—
требати
стигнути
у
Скадар
што
пре
!
како
стајати
са
распоред
путовање
?
—
окренути
се
Пашић
један
чиновник
,
који
он
јесам
стајати
за
леђа
.
—
према
обавештење
капетан
Реџеп
,
сутра
моћи
стигнути
у
Арсит-Хан
,
прекосутра
у
Черет
.
Есад-пашин
капетан
Реџеп
и
још
неколико
есадових
чауш
,
пратити
јесам
наш
влада
,
за
који
јесам
ићи
и
један
одред
занатски
чета
.
капетан
Реџеп
јесам
и
раније
бити
у
веза
са
ми
и
знати
јесам
српски
,
тај
јесам
он
служити
највише
као
тумач
а
и
као
вођ
по
овај
тежак
пут
.
—
и
кад
бити
онда
стигнути
у
Скадар
?
—
запитати
један
од
министар
.
—
у
сав
требати
ми
још
три
дан
,
ако
господа
министар
моћи
да
издржати
те
да
не
бити
принудити
да
правити
мања
одстојање
.
—
кад
моћи
остати
...
—
заустити
неко
да
казати
.
—
остати
хтети
тако
путовати
.
врховни
команда
не
моћи
због
војвода
.
са
његов
јесам
носиљка
врло
тешко
правити
тај
одстојање
.
Неће
моћ
ни
Његов
Величанство
.
—
ја
морати
!
—
прекинути
Пашић
.
тако
јесам
,
овај
разговор
и
саветовање
,
бити
у
неки
рука
министарски
седница
,
држати
око
ватра
,
међу
смет
и
у
сред
планина
.
од
Спаса
пут
напуштати
обала
Дримов
и
водити
у
унутрашњост
планина
Дукађинских
кроз
један
низ
провалија
,
кланац
и
стена
покривен
снег
и
смет
.
Хладноћа
сав
више
стегнути
,
мраз
сав
оштар
.
бегунац
и
иначе
изнурити
трудан
пут
,
неспавање
и
глад
,
увити
у
крпа
и
дроњак
,
у
ћебад
и
шаторски
крило
,
клонуо
газа
смет
и
очајно
погледати
путем
предасе
,
који
она
водити
у
сав
дубок
и
дубок
беда
.
влада
журити
да
по
распоред
стигнути
вечерас
у
Арсит-Хан
а
затим
што
пре
у
Скадар
.
данас
јесам
пасти
два
владин
коњ
с
товар
и
скрхати
се
у
амбис
.
Кажу
да
јесам
тај
бити
документ
који
јесам
за
увек
пропао
.
официр
врховни
команда
не
моћи
тако
да
журити
,
они
лагано
ићи
,
стопа
по
стопа
,
пратећи
носиљка
свој
шеф
,
стар
војвода
.
војник
,
који
јесам
носити
,
нигде
скоро
да
наићи
на
ширина
да
бити
јесам
моћи
понети
на
раме
тај
пружити
корак
,
већ
јесам
носити
на
рука
а
рука
она
се
скочањити
од
зима
тај
се
сваки
час
мењати
.
краљ
већ
малаксати
.
Јучерање
напоран
пешачење
од
Љум-Куле
до
Спаса
,
ноћашњи
бдење
крај
ватра
и
данашњи
тежак
и
студен
дан
,
одузети
јесам
он
и
последњи
моћ
.
он
погурити
,
уморан
,
попрскан
блато
и
неизбријан
наслањати
се
један
рука
на
батин
а
други
на
рам
свој
ађутант
,
корачати
лагано
и
сваки
час
застајати
да
узети
мало
ваздух
.
пут
се
већ
сретати
они
који
јесам
малаксати
који
јесам
клонуо
,
па
напустити
свој
друштво
и
остати
крај
пут
;
сретати
се
већ
и
самртник
,
који
јесам
глад
и
мраз
савладати
и
који
јесам
се
крај
друм
повући
и
предати
лаган
смрт
,
који
она
већ
грчевито
грлити
;
сретати
се
већ
и
мртав
,
који
јесам
ту
остати
јуче
и
прекјуче
и
чији
јесам
тело
снег
већ
завејати
,
а
у
снег
се
обележити
курјачји
траг
,
који
јесам
намирисати
лешина
,
обићи
јесам
,
па
хтети
ноћас
,
кад
планина
бити
пуст
и
миран
,
доћи
да
јесам
растргнути
.
Што
дубље
у
планина
,
тај
јесам
појава
сав
чест
;
мртав
људи
и
мртав
коњ
сав
чешће
китити
стаза
,
тако
да
кланац
,
кроз
који
бегунац
отићи
,
већ
почињати
личити
на
костурница
.
стар
Краљ
са
тежак
бол
,
скидати
капа
,
пролазити
поред
овај
жртва
,
скретати
поглед
са
несретник
који
јесам
посејати
друм
.
да
бити
угушити
осећај
који
он
јесам
легати
на
душа
,
скретати
бити
говор
или
пажња
на
други
који
предмет
.
—
Можеш
ли
,
синути
?
—
припитати
бити
какав
дечко
који
јесам
пролазити
крај
он
,
спуштати
он
рука
на
рам
.
—
Мог
!
—
одговарати
дечко
и
не
слутити
да
јесам
тај
Краљев
рука
на
његов
раме
.
—
А
хтети
ли
упамтити
све
овај
што
видити
?
—
Хоћу
!
—
одговарати
дечко
.
—
ако
,
упамтити
,
требати
да
упамтити
па
да
причати
,
сав
да
причати
.
Што
се
даље
ићи
,
пут
сав
тежити
а
глад
и
зима
сав
више
стезати
и
сав
она
више
остајати
успут
.
Ноћи
јесам
бити
нарочито
страховит
,
а
већ
се
нигде
јесам
моћи
наћи
дрво
.
падати
јесам
успут
људи
као
мушица
,
падати
јесам
и
дизати
се
или
јесам
остајати
тамо
да
гроб
свој
обележити
пут
који
јесам
Србија
проћи
.
владати
јесам
увек
напред
журити
,
и
стигнути
јесам
као
што
се
у
Спаса
угодити
,
петога
дан
по
подне
у
Скадар
.
краљ
јесам
дуже
путовати
,
читав
осам
дан
до
Љеш
и
још
три
затим
до
Тирана
.
спавати
јесам
као
и
остати
избеглица
,
крај
ватра
,
под
кров
какав
арнаутски
сеоски
уџерица
,
по
хан
;
јести
јесам
сув
хлеб
или
где
кад
,
ако
бити
где
затећи
какав
команда
,
што
јесам
он
одвојити
по
где
што
из
казан
.
Шестога
дан
путовање
,
Краљ
јесам
сићи
у
Дримов
долина
,
где
пут
опет
слазити
на
Дримов
обала
.
ту
,
код
Гомсића
,
где
Дрим
ваљати
пребродити
па
ући
у
скадарски
равница
,
већ
допирати
благ
ветрић
,
већ
се
догледати
сунце
који
сјати
на
јадрански
обала
и
далеко
тамо
назирати
се
планина
који
грлити
Скадар
.
тамо
сав
жељно
погледати
,
тамо
имати
сунце
,
тамо
имати
хлеб
—
тако
бар
сав
мислити
и
не
слутити
да
хтети
по
скадарски
улица
падати
као
снопље
и
умирати
од
глад
.
последњи
тај
вече
,
пре
но
што
хтети
се
повући
под
кров
да
легнути
,
Краљ
јесам
прићи
један
ватра
,
око
који
јесам
поседати
војник
.
он
сутра
хтети
наставити
пут
за
Скадар
,
он
хтети
се
сутра
растати
од
војник
,
па
јесам
рад
још
мало
с
она
да
проговорити
.
он
хтети
сутра
само
донекле
поћи
скадарски
пут
,
затим
хтети
прегазити
Дрим
и
отићи
у
Барбалуша
а
одатле
у
Љеш
.
војник
и
избеглица
наставити
пут
права
за
Скадар
.
Вече
јесам
бити
ведро
и
овде
,
у
долина
,
јесам
тако
нагло
освајати
ноћ
,
као
тамо
међу
смет
и
стење
.
Нешто
јесам
благо
лебдети
у
ваздух
наглашујући
близина
обала
на
који
сунце
грејати
.
звезда
јесам
јасније
сјати
и
бој
небо
јесам
бити
више
онако
суморан
.
све
што
јесам
веровати
у
смрт
,
почети
јесам
понова
веровати
у
живот
.
ох
,
како
јесам
за
мало
тај
вера
трајати
!
краљ
јесам
бити
разговоран
.
Указујући
на
модар
планински
маса
,
који
се
око
Скадар
узносити
и
који
ведар
ноћ
јасно
оцртавати
и
издвајати
,
он
велим
војник
око
ватра
:
—
Ена
,
видити
ли
,
деца
,
и
тамо
јесам
лити
крв
,
по
онај
брдо
.
—
како
се
звати
онај
брдо
?
—
питати
један
остарији
војник
.
—
Оно
тамо
,
у
дубина
,
што
узносити
врх
,
бити
да
јесам
Тарабош
а
овај
мања
брдо
,
овамо
лево
,
ту
јесам
Брдица
.
—
јесам
л
’
тај
Брдица
?
—
запитати
један
чичица
из
трећи
позив
,
који
при
помен
овај
име
прелетити
на
мах
таман
облак
преко
чела
.
—
То
хтети
~
бити
!
Чичица
се
загледати
тамо
,
помно
се
загледати
и
заиграти
он
сузити
у
очи
.
затим
прошапутати
више
себе
:
—
тамо
јесам
син
изгубити
!
—
онда
,
јесам
л
’
?
—
питати
Краљ
.
—
Јес
’
,
онда
!
—
додати
чичица
—
па
ево
сад
доћи
јесам
да
он
обићи
гроб
.
сав
се
ућутати
,
осећати
дужност
да
не
реметити
свечаност
тренутак
,
у
који
се
у
очев
душа
бити
понова
туг
,
на
доглед
синовљи
гроб
.
Чичица
јесам
дуго
,
дуго
гледати
онај
модар
повијарке
,
где
толики
млад
српски
живот
легати
,
па
се
онда
окренути
ватра
и
додати
:
—
Ко
знати
да
јесам
бог
бити
драго
да
ја
довести
довде
те
да
и
ја
у
близина
синовљи
легнути
у
земља
.
ево
,
како
јесам
изнемоћи
,
дати
Божа
да
сутра
и
до
Скадар
стигнути
.
—
Што
јесам
бити
мучно
и
тешко
прећи
јесам
већ
—
тесати
он
Краљ
—
овај
сад
до
Скадар
лак
јесам
пут
,
моћи
и
ја
старац
.
затим
се
заподенути
разговор
и
о
Скадар
.
краљ
јесам
причати
војник
да
јесам
у
млад
година
одлазити
у
Скадар
и
казивати
она
јесам
да
јесам
леп
и
богат
град
.
—
А
јесам
л
’
тај
наш
?
—
питати
војник
.
—
Наше
јесам
,
наш
јесам
он
краљев
зидати
—
велим
Краљ
—
три
брата
,
Вукашин
,
Угљеша
и
Гојко
,
и
много
јесам
мука
видети
док
јесам
он
назидати
.
све
што
бити
они
за
дан
назидати
,
зло
бити
вити
за
ноћ
порушити
.
јесам
л
’
знати
ко
онај
песма
о
зидање
Скадар
на
Бојана
?
—
знати
ја
—
рећи
један
млад
војник
из
група
.
—
е
,
јесам
л
’
тако
казати
песма
:
„
све
што
браћа
за
дан
назидати
,
зло
бити
вити
за
ноћ
порушити
?
“
—
Јес
’
,
тако
!
—
одговорити
онај
.
—
ама
,
зар
јесам
тај
моћи
у
истина
да
бити
?
—
запитати
један
трезвен
старчић
,
који
јесам
дотле
само
слушати
разговор
,
забављати
се
ушивање
рукав
на
шињел
који
јесам
негде
успут
закачити
и
исцепати
цео
дужина
.
—
Која
тај
?
—
питати
он
младић
.
—
Па
тај
што
песма
казивати
.
зар
јесам
бити
некада
тако
зао
вила
па
да
за
ноћ
порушити
све
што
бити
краљев
за
дан
назидати
.
—
бити
јесам
—
додати
стар
Краљ
—
бити
јесам
а
имати
она
и
сад
.
—
сад
?
—
учинити
неколико
она
.
—
и
сад
још
!
—
наставити
Краљ
бона
махати
глава
—
ето
,
зар
не
видити
мој
судбина
.
све
што
за
дан
саградити
,
зло
ја
вити
за
ноћ
порушити
.
колико
јесам
се
сав
мучити
да
саградити
овај
држава
,
па
ето
...
порушити
вила
за
ноћ
,
порушити
до
темељ
...
!
краљ
прекинути
и
дубоко
се
замислити
.
сав
ућутати
поведен
и
сам
размишљање
о
зао
вила
,
који
рушити
све
што
Србин
зидати
.
Ноћ
почети
јаче
да
освајати
,
а
зима
јаче
да
стегнути
.
краљ
опоменути
да
он
ваљати
лећи
.
XXИX
историја
један
заробљеник
заробљеник
ићи
за
ми
као
ајкула
за
морски
брод
.
изморен
,
издрпан
,
подбуо
,
почађао
и
изблесавели
од
глад
.
ићи
за
ми
и
чекати
да
когод
бацити
прљав
кор
од
сир
,
спољни
лист
од
купус
,
кожица
од
кромпир
и
сагињати
се
,
те
дизати
тај
отпадак
из
блато
и
ждерати
.
кад
из
какав
кола
испасти
оглодан
кост
онај
јесам
грабити
и
глодати
,
кад
испасти
празан
кутија
од
конзерва
онај
јесам
лизати
и
крвавити
језик
на
оштар
тенећка
.
ники
она
не
гонити
,
ники
не
спроводити
,
ники
она
не
бити
бранити
да
остати
и
сачекати
свој
војска
,
па
ипак
они
ићи
за
ми
.
Шта
јесам
тај
што
она
везивати
за
наш
судбина
?
разумети
оне
,
међу
она
,
који
јесам
Словен
и
у
који
се
расан
осећај
још
више
развити
од
како
јесам
у
наш
средина
,
али
јесам
ми
се
придружити
и
други
.
Вила
јесам
и
Немац
са
далек
страна
,
из
Виртенберг
,
саксонски
и
Баварска
.
да
она
јесам
гонити
да
ми
се
придружити
уверење
да
победилац
носити
себе
глад
или
можда
одвратност
према
крволочан
посао
који
већ
година
и
по
дан
без
одмор
вршити
?
Жалио
јесам
овај
бедан
људи
,
али
она
помоћ
јесам
моћи
јер
јесам
и
ја
већ
сав
оброк
бројати
на
залогај
.
ако
јесам
понудити
који
цигара
дуван
,
ја
јесам
већ
довољно
жртвовати
а
и
он
довољно
учинити
.
и
колико
јесам
за
тај
мало
дар
срести
благодарност
код
овај
несретник
,
који
јесам
већ
онемети
од
глад
.
један
ја
јесам
изјавити
гласно
,
реч
:
—
хвала
ти
,
брата
и
род
!
бити
бити
леп
и
стасит
момак
по
узраст
,
али
он
испити
глад
и
напор
,
те
он
потамнети
лице
из
који
сјактити
два
утонуо
младићски
ока
.
изненадити
ја
чистота
и
нагласак
његов
ти
он
прићи
.
—
ти
јесам
Србин
,
рођак
?
—
Србин
!
—
одговорити
ја
припаљивати
цигарета
који
јесам
он
дати
.
—
Па
од
куд
овде
?
—
запитати
он
зачудити
.
—
А
где
бити
бити
,
већ
са
ви
?
—
одговорити
и
почети
журно
да
сркати
цигарета
који
јесам
припалити
.
ипак
ја
јесам
бити
чудан
његов
положај
.
знати
јесам
да
јесам
Срба
заробљеник
изјавити
добровољно
да
хтети
ступити
у
ред
борац
и
ступити
јесам
.
да
ли
јесам
овај
један
претпоставити
бити
српски
заробљеник
тај
да
бити
српски
војник
?
он
јесам
вероватно
погодити
шта
јесам
ја
премишљати
па
наставити
непитан
:
—
бити
јесам
ја
,
господин
,
тамо
где
јесам
требати
бити
,
јесам
изостати
,
али
...
ето
!
А
кад
он
се
учинити
да
јесам
ипак
срести
у
мој
поглед
сумња
,
он
брзо
додати
:
—
А
ви
ваљда
,
што
видити
на
ја
овај
аустријски
одело
,
па
за
тај
не
веровати
?
јесам
он
рећи
да
ли
веровати
,
те
он
јесам
објаснити
:
—
обући
јесам
он
сад
,
у
Призрен
,
у
болница
.
прекинути
јесам
далек
разговор
јер
јесам
се
зауставити
пред
један
мучан
слика
крај
друм
,
где
се
бити
окупити
читав
гомилица
избеглица
.
под
товар
,
који
јесам
носити
на
леђа
,
лежати
јесам
на
земља
немац
,
заробљеник
,
а
крај
он
јесам
стајати
један
грађанин
очајан
лице
и
вајкати
се
:
—
погодити
јесам
он
да
он
хранити
а
он
да
ја
носити
овај
товар
.
па
кад
он
дати
на
подне
комад
пројести
а
он
јесам
не
појести
као
човек
,
него
јесам
пождрати
,
прогутати
јесам
.
и
од
тада
занемоћи
па
ево
сад
где
хтети
да
ја
оставити
на
сред
пут
!
Грађаниново
вајкање
јесам
чинити
утисак
саучешће
према
невоља
заробљеников
већ
пре
себичан
јадање
,
што
јесам
пасти
у
очајан
положај
да
товар
јесам
понети
даље
.
несретник
јесам
лежати
на
земља
лице
заривен
у
блато
.
Очи
он
искочити
из
дупља
а
на
усна
он
врити
пена
.
испод
раскопчан
блуза
и
прљав
,
подрте
кошуља
,
надимати
се
ребро
на
који
и
немати
месо
већ
само
таман
а
прозрачан
,
затегнут
кожа
.
—
изгладнети
па
битисати
!
—
рећи
хтети
један
из
гомила
.
—
А
можда
он
и
терет
убити
!
—
додати
други
.
—
јесам
,
брата
,
терет
—
правдати
се
онај
грађанин
—
немати
овде
ни
тридесет
кила
.
понети
бити
ја
тај
и
јесам
ал
не
моћи
,
имати
сипња
.
он
понудити
под
исти
погодба
заробљеник
,
који
јесам
мало
час
са
ја
разговарати
,
али
овај
одбити
:
—
не
моћи
,
ранити
јесам
—
одговорити
он
—
не
моћи
ни
толико
понети
колико
јесам
овај
!
најзад
грађанин
се
јесам
натоварити
и
кренути
даље
.
онај
несретник
јесам
бити
помоћ
;
оставити
јесам
он
тамо
крај
друм
да
чекати
смрт
који
хтети
,
ако
не
раније
,
ноћас
кад
стегнути
мраз
извесно
наступити
.
Заспаће
од
мраз
леп
,
сладак
сан
и
видети
у
тај
сан
свој
далек
отаџбина
и
свој
породица
.
Умреће
бар
са
осмех
на
усна
а
ујутру
,
први
који
наићи
,
гурнути
тело
доле
у
поток
да
се
не
бити
на
друм
распадати
.
пасти
ја
на
памет
онај
коњ
што
јесам
тамо
негде
испред
Штимње
посрнути
вући
топ
,
те
он
испрегнути
и
оставити
крај
друм
да
чекати
смрт
.
овако
исто
и
он
јесам
посматрати
,
овако
исто
о
он
проговорити
реч
два
и
овако
исто
,
остављати
он
сам
себе
,
кренути
јесам
даље
без
узбуђење
,
навикнути
већ
на
тај
појава
,
који
хтети
све
чешће
и
чешће
бивати
што
даље
ићи
.
—
А
одакле
јесам
ти
?
—
запитати
после
известан
време
онај
заробљеник
који
ја
се
опет
придружити
.
—
отуда
,
са
Дунаво
,
близу
далек
.
—
Имаш
ли
родитељ
тамо
?
—
имати
жив
отац
,
мајка
,
два
сестра
и
један
братић
.
она
,
кад
бити
они
знати
где
јесам
ја
сад
?
А
после
мали
размишљање
,
додати
:
—
А
ко
знати
где
јесам
они
?
—
А
што
они
?
—
ех
,
што
!
—
рећи
,
па
брзо
додати
:
—
веровати
,
јесам
она
оставити
на
мир
.
отац
ја
јесам
добар
газда
и
онако
...
бити
она
јесам
увек
трн
у
ока
.
кад
оно
бити
загребачки
процес
,
одвести
он
у
Варадин
те
остати
тамо
пет
месец
.
А
јесам
он
ни
иначе
давати
мир
.
понудити
он
још
један
цигарета
,
јер
јесам
онај
први
одавно
посркати
и
жудно
бацати
поглед
на
мој
.
—
у
ми
—
наставити
он
свој
казивање
—
бити
велик
српски
барјак
но
црквен
,
па
кад
доћи
царев
дан
тај
се
окитити
кућа
а
наш
барјак
с
кров
па
до
земља
.
пролазити
жандар
па
резати
а
не
моћи
он
ништа
,
царев
јесам
дан
.
да
видити
у
наш
кућа
зид
,
рећи
бити
србијански
кућа
;
тај
слика
Краљ
Петар
увити
у
тробојка
,
па
ту
косовски
Вечера
,
па
Благовештенски
сабор
,
Св
.
Сава
,
па
„
уза
дед
свој
унука
“
,
па
онда
Глигор
комита
и
већ
сав
ред
.
кад
доћи
слава
а
мој
отац
сав
тај
слика
казивати
гост
и
тумачити
.
она
,
да
чути
о
слава
кад
баба
казивати
здравица
па
поменути
свет
,
па
онда
Цар
Душана
и
Обилић
и
Марка
,
па
споменути
косовски
вече
,
па
устанак
,
па
четресосму
,
па
онда
народни
права
и
прагматика
,
па
завршити
како
ја
Срба
морати
још
једанпут
лити
крв
и
лити
јесам
,
велим
,
али
не
више
за
други
већ
за
себе
.
Ћесар
ми
јесам
слагати
,
велим
,
права
јесам
да
сад
и
ја
он
слагати
.
А
хтети
он
,
велим
,
ни
слагати
,
он
знати
да
ја
свој
права
тражити
те
зар
јесам
ја
кривити
што
се
тај
права
моћи
наћи
само
под
србијански
барјак
.
ето
,
тако
јесам
зборити
мој
баба
!
ма
да
јесам
сав
тај
говорити
са
мало
гордељивост
,
глас
он
јесам
по
где
и
где
задрхтати
,
вероватно
потрести
сећање
на
кућа
и
родитељ
о
који
јесам
причати
.
Пошто
јесам
осетити
да
јесам
у
ја
наћи
стрпељив
слушалац
а
имати
потреба
ваљда
,
да
се
у
овај
невоља
подржавати
топлим
успомена
на
тих
живот
у
кућа
и
међ
свој
,
он
наставити
даље
казивање
:
—
А
колико
јесам
пута
баба
тако
спустити
рука
ја
на
рам
па
река
:
„
ех
,
нек
да
бог
само
да
одрасти
,
виш
онај
тамо
—
па
ја
показати
слика
Краљ
Петар
—
његов
хтети
тај
војник
бити
!
“
он
јесам
ићи
и
у
Београд
,
ићи
јесам
о
крунисање
Краљ
Петар
,
па
онда
о
Видовдан
и
причати
ми
јесам
много
о
сав
и
свашта
.
„
она
,
да
видити
српски
војска
—
казивати
јесам
ја
—
сав
јесам
соко
;
видити
он
из
очи
да
јесам
Србин
!
А
још
кад
чути
да
он
Србин
командовати
:
„
Мирна
,
лево
,
десно
,
у
ред
,
напред
!
“
па
тај
слатко
онај
српски
реч
,
и
ја
бити
стар
овако
,
узети
пушак
и
стати
бити
тамо
у
ред
.
па
још
кад
марширати
а
музика
свирати
а
народ
видац
„
ура
“
а
ја
оволики
суза
на
очи
.
Плачем
и
не
моћи
да
се
уставити
па
ето
ти
!
“
А
кад
год
баба
отићи
у
Београд
он
донети
отуд
нов
слика
и
песмарица
,
па
она
после
сав
гутати
.
један
пут
,
кад
јесам
бити
о
Видов-дану
,
донети
ја
шајкача
.
ех
,
Божа
,
да
чудан
радост
!
...
он
на
један
мах
прекинути
прича
па
хтети
ја
упитати
:
—
ја
овај
,
развести
а
не
знати
да
ви
не
досађивати
?
—
не
,
не
досађивати
ја
,
слушати
ја
!
у
истина
слушати
јесам
он
са
пажња
.
бити
ја
јесам
чак
пријатно
овај
његов
наиван
казивање
који
ја
јесам
разгаљавало
као
благ
,
тих
струја
у
вртлог
олујина
који
ми
јесам
носити
.
он
охрабрити
,
наставити
:
—
тај
шајкача
јесам
смести
носити
улица
,
јесам
ја
дати
баба
,
него
само
у
кућа
.
па
кад
доћи
слава
а
ја
шајкача
на
глава
па
дочекивати
гост
и
све
салутирати
.
тек
доћи
господин
поп
,
ја
салутирати
,
па
у
рука
,
а
он
питати
баба
:
„
Кој
ти
јесам
овај
мора
?
“
А
баба
велим
:
„
Петров
!
“
„
е
,
кад
јесам
Петров
—
рећи
хтети
господин
поп
—
требати
да
он
благословити
.
посветити
ти
се
,
синак
,
десница
који
хтети
,
дати
Божа
,
послужити
Краљ
Петар
!
“
—
један
пут
,
о
Видов-дану
,
водити
ја
баба
у
Фрушку
,
у
Раваница
.
„
Ајда
,
велим
,
да
целивати
Цар
Лазар
!
“
еј
,
Божа
,
мој
срећа
!
колико
јесам
јурити
путем
наш
вранац
,
сав
се
носати
и
повијати
кола
с
један
страна
друм
на
други
,
па
ја
јесам
опет
све
изгледати
да
лагано
ићи
;
да
ја
јесам
што
пре
да
стигнути
у
Раваница
!
А
кад
стигнути
,
имати
јесам
,
боме
,
шта
и
видети
.
тамо
се
слегнути
силан
народ
,
чинити
ја
се
цео
Срем
јесам
бити
ту
.
Читав
логор
кола
,
па
шатор
,
па
свирач
на
сав
страна
.
„
Дошли
јесам
и
србијански
свирач
—
велим
баба
—
водити
ти
после
да
она
чути
,
ал
прво
ајде
у
црква
!
“
у
црква
јесам
,
знати
,
светац
.
јесам
ли
бити
кад
у
Раваница
?
—
јесам
.
—
е
онда
знати
!
одморити
се
мало
од
казивање
,
јер
јесам
се
баш
пети
уз
неки
тегобан
узбрдица
,
па
кад
се
испети
а
он
данути
и
наставити
:
—
кад
јесам
ући
у
црква
а
баба
ја
велим
:
„
ето
видити
,
тај
јесам
српски
цар
Лаза
,
што
јесам
погинути
на
Косово
поље
.
ајде
,
синак
,
целивати
светац
!
“
А
ја
задрхтати
душа
и
наићи
ја
сузити
на
очи
.
јесам
шал
целивати
цар
српски
.
и
баба
пун
очи
па
ја
само
шаптати
:
„
упамтити
,
синути
,
овај
!
“
...
он
опет
застати
у
причање
,
вероватно
обузет
успомена
на
овај
свечан
тренутак
из
свој
детињство
.
сунце
,
који
се
дубоко
нагло
запад
,
још
јесам
слати
зрака
али
јесам
они
већ
бити
студен
а
осећати
се
већ
и
мразан
вечерњи
ветрић
,
који
тако
немило
миловати
образ
.
рећи
он
да
пожурити
ако
моћи
,
како
бити
с
вече
моћи
стигнути
бар
до
који
село
.
он
уравнати
сав
корак
са
мој
и
наставити
свој
казивање
:
—
после
ја
одвести
баба
у
гомила
,
тамо
где
јесам
свирати
србијански
свирач
.
свирати
јесам
и
певати
неки
песма
а
баба
извадити
из
шпага
петица
,
па
прићи
један
од
она
и
рећи
он
гласно
,
тако
да
јесам
сав
моћи
чути
:
„
дедер
,
пријатељ
,
Краљ
Петар
марш
!
“
Свирачи
засвирати
а
ја
почети
срце
да
расти
,
као
да
јесам
слушати
свет
литургија
у
црква
;
доћи
ја
готово
да
се
прекрстим
.
кад
свирач
свршити
а
баба
опет
она
петица
,
па
велим
:
„
Кажи
:
авај
,
Босна
,
сиротица
клети
!
“
Свирачи
засвирати
и
запевати
а
цео
народ
што
јесам
слушати
,
почети
да
плакати
.
у
мој
баба
оволики
сузити
а
и
ја
се
стегнути
грло
.
после
поћи
баба
и
још
неки
пријатељ
из
Бачка
,
да
се
попети
на
Врдник
,
до
врднички
кула
.
Рекоше
,
оданде
се
лепо
догледати
сав
Фрушка
Гор
.
кад
јесам
бити
горе
,
крај
кула
а
ја
тек
баба
за
рука
,
па
показивати
други
рука
,
рећи
хтети
ја
:
„
Видиш
ли
тамо
,
хеј
тамо
доле
,
онај
рећи
што
беласати
?
“
—
„
видити
!
“
—
„
То
јесам
Сава
,
синак
,
а
оно
иза
она
јесам
Србија
“
.
дуго
јесам
после
ћутали
и
гледати
тамо
,
онај
плав
и
модар
планина
,
гледати
јесам
као
неки
светиња
,
као
да
јесам
оно
тамо
свет
земља
Јерусалим
!
“
прекинути
он
прича
нудити
он
опет
дуван
,
не
бити
ли
он
привести
за
себе
.
годити
ја
јесам
његов
причати
баш
са
свој
наивност
и
доброћудност
;
одвлачити
ја
јесам
од
тежак
мисао
,
који
јесам
као
терет
носити
на
овај
пут
,
тај
јесам
се
осећати
одморити
.
—
А
ја
запети
,
па
сав
казивати
што
ја
пасти
на
памет
!
—
извињавати
се
он
,
бојити
се
да
јесам
предугачак
свој
казивање
.
—
ако
,
ако
,
казивати
ти
ја
сав
шта
се
сећати
,
волети
ја
тај
да
слушати
.
—
е
,
ако
волети
,
онда
...
он
ућутати
као
да
прибрати
сећање
па
мало
затим
наставити
:
—
Прошле
година
,
кад
хтети
се
заратити
,
ја
јесам
у
јесен
пунити
деветнаест
година
,
сад
ја
јесам
тек
двадесет
проћи
.
Кажем
ја
једаред
баба
:
„
Баба
сад
у
јесен
хтети
и
ја
регрутовати
тај
хтети
бити
аустријски
војник
!
“
Баба
се
замислити
,
замислити
се
,
видети
јесам
да
јесам
и
он
морити
тај
брига
,
па
тек
дигнути
глава
и
рећи
:
„
Чекаћемо
јесен
да
проћи
кроз
комисија
.
Мог
те
који
срећом
мимоићи
,
шта
знати
ја
!
“
јесам
ја
више
ништа
казати
ал
јесам
ја
вида
из
његов
очи
шта
јесам
мислити
.
Србија
јесам
далеко
а
Сава
јесам
широк
,
те
ако
хтети
служити
ко
,
боље
онда
свој
србијански
Краљ
да
служити
.
али
доћи
јун
месец
изненадан
мобилизација
и
ми
,
који
јесам
на
јесен
требати
да
се
рекрутовати
а
од
пролеће
овај
година
да
служити
,
дочепати
изненадно
те
ајд
у
Винковци
,
у
касарна
.
па
још
што
јесам
најгоре
,
рат
са
Србија
,
са
онај
наш
Србија
.
—
ух
,
како
јесам
мој
баба
бити
,
као
да
јесам
он
сав
чељад
по
кућа
поклати
.
у
Србија
се
јесам
моћи
више
ни
мислити
,
морати
се
у
касарна
.
кад
јесам
ја
опремати
да
поћи
у
Винковци
а
мајка
само
уздисати
и
крити
се
по
кућа
,
да
она
ко
не
видити
суза
а
баба
сести
пред
кућа
,
пухати
лула
за
лула
а
ники
он
реч
не
смести
проговорити
,
нити
одговарати
ко
кад
он
здравити
.
најзад
,
кад
бити
време
,
ја
изаћи
па
он
упитати
:
„
Хоћемо
ли
,
баба
?
“
—
„
Хоћемо
кад
морати
!
“
—
одговорити
он
,
па
се
дигнути
и
ући
у
двориште
.
—
е
,
већ
,
како
јесам
бити
док
јесам
се
опраштати
са
мајка
,
сестра
и
братић
,
не
умети
ви
казати
.
плакати
јесам
,
ето
,
а
и
шта
бити
друго
!
бојати
јесам
се
сав
што
ја
јесам
ратни
година
ухватити
као
рекрут
.
мајка
ја
чак
увући
у
соб
,
док
јесам
се
други
мајати
око
мој
ствар
а
баба
презати
кочија
,
и
тутнути
ја
у
рука
десетица
,
ижљубити
ја
и
благословити
ја
...
“
ту
прекинути
заробљеник
прича
,
јер
он
реч
заиграти
у
грло
,
глас
он
затреперити
и
два
крупан
суза
овлажити
он
очи
.
Уздржавао
јесам
се
ма
шта
да
узнемирити
овај
леп
тренутак
пријатан
узбуђење
,
када
матерински
љубав
и
милошта
прелазити
преко
гора
и
планина
,
преко
понор
и
крш
и
као
сећање
миловати
свој
чедо
.
тај
јесам
се
успомена
сав
ја
хранити
и
одржавати
у
овај
тежак
невоља
и
залагивати
свој
голем
бол
.
када
се
мало
прибрати
он
јесам
наставити
:
—
кад
јесам
изаћи
у
двориште
,
кола
јесам
већ
бити
упрегнути
и
мој
ствар
натоварен
.
ајде
,
рећи
ја
,
и
узети
да
се
праштати
а
мали
братић
отрчати
да
отворити
вратница
.
баба
стати
пред
коњ
,
па
не
гледати
овамо
него
окренути
глава
и
сав
нешто
псовати
коњ
.
Ускочих
ја
у
кола
,
ускочити
и
баба
,
прекрсти
се
а
вранац
потегнути
сав
снага
и
изнети
као
перце
кола
из
двориште
.
—
Баба
ни
реч
успут
јесам
говорити
а
шибати
јесам
сирот
вранац
и
ако
јесам
као
стрела
летети
.
једнако
она
јесам
шибати
и
псовати
она
,
па
јесам
очас
стигнути
у
Борово
.
тај
се
зауставити
пред
биртија
и
тек
тај
баба
проговорити
.
Наточи
вино
и
себе
и
ја
и
куцнути
се
:
„
Ајда
,
велим
,
у
здравље
!
па
бог
неки
ти
бити
у
помоћ
!
ја
се
надати
брзо
хтети
овај
рат
,
још
ви
хтети
ни
из
касарна
изаћи
а
рат
хтети
бити
свршен
.
Шта
јесам
Србија
према
један
царевина
,
не
моћи
сирот
...
а
ви
требати
бар
шест
месец
у
касарна
,
не
моћи
ви
повести
у
рат
пре
нег
научити
пушак
држати
“
.
па
онда
испити
чаша
баш
до
дно
и
поћутати
подуг
,
па
опет
хтети
рећи
:
„
Друкче
јесам
ја
мислити
ал
ето
,
видити
,
не
бивати
онако
како
хтети
него
како
морати
.
Што
хтети
!
“
Па
опет
ућутати
а
ћутети
и
ја
,
све
чекати
хтети
ли
још
што
рећи
.
он
испити
и
други
чаша
,
па
додати
:
„
не
умети
ти
,
синак
,
ни
шта
научити
што
хтети
и
како
хтети
.
неки
тај
бог
и
твој
срце
научити
!
“
—
после
већ
стигнути
и
у
Винковци
,
те
ја
у
касарна
.
три
месец
јесам
ми
муштрати
од
рана
зор
до
мркли
мрак
.
ники
за
тај
време
од
мој
јесам
долазити
да
ја
обићи
.
од
други
јесам
бити
чути
да
јесам
у
село
зло
;
узети
јесам
ми
коњ
,
узети
ми
во
а
баба
опет
нешто
терати
жандар
но
се
вратити
ал
,
вео
,
спремати
се
да
прећи
с
кућа
у
Бачка
,
јер
он
,
вео
,
онде
хтети
оставити
на
мир
.
—
Наши
официр
сваки
дан
ми
читати
новина
како
наш
напредовати
у
Србија
.
вео
ми
:
добро
се
тући
Србијанац
али
царски
војска
још
боље
.
узети
јесам
,
вео
,
Шабац
,
Лозница
,
Ваљево
а
само
још
који
дан
па
хтети
и
Београд
пасти
.
Протераше
један
дан
кроз
Винковци
и
заробљеник
српски
и
натерати
ми
све
да
изаћи
да
она
видити
,
али
она
ја
некако
изварати
.
зар
српски
војник
,
војник
Краљ
Петар
први
пут
да
видити
па
тако
,
као
роб
?
не
,
бог
ја
,
но
јесам
се
сакрити
да
не
чути
ни
њихов
ход
кад
проћи
крај
наш
касарна
.
—
Па
онда
,
проћи
мало
време
и
окитити
варош
застава
и
почети
гомила
кроз
улица
да
се
дерати
,
музика
да
свирати
и
искупити
ми
све
и
прочитати
да
јесам
Београд
пасти
.
морати
јесам
да
се
веселити
и
ја
,
а
како
јесам
ја
бити
у
душа
тај
ја
знати
.
једино
ја
јесам
тешити
што
јесам
сав
говорити
:
сад
јесам
рат
свршити
.
за
неколико
дан
па
хтети
ми
пустити
кућа
а
кад
се
вратити
,
свратити
кући
колико
да
се
видити
са
свој
,
па
отићи
ја
преко
Сава
и
никад
ја
више
хтети
Цар
видети
.
—
тако
јесам
ја
мислити
.
али
се
рат
не
свршити
,
како
се
међ
ми
говорити
,
него
још
канда
обрнути
наопако
.
ники
ми
ништа
јесам
говорити
јесам
ми
ни
телеграм
више
читати
,
али
се
видети
по
она
да
у
Србија
нешто
не
ићи
добро
.
сав
обесити
глава
,
сав
невесео
и
не
смети
пред
она
да
поменути
Србија
.
А
рањеник
пролазити
сваки
дан
,
пунити
она
воз
,
и
чути
се
од
она
да
јесам
Србијанац
потерати
наш
па
она
млатити
и
гонити
да
се
осврнути
не
моћи
.
—
А
један
дан
,
доћи
изненада
наредба
да
и
ја
кренути
,
ал
не
казати
на
који
страна
.
један
говор
на
руски
хтети
фронт
,
други
на
француски
а
трећи
вео
на
румунски
фронт
да
чувати
граница
.
бојати
јесам
се
само
да
не
бити
на
српски
фронт
а
онај
тако
јесам
и
бити
.
Одведоше
ми
у
Босна
и
пребацити
преко
Дрина
где
јесам
још
трајати
борба
...
“
он
прекинути
причање
јер
сав
обратити
пажња
на
један
коњаник
који
ми
јесам
долазити
у
сусрет
,
јашити
на
мршав
и
зној
обливен
коњ
.
он
јесам
из
моравски
дивизија
који
одступати
са
Косово
Дреница
и
задржати
се
код
село
Кијево
те
тражити
веза
и
обавештење
од
врховни
команда
,
који
јесам
већ
далеко
ван
граница
краљевина
Србија
.
коњаник
јесам
морати
страховито
журити
,
на
коњ
он
раскрвавити
усна
,
нога
он
се
трести
од
умор
а
знојити
се
облак
пухати
са
он
као
са
догорео
ватра
.
он
јесам
чути
већ
од
први
бегунац
,
који
јесам
срести
,
да
јесам
врховни
команда
отићи
из
Призрен
али
не
смести
на
голо
казивање
гомила
да
се
вратити
с
пут
на
који
он
јесам
старешина
упутити
.
окупити
јесам
се
сав
око
коњаник
да
чути
што
а
у
ствар
,
ја
јесам
он
казивати
јер
ми
он
јесам
имати
шта
рећи
,
толико
само
,
да
борба
више
немати
,
да
се
сад
само
повлачити
и
да
се
арнаутски
село
у
овај
околина
непријатељски
држати
према
српски
војска
,
тај
јесам
на
поједини
место
бити
и
пушкарање
.
један
међ
ми
,
са
дете
на
леђа
увезан
тканица
,
замајати
брижан
глава
:
—
А
ја
још
ићи
у
Ђаковица
,
у
гнездо
њихов
.
—
Па
ја
јесам
војска
,
хтети
ваљда
ми
—
додавати
други
.
—
питати
ти
они
,
јесам
ли
војска
или
јесам
.
она
јесам
до
пљачка
.
—
Вајк
се
онај
први
.
коњаник
обод
коњ
и
поћи
даље
,
пут
Призрен
,
а
ја
наставити
пут
забринут
вест
,
који
јесам
чути
.
заробљеник
ја
се
придружити
опет
,
али
не
наставити
да
казивати
,
бојити
се
да
хтети
његов
казивање
бити
сувишно
крај
брига
,
који
ми
јесам
донети
сусрет
са
коњаник
.
ваљало
тај
јесам
одобровољити
још
једном
цигарета
и
дати
он
ја
он
охрабрити
:
—
дакле
,
пребацити
ви
преко
Дрина
,
па
онда
?
—
плакати
јесам
од
жалост
—
прихватити
он
—
али
јесам
крити
суза
да
ја
ко
не
видити
.
зар
тако
ја
улазити
у
Србија
,
онај
Србија
који
јесам
толико
желети
?
улазити
се
пушак
у
рука
,
као
непријатељ
;
улазити
да
убијати
мој
браћа
с
који
јесам
мислити
заједно
бранити
Србија
.
и
овај
планина
,
на
који
са
пењати
и
који
хтети
залити
крв
свој
,
тај
јесам
баш
онај
планина
,
који
јесам
онда
са
Врдник
догледати
,
онда
,
када
јесам
целивати
српски
Цар
.
како
бити
тешко
проплакати
мој
баба
,
сад
да
ја
видити
?
толико
ја
јесам
обећавати
повести
ја
у
Србија
па
ево
како
ја
јесам
послати
!
—
и
како
ја
јесам
бити
кад
јесам
морати
да
опалити
први
пушак
?
изгледати
ја
јесам
као
да
јесам
она
гађати
Србија
,
као
да
јесам
гађати
сам
Краљ
Петар
.
зар
ја
да
убити
брата
Србин
;
зар
ја
да
погинути
од
србијански
рука
?
Дошло
ја
јесам
да
бацити
пушак
,
да
полетити
у
србијански
ланац
и
да
загрлити
сав
оне
,
сав
оне
,
што
пуцати
на
ја
!
ох
,
кад
бити
смести
,
али
не
смети
пусто
,
пазити
ти
као
звер
!
—
Ништа
јесам
видети
око
себе
кад
јесам
испалити
први
пушак
.
замаглити
ја
се
пред
очи
и
пуцати
јесам
даље
.
Чинило
ја
се
тај
час
,
као
да
тонути
дубоко
у
вод
,
сав
дубље
и
дубље
и
почети
да
ја
се
јављати
сав
неки
леп
и
чаробан
слика
,
баш
као
дављеник
.
за
тренут
ја
изаћи
пред
очи
Цар
Лазар
и
чути
јесам
,
лепо
јесам
чути
онај
песма
србијански
свирач
„
Аој
,
Босна
,
сиротица
клети
!
“
па
ја
се
јавити
мајка
,
па
вида
и
онај
велик
барјак
наш
,
па
слика
на
зид
,
Краљ
Петар
и
војвода
Глигор
и
косовски
вече
и
чути
сам
реч
бабов
,
како
ја
Срба
морати
лит
крв
још
једанпут
али
хтети
јесам
лити
сад
за
себе
а
не
за
други
;
и
чути
јесам
реч
господин
попин
,
ама
сасвим
јесам
она
јасно
чути
:
„
посветити
ти
се
,
синак
,
десница
који
хтети
,
дати
Божа
,
послужити
Краљ
Петар
!
“
и
још
много
,
много
слика
ја
се
јавити
и
бат
и
сестра
и
наш
виноград
и
наш
двориште
и
наш
вранац
и
сав
,
све
што
јесам
проживети
и
што
јесам
кад
год
видети
и
чути
.
—
неко
ја
тргнути
за
рукав
и
пробудити
из
тај
бунити
.
бити
јесам
друг
до
ја
и
он
ја
шанути
:
„
не
пуцати
,
несрећник
,
у
ваздух
;
ено
официр
за
наш
леђа
са
револвер
у
рука
,
убијати
ко
год
приметити
да
пуцати
у
ваздух
!
“
тргнути
јесам
се
и
осврнути
и
,
одиста
јесам
видети
официр
за
наш
леђа
а
ја
јесам
ни
знати
да
јесам
пуцати
у
ваздух
.
Учини
ја
се
чак
да
јесам
официр
баш
ја
гледати
.
у
тај
засвирати
,
далеко
за
ми
,
јуриш
и
настати
узвик
и
псовка
официр
и
пуцњава
њихов
револвер
,
који
јесам
гађати
у
наш
ред
.
Скочисмо
сав
и
поћи
на
јуриш
.
Србијанац
јесам
ми
дочекати
на
бајонет
.
тада
јесам
први
пут
срести
србијански
војник
.
ето
,
тако
јесам
се
срести
а
како
јесам
ја
некад
мислити
и
како
јесам
мој
баба
мислити
!
—
Осећао
јесам
тежак
грозница
,
тело
ја
јесам
горети
као
жеравица
,
очи
се
усијати
а
образ
упалити
.
Трчао
јесам
напред
,
испред
свити
,
трчати
јесам
као
луд
.
Наши
јесам
официр
мислити
ваљда
да
јесам
тај
храброст
,
али
јесам
тај
бити
грозница
,
грозница
од
страх
ваљда
,
јер
ја
јесам
тај
бити
први
борба
у
живот
,
па
одмах
јуриш
.
А
можда
јесам
бити
и
нешто
други
,
можда
и
зато
што
ја
јесам
једнако
бити
пред
очи
да
требати
свој
рука
да
убијати
србијански
војник
...
Ускочили
јесам
у
ров
и
отпочети
јесам
крвнички
борба
нож
,
кундак
,
рука
,
зуб
.
ја
јесам
напасти
на
један
рањен
Србијанац
;
десни
он
јесам
рука
бити
крвав
а
леви
јесам
држати
пушак
и
износити
јесам
више
глава
тај
се
бранити
она
од
удар
.
ухватити
јесам
се
у
коштац
и
почети
јесам
се
рвати
.
бранити
се
зуб
и
изуједати
ја
јесам
рука
и
грло
и
цепати
ја
јесам
зуб
одело
.
ја
се
навући
нешто
на
очи
и
ништа
не
видити
него
измахивати
.
ја
јесам
видети
шта
јесам
око
ја
бити
,
јесам
видети
да
јесам
наш
већ
измакнути
напред
и
напасти
други
ред
ров
и
да
јесам
ја
и
Србијанац
остати
сам
,
међу
мртав
и
рањен
у
ров
.
ја
јесам
се
борити
и
даље
,
док
он
јесам
малаксати
од
многи
крв
,
који
он
јесам
тећи
из
прибијен
рука
,
тај
јесам
се
искрвавити
и
ја
и
он
.
клонути
јесам
најзад
те
он
ја
оборити
,
сед
он
на
груда
готов
да
он
забости
нож
са
пушак
у
гркљан
.
у
тај
час
он
јекнути
:
„
не
,
кумити
тај
бог
и
свет
Јована
!
...
“
те
реч
ја
на
један
пут
пробудити
,
пробудити
ја
тако
као
у
сан
кад
ко
изненада
хладан
вод
полити
.
у
једанпут
јесам
прогледати
и
видети
,
видети
јесам
око
себе
све
и
знати
где
јесам
и
знати
јесам
шта
радити
.
поменути
ја
јесам
свет
Јована
,
а
тај
јесам
и
наш
слава
,
она
слава
кад
јесам
мој
баба
увек
држати
здравица
и
помињати
и
Душана
и
Лазар
и
Милош
.
па
ето
тај
слава
сад
поменути
и
призвати
јесам
у
помоћ
овај
србијански
војник
,
ко
јесам
ја
потегнути
да
заклати
.
и
како
ја
јесам
рећи
?
рећи
ја
јесам
српски
,
рећи
ја
јесам
мој
рођеним
језик
,
рећи
ја
јесам
онај
исти
,
који
се
мој
мајка
молити
бог
,
а
мој
баба
здравити
здравица
о
свет
Јована
.
бризнути
јесам
ја
сузити
на
очи
,
бацити
јесам
пушак
и
почети
онако
крвавити
да
се
љубити
.
плакати
јесам
и
он
.
затим
се
као
браћа
договорити
шта
хтети
и
како
хтети
.
Седећемо
ту
у
ров
,
ако
ко
наићи
правити
се
да
јесам
мртав
и
онако
јесам
искрвавити
.
скоро
хтети
ноћ
па
хтети
ми
она
помоћи
;
он
хтети
ја
одвести
,
одвести
ја
међу
Срба
,
међу
браћа
мој
.
—
Док
се
ја
тако
договарати
,
тек
чути
србијански
„
ура
“
и
видити
,
Аустријанац
одступати
.
истина
,
борити
се
,
али
одступати
корак
по
корак
.
Шћућурили
се
ја
у
један
крај
ров
,
ућутати
се
и
мислити
у
себе
:
дати
Божа
да
Србијанац
толико
потерати
оне
,
да
проћи
наш
ров
само
,
те
да
се
ја
ослободити
.
и
погонити
она
,
боме
,
добро
она
погонити
,
те
протрчати
мимо
ми
и
не
освртати
се
и
бацати
пушак
за
себе
а
Србијанац
лет
за
она
те
ми
и
они
проћи
.
—
она
,
Божа
,
мој
радост
!
помоћи
онај
други
,
тај
се
ослонити
на
ја
и
поћи
у
позадина
.
Изведоше
ја
пред
један
србијански
официр
.
питати
он
ја
за
име
,
презиме
,
па
одакле
јесам
и
кад
јесам
доћи
на
фронт
;
па
онда
питати
ко
ми
јесам
командант
и
сав
тако
редом
питати
,
а
ја
он
редом
одговарати
и
казивати
,
као
што
бити
отац
и
мајка
казивати
.
—
Одведоше
ја
затим
у
логор
,
са
осталим
заробљеник
,
а
бити
она
много
.
и
ко
тај
сав
јесам
бити
ту
и
мађара
и
шваба
и
чехати
и
Јевреј
,
од
сваки
вера
и
од
сваки
рука
.
стајати
јесам
дуго
,
врло
дуго
,
па
ми
онда
пребројати
и
наредити
да
кретати
праћен
старац
из
трећи
позив
.
—
Мен
