ХАРАМБАША
Мицко
српски
војвода
и
ЗАТОЧЕНИК
у
ФЕСАНУ
@card@
.
издање
КЊИЖАРЕ
и
ВУЈИЋА
Београд
-
„
зелен
венац
“
Штампарија
„
нов
доба
“
у
Вуковар
.
и
.
део
.
и
.
—
камо
селам
бре
,
ћопек
!
—
викнути
Мицко
к'о
гладан
курјак
један
турчету
,
који
бити
поред
он
проћи
,
хватати
се
за
нож
,
који
бити
дубоко
зарити
испод
појас
.
—
који
селам
,
мора
?
!
...
ене
де
!
...
зар
Турчин
Каурин
?
!
—
одговорити
усплахирено
Турк
,
чудити
се
.
—
Турчин
!
...
Каурин
!
...
бре
ћерата
...
ћерата
!
—
цикнути
,
Мицко
па
,
исукати
ханџар
,
бесно
појурити
на
турчити
.
гле
!
...
турчити
се
већ
трзати
испод
Мицкових
нога
к'о
заклан
јагње
,
...
ханџар
сав
крвав
а
бујан
детињи
крв
прскати
далеко
на
сав
страна
.
и
баш
ники
—
баш
ники
да
видити
,
да
притећи
у
помоћ
!
...
не
!
...
Мицко
утећи
весело
и
задовољно
,
што
јесам
овако
јуначки
дело
извршити
,
избегнути
сваки
казна
.
Сунчана
зрак
бити
већ
заћи
далеко
иза
гора
.
густ
помрчина
спуштати
се
лаган
ход
на
земља
.
Вечерњи
,
пак
,
ветрић
тихо
ћарлијати
,
обарати
већ
увео
лишће
,
а
свој
свежина
,
који
чисто
опијати
,
хладити
млађан
турчити
,
попрскати
свој
врео
крв
.
ето
какав
ви
јесам
тај
злогласан
Мицко
.
Још
он
ни
пун
шеснајест
година
а
он
већ
клати
.
видити
ли
само
какав
турчити
а
он
—
„
ћопек
!
...
ћерата
!
...
“
па
одмах
за
нож
и
клати
.
такав
ви
јесам
и
сада
.
Прође
улица
,
срести
ко
са
чалма
на
глава
,
а
он
се
сав
накострешити
,
очи
запламтити
,
па
само
резати
.
„
Тигар
,
разбојник
,
крволок
!
“
—
не
,
не
,
драг
читалац
!
...
ја
бити
,
се
огрешити
о
овај
наш
јунак
,
кад
бити
он
овако
назвати
.
тај
и
он
имати
срце
,
тај
и
он
имати
дух
,
и
он
моћи
бити
нежан
отац
и
муж
!
...
Чисто
ја
мило
кад
он
и
данас
посматрати
,
где
држати
по
који
невинашце
у
наручје
,
па
он
тепати
—
„
бре
ћерата
...
ћерата
!
...
чиј
’
јесам
ти
?
.
.
,
јесам
ли
да
јесам
мој
,
а
?
...
ах
ћерата
...
ћерата
!
“
—
па
он
тако
грлити
и
љубити
као
нежан
мајка
свој
јединац
.
јесам
такав
ви
јесам
Мицко
.
и
он
моћи
да
бити
добар
и
—
што
но
вео
—
предобар
.
и
он
моћи
да
бити
тако
нежан
и
благ
срце
али
—
кад
држати
у
рука
само
дете
,
који
српски
мајка
родити
и
одњихати
,
а
турчити
—
бог
ја
клати
јесам
вајдити
крити
.
—
Доста
јесам
се
—
велим
Мицко
—
и
ја
нагледати
грозан
дело
,
што
она
починити
беснити
Турчин
!
...
доста
јесам
и
ја
страховати
са
њихов
ужас
,
што
она
починити
над
наш
деца
!
...
ах
,
и
сада
ја
лебдити
она
грозан
слика
пред
очи
,
када
истргнути
дете
мајка
ја
из
наручје
,
па
он
натицати
живо
на
бајонета
и
бацати
—
да
видити
,
ко
хтети
он
моћи
даље
да
подбацити
.
ах
,
тај
ја
поган
вера
и
научити
да
тако
и
са
она
радити
!
...
—
но
кад
ви
већ
почети
да
говорити
о
овај
јунак
,
о
овај
витез
,
о
овај
родољуб
свега
онај
што
јесам
Србинов
,
да
ви
бар
у
неколико
упознати
,
с
он
,
да
ви
показати
место
,
који
родити
овај
храбар
Србин
,
да
ви
укратко
изложити
његов
детињство
—
постепено
улазити
све
дубље
и
дубље
у
његов
живот
.
недалеко
од
славан
град
Прилеп
а
између
Охрид
и
Битољ
,
ширити
се
на
далеко
питом
равница
,
покрити
биљни
шаренило
.
у
сам
равница
и
данас
постојати
стар
варошица
Ресен
са
пет
до
шест
хиљада
разноврстан
становник
:
ту
јесам
ви
и
Срба
и
Турчин
па
најзад
и
Грк
,
шта
више
овај
последњи
као
да
бити
за
време
Мицковог
детињство
у
много
велик
број
од
осталих
.
Нешто
даље
јужно
од
Ресен
,
шире
се
два
непрегледан
и
валовит
језеро
:
охридски
и
преспански
а
на
север
кршан
планина
Петриња
,
овде
—
онде
обрасти
густ
гора
.
ето
у
таки
поворју
разноврстан
предео
легати
Ресен
—
место
,
који
родити
тако
храбар
Србин
,
о
који
ви
већ
почети
да
говорити
.
ако
проћи
кроз
сам
варошица
—
кроз
Ресен
,
около
себе
гледати
сав
сам
мали
и
низак
кућица
са
незграпан
димњак
,
а
тек
овде-онде
и
по
који
баш
доста
леп
кућа
,
који
ви
јесам
поглед
измамљивати
.
по
узак
улица
раштркан
к'о
разбити
стадо
:
овде
Србин
,
онде
Грк
,
тамо
Турчин
,
а
сав
сам
алев
фес
.
сам
варошица
не
изазивати
ви
толико
,
колико
њен
околина
.
ето
,
чим
,
се
изаћи
у
поље
а
напустити
Ресен
,
већ
се
човек
осећати
свеж
,
већ
он
јесам
нешто
лакше
у
груди
.
на
један
страна
пустити
се
поље
,
широм
засејан
жито
,
који
кад
и
најмањи
ветрић
почети
да
пирити
,
а
оно
се
повијати
као
какав
платно
широм
разастрт
.
бацити
поглед
на
други
страна
а
онај
кукуруз
к'о
гора
.
мало
даље
непрегледан
пашњак
а
по
она
јагањац
к'о
крин
,
а
оно
тихо
и
тужан
брујање
њихов
звонце
чисто
ви
опијати
,
заносити
,
успављивати
.
и
нехотице
управити
поглед
мало
северније
,
а
ви
одмах
видити
горостасан
мрк
стена
.
не
!
...
тај
јесам
диван
гора
од
липа
,
храстов
,
китњаст
бор
на
планина
Петриња
.
на
неки
опет
место
а
на
исти
планина
видити
се
само
голо
стењати
,
чији
ви
лискун
свој
сјајати
према
врео
сунце
одбијати
да
не
гледати
више
тај
мрк
див
.
безброј
поточић
непрестано
се
ломити
о
оштар
стена
са
неки
потмуо
жубор
а
маса
хладан
капљица
брзо
одлетати
у
ваздух
,
стварати
читав
рој
бриљантан
пчелица
од
сафир
,
рубина
,
и
други
драг
камен
.
тај
права
јесам
имати
Мицков
отац
—
Христа
када
једном
,
после
његов
бегство
у
планина
,
разговарати
са
свој
комшија
—
Милојка
:
—
ето
,
ама
не
рећи
ли
ја
мој
Неша
по
сто
пут
:
мора
жена
,
не
пуштати
ти
тај
дете
да
оно
којекуда
шврљати
!
...
тај
ја
кад
год
се
вратити
из
дућан
а
он
никад
код
кућа
...
.
Час
јесам
у
поље
,
час
отићи
чак
на
Петриња
;
час
овде
,
час
онде
,
тек
он
никад
не
затећи
код
кућа
!
...
„
тај
неки
он
—
велим
она
—
опаметити
се
,
још
јесам
дете
!
“
али
ето
како
се
опаметити
!
...
хајдук
,
разбојник
!
...
—
Знаш
,
газда
Риста
крв
он
јесам
такав
...
срце
он
тако
вући
!
—
тепати
он
његов
комшија
Милојко
.
—
ето
и
мој
Мира
,
вршњак
јесам
твој
Мицко
.
Знаш
,
баш
се
добро
сећати
,
твој
се
Мицко
родити
у
очи
Петров
’
покладе
,
а
мој
Мира
,
на
Св
.
(
@card@
.
година
)
.
заједно
одрасти
...
заједно
јесам
увек
ићи
у
поље
...
заједно
свуда
!
...
не
растављати
се
никако
,
да
простити
,
баш
као
овај
мој
кум
—
Веља
и
она
—
она
бесан
,
Стеванка
Најданов
.
ама
куд
год
погледати
а
они
заједно
.
Стеванка
поћи
на
извор
,
а
он
за
она
као
луд
;
онај
кућа
,
а
он
с
она
па
само
нешто
џацељају
,
а
очи
она
,
право
да
ти
казати
,
баш
к'о
у
наш
сурка
,
кад
хтети
да
он
дати
парац
хлеб
,
а
он
само
млатарати
реп
,
а
очи
само
кресати
!
...
Ена
де
,
куд
ја
отићи
!
...
А
јесам
,
почети
да
ти
говорити
о
наш
деца
!
...
дакле
,
свуд
заједно
.
где
јесам
твој
Мицко
,
ту
и
мој
Мира
,
што
но
вео
:
„
куд
један
ока
,
ту
други
скок
!
...
"
али
,
бог
ја
,
мој
Мира
,
темељ
кућни
.
али
права
да
ти
казати
,
газда
Риста
,
Мицко
јесам
крив
,
срце
он
јесам
такав
!
—
тај
лепо
ја
он
дати
у
школа
—
почети
опет
Христа
—
али
шта
хтети
!
Поче
лепо
...
ићи
јесам
пун
три
година
,
а
као
што
видити
,
ја
већ
изнемоћи
,
па
дати
он
у
дућан
,
к'о
велим
,
у
школа
јесам
доста
ићи
,
неки
он
сад
у
дућан
,
неки
и
тај
школа
изучити
.
али
који
вајда
!
...
не
хтети
враг
да
мировати
!
...
ама
он
јесам
као
хајдук
и
родити
!
...
видети
јесам
ја
тај
одавна
!
он
хтети
планина
и
сахранити
!
...
истина
,
тек
што
бити
Мицко
напунити
девети
година
а
он
ступити
школа
.
у
она
бити
учитељ
,
сав
сам
грчки
поп
.
у
школа
провести
пун
три
година
и
за
тај
време
изучити
буквар
,
псалтир
и
часловац
.
како
он
бити
навикнути
да
бити
слободан
„
к'о
тица
на
грана
"
,
тај
једва
дочекати
,
када
он
отац
рећи
:
—
е
,
синак
,
у
школа
јесам
доста
бити
.
ако
јесам
за
вајда
доста
јесам
и
толико
.
Видиш
,
ја
јесам
већ
остарити
,
данас
сутра
па
хајд
у
гроб
!
...
„
на
млад
свет
остајати
!
“
.
.
Дућан
.
.
,
знати
,
ко
дућан
...
без
стар
немати
ништа
.
ради
овај
,
синак
,
од
данас
хтети
бити
самном
у
дућан
.
Хоћу
да
изучити
и
тај
школа
,
да
навикнути
и
на
тај
живот
,
тек
онда
моћи
лакше
и
умрети
,
а
овако
...
не
дати
бог
!
...
овај
за
Мицко
бити
благостање
.
страховање
од
грчки
поп
више
хтети
бити
.
од
сада
хтети
више
слушати
онај
брујање
у
школа
,
к'о
у
какав
кошница
.
—
Шта
ту
вазда
„
алфа
...
вит
...
алфа
вит
,
гама
,
тита
,
ижица
...
"
—
говорити
Мицко
.
—
да
јесам
бар
српски
слово
па
и
не
марити
,
а
овај
проклети
грчки
„
алфови
и
гамови
"
,
баш
ја
лепо
духати
извадити
.
истина
српски
реч
,
али
...
а
ја
!
...
Баш
хвала
мој
отац
,
што
ја
опростити
од
овај
зло
!
...
—
марити
ја
—
велим
он
—
за
школа
!
...
ни
мој
отац
јесам
знати
за
она
,
па
...
бог
ја
,
сила
...
трговац
и
по
.
цео
дан
он
само
продавати
!
...
час
овај
,
час
оно
,
а
пар
...
трп
ли
трпати
.
но
он
се
брзо
и
с
овај
разочарати
.
како
јесам
који
година
више
пролазити
а
он
постајати
према
дућан
сав
хладан
и
хладан
.
не
моћи
он
тај
да
поднети
да
се
пред
сваки
као
продавац
повињавати
.
не
моћи
он
тај
да
трпити
,
да
свако
нуткати
;
тај
узети
де
,
те
дати
још
који
крајцара
де
и
овај
...
оно
.
—
јатаган
мора
,
па
у
гора
!
...
какав
дућан
,
јесам
он
за
ја
!
—
говорити
више
пута
Мицко
јесам
себе
.
у
последњи
време
више
јесам
бити
у
друштво
но
у
дућан
.
непрестано
се
он
договарати
са
свој
друг
:
како
бити
тај
бити
,
да
једном
напасти
грчки
поп
и
да
она
одузети
свој
црква
„
св
.
Димитрија
"
,
јер
овај
бити
Срба
одатле
сасвим
истиснути
и
не
давати
она
ни
да
на
вир
у
она
,
а
камо
ли
да
се
помолити
бог
и
да
припасти
по
који
воштаница
за
покој
дух
свој
умрли
.
тек
што
бити
осамнајесту
напунити
,
а
он
с
неколицина
,
потпуно
наоружати
,
хитати
права
ка
црква
.
—
Нећете
ја
вала
више
ви
грчки
поп
кукати
и
завијати
ко
пијан
у
мрак
—
говорити
Мицко
у
себе
.
—
сад
хтети
ја
ви
испећи
колач
,
па
ја
хтети
више
мајка
запојити
!
...
мелодија
се
већ
извијати
у
српски
црква
од
грчки
поп
,
а
у
црква
сав
сам
Грк
.
поп
се
само
задувати
,
па
окретати
ли
окретати
.
Мицко
она
још
подаље
бити
чути
,
сав
се
бити
накострешити
:
сад
,
сад
...
чекати
мало
!
—
викнути
он
и
појурити
са
свој
дружина
у
црква
.
настати
читав
урнебес
!
...
Млатарење
и
запомагање
одјекивати
дубоко
у
црква
.
ту
се
бити
десијо
и
грчки
владика
Мелентије
,
који
за
одбрана
бити
дохватити
сажарену
кадионица
.
у
онај
туча
и
комешање
он
некако
закачити
мало
и
Мицко
те
он
опећи
.
Мицко
услед
овај
скочити
као
рис
на
Мелентије
,
па
дохватив
он
за
брада
ишчупати
читав
повесмо
.
најзад
се
и
бојити
завршити
са
примирје
.
Грк
морати
пристати
да
се
и
Срба
служити
са
половина
тај
црква
.
владика
Мелентије
,
и
сувише
озлоједити
оптужити
турски
власт
сав
виновник
овај
побунити
,
ма
да
она
половина
црква
морати
уступити
.
и
заиста
,
сав
бити
похватати
и
жестоко
казнити
.
Мицков
отац
—
Христа
—
никако
јесам
моћи
допустити
,
да
његов
син
бити
у
тамница
.
тај
не
само
да
бити
бити
стидно
за
он
,
као
човек
од
велик
част
и
поштовање
,
већ
што
и
јесам
полагати
велик
и
последњи
нада
на
Мицко
.
он
давати
сад
и
„
шака
и
капа
"
,
те
једва
спасти
свој
син
од
заточење
у
тамница
.
но
Мицко
хтети
ни
даље
да
мировати
.
—
Мор
,
синак
—
викнути
он
један
отац
—
тај
јесам
баш
намеран
да
ја
сасвим
упропастити
?
!
...
ама
видити
ја
,
где
ти
опет
са
неки
шуровати
!
...
хајд
,
хајд
!
...
али
наићи
хтети
ти
на
„
ђавољи
рупа
"
,
па
хтети
бити
„
јао
!
“
али
ти
онда
не
помоћи
ни
сам
свет
Петар
.
А
ја
!
хтети
Мицко
ни
да
чути
.
он
сав
ти
опоменути
,
што
но
вео
,
на
један
уво
примати
,
а
на
друго
испуштати
.
не
проћи
много
а
он
се
и
по
други
пут
примицати
са
наоружан
дружина
ка
исти
црква
.
покољ
...
.
звека
убојни
јатаган
...
јаук
и
запомагање
...
сав
тај
парити
за
неки
време
уво
.
сад
већ
црква
бити
сасвим
у
српски
рука
.
ни
један
се
више
Грк
јесам
смести
видети
у
она
.
тако
бити
решити
и
Грк
силом
морати
пристати
на
овај
.
турски
власт
одмах
наредити
да
се
похватати
сав
„
бунтовник
"
и
обесити
.
—
сад
он
вала
не
помоћи
ни
кожан
бисага
пун
дукат
!
—
говорити
неки
,
који
бити
огорчити
на
Христа
због
његов
богатство
.
Христа
јесам
тада
врло
лепо
живити
са
ресенским
паш
.
Чим
паш
увид
,
да
хтети
и
Мицко
морати
бити
обесити
,
а
он
одмах
отићи
њихов
кућа
:
—
овде
тај
синак
,
спас
више
немати
!
—
почети
паш
,
окренути
се
ка
Мицко
.
—
ако
ти
се
живот
још
мити
а
ти
,
синак
,
бежати
још
зарана
из
овај
земља
,
иначе
,
знати
,
бити
обесити
!
Мицко
много
и
не
оклевати
.
он
и
не
марити
што
хтети
морати
да
бежати
...
он
тај
баш
и
хтети
.
мало
он
јесам
бити
необично
,
што
хтети
морати
да
напустити
свој
кућа
,
отац
,
мати
,
но
јесам
баш
толико
марити
.
брзо
прикупити
он
око
себе
сав
храбар
и
снажан
младић
и
тај
скоро
све
оне
,
који
бити
заједно
с
он
учествовати
у
последњи
напад
на
грчки
поп
.
Беше
она
свега
шеснаест
.
Опростивши
се
,
са
свој
мио
,
овај
се
храбар
чета
,
до
зуб
наоружан
,
сада
винути
у
бујан
гора
на
планина
Петриња
.
ИИ
.
Дивна
ли
ви
јесам
планина
Петриња
!
...
док
се
овде
онде
показивати
мрко
стењати
,
дотле
јесам
један
њен
страна
сав
обрасти
непрегледан
бујан
—
гора
.
небројен
дрвеће
...
танковрх
јела
...
стар
храст
,
китњаст
бор
,
продирати
високо
кроз
атмосфера
као
какав
џин
.
тек
што
бити
први
пролетњи
зрак
.
Гор
се
већ
бити
заоденути
свој
зелен
плашт
.
Прођете
кроз
гора
па
и
нехотице
сести
да
се
одморити
.
Чујете
жубор
поточић
,
који
се
тихо
—
крадом
провлачити
поред
бујан
планински
биље
,
као
да
хтети
свој
сјајно
-лице
да
сакрити
.
Ветрић
тих
шум
лахорити
,
те
ви
свој
шум
чисто
опијати
.
Гор
само
брујити
.
каткад
какав
грдан
орлушина
пролетети
бити
муњевит
брзина
,
тражити
сав
жељен
плен
.
у
средина
сам
горе
видити
бокор
,
румен
руж
око
стар
,
храпав
дебло
.
не
!
...
тај
јесам
харамбаша
Мицко
са
свој
дружина
од
сам
бећар
.
храпав
и
прастар
дебло
,
око
ко
се
овај
бокор
повијати
,
тај
ви
јесам
старина
Радоја
.
на
крило
он
стар
српски
гусле
,
оставити
као
символ
његов
прадед
.
сав
немо
ћутети
са
погнут
глава
,
као
да
јесам
на
страшан
суд
.
Радоја
певати
:
разбољети
се
војвода
Дојчин
,
у
Солун
град
бијел
,
боловати
за
девет
година
;
По
Солун
не
знати
за
Дојчин
,
они
мислити
да
јесам
преминути
.
тај
се
чудо
на
далеко
чути
,
Чак
далеко
у
земља
арапски
,
Дочуо
јесам
Усо
Арапин
,
Једнак
чути
,
једнак
седло
вранац
,
права
отићи
ка
Солун
град
,
те
он
пасти
под
Солун
град
,
под
Солун
у
поље
широко
,
у
сред
поље
шатор
разапети
,
од
Солун
искати
заточник
,
да
изаћи
он
на
мејдан
,
да
јуначки
мејдан
подијелити
.
у
Солун
не
имати
јунак
,
да
изаћи
он
на
мејдан
:
Дојчин
бити
,
па
се
разболети
,
-
-
-
ето
како
се
харамбаша
Мицко
проводити
у
гора
.
Још
он
немати
ни
деветнајест
година
,
а
он
прав
див
.
кос
...
густ
...
црн
...
доста
дугачак
па
на
више
повијен
.
.
,
чисто
бљештати
према
сунце
.
А
обрва
...
па
она
два
сјајан
и
крупан
ока
...
страх
ви
обузимати
кад
у
она
погледати
.
наусница
он
тек
бити
загаравити
.
Дугачак
фистан
од
бео
платно
а
доле
такође
бео
—
сукнен
чакшире
.
и
фистан
и
чакшире
—
сав
тај
бити
маст
натопити
;
да
она
киша
не
бити
квасити
.
преко
фистан
зубун
,
а
сјајан
сребрн
пуцад
на
он
као
да
горе
у
пламен
према
врео
сунце
.
око
пас
притегнут
широк
појас
—
дивно
ишарати
а
испод
он
крити
се
к'о
живити
гуја
:
оштар
а
дугачак
јатаган
,
један
љут
ханџар
и
један
велик
револвер
.
лак
опанак
...
а
кајиш
се
око
крупан
нога
високо
повијати
.
у
накрст
преко
прса
,
два
широк
кожан
реденик
са
тежак
убојни
метцима
а
тако
исто
и
преко
појас
.
заиста
,
штит
бити
он
бити
излишан
!
...
Дугачки
мартинка
увек
он
бити
веран
друг
—
она
се
не
одвајати
од
његов
рука
.
прав
витез
!
...
див
!
...
горски
цар
!
.
.
и
у
сам
очи
његов
дружина
изгледати
страшан
:
—
Живео
наш
харамбаша
!
...
живети
војвода
Мицко
!
—
клицати
они
радосно
,
када
он
видети
оваки
у
гора
,
у
свој
,
средина
,
и
изабрати
за
старешина
.
тако
они
провести
пун
осам
месец
у
гора
.
увек
по
три
стражара
бити
на
свој
место
,
док
јесам
се
остати
или
договарати
о
нешта
или
увесељавати
.
Чује
се
звиждање
а
они
,
са
исукан
јатаган
и
наперен
мартинке
,
полако
ступати
у
правац
,
одакле
јесам
тихо
звиждање
долазити
.
пуцањ
читав
плотун
загрмети
...
јатаган
звекнути
и
већ
видити
где
се
по
који
Турчин
или
Грк
купати
у
свој
крв
.
А
старина
Радоја
?
!
он
ви
јесам
за
време
бој
увек
повући
,
а
онда
када
борба
престати
извлачити
одмах
јатаган
и
тако
са
голим
јатаган
у
рука
поносно
шетати
поред
убијен
душманин
клати
поново
онај
,
који
бити
давати
још
какав
знак
о
живот
.
не
моћи
старина
од
Грк
да
отићи
у
црква
и
да
принети
свој
молитва
бог
.
побуна
момчадија
,
освојити
црква
,
али
он
морати
с
она
у
гора
,
јер
и
он
хтети
да
обесити
.
он
јесам
бити
више
за
бојити
.
осамдесети
јесам
давно
превалити
.
место
јатаган
и
мартинке
он
узимати
гусле
тај
увесељавати
храбар
Мицкову
чета
.
зима
бити
већ
на
праг
.
бујан
гора
који
из
далек
изгледати
као
какав
горостасан
стена
,
сада
бити
блед
,
жут
као
боник
на
последњи
час
.
врео
сунчан
зрак
сада
бити
хладан
.
плах
а
хладан
киша
не
престајати
.
по
који
прамичак
снег
,
као
бисер
већ
се
спуштати
полако
,
таласати
се
на
земља
.
—
друг
!
—
почети
Мицко
одважно
,
када
бити
сав
око
он
сакупити
,
—
у
гора
ми
више
станка
немати
!
...
зима
јесам
већ
ту
,
а
курјак
јесам
да
овде
и
зимовати
.
Сиђимо
потајно
у
оближњи
село
и
крити
се
од
Турчин
чекати
на
први
пролетњи
зрака
!
...
—
тако
јесам
,
тако
!
...
ура
!
...
Живео
војвода
Мицко
—
клицати
остати
.
Чује
се
звиждање
.
они
одмах
прекинути
њихов
договор
.
Чудновато
ли
ви
јесам
тај
звиждање
!
...
монотоно
а
дирљиво
као
да
имати
неки
тајанствен
моћ
!
...
Тужно
се
оно
разлегати
по
гора
,
као
кад
самртник
болно
шаптати
и
молити
за
последњи
помоћ
.
—
напред
јунак
!
—
викнути
Мицко
,
исукати
јатаган
и
поћи
лаган
корак
у
правац
одакле
се
бити
чути
звиждање
.
—
када
се
бити
приближити
свој
стража
приметити
они
,
како
се
из
даљина
правац
к
она
,
кретати
велик
руља
наоружан
турако
.
тај
бити
потерати
.
тек
што
киша
за
неки
време
престати
,
а
зрак
се
већ
од
сакривен
сунце
помолити
.
сјајан
оружје
и
алев
фес
према
сунчан
зрак
јасно
показивати
да
јесам
овај
потера
.
—
Стража
на
свој
место
!
—
викнути
Мицко
—
остати
нека
заузети
бусија
и
кад
чути
мој
мартинку
нек
сипати
што
жесток
ватра
до
даље
команда
!
...
гледати
да
ми
ни
један
не
отићи
читав
!
неки
знати
паш
,
што
слати
потера
,
ко
јесам
Мицко
харамбаша
!
...
сад
Мицко
крочити
на
неколик
корачај
испред
сам
бусија
,
који
бити
његов
дружица
заузети
,
па
заузети
један
повећи
грм
,
он
клечати
са
запет
мартинком
а
поглед
управљен
на
потера
.
Потер
се
безбрижно
примицати
овај
.
Турчин
и
не
помишљати
на
тај
,
да
хтети
наићи
на
хајдук
још
при
сам
улаз
у
гора
.
бити
се
ускомешати
...
ићи
јесам
без
икакав
ред
.
неки
певати
„
турски
севдалинка
"
,
неки
се
договарати
о
нешта
,
неки
се
бити
опет
сасвим
издвојити
,
са
погнут
глава
дубоко
замислити
.
тако
се
тај
растројен
гомила
примицати
све
ближе
и
ближе
.
Мицко
као
да
она
корак
бројити
.
упрети
оштар
поглед
у
она
па
и
не
дисати
.
—
Још
десет
корачај
,
—
помислити
Мицко
бар
у
себе
.
—
Нећу
почети
док
не
бити
на
даљина
од
педесет
.
Г-р-р
...
!
—
одјекнути
планина
Мицкова
мартинка
.
иза
његов
леђа
ватра
сипати
к'о
из
неки
вулкан
.
плотун
за
плотун
само
грмити
а
гора
се
силно
разлегати
.
она
јесам
шеснајест
а
Турчин
преко
три
стотина
.
Турчин
к'о
снопље
падати
.
многи
изненадити
и
не
потражити
спас
у
свој
оружје
већ
нагнути
бежати
куд
који
.
неки
од
она
,
у
велик
забуна
,
не
знати
куд
хтети
,
управити
свој
бегство
правац
хајдучки
чета
.
—
паљба
прекинути
!
—
грмнути
Мицко
,
—
са
голим
јатаган
у
рука
—
напред
!
...
Коља
.
хајдук
,
к'о
гладан
вук
,
размањиваху
плах
на
сав
страна
.
убојни
звека
љут
јатаган
...
сјајан
варница
,
јаук
,
запомагање
,
—
сав
тај
страховито
проламати
ваздух
за
неки
време
.
—
ура
!
...
живети
наш
славан
харамбаша
!
...
живети
наш
војвода
Мицко
!
—
разлегати
се
глас
храбар
бећар
,
који
бити
,
појурити
на
заостао
Турчин
,
а
овај
безобзирице
са
сав
жестина
,
не
моћи
одолети
Мицковој
чета
,
нагнути
бежати
,
не
бити
ли
само
изнети
живити
глава
из
овај
погибија
.
Мицко
само
расти
,
његов
бујан
крв
бити
се
јако
узрујати
,
а
срце
бити
ли
бити
!
он
и
не
хтети
да
јурити
за
неколицина
одбегао
Турчин
,
већ
само
посматрати
,
како
његов
храбар
дружина
бесно
јурити
за
она
,
а
овај
се
само
котрљати
.
око
он
засузити
,
на
лице
осмејак
пун
радост
па
и
само
срце
нешто
скакати
у
јуначки
груди
!
и
оно
јесам
радосно
.
ту
се
сад
моћи
видети
и
старина
Радоја
.
док
бити
праскати
од
мартинака
и
звекет
јатаган
,
он
се
ту
јесам
дати
ни
приметити
.
А
сада
—
исукати
неки
зарђан
јатаганћину
,
облетати
око
поубијан
Турчин
,
који
сав
у
крв
бити
огрезнути
,
па
само
резати
,
а
по
гдекоји
и
пробуразити
,
да
бити
се
уверити
,
е
јесам
заиста
мртав
.
и
бојити
се
свршити
:
„
од
Турчин
мало
ко
остати
,
А
’
од
Срба
мало
ко
погинути
.
ретко
ко
од
Турчин
остати
жив
а
од
Мицкових
друг
бити
само
један
погинути
.
Мицко
бити
само
мало
окрзнути
куршум
по
леви
бутина
,
но
он
ни
да
чути
!
...
узети
мало
памук
,
натопити
он
шпиритус
,
метнути
на
рана
,
завити
и
ништа
више
.
тако
јесам
он
лечити
и
свој
друг
.
он
други
лек
за
тај
не
тражити
.
—
е
,
друг
!
—
почети
Мицко
,
када
се
дружина
бити
већ
окупити
око
он
—
слава
ви
!
...
ви
ја
данас
осветлати
образ
!
...
ја
мислити
,
друг
мој
,
—
наставити
он
после
кратак
ћутање
—
да
ми
више
немати
склониште
ни
прибежиште
не
само
овде
,
у
овај
гора
,
не
само
у
овај
оближњи
село
,
већ
ни
у
сав
Турска
!
...
беснити
ресенски
паш
,
кад
бити
чути
за
овај
пораз
његов
потера
,
он
хтети
на
ми
дигнути
хиљадити
Турчин
.
ми
јесам
мало
,
истина
храбрити
,
који
не
жалити
умрети
,
али
не
бити
требати
лудо
ни
гинути
.
ја
мислити
друг
,
да
хтети
најбоље
бити
,
да
ја
отићи
што
даље
одавде
.
ја
јесам
за
тај
изабрати
Влашка
!
—
тако
јесам
!
...
хтети
!
...
с
ти
хтети
и
у
ватра
и
у
вод
!
...
куд
ти
туд
и
ја
!
...
живети
војвода
Мицко
!
.
.
,
живети
...
—
бурно
клицати
његов
храбар
бећарски
дружина
.
тек
што
се
бити
Мицко
кренути
са
дружина
,
напустити
Петриња
,
а
плах
киша
захватити
она
и
сипати
као
из
кабао
.
но
они
се
не
заустављати
.
Журили
јесам
што
више
моћи
у
правац
северно
од
Петриња
.
на
очекивање
нов
потера
јесам
заборавити
,
јер
она
се
сваки
час
надати
,
услед
дуготрајан
киша
,
остављати
сад
за
себе
јасан
траг
.
Ресенски
Мехмед
-
паш
чим
сазнати
за
погибија
свој
потера
,
одмах
наредити
да
се
саставити
други
што
пре
и
тај
много
јачати
од
први
.
он
бити
доћи
на
место
ранијег
паш
,
који
бити
лепо
живети
са
Мицковим
отац
.
одмах
јесам
сазнати
за
Мицко
,
као
опасан
царски
одметник
и
гледати
јесам
да
он
што
пре
смакнути
.
Потер
,
од
преко
пет
стотина
Турчин
бити
већ
на
окуп
.
на
чела
потера
бити
ресенски
Осман
-
бег
,
који
бити
паш
одредити
.
они
одмах
појурити
ка
Петриња
.
сада
јесам
ићи
много
опрезан
но
пре
.
са
велик
страх
,
ма
да
она
бити
толики
множина
,
примицати
се
они
ка
петрињски
Гори
.
Наиђоше
најзад
и
на
мртав
тело
погубљен
Турчин
,
који
бити
сав
у
крв
.
сада
она
се
почети
кожа
још
више
да
јежити
.
срце
она
почети
још
јаче
да
куцати
.
у
грозничав
страх
загазити
они
и
у
сам
гора
.
но
нигде
ништа
.
узалуд
јесам
ићи
у
сав
правац
,
кроз
гора
,
—
Мицко
и
чета
он
не
моћи
никако
да
наћи
,
нити
она
се
пак
она
јавити
.
најзад
они
приметити
,
да
јесам
Мицко
напустити
гора
,
и
тај
по
трага
,
који
се
лепо
распознавати
.
они
сад
журно
поћи
за
трага
.
не
проћи
много
а
они
већ
приметити
Мицкову
чета
у
пољана
близу
село
Златари
,
нешто
северније
од
Ресен
.
они
сад
појурити
сав
жестина
.
и
Мицко
она
још
из
далек
бити
опазити
,
али
се
не
хтети
заустављати
.
Тући
се
на
отворен
поље
са
оволик
множина
бити
бити
заиста
лудо
.
он
сад
једино
тај
гледати
,
да
како
заварати
траг
потера
и
да
она
тако
умакнути
.
Турчин
надати
паљба
,
стално
корачати
напред
.
Мицко
она
се
одазвати
са
плотун
из
мартинака
,
али
тако
исто
бити
још
јаче
убрзати
ход
.
до
велик
сукоб
јесам
доћи
.
Пушкарање
,
јурење
и
оступање
,
ићи
јесам
тако
донекле
.
најзад
Мицко
успети
те
она
са
свој
чета
заварати
траг
.
Турчин
бити
доста
пасти
али
и
Мицко
не
проћи
добро
.
Широка
пољана
,
равница
...
нигде
заклон
,
а
и
оступање
од
толики
навала
—
сав
тај
учинити
,
те
Мицко
изгубити
два
свој
храбар
бећар
а
и
старина
Радоја
.
сиромах
!
...
већ
бити
клонути
од
нагао
оступања
...
немати
већ
куд
...
напустити
дружина
,
па
се
згрчити
у
један
шибљак
.
Потер
,
јурити
напред
опазити
он
и
један
пуцањ
бити
доста
па
да
се
тај
старина
стропоштати
.
узалуд
јесам
Турчин
и
даље
лутати
,
не
бити
ли
она
опет
где
сустигнути
.
Мицко
она
бити
већ
далеко
измакнути
.
Потер
се
најзад
вратити
празан
шака
.
Мехмед
-
паш
се
надати
,
да
хтети
он
бити
донети
Мицкова
глава
,
али
он
се
тај
нада
изјаловити
.
Заваравши
она
траг
Мицко
са
свој
дружина
прећи
преко
славан
Прилеп
,
за
тим
преко
Овчег
поље
и
стигнути
у
Ћустендил
.
из
Ћустендил
,
одморити
се
у
он
за
известан
време
,
продужити
пут
и
доћи
у
Софија
а
одатле
преко
Берковца
и
Ћипровци
стигнути
у
Лом
,
који
легати
на
сам
Дунаво
источно
од
Видин
.
на
овај
пут
пробавити
јесам
читав
месец
дан
.
морати
јесам
да
се
на
сваки
корак
пазити
,
да
он
Турчин
не
бити
ухватити
,
јер
они
доминирати
онда
и
над
Бугарска
.
снег
бити
већ
увелико
пасти
.
где
год
погледати
а
онај
се
само
бео
.
место
онаки
пролетњи
чар
,
сад
бити
завладати
неки
тајанствен
суморност
.
умилан
песма
многобројан
птичица
престати
јесам
.
место
она
сада
чути
само
монотоно
шкрипање
испод
нога
.
сав
бити
тужно
и
суморно
.
нигде
људски
створење
.
сав
се
тај
згурати
по
кућерак
,
а
густ
дим
високо
се
повијати
изнад
њихов
димњак
.
Мицко
јесам
само
ноћу
силазити
у
оближњи
село
и
преноћивати
а
дању
јесам
више
на
пут
бити
.
негде
јесам
морати
и
преко
сам
снежан
планина
прелазити
,
само
да
не
бити
Турчин
пасти
у
шака
.
хладан
зимски
ветар
на
планина
не
попуштати
.
изгледати
као
да
она
бити
стати
до
играње
.
док
јесам
с
један
место
дизати
читав
облак
од
снег
,
дотле
он
на
други
место
насипати
и
на
тај
начин
правити
читав
бедем
од
снег
.
каткад
бити
се
чути
урликање
курјак
,
који
међу
планински
кланац
далеко
одјекивати
,
а
јесам
изостати
ни
јек
од
ударац
оштар
секирати
а
за
овај
пуцњава
и
пад
већ
исечен
буква
.
пут
јесам
бити
заиста
несносан
.
зато
он
и
пробавити
читав
месец
дан
на
он
.
кад
стигнути
већ
у
Лом
,
он
се
и
задржати
са
свој
дружина
у
он
и
тај
пун
@card@
дан
.
наравно
да
јесам
и
ту
живети
потајно
,
крити
се
од
Турчин
.
Одморивши
се
прилично
,
он
прећи
преко
Дунаво
у
Румунија
и
доћи
у
варош
Слатина
,
на
река
Олта
,
а
одатле
у
село
Пјатру
.
у
село
Пјатри
живети
јесам
неки
Коста
,
који
се
још
пре
двадесет
година
доселити
у
овај
село
и
тај
из
Македонија
.
Мицко
се
брзо
упознати
с
он
и
узити
он
за
свој
јатак
.
тако
сад
Мицко
наћи
склониште
и
за
себе
и
за
свој
дружина
и
тај
за
цео
зима
.
поседати
бити
они
тако
око
ватра
па
причати
један
други
свој
доживљај
и
тако
проводити
време
до
неки
доба
ноћ
.
тако
јесам
проводити
време
скоро
преко
цео
зима
.
најзад
проћи
и
зима
.
Мицко
као
да
порасти
крило
.
Живописно
пролеће
дати
он
јесам
нов
снага
.
он
се
сада
одмах
винути
међу
огранак
трансилвански
Алпи
,
тражити
онако
бујан
гора
,
као
што
бити
на
Петриња
и
да
у
она
проводити
онако
весео
пролетњи
дан
.
каткад
силазити
бити
он
опет
до
свој
јатак
Коста
и
тако
разговарати
к'о
обично
.
тако
се
једном
бити
поређати
сав
око
ватра
у
Костиној
кућа
.
само
он
још
јесам
бити
код
кућа
.
густ
помрчина
бити
већ
дубоко
завладати
.
они
разговарати
се
пуштати
читав
облак
од
сагорео
дуван
,
а
Костин
кћер
служити
она
јесам
непрестано
љут
комовица
.
некад
бити
и
они
престати
са
разговор
,
мислити
што
ли
Коста
још
немати
.
бити
се
сав
задубити
,
посматрати
како
се
пламен
високо
повијати
,
ватра
пуцкарати
,
кад
,
а
на
врата
банути
Коста
изненада
.
—
здрав
јунак
!
—
викнути
Коста
тако
снажно
,
да
се
остати
чисто
запрепастити
.
—
здраво
брат-
Коста
,
здраво
!
—
отпоздравити
он
остати
,
—
носити
ли
ми
какав
добар
глас
?
—
Па
...
.
носити
!
—
одговорити
Коста
,
а
за
тај
,
после
кратак
ћутање
,
чисто
заповедајући
,
громак
глас
узвикнути
:
—
Још
вечерас
Кристаћ
-
ефендија
морати
погинути
!
...
—
и
требати
,
за
он
живот
и
јесам
—
одговор
остали-но
зашто
,
зашто
,
шта
јесам
тај
бити
и
требати
ли
одма
да
поћи
!
...
.
.
—
не
не
...
.
на
гладан
срце
не
ићи
се
,
зашто
,
казати
ви
!
—
рећи
Коста
,
а
затим
ословити
свој
кћер
:
—
Дета
,
донети
што
за
вече
...
брже
,
немати
кад
чекати
!
...
Костин
кћер
одмах
она
принети
један
повећи
суд
и
изручити
у
он
читав
бакрач
врео
„
каша
,
“
јесам
шал
!
...
.
дванајст
хајдук
и
јатак
она
Коста
требати
одатле
да
јести
!
...
у
исти
село
Пјатри
,
живети
јесам
поменути
Кристаћ
-
ефендија
.
он
свој
порекло
водити
из
Грчка
,
а
овде
се
још
поодавно
стално
настанити
.
сам
тај
што
јесам
он
по
народност
Грк
,
чим
јесам
Мицко
сазнати
за
он
,
одмах
он
јесам
презрети
.
он
јесам
Грк
гонити
на
сваки
корак
још
од
онај
дан
,
када
се
с
она
тући
у
ресенској
црква
.
но
Кристаћ
јесам
бити
и
иначе
врло
гадан
човек
.
његов
мали
кафаница
,
један
„
буџак
"
са
бакалски
ситница
и
његов
велик
шеретлук
и
зеленашлук
донети
он
велик
богатство
.
он
бити
се
цео
дан
једити
,
кад
бити
случајно
заборавити
,
да
насути
и
пола
водити
у
већ
продат
пиће
.
у
онај
пак
бакалски
„
буџак
"
правити
јесам
читав
чудо
:
ко
узети
нешто
на
вересија
за
двадесет
пар
,
он
бити
забележити
у
његов
масном
„
тефтер
"
,
педесет
,
шесдесет
,
па
некад
и
мало
више
.
Мог
се
рећи
,
да
јесам
он
за
новац
живети
,
новац
се
клањати
,
за
новац
бити
и
сам
себе
продати
.
новац
он
јесам
бити
све
и
сав
.
ни
најмање
јесам
он
презати
од
тај
,
што
јесам
онако
срамно
увећавати
вересија
,
што
јесам
моћи
пропустити
а
да
у
сав
пиће
не
насути
и
пола
водити
или
што
јесам
често
морати
да
прав
и
лажан
облигација
,
само
да
што
више
злато
приграбити
.
многи
јесам
породица
упропастити
он
на
тај
начин
.
многи
јесам
сиротан
,
гол
и
бос
немилостиво
истерати
испод
њихов
кров
,
продати
она
и
кућа
и
покућанство
а
сав
за
лажан
дуг
.
бити
јесам
заиста
прав
зеленаш
.
онај
вече
када
јесам
Мицко
онако
дуго
очекивати
на
Коста
код
његов
кућа
,
тада
се
Коста
бити
задржати
код
Кристаћа
да
прегледати
свој
рачун
и
да
платити
.
но
на
велик
његов
изненађење
онај
бити
тако
увећати
,
да
она
он
не
бити
моћи
ни
за
два
година
исплатити
,
па
ма
и
пропасти
радити
.
но
Коста
се
још
више
запрепастити
,
када
он
овај
зеленаш
показати
још
и
један
облигација
,
по
који
он
он
дуговати
неких
педесет
цесарски
дукат
.
зато
Коста
и
доћи
онај
вече
онакав
свој
кућа
.
о
тај
јесам
он
за
време
вечера
Мицко
и
његов
дружина
испричати
,
што
она
још
више
озлоједити
на
Кристаћа
,
услед
шта
се
и
решити
да
он
заиста
још
исти
ноћ
напасти
и
раставити
са
душа
.
Киш
те
ноћ
сав
жестина
бити
навалити
.
севање
муња
не
престајати
.
гром
тако
бити
учестати
,
да
се
чисто
сливати
у
један
страховито
брујање
,
тај
изгледати
као
да
се
небо
преламати
.
—
Баш
згодан
време
!
—
рећи
Мицко
свој
дружина
,
када
се
бити
већ
кренути
Кристаћ
-ефендијиној
кућа
.
и
заиста
.
Кристаћева
кућа
бити
већ
на
крај
село
.
ту
он
јесам
бити
пољски
добра
—
„
чифлук
"
,
па
ту
и
кућа
подигнути
.
Нешто
услед
тај
што
он
јесам
кућа
бити
удаљити
од
село
,
нешто
услед
јак
киша
и
грмљавина
,
пуцњава
се
из
његов
кућа
не
бити
моћи
чути
,
ако
бити
при
Мицковом
напад
бити
изазвати
.
—
А
имати
ли
она
колико
?
—
упитати
Мицко
Коста
,
када
се
већ
приближити
Кристаћевој
кућа
.
—
Па
,
имати
она
,
бог
ја
,
прилично
!
—
одговорити
Коста
.
—
од
прилика
?
...
—
Па
,
бити
она
око
шеснајест
,
заједно
са
деца
и
момак
!
...
.
—
А
јесам
л
’
кућа
оградити
?
...
—
јесте
,
зид
!
—
одговорити
Коста
.
—
А
јесам
л
’
висок
?
...
—
Па
прилично
,
али
се
моћи
опет
прећи
!
...
тако
се
продужавати
разговор
између
Мицко
и
Коста
а
растојање
између
она
и
Кристаћеве
кућа
бити
јесам
све
мање
и
мање
.
Кристаћ
бити
већ
вечерати
.
но
после
вечера
јесам
одмах
спавати
,
као
и
обично
,
наслонити
се
на
миндерлук
,
па
пуштати
густ
и
према
светлост
бео
колут
од
дуван
,
он
јесам
само
„
еглендисао
“
.
Час
јесам
нешто
са
син
разговарати
,
а
час
опет
са
унучић
ћеретати
.
од
једном
улетити
у
соб
један
од
његов
слуга
преплашити
и
викнути
:
—
неки
људи
,
ефендија
,
прелазити
преко
зид
:
...
—
људи
?
!
...
преко
зид
.
!
...
какав
људи
морити
?
!
—
брзо
питати
Кристаћ
,
а
дрхтавица
већ
бити
завладати
он
,
да
он
једва
изговарати
овај
реч
.
—
Страшни
,
ефендија
!
...
—
Страшни
?
!
...
—
Оружани
!
...
око
петнаест
!
...
—
Оружани
?
!
...
педесет
?
!
...
о
ћирија
елејс'н
.
.
,
ћирија
елејс'н
!
—
почети
Кристаћ
да
се
крстити
,
пошто
бити
већ
скочити
са
миндерлук
.
—
Ида
!
...
.
трчати
брзо
мора
!
—
викнути
Кристаћ
момак
,
хтети
да
он
ударити
,
—
Трчи
брзо
,
па
са
осталим
момак
одмах
да
по
хо
...
хватати
ти
зао
...
зликовац
,
не
пребити
па
...
па
...
ре
хтети
ви
иначе
дати
!
...
—
Платићеш
ти
,
чинити
ја
се
,
још
сад
!
—
промрмљати
момак
и
брзо
изаћи
,
јер
он
Кристаћ
у
мал
,
не
млатнути
„
чибук
"
,
из
ко
се
дим
још
по
мало
таласати
и
повијати
у
ваздух
.
севање
и
грмљавина
не
престајати
.
изгледати
јесам
као
да
се
и
сам
природа
окомити
на
Кристаћа
.
у
двориште
се
већ
мешати
запомагање
слуга
са
буран
грмљавина
.
Шест
момак
бити
изаћи
са
мотка
,
што
бити
за
Мицко
и
његов
дружина
само
играчка
.
Шта
више
тај
она
бити
као
добро
доћи
,
јер
њихов
крв
опрати
свој
скоро
зарђан
јатаган
.
само
онај
први
,
поменут
момак
,
бити
и
сувише
лукав
,
па
не
хтети
да
се
тући
,
већ
видети
шта
бити
од
његов
друг
,
а
он
беж
—
те
у
Кристаћеву
соб
.
—
сав
погинути
,
ефендија
!
—
викнути
он
у
велик
страх
.
—
хајдук
,
а
?
!
...
—
Поклаше
она
све
!
...
—
Слуга
?
!
...
—
да
,
слуга
!
—
ох
,
ох
тако
!
...
алал
она
качамак
!
—
узвикивати
Кристаћ
,
пун
радост
,
појурити
на
врата
,
ваљда
да
претресати
поубијан
хајдук
,
не
бити
наћи
какав
златник
.
—
куд
хтети
?
!
—
викнути
момак
,
задржавати
он
,
—
зар
Хоћеш
да
и
ти
премлатити
?
!
—
зар
слуга
?
!
.
ја
?
!
...
—
бог
с
ти
,
јесам
ли
ти
луд
?
!
...
хајдук
!
...
.
какав
слуга
;
нел
ти
рећи
да
јесам
слуга
умлатити
!
...
—
А
јаој
!
...
о
ћирија
елејс'н
...
ћирија
елејс'н
!
.
.
,
помагати
!
...
убити
!
...
—
отварати
бре
старати
„
грчина
"
!
викнути
Мицко
,
ударити
снажан
мартинком
о
врата
;
до
који
бити
већ
доћи
,
попети
се
степеница
са
свој
шест
други
на
чардак
.
—
сад
хтети
ја
ти
показати
и
Ћира
и
„
Алекса
!
“
—
А
јаој
!
...
ћирија
...
лејс'н
.
.
сад
,
сад
!
чути
се
Кристаћев
глас
изнутра
.
он
се
бити
устумарати
по
соба
,
носити
један
велик
завежљај
са
златник
,
звецкати
,
тражити
место
,
где
бити
она
моћи
сакрити
.
—
отварати
бре
,
псина
!
—
грмнути
Мицко
.
ах
ћерата
—
ћерата
!
—
па
подметнути
са
још
двојица
јатаган
и
врата
бити
за
тренут
искрућена
.
у
соба
владати
само
плач
и
лелек
.
Жене
онесвестити
од
страх
,
бити
попадао
а
деца
се
затрпати
по
кревет
па
и
не
дисати
.
само
два
Кристаћева
син
бити
,
са
нож
и
пиштољ
у
рука
,
на
врата
.
Кристаћ
и
даље
тумарати
по
соба
са
онај
завежљај
,
па
кад
чути
да
се
врата
свалити
а
он
почети
да
гребати
нокат
по
под
,
наравно
,
сасвим
инстиктиван
,
мислити
да
хтети
се
тако
моћи
да
сакрити
.
Чим
бити
врата
искрућена
,
одмах
планути
два
пиштољ
и
Коста
с
место
пасти
мртав
.
док
јесам
остати
стражарити
око
кућа
,
дотле
са
шесторица
Мицко
појурити
у
соб
са
голим
и
крвав
јатаган
и
за
тренутак
ока
сав
бити
мртво
,
поклати
.
—
тако
требати
зеленаш
!
викнути
Мицко
,
па
узети
онај
завежљај
,
који
Кристаћ
бити
јако
притегнути
уз
груда
,
изаћи
са
свој
друг
и
отићи
права
Костиној
кућа
.
Четворица
од
она
бити
понети
мртав
Коста
и
сахранити
он
потајно
.
Мицко
извадити
скоро
половина
од
онај
новац
—
преко
пет
стотина
лира
и
предати
она
Костиној
жена
,
који
услед
смрт
свој
муж
бити
за
сада
лишити
сваки
помоћ
.
сутра
дан
Мицко
са
свој
дружина
већ
бити
у
гора
.
он
јесам
знати
да
хтети
румунски
власт
,
чим
сазнати
за
овај
злочинство
,
дигнути
читав
хајка
за
он
.
и
заиста
,
потерати
,
у
велик
сакупити
,
већ
јесам
јурити
у
правац
,
који
бити
хајдук
по
казивање
неки
отићи
.
Потер
јесам
у
залуд
крстарити
на
сав
страна
:
Мицко
и
његов
дружина
нити
наћи
,
нити
она
што
наудити
.
Мицко
за
сада
бити
сит
борба
,
па
и
не
сачекав
потера
,
он
се
упутити
ка
североисток
,
прећи
преко
река
Олта
и
после
неколик
дан
стигнути
у
Браила
,
доста
велик
варош
,
на
Дунаво
недалеко
од
граница
између
Русија
и
Румунија
.
ту
се
сад
он
са
свој
друг
,
склонити
код
свој
земљак
,
који
овде
бити
прилично
и
тај
стално
настањен
.
како
јесам
имати
прилично
новац
,
тај
крити
се
,
провести
овде
неколико
месец
.
од
онај
пак
дан
,
кад
Мицко
са
свој
чета
од
сам
бећар
,
онако
грозно
уништити
турски
потера
у
петрињски
гора
,
Турчин
никако
не
заборављати
на
„
харамбаша
Мицко
"
.
Често
он
они
помињати
са
неки
дубок
страх
и
говорити
о
он
као
о
какав
непобедив
витез
.
Ресенски
паш
непрестано
јесам
бити
у
неспокојство
од
онај
дан
,
када
Мицко
утећи
испред
онолики
навала
,
који
бити
он
послати
у
потера
.
он
јесам
са
неки
зебња
очекивати
сваки
тренутак
Мицков
повратак
и
освета
.
он
јесам
моћи
да
напустити
никако
ту
мисао
:
да
хтети
он
се
Мицко
кад-тад
осветити
.
у
тај
очајање
паш
јесам
непрестано
слати
свој
шпијун
,
који
јесам
бити
задатак
да
водити
рачун
о
тај
где
јесам
Мицко
и
да
гледати
да
он
ма
који
начин
уништити
.
у
тај
намера
ресенски
Мустаф
ага
,
идући
трага
Мицковим
,
доћи
и
у
сам
Браила
.
он
јесам
син
стар
Сулејман
—
ага
,
који
бити
међ
’
Турчин
веома
чути
због
свој
огроман
богатство
.
но
намера
Мустаф
—
агин
јесам
се
моћи
остварити
.
Човека
,
који
бити
се
смести
усудити
да
убити
Мицко
,
у
Браила
јесам
бити
.
јесам
пак
он
јесам
смести
ни
у
очи
да
он
погледати
а
камо
ли
још
да
покушати
да
он
убити
.
не
моћи
да
остварити
свој
план
,
Мустаф
—
ага
напустити
Браила
с
намера
да
се
вратити
у
Ресен
.
Чим
Мицко
сазнати
,
да
јесам
ту
—
у
Браила
и
Мустаф
—
ага
,
он
брзо
појурити
за
он
.
кад
видити
да
он
ту
немати
,
он
одмах
са
свој
дружина
поћи
његов
трага
и
доћи
у
Букурешт
.
ту
он
известити
неки
његов
земљак
,
да
јесам
ага
отићи
у
Питеш
.
он
одмах
продужити
пут
за
он
и
после
неколик
дан
стигнути
у
Питеш
.
но
и
тај
он
не
затећи
.
али
Мицко
никако
да
попустити
.
он
се
бити
тврдо
решити
да
смлатити
и
Мустаф
—
ага
,
па
ма
он
и
до
сам
Ресен
јурити
.
у
тај
намера
он
опет
продужити
пут
идући
непрестано
његов
трага
.
Пређа
Крајова
па
преко
Калафат
и
Дунаво
стигнути
у
Видин
.
тек
што
бити
стигнути
а
он
чути
да
јесам
пре
кратак
време
ага
поћи
за
Белограчик
.
Мицко
брзо
појурити
за
он
и
скоро
на
половина
пута
он
он
сустигнути
.
ага
се
запрепастити
кад
углед
Мицко
и
видити
да
јурити
к
он
.
он
се
брзо
досетити
зао
али
немати
куд
.
Чим
он
се
Мицко
примакнути
а
он
он
се
дубоко
поклонити
и
одати
селам
,
како
јесам
он
отац
и
мајка
поздравити
и
овај
—
оно
.
но
Мицко
нити
он
отпоздравити
на
селам
,
нити
он
пак
хтети
много
саслушавати
,
већ
исукати
јатаган
и
за
тренут
а
Мустаф
—
агин
глава
,
сав
у
крв
већ
се
валити
по
врео
прах
.
—
путовати
ага
,
па
поздрав
и
мој
и
твој
!
—
викнути
Мицко
у
велик
задовољство
.
Опростивши
се
овај
српски
крвник
,
који
читав
чудо
стварати
са
Србин
у
Ресен
,
Мицко
се
са
свој
дружина
здраво
и
весело
вратити
у
Видин
.
ИИИ
.
у
један
крај
од
Видин
,
близу
,
велик
турски
џамија
,
бити
јесам
мали
,
низак
кућица
бео
к'о
снег
.
у
она
јесам
живети
неки
Сима
т
.
зв
.
Сакаџија
.
Сакаџијом
он
звати
за
тај
,
што
јесам
носити
вод
појединац
саком
тај
се
тако
хлеб
хранити
.
он
сиротиња
управо
и
натерати
,
те
напустити
свој
домовина
—
Македонија
и
доћи
у
Видин
,
не
бити
ли
он
се
окренути
кола
срећа
.
истина
и
сада
јесам
сиромах
,
и
сада
морати
да
се
горко
мучити
,
да
бити
стећи
кор
хлеб
,
али
опет
сада
се
осећати
много
задовољан
.
он
се
бити
овде
и
оженити
и
добити
свега
један
дете
—
Мара
,
који
сад
бити
већ
одрасти
девојка
,
баш
у
леп
цвет
.
тек
она
јесам
осамнајест
година
.
висок
,
стасит
,
па
кад
ићи
а
она
се
само
шибати
.
лице
к'о
роса
нежно
а
бео
к'о
млеко
.
Очи
црн
к'о
катран
,
па
враголасто
сијати
а
танак
ибришим
—
обрва
спојити
па
се
изнад
очи
повијати
као
какав
змијати
.
кос
густ
,
црн
дугачак
,
па
се
разлити
по
леђа
к'о
снопље
.
прав
анђео
!
...
К'о
да
јесам
јесам
вити
родити
и
однеговати
а
не
обичан
жена
.
А
бити
јесам
вредан
,
што
но
вео
,
к'о
кртица
.
Уђите
само
у
њихов
кућица
,
па
да
видити
шта
јесам
ред
.
сав
на
сав
место
,
па
чисто
,
сјајно
,
—
као
у
неки
богат
уређен
дућан
.
кад
ући
унутра
,
а
оно
чисто
мирисати
.
отац
она
јесам
јако
волети
.
тај
он
јесам
бити
сав
нада
и
сав
имање
.
Беше
једном
врло
леп
дан
.
тек
што
јесам
киша
престати
,
угасити
само
врео
прашина
,
а
сунце
опет
заблистати
.
ваздух
јесам
бити
сад
тако
свеж
и
мирисан
;
као
да
јесам
у
средина
какав
шум
.
Мицко
,
одмах
после
киша
,
изаћи
у
варош
да
се
мало
проћи
.
тај
исто
учинити
и
Сима
.
кад
у
један
улица
а
Сима
,
ударити
Мицко
по
раме
викнути
:
—
Помоз
’
бог
,
војвода
!
...
—
бог
ти
помоћи
!
—
рећи
Мицко
зачудити
.
—
ти
ја
канда
познавати
?
!
...
—
Слушао
јесам
о
ти
,
војвода
!
—
продужити
Сима
.
—
Па
како
јесам
ја
познати
сад
?
...
—
Чуо
јесам
да
јесам
доћи
овде
—
у
Видин
па
по
причање
о
ти
,
рећи
бити
да
јесам
сигурно
ти
тај
Мицко
војвода
,
из
Македонија
!
...
—
да
,
да
,
ја
јесам
!
...
А
одакле
јесам
тај
старац
?
...
—
и
ја
из
Македонија
!
...
—
А
кад
јесам
доћи
овде
?
...
—
Па
,
бити
тријестак
година
!
...
—
Имаш
ли
тај
још
ко
овде
?
...
—
имати
...
имати
жена
и
један
дете
!
...
—
неки
ти
она
бог
поживети
!
—
рећи
Мицко
и
хтети
да
продужити
пут
но
Сима
он
задржати
:
—
војвода
,
ја
бити
тај
нешто
замолити
,
ако
бити
ја
хтети
дозволити
?
...
—
говорити
старац
слободно
,
шта
желити
?
...
—
ама
знати
...
мој
баба
и
дете
баш
бити
волети
да
ти
видити
...
кад
бити
хтети
да
отићи
до
мој
кућа
?
...
—
Добра
,
добро
...
хајд
баш
кад
она
јесам
толико
воља
!
—
рећи
Мицко
и
поћи
са
Сима
.
управо
,
овај
бити
само
Симин
жеља
,
да
он
посетити
његов
—
тако
чувен
земљак
а
не
искључив
жеља
његов
жена
и
дете
.
кад
већ
ући
и
у
сам
кућа
,
Сима
гурнути
собни
врата
и
пустити
Мицко
да
он
први
ући
.
у
соба
бити
баба
Ранђија
—
Симин
жена
и
кћер
он
Мара
.
Пошто
се
Мицко
поздравити
с
она
,
он
сести
на
„
диван
"
а
поред
он
и
Сима
.
Ранђија
и
Мара
стајати
поред
она
и
радознало
посматрати
Мицко
.
—
седити
и
ти
,
баба
,
седити
!
—
рећи
Мицко
,
—
моћи
диванити
ту
као
млад
,
имати
млад
за
тај
!
...
сад
баба
Ранђија
сести
до
Сима
а
Мара
изаћи
да
она
донети
ракија
.
—
ваљан
чедо
!
—
рећи
Мицко
бацити
поглед
за
Мара
,
када
овај
бити
изаћи
.
—
јесам
ли
она
бар
наћи
ђувегија
?
...
—
Па
...
јесам
још
!
—
наставити
Сима
.
—
бог
ја
,
време
јесам
,
требати
да
јесам
већ
удомити
!
...
—
Па
...
хтети
,
хтети
,
војвода
,
само
ако
бог
наредити
!
—
одговорити
Сима
а
Ранђија
се
само
превијати
а
на
њен
старачки
лице
већ
почети
да
сијати
неки
благ
осмејак
.
Мара
већ
бити
донети
ракија
,
па
послужити
она
неколико
путити
,
она
се
измакнути
мало
подаље
и
дуго
посматрати
,
Мицко
,
стојећи
као
какав
кип
,
а
час
—
час
бацити
бити
поглед
и
на
Сима
и
Ранђија
,
да
јесам
не
бити
они
приметити
.
она
он
јесам
тако
тужно
и
благо
посматрати
,
као
да
јесам
хтети
од
он
нешто
,
што
она
јесам
мио
срце
да
измолити
.
но
никако
се
не
смети
усудити
да
отпочети
.
Мицко
и
сам
бити
приметити
овај
,
но
ни
јесам
се
не
усудити
да
јесам
што
запитати
.
најзад
,
после
дуг
разговор
,
опростити
се
са
сав
,
Мицко
изаћи
из
кућа
и
отићи
права
у
хан
,
где
он
бити
друг
заостати
.
Дружина
он
већ
бити
око
он
,
запиткивати
он
где
се
оволико
задржати
.
—
бог
ја
,
—
рећи
Мицко
,
почети
да
она
говорити
о
свој
посета
код
Сима
,
—
баш
ваљан
цура
!
...
благо
онај
отац
и
мати
,
што
јесам
родити
онако
леп
!
...
благо
онај
,
на
чији
крило
бити
први
пут
заспати
оно
красно
девојче
!
...
—
Харамбашо
...
војвода
!
—
викнути
један
из
његов
дружина
а
тај
бити
Кузман
,
који
не
моћи
више
да
слушати
о
овај
анђео
,
—
ја
морати
или
умрети
или
узети
тај
девојка
!
...
—
гле
гле
!
—
викнути
Мицко
смешити
се
.
—
Још
јесам
јесам
ни
видети
а
већ
залудити
за
она
!
...
—
не
,
војвода
,
ја
она
познавати
још
од
онај
дан
,
када
доћи
у
Видин
!
...
она
јесам
још
онда
радо
пристати
да
поћи
за
ја
,
али
тај
ја
тај
до
сада
никако
јесам
смести
поменути
!
...
ти
ја
војвода
,
баш
сад
залудити
!
...
Мицко
се
сад
тек
сетити
што
он
јесам
Мара
онако
благо
а
тужно
посматрати
,
не
смести
се
никако
усудити
,
да
он
поменути
за
тај
ствар
.
он
јесам
сад
моћи
и
сам
да
осетити
,
како
бити
овај
двоје
јако
унесрећити
,
када
бити
она
правити
какав
сметња
.
—
кад
јесам
тако
,
брат
—
Кузман
,
а
ја
ти
од
сав
срце
и
у
име
цео
дружина
опраштати
!
...
Ида
,
венчати
се
и
проводити
у
мир
и
задовољство
сладак
дан
са
онај
прекрасан
анђео
!
...
бити
обојити
срећан
и
задовољан
!
бог
ви
благословити
!
—
викнути
Мицко
врло
радосно
.
сад
настати
дирљиво
опраштање
Кузманов
са
дружина
.
и
он
а
и
дружина
осећати
у
срце
као
неки
смеша
од
туга
и
радост
.
тај
ви
јесам
она
тугованка
,
—
песма
,
који
ви
тужно
дирати
и
опет
увесељавати
.
Жао
она
бити
што
хтети
се
после
онолики
заједнички
четовање
,
после
онолики
тешкоћа
и
бораба
,
у
који
сав
опасност
бити
заједнички
делити
међу
себе
,
сада
морати
да
се
раставити
.
сав
се
ипак
дубоко
радовати
,
што
се
војвода
одазвати
жеља
њихов
други
и
што
хтети
сад
моћи
да
спојити
два
млађан
срце
,
који
јесам
толико
чезнути
један
за
други
,
који
бити
можда
и
сагорети
,
да
само
Мицко
не
осетити
толики
силина
њихов
љубав
.
пољубац
,
који
се
Кузман
обасипати
са
свој
друг
и
са
свој
војвода
јесам
бити
крај
.
најзад
се
са
сузним
очи
и
дубок
бол
у
душа
раставити
.
—
збогом
,
збогом
...
мој
храбрити
и
драг
војвода
!
...
збогом
,
мој
мио
друг
,
збогом
!
—
викнути
Кузман
и
поћи
.
—
Срећан
тај
пут
,
брат
—
Кузман
,
срећан
тај
пут
!
клицати
његов
друг
са
војвода
Мицко
и
у
тај
загрмети
плотун
од
мартинака
у
знак
њихов
растанак
.
заиста
дирљиво
!
...
овај
за
она
,
ни
више
ни
мање
,
бити
један
велик
губитак
.
за
она
он
више
јесам
ни
постојати
.
плотун
бацати
онако
исто
,
као
што
се
и
данас
бацати
преко
већ
мртав
тело
какав
храбар
Србин
.
—
о
,
здраво
јунак
,
здраво
!
—
викнути
Сима
,
кад
опазити
Кузман
да
се
примицати
његов
кућа
.
—
здрав
баба
,
здраво
!
—
отпоздравити
он
Кузман
,
сав
усплахирен
и
не
прибрати
,
још
од
како
се
раставити
са
свој
дружина
,
затим
брзо
прићи
Симин
рука
,
—
пољубити
јесам
а
Сима
опет
он
у
чела
.
—
весео
јесам
ја
,
весео
синак
!
...
А
?
!
...
дозволити
?
!
питати
радосно
Сима
,
тапшати
Кузман
по
раме
улазити
у
кућа
.
—
дозвола
,
баба
!
...
хвала
он
!
...
—
војвода
!
...
Мицко
!
...
дозволити
!
.
.
,
живети
!
—
клицати
веома
радосно
и
узбуђен
старац
,
улазити
са
Кузман
у
соб
.
Баба
Ранђија
и
Мара
кад
видети
пред
себе
Кузман
и
кад
чути
онај
клицање
Симин
онај
чисто
умирати
од
радост
.
Ранђија
загрлити
Кузман
,
па
и
не
знати
да
учинити
крај
свој
пољубац
и
врео
суза
.
А
Мара
?
!
...
ах
,
Божа
мој
,
колико
силан
и
ватрен
љубав
!
...
она
јесам
ни
осећати
да
стајати
на
земља
већ
као
да
лебдити
у
ваздух
.
крв
само
бујати
,
лице
се
зажарити
а
срце
хтети
да
искочити
.
неки
тајанствен
туг
обузети
она
душа
па
једва
дисати
.
А
онај
црн
очи
?
!
...
чисто
варница
лет
из
она
па
ви
као
стрела
пролазити
кроз
срце
и
тако
он
сажизати
.
Чим
се
Кузман
извући
из
загрљај
баба
Ранђијин
а
он
Мари
а
овај
он
чисто
полетети
једно
други
у
наручје
.
Мара
загрлити
он
па
наслонити
свој
врео
чела
на
његов
груда
а
он
десни
рука
пребацити
пре
њен
лабудов
врата
,
леви
рука
мета
на
њен
бео
груда
па
пољубац
само
сагоревати
.
Баба
Ранђија
и
Сима
плакати
к'о
деца
.
сав
свој
младост
претурити
сад
они
у
памет
.
они
се
сећати
сада
онај
сладак
час
,
који
проводити
,
док
бити
овако
млад
и
зелен
к'о
пролетњи
цвеће
.
они
се
сећати
онај
милошта
,
који
се
и
они
обасипати
међу
себе
овако
.
зато
они
сад
и
плакати
,
осећати
сам
радост
,
који
обузимати
у
овај
тренутак
Мара
и
њен
драгана
—
Кузман
.
неколик
тренутак
трајати
јесам
овај
дирљив
призор
.
најзад
се
и
његов
узбуркан
осећај
мало
утишати
,
као
онај
мора
,
после
велик
бура
.
Кузман
сести
са
Мара
,
држати
јесам
за
рука
а
поред
она
сести
и
Сима
са
баба
Ранђија
.
дуго
се
они
сад
разговарати
,
час
о
овај
час
о
онај
и
тако
провести
цео
дан
у
велик
радост
.
Још
не
бити
добро
ни
сванути
.
тек
што
јесам
зор
зарудити
.
после
велик
упињање
најзад
избити
и
сунчан
зрак
из
онај
сјајан
кугла
испунити
пламен
зрак
.
Помрчина
сада
бити
савладати
а
дан
свој
блесак
триумфовати
овај
победа
.
таламбас
,
бубањ
,
свирала
,
—
сав
тај
већ
преламати
ваздух
у
Симин
авлија
.
Младић
и
девојка
већ
бити
у
изобиље
.
не
проћи
много
а
буран
кола
,
сав
од
сам
пупољак
,
вити
се
око
Симин
кућа
.
свирала
само
пиштати
,
таламбас
и
бубањ
грм
,
а
кола
као
да
цео
земља
потрес
.
буран
кола
морати
најзад
престати
а
сват
се
већ
кренути
и
полако
се
примицати
ка
црква
.
тек
што
бити
ступити
у
црква
,
а
један
Турчин
полако
и
јесам
ући
,
па
пошто
добро
промерити
и
загледати
Кузман
,
он
опет
изаћи
из
црква
.
но
сват
и
не
поклањати
толики
пажња
овај
Турчин
.
они
јесам
мислити
да
јесам
