ПУТНИЧКЕ
црта
Владана
ЂОРЂЕВИЋА
књига
други
.
Гмунденско
језеро
.
Крагујевац
.
у
Београд
у
ДРЖАВНОЈ
ШТАМПАРИЈИ
@card@
.
свој
драг
пријатељ
Стевана
РАЈИЧЕВИЋУ
фактор
српски
ДРЖАВНЕ
ШТАМПАРИЈЕ
за
спомен
Др
Владан
Ђорђевић
.
ГМУНДЕНСКО
језеро
.
ПУТНИЧКА
новела
.
Сећате
л
’
се
какав
врућина
бити
преклати
око
Духови
?
ја
не
знати
да
л
’
јесам
и
код
ви
,
тамо
на
„
доњи
Дунаво
“
,
бити
@card@
°
у
хлад
тако
рано
али
ја
овамо
,
у
горњи
место
,
добити
јесам
појам
како
хтети
ми
бити
у
вечан
пакао
,
кад
ми
стати
пржити
за
јестаственичке
јерес
,
за
који
ми
’
на
земља
за
сад
,
само
по
који
број
„
матица
“
узаптити
...
Већ
што
се
човек
знојити
,
тај
ни
по
јад
,
ама
што
се
оглупети
од
врућина
тај
јесам
грозно
.
бог
и
душа
за
онај
неколико
дан
имати
јесам
способност
за
сенатор
ма
који
јевропски
монархија
;
али
на
жалост
тај
висок
место
раздавати
г
.
г
.
монарх
на
цео
живот
достојан
свој
љубазан
и
веран
,
(
наравно
у
интерес
слобода
,
као
што
и
г
.
Ч
...
.
моћи
доказати
)
,
а
оно
сенаторски
стање
мој
мозак
трајати
јесам
само
док
јесам
она
жега
трајати
.
Ела
бити
јесам
„
паклен
“
врућина
.
ја
јесам
седети
у
свој
соба
и
размишљати
јесам
о
начин
како
да
се
разхладим
.
све
за
бадава
...
на
један
мах
стати
неко
у
предсобље
звонити
ка
да
хтети
да
откинути
звонце
.
Што
ми
јесам
год
у
квартир
бити
полетити
на
врата
,
кад
тамо
а
онај
један
земљак
,
један
књаж-
српски
Србин
.
он
само
што
дувнути
газдарица
,
под
нос
да
„
имати
част
“
,
отурити
ја
на
страна
те
ући
у
мој
соб
,
бацити
капа
капут
и
прслук
на
клавир
,
па
се
прућити
колико
јесам
дуг
на
канабе
,
хладити
се
свој
раздрљен
кошуља
.
ја
се
нагнути
више
његов
глава
,
па
он
стати
гледати
.
—
јесам
с
чути
?
—
почети
мој
земљак
пошто
се
мало
одморити
—
ја
јесам
болестан
.
Дошао
јесам
,
да
ја
лечити
!
—
—
да
чути
.
Шта
ти
фалити
?
—
—
покварити
ја
душа
сав
разнежани
стомак
,
па
не
моћи
ни
залогај
више
да
примити
у
себе
!
—
—
хм
!
од
тај
хронички
катар
страдати
сав
ђачки
дух
пред
испит
;
тај
јесам
ништа
нов
.
—
—
ја
не
знати
како
јесам
онај
што
разбијати
глава
са
„
ја
“
и
„
Не-ја
“
или
што
претурати
прашњав
и
буђав
роман
којекакав
средњековних
калуђер
—
али
овај
хиљадити
сиров
грчки
и
латински
име
без
икакав
смисао
и
сос
гутати
читав
месец
од
јутро
до
мрак
,
бррр
!
...
.
од
тај
бити
и
преживар
какав
упропастити
сав
свој
желудце
,
а
камоли
г-ђица
душа
!
—
—
Жао
ја
ти
јесам
соко
,
али
лек
који
бити
ти
излечити
скуп
јесам
и
од
мошус
,
па
јесам
вајдити
ни
да
ти
он
предпишем
!
—
—
А
зар
ти
не
знати
,
бездушан
материјалиста
,
да
ја
смеран
Хришћани
радо
давати
и
кошуља
с
леђа
за
спасеније
свој
дух
—
особито
на
оваки
врућина
?
овамо
с
рецепт
!
—
—
Добра
кад
хтети
.
мој
савет
гласити
:
бацити
сав
књижурина
у
запећак
,
отићи
до
близ
жељезнички
станица
,
седити
у
први
воз
који
се
бити
кренути
па
пустити
неки
тај
однети
међ
какав
планина
где
немати
ни
један
,
црвен
оџак
фабрички
а
камо
ли
загушљив
,
усијан
,
и
смрдљив
улити
великоварошки
.
ту
изаћи
из
кола
тумарати
три
—
четири
дан
по
планина
надисати
се
свеж
планински
мелем
насркати
се
густ
млеко
по
сенерхитнима
,
нагледати
се
руменити
обрашчић
и
усташаца
сељаначких
,
насањати
се
на
развалина
средњевековни
ритерски
замак
,
накупати
се
у
студен
језеро
планин
...
.
—
—
стајати
избавитељ
мој
!
—
гракнути
он
па
скочити
ти
ја
загрлити
—
за
тај
рецепт
постављати
те
за
наш
дворски
лекар
(
ти
ваљда
знати
да
сав
српски
господарчићи
имати
изгледати
да
постати
„
књаз
“
?
)
и
даровати
тај
Вукашинов
звезда
и
ред
с
лента
,
који
хтети
ја
установити
чим
ступити
на
престо
,
да
не
бити
наш
љубазан
и
веран
уздисати
и
даље
за
туђ
орден
,
који
се
као
што
ти
јесам
познати
обично
дати
за
сваки
други
заслуга
,
само
не
за
онај
који
јесам
учинити
свој
земља
и
народ
,
за
који
обично
награђивати
парац
поштен
хлеб
и
чист
савест
...
ја
он
метути
шаку
на
безбожан
уста
.
—
Ћут
несретник
!
ја
ако
ти
чути
бог
полиција
да
о
савест
говорити
?
ти
знати
да
његов
уш
допирати
до
Беч
!
...
—
Ал
не
,
без
сав
шал
—
почети
он
наново
тргнути
печат
с
уста
—
тај
јесам
божански
мисао
.
после
неколико
дан
лутање
по
тај
планина
вратити
бити
се
човек
тако
поткрепити
да
бити
моћи
издржати
још
који
месец
у
овај
злосрећан
прежвакању
давно
преживљен
теорема
.
после
тако
свеж
купање
у
чист
романтика
...
.
—
—
да
,
да
—
прекинути
он
ја
упоређење
—
само
што
се
у
тај
илиџа
не
улазити
за
два
грош
или
сто
пар
него
бити
требати
неки
тричав
@card@
—
@card@
форинта
!
—
.
мој
земља
стати
се
чешати
иза
уш
па
гунђати
:
„
хм
...
А
имати
већ
три
недеља
како
јесам
примити
пар
за
два
месец
,
...
хм
...
“
проћи
по
соба
неколик
пут
,
па
онда
од
једаред
стати
и
викнути
.
—
Έυρίνα
!
—
додати
полако
—
ти
ваљда
неси
прадедовски
језик
сав
толико
заборавити
да
не
знати
шта
значити
тај
велик
реч
грчки
?
Нашао
јесам
!
—
Шта
јесам
наћи
?
—
—
Начин
како
да
се
спасти
из
овај
пакао
!
—
и
док
јесам
се
обрнути
,
он
се
не
само
обући
него
и
наћи
све
што
ја
требати
,
набити
ја
шешир
на
очи
,
огрнути
ја
капут
и
за
тила
часак
одвући
ја
на
улица
који
ми
задахнути
као
какав
огроман
фабрички
фуруна
.
—
тај
куд
хтети
у
сунце
бог
тај
видети
?
—
бранити
јесам
се
ја
,
ал
сав
не
помагати
док
не
доћи
до
један
зид
који
јесам
навек
излепити
оглас
од
сваки
рука
.
ту
мој
земљак
као
да
тражити
неки
особит
оглас
.
—
ха
,
ено
он
,
видити
онај
бео
артија
с
црвен
и
плав
слово
нашаран
?
Читај
—
ја
стати
читати
:
„
Херцогиња
де
ла
Рок
умољавати
учтиво
сваки
који
бити
наћи
њен
изгубљен
псетанце
кинг-Лира
да
...
-
—
е
,
јесам
Дин
мумџија
!
јесам
тај
оглас
,
већ
онај
више
он
,
хеј
!
—
—
Па
што
љуцки
не
показати
—
ја
почети
читати
други
оглас
„
Ц
.
кр
.
западни
жељезница
приређивати
приликом
светао
празник
који
наступати
први
овогодишњи
теферич
до
Гмунден
,
Ишла
и
Салцбург
.
тај
воз
за
ћеф
(
Vergnügungs
Zug
)
кренути
се
вечерас
у
@card@
сахат
.
карта
за
половина
обичан
цена
и
т
.
д
.
—
ја
јесам
тај
оглас
поодавно
видети
—
почети
мој
земљак
—
али
ни
у
крај
памет
да
помислити
на
ми
.
из
ти
јесам
провиђење
рецептирало
.
дакле
ићи
кућа
па
написати
тестамент
,
а
ја
ићи
на
жељезница
да
набавити
за
обојица
карта
за
твој
бесмртан
„
воз
за
ћеф
“
,
ха
,
ха
,
ха
!
...
—
и
он
поћи
,
ал
ја
он
ухватити
за
рам
.
—
тај
јесам
ти
при
себе
?
где
јесам
тај
пар
,
па
још
за
два
карта
?
Знаш
ли
тај
болан
колико
бити
ми
требати
?
—
—
То
бити
лепо
бити
кад
овако
славан
муж
не
бити
наћи
у
сваки
доба
колико
хтети
новац
у
зајам
.
—
—
А
одакле
хтети
вратити
?
—
—
хм
,
тај
јесам
наиван
.
зар
ти
не
знати
да
јесам
сваки
српски
књижевник
милионар
?
...
—
и
пре
него
што
јесам
он
моћи
зауставити
успентрати
се
он
уз
један
омнибус
који
баш
на
онај
страна
пролазаше
где
јесам
западни
станица
.
ја
слегнути
раме
па
се
вратити
кућа
,
држати
тврдо
да
се
мој
сеља
шалити
и
да
је_на
омнибус
отићи
у
Шенбрун
.
кад
не
проћи
ни
два
сахат
,
а
он
се
вратити
,
па
ја
још
с
врата
махати
карта
.
—
ама
ти
се
истина
не
шалити
?
—
—
молити
знати
да
не
заборавити
да
јесам
и
ја
парац
Шумадинац
,
а
кад
ја
један
пут
рећи
хтети
слобода
штампа
,
хтети
порота
или
друго
нешто
,
онда
ми
тај
неизхристића
ники
на
свет
...
него
хајде
везивати
пртљаг
ако
хтети
понети
који
кошуља
и
огртач
па
да
ићи
,
јер
јесам
већ
време
!
—
ја
се
прекрсти
од
чудо
па
кад
јесам
другче
спремити
се
на
двоје
на
троје
,
рећи
забезекнут
газдарица
да
ићи
на
пут
,
и
сахат
после
тај
бити
јесам
у
пријатан
хладовина
диван
мермеран
дворана
и
ходник
на
станица
.
у
баштица
гостионички
бити
већ
пуно
наш
сапутник
и
сапутница
на
који
се
и
по
одело
моћи
познат
да
путовати
„
за
ћеф
“
(
ја
већ
морати
остати
сљедствен
кад
јесам
заглибити
у_
тај
несрећан
превод
)
.
у
место
озбиљан
замишљен
или
тужан
лице
,
сам
радост
и
весеље
,
на
сав
страна
шал
и
задевање
.
у
место
саравских
кеса
,
тај
путнички
знамење
,
сваки
обесити
„
дурбин
од
биљур
“
или
стаклен
чутурица
пун
наш
православан
сремски
шљивовица
који
се
овде
звати
„
слигобиц
“
.
сав
се
тај
разбашарило
,
рашћеретати
и
раскокотати
да
јесам
милина
погледати
.
—
Ха-а-а
!
—
учинити
мој
земљак
наслађивати
се
поглед
—
ја
јесам
већ
сад
тако
добро
као
да
јесам
појести
педесет
ћевапчић
па
залити
оканица
неготинца
!
Слушај
само
како
јесам
зацвркутати
онај
девојчић
„
Джив
,
џив
,
џив
!
“
па
онај
чича
што
се
растапати
од
милина
сркутати
његов
ћупче
мерценскога
пива
дебео
,
хе
,
хе
,
хе
!
А
куда
велим
да
сести
?
Хоћемо
ли
још
овде
да
’
се
загњурити
у
романтика
?
или
да
оклембесити
уста
,
да
завалити
капа
на
потиљак
,
да
разбацати
капут
да
закачити
палац
у
прслук
па
да
се
начинити
„
о
јес
џентлмен
!
“
ура
,
ено
још
један
ђак
!
хајд
овамо
!
-—
за
један
сто
седити
јесам
,
или
управо
лежати
јесам
на
три
столица
дугачак
ђак
бечки
универзитет
са
свој
чворновит
тојага
у
леви
а
са
свој
дугачак
луша
у
десни
рука
.
А
велим
од
куд
се
с
поље
видити
да
јесам
он
ђак
?
хвала
бог
,
по
униформа
буршовској
.
на
глава
он
капица
као
наш
женски
фес
и
још
плићати
сав
извезен
злато
тако
да
се
једва
видити
мало
црвен
кадива
.
на
врат
немати
никакав
марама
,
него
онако
раздрљити
се
као
какав
наш
катранџија
.
капут
он
јесам
кратак
од
црн
„
сомот
“
па
ишаран-гајтанима
ко
прибогу
наш
душанка
.
бео
панталоне
са
разним
шара
од
пива
мало
јесам
се
видети
јер
брат
штудија
имати
чизма
до
преко
колено
ка
да
хтети
сад
загазити
у
какав
рит
.
на
последак
и
о
лице
вредно
јесам
споменути
неколико
ожиљак
,
међу
који
један
бити
на
нос
још
незарасто
па
покрити
„
фластер
“
.
тај
јесам
јуначки
рана
из
бој
са
тојага
,
столица
или
богме
и
с
мач
ако
се
распра
дотицати
његов
„
частити
“
.
мој
земља
канда
се
с
буршом
добро
знати
јер
он
поздрав
са
:
—
Grüss
di
Gott
,
Peppi
!
(
поздравити
ти
бог
Јосипа
!
е
,
јесам
Шваба
,
не
умеду
ни
бог
да
назвати
љуцки
)
.
Пепи
се
окренути
,
па
кад
видити
мој
земљак
скочити
радосно
те
он
пружити
рука
.
—
сервус
Сервијанер
,
од
куда
ти
овамо
?
—
но
—
помислити
ја
у
себе
—
тај
с
небо
па
у
калабуре
.
лепо
јесам
награисати
.
—
А
који
ти
јесам
тај
лисац
?
—
рећи
хтети
Пепи
после
поздрав
показивати
рука
на
ја
.
Благонадеждна
читатељнице
,
„
лисац
“
значити
у
буршовском
језик
ђак
који
јесам
тек
ступити
у
буршовско
друштво
и
који
морати
бурш
да
служити
у
механа
и
на
бојни
поље
докле
се
не
показати
достојан
да
он
крстити
,
т
.
ј
.
да
он
полити
пива
и
да
он
произвести
за
бурш
.
него
збиља
ја
ти
јесам
ни
казати
шта
јесам
тај
„
бурш
“
у
широк
смисао
значити
момак
,
дакле
нешто
што
по
себе
ни
најмање
јесам
непријатно
(
јесам
ли
?
)
,
а
у
узак
смисао
значити
члан
какав
„
академичке
задруга
“
.
тај
јесам
задруга
бити
од
велик
важност
у
почетак
овај
век
по
буђење
свест
и
љубав
к
слобода
у
немачки
народ
,
особито
после
наполеоновски
рат
,
-
кад
оно
г
.
г
.
монарх
не
хтети
да
знати
више
за
златан
брдо
грађански
слобода
који
бити
обећати
свој
лаковеран
народ
само
да
овај
свој
крв
зајазити
чељуст
аждаја
Наполеон
.
у
тај
јесам
дружина
(
буршеншафтима
)
одрастао
људи
као
н
.
пр
.
Гуцков
,
Лаубе
,
с
она
у
свеза
стајати
Берн
,
Хајне
и
остати
делија
немачки
који
јесам
познати
под
име
„
млад
Немачка
“
.
Бурш
јесам
бити
и
млад
Санд
који
јесам
убити
издајица
Коцебуа
(
онај
исти
од
ко
имати
и
у
наш
књижевност
неколико
глуп
комедија
)
.
тај
јесам
друштво
бити
страх
и
трепет
свити
ондашњи
Б
...
.
и
Х
...
.
,
али
чим
немачки
држава
један
но
један
отети
себе
устав
,
изгубити
се
и
важност
тај
(
онда
тајни
и
забрањен
)
друштво
,
она
остати
на
универзитет
само
за
упознавање
и
братимљење
народни
подмладка
из
свити
крај
простран
немачки
земља
,
за
унапређење
немачки
јединство
у
језик
,
кад
се
политички
јединство
тај
огроман
народ
не
моћи
,
и
интерес
прав
слобода
не
требати
да
се
остварити
(
јер
јесам
у
један
огроман
држава
много
лакше
да
се
један
воља
дочепати
највише
власт
него
у
савез
многи
мали
слободан
државица
)
.
мало
по
мало
,
са
права
удруживање
и
јаван
договор
,
поникнути
стотинама
и
хиљадама
разнолик
дружина
који
као
локомотива
кренути
народни
живот
у
напред
,
а
бурши
остати
далеко
назад
са
свој
униформа
и
сабља
са
свој
капица
и
луша
,
са
свој
мамуза
и
трака
од
који
и
данас
градити
око
себе
зид
као
неки
особит
каста
друштво
,
за
који
јесам
сваки
други
грађанин
„
филистар
“
.
Што
јесам
пре
бити
разбибрига
,
тај
јесам
сад
ужасно
увећати
,
постати
главна
мета
бурш
,
а
тај
јесам
ждерање
(
јер
тај
се
не
моћи
назвати
само
пијанчење
)
пива
,
и
„
фехтовање
“
који
јесам
у
осталом
сам
школа
за
међусобан
разбијање
глава
у
који
бурш
свој
велик
лаворика
тражити
.
Чести
и
крвав
дуел
за
глуп
безпослице
већ
јесам
многи
мајка
у
црн
завити
.
тако
моћи
и
леп
установа
,
кад
се
преживити
кад
се
не
развијати
у
дух
временски
да
пасти
до
...
.
али
молити
за
опроштење
,
ја
за
цео
несам
хтети
толико
о
тај
ствар
да
говорити
.
проклети
бурш
!
—
зар
овај
овде
?
—
одговорити
он
мој
земљак—
не
само
да
још
јесам
лисац
него
немати
нада
да
хтети
икада
од
он
постати
што
ваљан
.
тај
јесам
филистар
,
и
тај
српски
филистар
,
знати
Пепи
,
из
онај
земља
„
тамо
дубоко
у
Турска
где
се
народ
један
с
други
чупати
“
као
што
јесам
чинити
ја
се
рећи
он
.
екс
.
ваш
некадашњи
министар
и
песник
Гете
!
—
Пепи
ја
измерити
од
глава
до
пета
па
онда
рећи
.
—
доиста
изгледати
филистарски
...
али
тај
немар
ништа
,
ја
и
мој
Сервијанер
извести
те
на
прав
пут
.
седити
овамо
међу
ми
.
ево
тај
пива
да
видити
како
локати
(
читатељ
знати
да
ја
верно
преводити
)
—
па
онда
се
окренути
његов
„
Сервијанеру
“
—
Па
куда
јесам
наумити
ви
двојица
?
—
—
ја
до
Гмунден
,
а
ти
?
—
—
Па
и
ја
бежати
тамо
из
овај
проклет
мравињак
.
Kreuzschokdonerwefter
!
(
тај
не
веровати
да
умести
и
Даничић
превести
,
а
камо
ли
хтети
ја
)
То
јесам
срећа
!
на
тај
рачун
и
за
срећан
пут
сад
хтети
још
један
мас
(
од
прилика
ока
)
да
пити
!
хеј
вирцауз
!
—
.
Донеше
пива
,
и
ја
стати
пита
.
из
разговор
сазнати
да
јесам
Пепи
и
род
из
Гмунден
шта
се
ми
двојица
особито
обрадовати
,
јер
сад
имати
барем
другар
који
хтети
ми
сав
моћ
показати
што
јесам
вредно
да
се
видити
у
околина
гмунденског
језеро
.
—
Кажу
да
јесам
врло
лепо
тај
гмунденско
језеро
!
—
приметити
ја
у
разговор
.
—
Шта
„
лепо
“
,
ја
не
трпити
такав
свакидашњи
реч
кад
се
о
мој
језеро
говорити
.
на
груди
наш
мајка
земља
имати
један
кит
цвеће
који
она
ево
већ
преко
-
милион
година
стајати
за
прслук
а
ни
најмање
јесам
увехао
.
на
тај
цвеће
још
трептети
суза
што
јесам
неки
заљубљен
бог
низ
лице
канути
кад
он
јесам
узабрати
у
-
богат
башта
васиона
,
да
јесам
поклонити
несуђен
драга
.
тај
цвеће
тако
дивно
красити
и
вечно
подмлађивати
наш
мајка
земља
да
наш
тат
—
сунце
по
ви
дуг
дан
за
она
гледати
,
кад
она
као
вредан
газдарица
тумарати
по
кујна
т
.
ј
.
кроз
азуран
небески
простор
.
и
наш
тат
вечно
сагоревати
од
љубав
.
тај
кит
цвеће
тај
јесам
горњо-
аустријски
брдо
и
планина
,
а
онај
боговски
суза
тај
јесам
диван
језеро
наш
.
А
од
тај
свити
божански
језеро
умиљат
се
звати
гмунденско
или
траунско
језеро
!
тако
ваљати
о
он
говорити
.
мој
се
земљак
заценити
од
смеј
,
а
ја
стати
мерити
бурш
.
у
мало
он
несам
запитати
да
л
јесам
чути
кадгод
за
Лаза
Костић
?
и
ако
јесам
,
како
он
смести
„
фушеровати
“
у
туђ
занат
?
—
Пепи
,
Пепи
—
тресо
се
мој
земља
—
тај
песник
.
славан
сравњење
.
сад
тек
знати
да
се
ја
онако
грозно
знојити
само
за
тај
,
што
наш
тат
још
непрестано
сагоревати
.
А
који
јесам
онај
галантан
небески
удварач
наш
љубазан
мамица
?
—
Пепи
потегнути
подобро
из
његов
„
кригла
“
па
врло
озбиљно
одговорити
.
—
г
.
Марс
,
фелдмаршаллајтнант
звездан
небески
војска
.
таман
Пепи
хтети
на
далек
запиткивање
мој
земљак
о
осталим
наш
род
,
да
разјаснити
зашто
јесам
месец
наш
стар
брат
,
кад
у
дворана
се
зачути
први
звоно
,
један
кондуктер
доћи
пред
баштица
па
загрмети
.
—
Ко
јесам
за
Гмунден
—
Ишл
—
Салцбург
неки
се
пењати
у
кола
!
—
ја
брзо
платити
па
појурити
на
поље
да
уграбити
добар
место
.
под
тај
се
разумевати
место
крај
прозор
одакле
се
моћи
прегледати
предео
кроз
који
пролеће
воз
.
крајан
вагон
од
воз
бити
још
празан
и
ја
поскакати
у
он
уздати
се
да
хтети
и
остати
празан
па
да
хтети
се
у
свој
време
моћи
прућити
на
тврд
клупа
који
јесам
обично
пред
зор
мекан
као
памук
,
само
кад
она
имати
толико
празнити
да
човек
свој
иструцкан
уд
опружити
моћи
(
јер
ваљда
ви
не
требати
ни_казати
да
јесам
ја
рад
наш
демократски
начело
путовати
на
трећи
класа
?
)
Али
на
жалост
број
теферичлија
бити
јесам
тако
огроман
,
да
се
за
тила
часак
и
крајњи
вагон
напунити
као
какав
кутија
смоква
.
ники
се
јесам
моћи
ни
наслонити
него
јесам
морати
седети
усправити
.
али
из
почетак
јесам
ни
бити
непријатно
,
јер
песма
имати
кад
ни
да
помишљати
на
тај
у
онај
хаос
од
шал
смеј
и
дим
који
јесам
куљати
на
сав
мушки
нос
и
уста
ка
из
оџак
,
тако
да
јесам
вагон
изгледати
као
какав
мали
фабрички
варош
,
од
шта
јесам
ја
и
мој
земља
највише
зазирати
;
осталу
хук
бук
и
прасак
фабрички
допуњавати
јесам
наш
„
љубведостојан
сопутница
“
који
јесам
торокати
као
да
сто
чекрк
уједан
пут
радити
.
досетка
,
шаљив
причица
,
задиркивање
,
озбиљан
препирка
сав
јесам
тај
прскати
као
кад
баћа
Стувер
у
пратеру
запалити
главни
фронт
какав
свој
„
ватромет
“
на
тезоименити
дан
њен
краљевски
и
т
.
д
.
особито
у
наш
одељење
(
вагон
јесам
обично
разделити
снизак
преграда
на
три
одељење
али
се
путник
моћи
преко
преграда
рахат
видети
и
разговарати
)
бити
живо
који
рад
раскалашан
бурш
и
његов
Сервијанера
,
толико
рад
онај
чича
који
видети
још
на
станица
.
он
јесам
поред
сав
тај
што
јесам
најмање
педесет
година
претурити
тако
ђаволаст
задиркивати
један
младица
који
јесам
с
ми
седети
,
тако
смешан
исказивати
свој
очајање
кад
он
јесам
она
казати
да
јесам
већ
удати
,
да
јесам
на
први
штација
чекати
њен
сладак
муж
,
и
како
јесам
и
она
неутешан
што
се
не
моћи
користити
његов
,
галантан
понуда
и
т
.
д
.
да
бити
тај
један
епизода
бити
читав
новела
—
ал
не
бојити
се
вазљубљена
читатељица
,
ја
знати
да
јесам
ти
и
онако
срдито
напућити
твој
устанца
па
велим
„
и
тај
ја
јесам
новела
!
Прича
недеља
дан
,
а
још
се
ники
јесам
ни
заљубити
а
камо
ли
да
се
ко
убити
или
отровати
или
у
вод
скочити
као
што
се
у
поштен
новела
приличити
!
“
Међа
тај
,
који
год
жељезница
путовати
,
знати
да
тај
џакање
и
весеље
у
вагон
не
трајати
дуго
,
особито
ако
се
воз
под
ноћ
кренути
,
или
ако
јесам
неко
„
затворен
“
друштво
у
он
,
као
што
јесам
наш
,
па
он
и
не
стајати
на
сав
обичан
станица
.
сахат
,
највише
два
,
па
онда
се
сав
изговор
,
умор
,
анекдоте
се
исцрпити
,
шал
изазивати
само
по
који
осмех
у
место
кикотање
и
грохот
,
досетка
постајати
сав
тром
и
туп
прећи
,
луша
се
један
по
једар
гасити
а
пушач
заборављују
да
она
на
нов
напунити
,
сваки
се
повлачити
у
себе
сам
па
се
пустити
свој
успомена
,
брига
,
жеља
и
нада
на
воља
,
и
на
последак
,
као
год
што
се
какав
хор
који
се
иза
кулиса
удаљавати
,
сав
слаб
и
слаб
чути
,
још
по
који
откинут
гласак
,
па
онда
све
умукнути
,
тако
и
овде
све
се
утишати
мало
по
мало
и
на
последак
ништа
се
јесам
чути
осем
монотон
труцкање
наш
возати
и
бесно
фачање
наш
локомотива
.
на
поље
бити
сунце
заћи
,
и
над
непрегледан
широк
њива
и
ливада
,
који
вредан
рука
сељачки
бити
претворити
у
прав
рај
и
за
само
око
,
и
који
у
даљина
обгрљавати
венац
модар
планина
као
оквир
какав
љубак
слика
,
трептати
читаво
мора
румен
светлост
.
какав
тајанствен
и
чаробан
копрена
покривати
тај
тији
вечерњи
светлост
сваки
и
обичан
стварка
у
природа
,
какав
божански
хармонија
склапати
она
из
оштар
противност
,
који
на
дан
чисто
вређати
осећање
о
леп
.
па
какав
благ
срећа
удевати
леп
вече
у
људски
груда
!
...
ако
она
раздирати
очајање
или
какав
силан
туг
,
један
поглед
у
тај
величанствен
и
миран
природа
,
хладити
запаљен
рана
,
утољавати
и
бесан
бод
,
па
ако
ништа
друго
,
а
он
измамити
бар
сузити
на
очи
,
тај
бар
тако
олакшати
набрекао
срце
.
ако
бурно
дахтати
под
какав
ненадан
срећа
,
који
човек
чисто
не
моћи
да
издржати
,
овако
вече
кадар
јесам
и
тај
бура
да
утишати
,
и
тај
радосно
раздрагати
срце
да
умирити
,
дати
он
снага
да
се
свој
срећа
нагледати
,
да
јесам
се
без
страст
науживати
.
па
и
на
ми
,
свакидашњи
тежатнике
,
који
се
не
моћи
потужити
ни
на
сувише
срећа
ни
на
превелик
несрећа
,
код
који
јесам
један
ка
и
други
,
код
који
цео
живот
пролазити
у
насуштни
хлеб
,
и
у
борба
,
не
с
поштен
пријатељ
,
већ
са
сам
црв
и
подлац
,
па
и
на
ми
,
какав
силан
утицај
имати
овако
свечан
тренутак
у
вечан
живот
природа
!
као
кад
какав
нежан
прстић
на
фин
жица
од
цитра
,
стан
мамити
сладак
глас
,
тако
потоњи
зрак
сунце
на
заход
моћи
да
измамити
мио
успомена
из
дух
,
па
од
она
да
начин
леп
слика
који
пролазити
поред
укочен
поглед
у
даљина
,
помињати
драг
тренутак
један
цео
живот
...
Отаџбина
,
детињски
срећа
,
браћа
и
сестра
,
друг
,
прво
будење
дух
и
срце
,
прво
свитање
идеја
за
који
ваљати
живети
,
први
борба
и
занос
први
победа
...
о
хвала
ви
мио
,
мио
слика
!
...
.
на
један
пут
стати
врискати
пишталица
на
локомотива
,
точак
се
све
лакше
и
лакше
окретати
,
најпосле
воз
стати
и
наш
вагон
се
затрести
па
стати
,
а
кондуктор
заграјати
.
—
Штација
Дингеда
!
десет
минута
одмор
!
—
у
вагон
опет
оживити
народ
.
ми
тројица
такође
похитати
за
остатак
у
станичку
гостионица
да
тај
десет
минута
што
јесам
могуће
целисходан
употребити
на
благ
и
поспјешествованије
наш
желудца
.
пред
станица
се
гурати
тамо
и
овамо
најмање
два
три
стотина
путник
,
а
највише
она
јесам
јуришати
у
гостионички
трапезарија
који
јесам
не
само
поставити
бити
за
толики
гомила
људи
,
него
већ
и
усути
јела
стајати
по
сто
само
да
се
драгоцен
време
уштедети
!
у
наш
напредан
век
и
кад
се
за
ћев
путовати
,
ваљати
на
врат
на
нос
јести
.
при
сав
тај
што
на
станица
бити
толико
свет
,
опет
јесам
свако
у
очи
упадати
један
жена
који
јесам
пред
ходник
стајати
са
један
повелик
путнички
торба
,
чекати
док
се
гомила
разићи
да
у
који
вагон
потражити
себе
место
.
на
она
бити
дугачак
црн
мантија
опасати
у
струка
груб
црн
гајтан
на
који
с
леви
страна
бити
обешен
бројаница
и
крст
.
глава
а
и
доста
лице
сакривати
неко
као
снег
бео
платно
,
наместити
као
у
калуђерица
.
она
стајати
смерно
гледати
преда
себе
,
као
да
ники
на
свет
немати
око
она
.
ја
подухватити
језа
кад
видети
тај
жив
анахронизам
онако
у
месечина
.
ја
и
на
инштитуција
калуђер
мрзети
,
али
калуђерица
јесам
тако
скрнављење
свет
природан
закон
,
да
„
prosto
plюnutъ
da
cҕhatъ
“
.
-
буран
имати
и
тај
ружан
обичај
да
завиривати
сваки
девојка
под
нос
,
поред
који
проћи
,
па
с
тај
се
несам
чудити
кад
Пепи
,
пролазити
поред
калуђерица
чучнути
да
она
испод
бео
настрешница
видити
лице
;
али
помислити
како
се
ја
и
мој
земљак
окаменити
кад
видети
да
Пепи
брзо
скинути
капа
тај
калуђерица
пољубити
рука
,
и
збуњено
се
стати
извињавати
.
—
опростити
...
пречастна
госпа
Варвара
...
али
од
куд
јесам
се
ја
моћи
надати
?
.
.
—
она
дигнути
полако
глава
,
а
ја
и
Сервијанер
само
што
се
погледати
...
Хоћете
ја
веровати
да
тај
калуђерица
не
моћи
бити
стар
од
18—20
година
,
и
да
ја
јесам
видети
леп
девојка
од
Крушевац
до
Петроград
и
од
Беч
до
Москва
?
ја
се
сећати
само
на
још
један
тако
леп
девојка
,
у
који
јесам
сав
,
што
ми
јесам
год
имати
срце
,
у
полугимназији
теразиски
,
пре
једанајест
година
бити
заљубити
.
и
бити
налик
на
она
тај
калуђерица
као
да
јесам
два
сестра
родити
.
оно
исто
српски
црнпураст
лице
,
онај
исти
жарки
очи
који
још
црње
долазити
,
под
дуг
лако
узвијен
трепавица
и
густ
црн
веђа
онај
исти
фино
просечен
усташца
,
онај
исти
целокупан
тип
лице
,
само
што
у
наш
београђанчета
бити
румен
обрашчић
као
румен
јабука
,
и
што
се
на
она
појављивати
при
сваки
смети
два
мек
рупица
у
који
како
казати
мој
еснафлија
„
божић
Амор
свој
стрела
запињати
“
,
а
на
лице
пречастан
госпа
Варвара
бити
кречан
бледоћа
,
и
не
веровати
да
бити
се
и
осмех
јесам
а
камо
ли
с
Љељом
усудити
на
тај
хладан
,
строг
ал
достојанствен
лице
.
ја
бити
заборавити
да
јесам
гладнети
,
и
да
калуђерица
не
ући
у
један
вагон
ја
бити
проиграти
наш
десет
минута
јер
не
само
да
бити
ми
задела
ноћ
остати
желудац
у
стање
турски
каса
,
него
ми
се
не
бити
ни
очи
наситити
онај
пуст
гледање
...
Срећом
ми
дочепати
бурш
,
који
јесам
пречастан
калуђерица
однети
торба
до
вагон
и
још
једаред
јесам
у
рука
пољубити
,
па
ми
увући
у
трапезарија
,
зграбити
с
један
сто
три
лунгенбратен
,
мета
пред
сваки
један
и
стати
јести
да
јесам
сав
иза
уш
пуцати
.
—
Пени
,
ако
бог
знати
,
какав
јесам
оно
?
...
—
—
он
...
он
...
он
!
.
—
бити
цео
одговор
буршев
који
се
довити
,
и
уз
тај
ми
пружити
рука
на
воз
,
као
утеха
да
хтети
ми
после
причати
.
кад
не
бити
другче
,
наклопити
се
и
ми
двојица
,
и
срећом
бити
и
последњи
залогај
прогурати
до
„
срце
“
кад
зазвонити
звоно
.
брзо
послати
на
кукаван
сажвакан
залогај
један
мали
потоп
феславскога
вино
,
платити
(
не
питати
колико
)
,
и
пре
други
звоно
бити
већ
на
свој
место
у
вагон
.
да
ја
јесам
ко
пре
тај
вечера
казати
да
јесам
моћи
за
мање
од
десет
минута
вечерати
,
ја
бити
он
казати
да
лагати
.
о
свет
искуство
,
без
ти
немати
ништа
.
ја
несмо
дати
бурш
ни
да
свој
душа
запалити
наш
запиткивање
о
калуђерица
.
—
она
јесам
мој
земљакиња
и
комшиница
бити
,
и
док
јесам
деца
бити
,
играти
јесам
се
заједно
!
...
—
одговорити
Пепи
и
гледати
предати
се
а
преко
његов
лице
прелетити
израз
,
који
се
бар
ја
учинити
као
неки
дубок
бол
и
сет
.
али
можда
јесам
крив
и
вагонски
лампа
који
и
онако
слаб
светлост
врло
неудесан
на
његов
лице
бацати
.
—
А
да
знати
какав
јесам
тај
вила
бити
пре
само
три
година
!
ко
бити
у
овај
погнут
,
блед
и
изнурен
калуђерица
познати
поносит
возареву
Мирцлу
!
—
он
опет
ућутати
,
па
остати
непомичан
заборавити
потпуно
на
кеса
дувански
који
бити
извадити
да
на
нов
напунити
луша
.
—
Па
који
јесам
јад
отерати
у
калуђерица
?
—
—
ах
!
—
учинити
Пепи
па
махнути
рука
преко
чела
,
као
да
се
,
трго
из
кратак
сан
—
моћи
ја
питати
...
тај
јесам
тако
тужан
прича
да
ви
јесам
ја
несмем
причати
.
ја
несам
мајстор
у
причање
па
хтети
начинити
какав
накарада
.
боље
причекати
до
сутра
,
па
кад
се
стати
возати
по
језеро
,
запитати
ма
који
возар
,
са
што
јесам
Шифер
-
Мирцл
отићи
у
калуђер
?
они
хтети
ви
сваки
испричати
боље
од
ја
!
тај
јесам
само
бити
уље
у
жар
наш
радозналост
.
сад
ми
јесам
баш
морати
причати
.
он
се
бранити
донекле
,
па
најпосле
кад
јесам
имати
куда
рећи
:
—
Добра
да
ви
причати
;
али
ако
ја
мој
буршовским
ручендама
згњечити
њежан
цветак
,
ви
јесам
крив
.
на
ви
грести
!
—
затим
извадити
сахат
,
уздахнути
„
тек
по
ноћ
“
,
погледати
по
вагон
,
промрмљати
„
а
у
овај
кутија
сардина
немати
ни
помисао
на
спававање
“
,
па
онда
напунити
и
запалити
луша
,
и
започети
да
причати
.
„
—
да
,
да
!
,
.
.
леп
јесам
бити
као
какав
иконица
!
А
уз
тај
тако
поносит
,
да
ники
јесам
смести
ни
да
јесам
се
дотакнути
од
свити
наш
момак
.
ако
бити
се
какав
странац
усудити
да
јесам
помиловати
(
јер
она
јесам
са
очин
чамац
превозити
путник
преко
језеро
)
она
бити
он
шинути
по
рука
,
а
богме
кадкад
јесам
она
ни
весло
сувише
замашан
бити
.
образ
она
бити
руменити
као
алмруже
,
очи
плав
као
генцијана
а
кос
златан
као
исти
сунце
кад
са
какав
снежан
поље
одсјајкивати
.
какав
јесам
момак
несу
просити
,
па
све
за
бадава
!
она
јесам
хтети
ни
да
погледати
на
оно
силно
благо
који
јесам
она
нудити
!
...
она
јесам
чекати
свој
суђен
.
и
он
се
брзо
јавити
.
Душа
ваљати
ни
Лоидлу
не
бити
замерка
.
стасит
,
срчан
момак
,
какав
само
планина
гајити
.
у
цео
наш
околина
не
бити
снажан
рвач
,
ни
куражан
ловац
,
јер
ви
требати
да
знати
да
јесам
мало
другачи
ловити
лаконог
гемзе
по
наш
вратоломан
крш
,
него
што
јесам
газити
кроз
какав
рит
за
тица
.
па
како
јесам
лепо
возарче
Мирцл
на
брзо
припитомити
тај
диваљ
џин
,
тај
бесан
ловац
!
сваки
јутро
доносити
она
јесам
свеж
алпски
цвеће
да
она
заденути
за
зелен
шешир
,
и
за
везен
прслук
;
а
како
бити
пасти
тији
ноћца
,
па
бити
месец
ударити
преко
језеро
свој
сребрн
мост
,
одмах
бити
се
зачути
и
сладак
песмица
уз
нежан
тон
са
цитра
,
који
бити
се
помешати
са
чаробан
шуштање
језерски
таласић
,
одмах
се
моћи
видети
како
се
на
језеро
љуљушкати
два
чамац
један
до
други
,
и
како
у
један
немати
ники
,
а
у
други
момак
и
девојче
...
на
његов
крило
легати
мали
цитра
и
он
мамити
што
моћи
срдачан
гласић
из
она
певати
тихо
,
а
она
он
обгрлити
па
он
час
љубити
а
час
опет
помагати
певати
.
па
какав
мио
песмица
!
он
тек
започети
:
„
Dirnl
du
hast
mich
lieb
.
Dirnl
,
gelt
,
du
hast
mich
gern
,
Jch
steig
auf
n
Himmel
u
auf
;
Und
hol
dir
a
Стерн
!
“
„
(
Девојче
,
ти
ја
волети
;
девојче
јел
да
јесам
ти
драг
?
тај
ја
бити
се
на
небо
попети
,
да
за
тај
који
звезда
скинути
“
)
.
А
она
он
одговарати
:
„
jesam
hö
хер
der
Turm
,
jesam
schöner
das
Gläut
,
jesam
stolzer
dein
Herzerl
,
jesam
grö
сер
die
Freud
!
“
(
„
Што
јесам
виша
кула
,
тај
се
лепше
чути
звоно
с
она
;
што
јесам
твој
срдашце
поноситије
,
тај
јесам
и
радост
мој
веће
.
“
)
А
кад
бити
се
ситити
напевати
,
онда
бити
Лоидл
стати
причати
свој
злато
о
скривен
кланац
и
језерце
о
који
Мирцл
још
никад
ни
чудо
јесам
,
и
на
који
јесам
Лоидл
наилазити
рад
свој
непрекидан
лутање
и
пентрање
за
гемзама
.
девојка
се
једном
тај
причање
Лоидлова
тако
допасти
да
он
стати
молити
да
и
она
један
пут
повести
са
себе
у
лов
.
Хоће
и
она
да
видити
те
чопорити
дичан
дивљач
,
хтети
и
она
један
пут
да
се
успентрати
на
највише
вршак
Трауенштајна
одакле
он
казати
да
видити
не
само
цео
Гмунден
,
и
цео
језеро
и
сав
брдо
и
сав
село
око
језеро
на
један
пут
,
него
и
преко
тај
далеко
,
далеко
...
Лоидл
се
насмејати
„
како
хтети
се
ти
пентрати
по
онај
стење
?
тај
ти
не
бити
ни
до
по
пута
доћи
па
бити
тако
сустати
да
не
бити
моћи
маћа
“
—
„
охо
,
молити
,
и
ја
јесам
планинкиња
и
ако
јесам
понајвише
одрасти
крај
језеро
.
Покушај
,
па
хтети
видети
да
хтети
се
ти
још
пре
уморити
него
ја
“
—
„
Хајд
баш
да
видити
.
али
у
очи
тај
дан
требати
да
преноћити
на
наш
стран
језеро
,
на
прилика
код
твој
тетак
у
Карбахмиле
?
јер
ми
ваљати
здраво
поранити
ако
хтети
да
видити
гемзе
док
јесам
још
на
окуп
...
“
она
пристати
и
уговор
и
дан
и
место
састанак
.
тетак
хтети
јесам
пустити
,
она
знати
,
да
се
Лоидл
и
Мирцл
пазити
,
а
она
знати
и
тај
да
јесам
Лоидл
поштено
момчити
.
—
и
осванути
жељен
час
,
кад
јесам
Лоидлу
ваљати
доћи
пред
теткин
кућа
и
викнути
„
она
—
хуј
!
“
да
одјекнути
од
стотина
стена
.
девојка
јесам
већ
бити
готов
,
обучен
и
умивен
,
спреман
за
пут
,
и
изаћи
из
колиба
поштапати
се
велик
„
грисбајлом
“
(
тај
јесам
велик
штап
за
пењање
у
Алпи
)
.
он
јесам
осем
тај
имати
свој
пушак
о
раме
.
Пошто
се
срдачно
поздравити
,
узети
се
за
рука
па
хајд
’
уз
брдо
.
ваздух
бити
пријатан
ал
’
ипак
суров
,
мирисати
од
планински
биље
,
ал
’
опет
још
толико
хладан
да
се
јежити
кожа
од
он
.
магла
се
још
витлати
по
земља
или
на
стена
који
изгледати
као
да
јесам
добити
џиновски
крило
.
над
далек
ивица
Алпи
,
на
небо
јављати
се
као
крв
црвен
пруга
који
се
све
више
ширити
у
зелен
,
бледо-црвене
и
бисерасто-сјајне
трака
.
јела
и
смрека
који
за
се
одвојити
стајати
тек
што
почети
да
бацати
први
,
дугачак
,
скоро
прозрачан
сенка
по
земља
.
Лоидл
и
Мирцл
ићи
јесам
брзо
да
се
пре
сунце
дочепати
неки
вис
,
и
девојче
играти
се
штап
лупати
он
о
стена
поред
који
пролазити
.
—
моћи
тај
радити
Мирцл
.
ја
већ
морати
и
говорити
лакше
.
јер
како
заћи
иза
онај
чука
тамо
,
ето
ми
одмах
у
кланац
кроз
који
се
долазити
до
гемзовских
стена
,
па
само
да
начути
дивљач
и
најмањи
јек
човечији
глас
,
онда
збогом
сваки
ловљење
,
и
онда
се
моћи
слободно
вратити
откуда
јесам
и
поћи
.
Девојче
узити
грисбајл
по
среда
па
поћи
мирно
уза
свој
драг
даље
.
—
стајати
!
—
заповедати
он
на
један
пут
али
врло
полако
,
стати
па
оштро
гледати
за
магла
и
правац
који
се
она
витлати
.
—
ја
морати
с
други
страна
ударити
,
јер
ветар
дувати
све
иза
ми
права
гемзама
у
нос
,
а
кад
оне
омирисати
ловачки
месо
,
онда
одлетети
у
невидиш
.
имати
угурсуз
нос
да
ни
сам
ђаво
не
бити
веровати
!
—
они
дакле
ударити
други
правац
.
Мирцл
јесам
моћи
да
се
нагледати
сав
тај
дивота
и
величанство
који
се
око
она
налазити
.
стрм
расцепљен
стена
у
нежан
жар
први
зрак
,
и
дубок
ждрело
међу
она
увити
у
оно
тајанствено
плаветнило
као
какав
бајка
.
овде
—
онде
по
који
усамљен
тица
прилепити
се
уза
какав
као
зид
усправљен
стена
,
па
час
поклизнути
а
час
се
сам
затоциља
да
у
који
пукотина
потражити
црвак
.
дубоко
,
дубоко
под
њен
нога
видити
се
варош
како
се
још
рвати
с
магла
,
само
она
двоје
стајати
у
сред
јутарњи
светлост
,
и
сред
милијон
росан
капљица
што
се
у
хиљаду
светао
бој
прелевати
,
а
пред
она
ужарити
глава
урнебеских
глечер
.
Још
мало
поћи
уза
страна
,
-па
ето
она
на
кос
планински
.
сенка
већ
бити
оштрије
,
ваздух
бити
мало
топао
,
а
цео
јесам
свет
изгледати
као
руж
задахнути
какав
злаћен
дах
.
планински
чука
и
висок
шиљак
од
стена
који
стајати
у
кола
изгледати
као
висок
листић
у
ружин
круна
.
Девојче
погледати
на
низак
предати
се
...
на
дно
планински
котао
ширити
се
питом
језеро
.
она
он
још
никад
јесам
тако
цео
угледати
и
ако
јесам
на
он
одрасти
.
половина
бити
још
у
магла
а
други
половина
,
који
грлити
зелен
лук
од
леп
башта
искитити
бео
спретан
сеоце
као
бео
цветић
,
бити
већ
огрејати
сунце
.
какав
поглед
бити
тај
зелен
,
пурпурасто
и
дијамантасто
светлуцање
и
прелевање
на
језеро
!
па
опет
,
шта
јесам
тај
реч
да
казати
онај
што
угледати
леп
очи
возарчета
у
сав
занос
од
миља
!
ту
ни
један
молер
нем
бој
,
ту
ниједан
језик
нем
реч
;
тај
бити
као
да
јесам
вила
откати
некакав
ужасан
велик
ћилим
од
сам
бисер
,
па
он
изнети
на
сунце
,
па
он
дизати
и
спуштати
,
па
се
играти
он
да
се
сав
блистати
,
сјајити
,
засењивати
,
цаклити
,
сагоревати
,
да
се
све
топити
у
онај
жарки
боја
.
ја
људи
ја
се
кочоперити
наш
говор
,
а
кад
угледати
оваки
какав
појава
природан
,
ја
тек
опет
морати
да
признати
да
јесам
цео
наш
говор
само
муцање
,
ја
увидити
да
и
ја
као
мутавац
само
моћи
знак
да
наговестити
шта
осећати
,
али
исказати—
не
умети
.
девојка
јесам
стајати
наслонити
на
свој
драг
,
па
јесам
само
гледати
у
језеро
.
и
он
јесам
речца
проговорити
.
на
један
пут
она
дигнути
глава
па
он
погледати
у
очи
...
он
се
учинити
као
да
он
тај
поглед
отворити
сав
ребро
,
па
он
кроз
сред
срце
проћи
...
—
хајдемо
,
хајдемо
,
душица
.
сунце
хтети
ми
претити
!
—
и
он
јесам
обавити
око
витак
стас
свој
снажан
десница
па
јесам
сладак
силом
откинути
с
место
на
који
јесам
бити
језеро
очарати
.
—
хајдемо
,
само
полако
,
и
пазити
да
не
откотрљати
који
камичак
у
амбиз
,
јер
он
хтети
док
слетети
до
доле
начинити
толики
ларма
да
хтети
се
сав
дивљач
разбегнути
.
Видиш
онај
чука
тамо
?
тај
јесам
Кајзершпиц
.
кад
и
она
обићи
,
онда
хтети
прилегнути
на
земља
...
—
—
Хоћеш
одатле
гађати
јадан
гемзе
?
.
—
—
аја
,
ја
хтети
само
да
гледати
у
доља
што
јесам
под
чука
,
као
у
какав
рибњак
.
тамо
врити
и
гамизати
дивљач
да
она
бројати
немати
.
само
ти
ићи
смиром
и
држати
се
уза
страна
!
—
тако
поћи
опет
мало
даље
.
ловац
постајати
,
како
који
корак
даље
,
сав
пажљив
и
остражнији
.
—
тако
сад
добро
пазити
да
тај
штап
не
звекнути
где
о
стена
...
ни
речца
више
...
полако
...
полако
...
овде
морати
пузити
четвероношке
...
пст
...
моћи
глава
дизати
.
.
обићи
тај
камен
...
пст
!
...
сад
да
се
неси
ни
мрднути
.
—
девојка
хтети
да
удесан
положити
поред
себе
сав
грисбајл
,
ал
’
осетити
снажан
рука
Лоидлову
који
она
не
дати
ни
маћа
.
његов
густ
обрва
живо
се
мицати
и
очи
она
исказивати
куда
требати
да
гледати
.
она
погледати
у
дубина
.
какав
слика
!
у
један
огроман
арена
,
окружен
са
свити
страна
громадан
стење
и
окићен
са
мало
зелен
трава
и
џбунић
,
лешкарити
јесам
ићи
пасти
дивљач
.
она
никад
јесам
видети
тако
многи
гемзе
у
друштво
,
па
још
како
јесам
рахат
,
па
како
јесам
се
разбашариле
.
Баш
се
видити
да
јесам
код
свој
кућа
.
подаље
од
осталих
стајати
један
стар
јарац
,
на
један
велик
камен
као
на
какав
трибина
или
на
кула
,
и
по
његов
жив
мрдање
уш
а
и
по
цео
његов
држање
видети
се
да
прислушкивати
и
на
сав
страна
пазити
.
„
То
она
јесам
вођ
—
шанути
Лоидл
свој
цурити
на
ухо
—
он
чувати
стража
.
Чим
он
осетити
штогод
па
само
звизнути
,
одмах
стругнути
цео
руља
и
за
тила
часак
она
нестати
као
да
јесам
авет
бити
“
.
у
девојче
куцати
срдашце
тако
силно
...
колико
она
мило
бити
што
јесам
драг
обавешћивати
,
опет
умало
он
она
не
метнути
рука
на
уста
,
јер
сад
се
она
још
више
бојати
него
он
,
да
гемзе
не
начути
човечији
глас
,
па
да
не
ишчезнути
тај
леп
вилински
сан
што
она
трептијаше
пред
очи
у
јутарњи
позлата
.
она
јесам
лежати
груди
на
ивица
један
стена
који
се
као
одсечен
одмах
спуштати
у
недогледан
провала
,
и
осећати
јесам
како
она
срце
о
стена
бити
...
сунце
јесам
све
више
и
више
осветљавати
дубок
планински
казан
продирати
у
његов
небројен
пукотина
и
ждрело
који
из
он
изводити
.
како
леп
бити
нежан
гемзе
који
већ
бити
обасјати
,
са
онај
витак
тело
и
танак
нога
,
с
онај
црн
,
влажан
и
сјајан
носић
,
с
онај
велик
,
сјајан
,
паметан
очи
!
—
Душица
,
погле
онамо
онај
гемзу
са
двоје
млад
!
—
шанути
опет
Лоидл
па
пружити
прст
,
али
не
макнути
рука
.
она
погледати
и
видити
један
гемзу
како
се
са
свој
млад
гемзицама
игра
.
да
јесам
од
шећер
бити
наредити
тај
група
,
не
бити
моћи
сладак
бити
!
Мата
скочити
на
један
камен
па
гледати
свој
мали
,
па
онда
сићи
к
она
,
па
опет
ускочити
,
па
опет
она
гледати
.
Мирцл
одмах
разумеде
шта
тај
игра
значити
.
Мата
јесам
учити
свој
млад
скакање
...
и
дојиста
јесам
се
преварити
девојче
.
јер
,
ено
гемза
сићи
с
камени
љутит
,
дотерати
једно
мало
до
стена
па
он
стати
дотле
гурати
глава
докле
јесам
имати
куд
,
него
хоп
—
ено
он
на
стена
.
она
он
јесам
гледати
малко
,
па
онда
стати
к'о
бајаги
бежати
,
а
гемзица
с
камен
у
страх
да
не
остати
без
мајка
на
нов
скочити
,
и
ено
јесам
где
се
умиљавати
око
мати
.
тако
јесам
ићи
и
с
други
гемзицом
.
кад
бити
оба
на
камени
,
а
мати
тек
изненада
она
гурнути
с
камен
,
па
морати
да
скакати
,
хтети
она
се
не
хтети
...
—
Хоћеш
да
ти
убити
који
гемзу
,
Мирцл
—
шанути
опет
ловац
свој
девојка
,
и
махати
се
токорсе
за
пушак
.
девојка
преблед
од
тај
помисао
,
усправити
се
мало
,
склопити
свој
рука
молити
,
и
погледати
он
с
таки
прекор
и
суза
у
очи
,
да
се
Лоидл
јесам
моћи
уздржати
а
да
она
пољубац
не
осушити
суза
који
канути
преко
њен
обрашчић
.
Мирцл
стати
опет
гледати
доле
и
јесам
моћи
да
одвојити
очи
од
тај
весео
чопор
поносит
дивљач
.
ала
чудан
мирноћа
и
срећа
бити
у
тај
рај
,
високо
над
свет
,
изнад
свити
брига
и
невоља
—
па
опет
како
близу
бити
ловачки
смртоносан
цев
!
...
—
гурнути
један
камичак
у
амбиз
,
Мирцл
,
али
полако
и
нек
јесам
здраво
велик
!
—
Девојче
дохватити
један
камичак
,
али
у
исти
мах
ухватити
јесам
Лоидл
за
рука
.
—
оставити
тај
камен
...
не
помицати
се
...
избрати
други
какав
,
ал
’
овај
ни
по
што
више
.
и
тај
да
он
неси
додирнути
рука
;
догурати
он
до
ивица
штап
!
—
она
учинити
све
,
како
јесам
драг
казати
,
и
камичак
одскакутати
низа
стена
котрљати
још
неколико
камичак
са
себе
на
који
јесам
путем
ударни
,
чак
до
у
диван
гемзовски
станак
.
Још
док
јесам
камичак
озго
летити
звизнути
гемза
на
стража
.
Гемзе
наћулити
уш
,
млад
се
помешати
међу
стар
,
сав
гомила
згромадаше
се
у
чопор
оштро
мотрити
на
сав
страна
.
један
гемза
одвојити
се
из
чопор
,
па
пажљиво
прићи
онај
место
где
јесам
камичак
пасти
,
стати
он
њушити
и
превртати
са
свити
страна
,
па
онда
подигнути
глава
у
вис
и
стати
омирисавати
ваздух
—
али
ветрић
јесам
високо
изнад
чопор
лахорити
—
па
кад
видити
да
немати
опасност
,
вратити
се
на
свој
јесам
,
а
укочен
чопор
оживити
и
растурити
се
опет
у
весео
гомилица
,
који
на
нов
ударити
у
играње
...
—
Добра
.
А
сад
узети
један
камен
у
рука
,
протрљати
он
мало
длан
...
тако
...
задахнути
он
...
сад
он
бацити
како
хтети
!
и
други
камен
пасти
.
Стражар
-
гемза
звизнути
још
јаче
него
мало
час
.
на
нов
страх
и
трепет
међу
гемзама
.
Испитивач
прићи
онако
исто
пажљиво
к
место
,
ал
’
тек
што
прињуши
камен
,
дати
од
себе
тако
чудноват
,
силан
,
ал
’
непријатан
глас
,
да
се
гемзе
један
преко
други
безобзирце
распрштати
на
сав
страна
,
и
брже
него
што
бити
човек
моћи
представити
шта
се
тај
учинити
не
бити
више
ни
један
гемзе
у
доља
—
—
—
али
не
само
језеро
и
планински
кланци_
,
још
неко
јесам
знати
за
тајни
миловање
дичан
Лоидла
са
леп
Шифер
-
Мирцлом
!
и
тај
она
јесам
бити
издајица
.
А
знати
који
тај
?
тај
бити
китнасти
прозорчић
на
собица
девојче
,
тај
бити
ноћни
састанак
и
ашиковање
на
тај
кобан
ал
меден
прозорчић
,
који
се
у
ми
звати
„
фенстерл'н
“
...
.
не
потрајати
дуго
,
и
већ
јесам
сав
комшија
знати
да
јесам
Лоидл
и
Мирцл
двоје
„
љубезан
“
или
један
„
паард
“
,
и
сад
настати
мутан
и
облачан
дан
у
живот
леп
девојче
који
јесам
дотле
тако
ведар
и
срећан
бити
.
да
јесам
који
други
изабрати
,
не
бити
јесам
ники
ни
у
кућа
криво
погледати
,
у
ми
се
сав
женидба
почињати
са
тим
„
фенстерл'н
“
,
али
Лоидла
—
о
он
не
хтети
тат
ни
да
чути
.
ама
за
што
,
за
бог
?
ви
се
сећати
како
јесам
он
у
почетак
,
хвалити
,
па
откуд
да
се
он
родбина
девојачки
не
допадати
?
хе
,
он
јесам
истина
бити
дичан
и
вредан
,
али
...
сав
Гмунденци
,
сав
рибар
и
ловац
који
живити
по
село
око
језеро
знати
јесам
да
јесам
он
Wilderer
,
т
.
ј
.
да
јесам
он
починити
сав
онај
грдан
штета
по
забран
и
ловачки
потес
.
тај
бити
једина
,
али
врло
сраман
љага
на
он
.
истина
ники
не
бити
се
моћи
заклети
да
он
јесам
видети
где
по
забрањен
место
ловити
или
красти
дивљач
,
али
тек
сваки
јесам
тај
знати
.
и
доиста
,
он
се
само
свој
хитрост
и
срчаност
умести
спасти
од
чест
потера
који
јесам
сеоски
кмет
и
грофски
шумар
шиљати
,
само
да
он
једном
укебати
.
на
последак
бити
стављен
од
општина
награда
од
@card@
форинта
онај
ко
тај
страшан
лопов
потказати
ићи
јава
власт
где
он
моћи
на
дело
ухватити
.
„
Шта
?
—
грмити
јесам
Мирцлин
отац
—
тај
вилдерера
хтети
,
тај
лумпов
и
крадљивац
?
сутра
он
моћи
ловац
протерати
тане
кроз
луд
глава
,
па
онда
?
онда
јесам
имати
љубазник
или
муж
,
моћи
тражити
други
!
тако
ја
свити
светац
ја
не
хтети
да
имати
зет
који
сваки
деран
имати
права
да
убити
.
_
сирот
девојче
шта
јесам
знати
да
радити
до
плаката
и
трпети
...
али
кад
јесам
вече
доћи
и
донети
драг
на
прозор
,
онда
он
јесам
цура
пасти
око
врата
,
па
он
јесам
јецати
од
плач
молити
и
преклињати
да
се
манути
те
свој
кобан
страст
,
па
да
ка
’
и
други
људи
отићи
у
канцеларија
шумарев
па
да
лепо
узети
допуштење
кад
хтети
где
да
ловити
,
а
не
да
метати
сваки
пут
сав
живот
на
коцка
.
он
она
јесам
неколико
пута
обећавати
да
хтети
она
молба
испунити
,
али
јесам
имати
снага
да
одржати
реч
.
он
се
љутити
на
сам
себе
,
али
сав
забадава
.
Међа
тај
јесам
ни
остати
момак
из
околина
бити
без
срце
и
без
очи
за
лепота
красна
Шифер
-
Мирцл
и
просилац
нагрнути
са
сав
страна
,
тако
да
јесам
већ
једном
ваљати
ломити
колач
.
отац
се
особито
допасти
Валзер
Хис
,
леп
,
здрав
деран
,
из
добар
имућан
кућа
.
и
он
стати
наваљивати
да
он
ћерка
поћи
за
он
.
један
вече
,
кад
јесам
Лоидл
баш
поћи
бити
свој
цура
,
истрчати
она
као
без
дух
пред
он
и
стропоштати
он
се
на
прси
.
—
Лоидл
,
ја
хтети
се
убити
,
ако
се
ти
не
махнути
„
вилдераја
“
.
ја
не
дати
живети
код
кућа
гонити
ја
да
поћи
за
недраг
,
за
Валзер
Хиса
!
...
—
и
овде
се
девојка
скоро
загушити
плакати
.
Момка
стати
тешко
око
срце
.
он
се
тако
ражалити
да
она
се
одмах
заклети
да
не
хтети
ни
узети
пушак
у
рука
,
да
хтети
јесам
раздробити
о
какав
стена
на
хиљада
комад
(
и
да
он
јесам
при
рука
бити
за
цео
бити
учинити
,
али
она
јесам
бити
у
планина
добро
скрити
заједно
с
његов
муниција
и
велик
торба
од
кожа
,
па
док
он
до
она
доћи
,
ко
знати
да
л
’
се
не
хтети
предомислити
!
...
)
,
и
шта
ви
он
јесам
обећати
у
тај
тренутак
,
само
да
утишати
свој
злато
.
у
потврда
свој
обећање
дати
она
јесам
рука
,
уз
тај
трп
чврст
„
Buss
“
пољубац
и
притиснути
јесам
тако
силно
на
прса
,
да
у
мал
’
јесам
јаукнути
од
бол
.
и
од
тај
вече
проћи
@card@
,
@card@
дан
,
проћи
четири
недеља
,
нигде
се
ни
речца
не
чути
о
какав
нов
штета
ићи
крађа
дивљач
.
отац
Мирцлин
већ
се
не
љутити
кад
се
у
кућа
споменути
име
Лоидлово
,
и
мало
по
мало
почети
и
он
да
веровати
да
хтети
се
момчити
поправити
,
а
уздање
Валзер
Хиса
стати
падати
.
Лојидл
јесам
доиста
бити
прегнути
да
одржати
девојка
задан
реч
,
и
само
једно
јесам
учинити
,
т
.
ј
.
јесам
ни
дирнути
свој
пушак
.
„
А
што
да
јесам
дирати
—
помишљати
јесам
у
себе
—
кад
хлеб
не
искати
?
неки
јесам
нек
стајати
!
“
један
,
опет
после
ашиковање
на
прозор
,
доћи
Лоидл
у
механа
.
кад
тамо
и
Валзер
Хис
у
она
,
седити
замишљено
и
тужно
за
сто
.
Лоидл
,
како
јесам
бити
раздраган
и
пијан
од
срећа
,
прићи
к
он
,
и
ако
се
несу
никад
пазити
она
двоје
,
па
он
питати
,
шта
он
јесам
?
„
А
шта
хтети
ја
бити
,
одговарати
Валзер
Хис
,
мој
старац
,
мој
јадан
баба
на
дом
,
како
који
дан
сав
више
не
видити
.
Чим
се
присумрачи
већ
не
видити
ништа
па
макар
он
сто
свећа
упалити
!
“
—
„
о
сиромах
Хамер
!
па
што
не
гледати
,
ваљда
бити
се
моћи
наћи
лек
?
Што
не
потражити
доктор
?
“
—
„
хм
,
доктор
!
Шта
несу
радити
с
он
па
забадава
.
оно
,
ја
јесам
један
наш
човек
у
Салцбург
који
више
знати
него
сав
доктор
,
казати
један
лек
који
јесам
многи
и
многи
до
сад
помоћи
;
али
где
хтети
он
ја
добити
?
“
—
„
А
што
?
де
да
видити
,
ваљда
не
хтети
бити
тако
тешко
набавити
“
:
—
„
тај
се
лек
само
у
планина
добијати
,
и
тај
пушак
.
и
тај
јесам
:
слезина
из
гемзе
“
—
„
Па
тај
јесам
тешко
.
отићи
само
грофовски
ловац
...
.
“
Валзер
Хис
он
упасти
у
реч
смејати
се
и
жмиркати
очи
.
„
знати
шта
хтети
да
казати
,
али
тај
гемзу
не
смести
убити
обичан
ловац
,
него
...
ти
ја
разумети
!
...
ти
!
...
“
—
„
аха
!
“
осмехнути
се
Лоидл
„
и
тај
,
наставити
Хис
,
не
смести
слезина
бити
са
сав
хладан
кад
се
метнути
на
очи
болесник
,
дати
ваљати
бити
где
у
наш
планина
...
али
наравно
,
где
јесам
сад
тај
момак
,
који
бити
се
подухватити
да
тај
севап
учинити
?
ловац
јесам
истерати
из
она
и
последњи
искра
кураж
!
...
“
Лоидл
бити
међу
тај
подобро
потегнути
из
свој
чаша
,
па
који
вино
,
а
који
дражење
Валзер
Хиса
,
еле
за
час
пропасти
сав
што
јесам
Мирцл
горак
суза
откупити
.
он
тај
мисао
јурнути
у
срце
ка
’
пролетњи
сок
у
дрво
.
зар
сиромах
старац
да
изгубити
очњи
вид
само
за
тај
што
немати
ники
ко
бити
се
упустити
у
један
честит
метак
за
он
?
јок
,
тај
не
смести
бити
док
јесам
Лоидл
жив
.
А
најмање
требати
Хисов
отац
да
ослепити
.
Лоидл
хтети
да
показати
људи
да
он
јесам
„
срце
прав
место
.
“
у
пркос
свити
забрана
и
уцена
повисити
,
дигнути
се
Лоидл
сутра
на
ноћ
у
планина
,
извући
из
један
камењар
пушак
и
торба
свој
,
где
она
јесам
обично
крити
,
па
стати
се
пети
све
више
и
сав
дубље
у
планина
,
тражити
згодан
бусија
.
месец
бити
већ
увелике
искочити
,
и
бити
красота
у
планина
.
Свеће
и
ватра
по
село
бити
давно
погасити
и
само
се
језеро
моћи
у
дубина
видети
како
се
у
месечина
цаклити
као
исти
сребро
.
на
један
пут
искрснути
диван
гемз-јарац
пред
Лоидла
.
он
одмах
обор
пушак
,
нанишанити
и
—
оштар
метак
проломити
се
кроза
стена
.
Живинче
само
што
једном
скочити
,
али
три
аршин
у
висина
,
па
се
онда
стропоштати
и
јесам
се
више
ни
мрднути
.
Лоидл
он
прискочити
,
за
тила
часак
очупати
прегрш
вуна
с
кичма
заденути
јесам
за
шешир
,
стрпати
цео
јарац
у
свој
велик
торба
па
јесам
упрети
на
леђа
,
и
онда
запети
што
јесам
моћи
брже
назад
.
Ноћ
бити
прилично
хладан
,
но
с
он
јесам
све
киптјети
зној
.
на
по
пута
сести
под
један
дрво
да
се
малчице
одморити
.
на
један
пут
:
чути
се
неки
шуштање
,
неки
шаптање
,
па
онда
корак
у
камењар
и
сав
јасан
и
разговетан
разговор
.
Оче
небески
,
тај
тај
јесам
ловац
шумарев
!
он
јесам
добро
чути
где
говорити
:
„
ту
негде
морати
да
јесам
.
тај
ми
јесам
и
пут
и
правац
потказати
.
А
и
пуцањ
се
с
овај
страна
чути
.
он
ми
не
хтети
више
утећи
,
-
само
се
држати
тако
раздељен
!
“
Шта
да
се
радити
?
или
скочити
у
амбис
који
јесам
баш
под
тај
дрво
зијати
,
тај
се
размрскати
о
стење
па
се
тако
спасти
грдан
љага
и
срамота
за
цео
живот
,
или
се
бранити
јуначки
докле
трајати
прах
и
олово
,
и
не
предавати
она
се
жив
у
рука
.
у
тај
мах
сенути
он
још
један
мисао
кроз
глава
.
он
се
успентрати
уз
дрво
као
какав
диваљ
мачак
,
заједно
са
свој
лов
и
пушак
,
па
се
шћућурити
у
густ
лишће
као
какав
скамењен
тица
.
ловац
доћи
под
дрво
,
и
један
рећи
„
ја
остајати
овде
на
стража
.
овај
јесам
један
од
важан
место
,
као
што
јесам
и
сам
од
Валзер
Хиса
чути
;
а
ви
знати
да
он
не
хтети
вући
ники
за
нос
,
особито
где
се
тицати
Лоидла
.
тај
и
он
јесам
с
ми
у
хајка
,
ено
он
где
јесам
у
јарак
ухватити
бусија
!
“
и
он
доиста
остати
под
дрво
па
се
разбашари
као
да
се
не
хтети
макнути
с
место
до
зор
.
А
и
остати
хтети
за
цео
остати
на
свој
бусија
!
кад
...
у
један
мах
...
стати
у
дрво
нешто
кврцати
и
пуцкати
,
Лоидл
стати
све
више
и
више
осећати
да
се
грана
,
у
који
јесам
он
полуседио
а
пола
лежати
,
нагибати
...
Оче
небески
велик
грана
на
који
јесам
он
,
бити
почети
трунути
на
онај
место
где
се
од
стабло
одвајати
,
па
се
сад
под
овако
велик
терет
ломити
!
сад
стати
тако
силно
пуцати
и
крхати
се
да
се
Лоидлу
учинити
е
хтети
свет
да
пропасти
,
и
он
препоручити
бог
душа
,
јер
сад
више
нем
спасење
,
сад
јесам
већ
знати
да
хтети
за
неколик
тренутак
бити
раздробити
и
разбацати
на
хиљада
комадић
,
јер
ево
,
он
већ
летити
у
провала
!
...
он
само
што
чвршће
пригрлити
грана
,
заклонити
очи
па
дрекнути
„
Језус
Мари
!
“
у
уш
он
стати
зујати
,
мало
за
тај
бућнути
о
један
стена
и
осетити
како
јесам
од
она
одскочити
,
у
исти
мах
зачути
човечији
врисак
и
—
обнесвеснути
.
кад
јесам
доћи
к
себе
осећати
да
јесам
још
жив
,
и
да
јесам
још
непрестано
,
у
грање
,
шта
више
,
и
јарац
јесам
ту
.
он
легати
на
он
.
али
испод
он
...
брујити
и
грмити
водопад
да
јесам
страхота
слушати
.
он
се
припети
што
силан
за
сав
што
јесам
моћи
дохватити
.
најзад
опустити
један
рука
,
пошто
се
други
чврсто
држати
,
па
стати
око
себе
пипати
.
нигде
дно
.
он
спустити
пушак
на
кајиш
колико
јесам
моћи
дубље
