@card@
српски
КЊИЖЕВНА
задруга
@card@
.
јелен
Ј
.
ДИМИТРИЈЕВИЋ
.
нов
.
роман
.
Београд
.
нов
ШТАМПАРИЈА
ДАВИДОВИЋ
-
ЉУБ
.
м
.
ДАВИДОВИЋА
.
@card@
.
и
пред
један
леп
кућа
,
двоспратан
,
са
шалона
и
с
три
балкон
,
на
грчки
Пиргусу
а
турски
-
јалија
,
где
јесам
летњиковац
солунски
богаташ
,
у
један
лепо
мајски
јутро
,
зауставити
се
кола
;
и
док
кочијаш
,
Арнаутин
,
у
арнаутски
одело
,
затезати
вођица
танконог
ватрен
вранац
с
посребрен
оправа
,
с
бок
тај
кола
скочити
млад
црнац
,
дилавер
,
у
редингот
,
крут
огрлица
и
фес
,
и
отворити
вратанца
,
окренути
она
леђа
и
пружити
мишица
,
а
из
кола
изићи
три
ханума
и
један
робиња
,
сав
у
црн
чаршаф
,
тај
јесам
хаљина
за
излазак
,
и
с
густ
црн
печ
,
вео
,
на
лице
.
она
први
што
сићи
,
много
се
ослонити
на
дилаверов
пружен
мишица
.
Чим
залупати
тучан
звекир
на
висок
гвозден
капија
те
леп
кућа
,
опкољен
диван
парк
а
покривен
лоз
,
бршљан
и
диваљ
ружа
,
много
исцветао
,
ханума
,
кроз
гвозден
ограда
,
сасвим
европски
,
опазити
један
дежмекаст
црнкиња
,
капиџик
.
она
она
отворити
,
и
кад
ући
,
пољубити
она
скут
и
поћи
пред
она
,
повести
она
узак
стаза
посут
ситан
шљунак
;
а
оне
,
ићи
тих
,
господски
,
бацати
поглед
у
кратак
ошишан
трава
прошаран
жбунов
руж
и
јасмин
и
бокор
јоргован
,
у
два
грдно
велик
„
рундела
“
као
два
диван
уметнички
ћилим
од
цвеће
,
у
водоскок
,
у
кипарис
око
ограда
,
смоква
и
палма
,
у
лимун
пред
кућа
и
олеандар
,
који
јесам
надвисити
кућни
кров
.
Ишле
јесам
један
за
други
,
стар
,
на
млад
,
па
млад
,
па
робиња
са
шарен
бошча
у
рука
;
и
кад
бити
до
пола
двориште
,
или
боље
рећи
диван
парк
,
отворити
се
кућни
врата
и
појавити
се
из
кућа
три
ханума
,
као
Гркиња
или
Јеврејка
,
развити
:
да
дочекати
гост
.
у
предсобље
се
бити
наместити
у
два
ред
женски
послуга
.
„
сеф
гелдиниз
!
“
узвикнути
радостан
домаћица
.
„
сеф
булдумиз
!
“
одговорити
,
такође
радосно
,
гошћа
.
Гошће
се
развити
.
као
укућанка
,
и
онај
јесам
европски
обући
.
али
један
од
она
,
мршав
висок
старица
,
у
бео
памучан
антерија
јесам
,
и
с
кратак
подсечен
сребрн
кос
.
осим
тај
старица
,
сав
у
соб
отићи
с
ципела
.
Читав
буљук
послуга
похитати
за
она
,
а
један
робиња
однети
њин
чаршаф
,
„
пелерина
“
и
печа
,
да
она
завити
и
оставити
у
јашмак-одају
.
у
мусафир-одаји
,
тај
јесам
соба
за
гост
,
не
бити
ништа
турски
,
само
један
врло
мали
мангал
,
за
кафа
и
цигара
,
који
овде
јесам
место
,
јер
јесам
топло
ти
јесам
сав
прозор
отворити
,
да
у
соб
„
ући
и
мирисати
мај
“
...
у
соба
настати
грљење
и
нежно
притискивање
лице
на
лице
,
пљескање
по
плећа
и
узвикивање
„
о
,
машалла
!
“
А
тек
што
поседати
,
старати
,
преко
обичај
турски
,
већ
упитати
за
здравље
домаћинов
;
и
кад
она
један
четрдесетогодишњи
ханума
,
у
сукња
и
блуза
и
старомодан
европски
фризура
,
одговорити
да
јесам
„
хвала
бог
“
здрав
,
она
раширити
десни
рука
на
прса
,
поглед
у
стих
из
коран
који
висити
над
један
врата
,
подигнути
се
и
,
са
суза
у
очи
,
узвикнути
:
„
о
,
Шућур
!
“
и
понова
грљење
и
љубљење
скута
старица
.
по
здрављење
,
по
радост
видити
се
да
јесам
рођени
род
.
тај
јесам
свекрва
са
снаха
и
унука
,
мајка
Ибрахим-Хасана
и
Исмаил-Ахмеда
,
два
богат
Цариграђанин
који
јесам
се
доселити
у
Солун
још
пре
двадесет
година
.
Ибрахим-Хасан-бејов
харем
доћи
јесам
у
гост
Исмаил-Ахмед-бејову
харем
,
из
стар
Солун
у
нов
Солун
,
од
Алаџа-Имарета
на
јалија
,
крај
морати
:
да
ту
провести
мај
.
Послужише
она
цигара
и
кафа
.
и
још
по
једанпут
се
поздравити
,
па
почети
да
се
разговарати
,
полако
,
„
господски
“
...
Старичине
унука
,
од
један
син
и
од
други
,
два
млад
,
врло
леп
девојка
,
значајно
се
погледати
и
осмехнути
,
и
упитати
баба
да
ли
она
јесам
што
потребан
,
изићи
и
отићи
у
један
соб
окренут
мора
,
с
мало
отворен
шалона
,
па
брзо
прећи
у
други
из
башта
,
где
бити
много
прозор
,
и
сав
широм
отворен
.
да
јесам
овај
девојачки
соб
,
видити
се
по
силан
мирис
и
по
многи
инструмент
за
свирање
;
да
јесам
овај
соб
савремен
муслиманка
,
нов
,
како
тај
савремен
,
француски
васпитаница
,
себе
звати
,
видити
се
по
свакојак
ситница
,
по
клавир
,
по
сто
за
писање
и
по
полица
с
француски
и
енглески
књига
.
Седоше
,
оба
у
један
наслоњача
,
загрлити
се
и
почети
да
се
разговарати
,
француски
.
Гошћа
се
жалити
како
она
јесам
отац
љут
,
како
се
врло
бојати
да
она
хтети
пустити
да
провести
мај
на
јалија
;
хвалити
се
нена
;
говорити
јесам
како
њен
мајка
и
сад
као
увек
само
пека
,
како
по
њихов
кућа
по
ви
драг
дан
пека
,
само
да
јесам
мир
.
—
ја
свирати
у
пијано
и
мислити
на
мадмоазел
.
о
,
ако
се
не
вратити
!
Шта
хтети
ја
јадан
сам
?
Кажи
,
душа
Мерсија
?
упитати
гошћа
.
—
Шта
хтети
?
да
се
удати
,
срце
Емир
,
одговорити
домаћица
.
—
Quelle
idée
!
узвикнути
она
.
за
ко
?
—
за
старотурчин
,
одговорити
Мерсија
уозбиљити
се
.
—
у
гора
и
камен
!
рећи
гошћа
уплашено
и
скочити
.
напослетку
,
ја
јесам
још
млад
,
душа
Мерсија
.
—
Don't
speak
so
foolishly
!
узвикнути
Мерсија
озбиљно
и
имитовати
потпуно
њин
енглески
учитељица
,
да
гошћа
насмејати
.
—
Don't
speak
so
foolishly
!
поновити
домаћица
а
гошћа
се
заценити
од
смех
гледати
јесам
у
њен
стиснут
вилица
.
—
o
yes
!
It's
stupid
!
млад
,
а
напунити
осамнаест
година
!
и
ја
.
оба
јесам
већ
зрео
девојка
,
јер
јесам
Азијатка
.
Гошћа
престати
да
се
смејати
и
рећи
:
—
ја
јесам
нов
,
а
оне
јесам
Европљанка
,
Францускиња
.
Шта
ја
имати
азијатски
?
ни
говор
,
ни
хаљина
,
чак
ни
ход
,
чак
ни
покренути
.
—
Чак
ни
мислити
,
чак
ни
осећање
,
јесам
ли
,
Емир
?
—
и
тај
не
,
завршити
гошћа
па
опет
сести
у
наслоњача
,
загрлити
се
са
сестра
од
стриц
и
удесити
,
врло
тихо
,
један
сентименталан
и
монотон
турски
песмица
,
на
се
засмејати
што
певати
турски
,
и
запалити
по
цигара
,
извити
мало
врат
и
почети
с
много
емоција
:
Come
!
o
,
come
my
life's
delight
!
“
наједанпут
,
домаћица
прекинути
песма
и
рећи
:
—
збиља
!
јесам
ли
се
ханум-јенђе
помирити
с
Мондије-ханумом
?
А
гошћа
се
наљутити
,
извући
се
из
сестрин
загрљај
и
рећи
:
—
Нећу
више
с
ти
.
Сут-ана
!
мој
сладак
сута
како
лепо
име
имати
,
а
пакосне
ханума
дати
она
надимак
.
па
и
тај
,
Мерсија
;
јесам
знати
да
јесам
пакосна
.
—
Well
!
-
јесам
ли
се
ханум-јенђе
помирити
с
Нурије-ханумом
?
—
јесам
,
и
хтети
!
један
капиџик
од
цео
комшилук
,
па
и
он
затворити
.
кад
год
у
он
погледати
,
ја
заплакати
.
Мерсија
изненада
прећи
на
нешто
сасвим
други
.
тај
јесам
бити
њен
обичај
.
Сувише
жив
,
она
јесам
моћи
да
се
задржавати
дуго
на
један
предмет
.
—
Јуче
јесам
видети
Жути
врскапут
...
срести
се
,
он
ја
се
загледати
у
очи
,
ја
се
спотакнути
.
—
да
се
ја
загледати
у
очи
мушки
,
ја
бити
пасти
.
А
женски
,
жена
,
ја
јесам
пријатно
...
волети
бити
да
знати
тај
твој
Жутог
.
—
Јуче
јесам
бити
у
црн
капут
,
али
он
јесам
ја
Жути
врскапут
,
као
и
онај
други
браон
Фес
,
као
и
онај
трећи
К—К
.
—
Ко
ти
јесам
тај
?
!
тај
јесам
помињати
!
упитати
Емир
врло
радосно
.
—
један
младотурчин
.
Дошао
са
школовање
у
Париз
.
—
Па
где
јесам
он
ти
видети
по
бог
?
упитати
гошћа
још
радознао
.
—
у
кућа
,
у
соба
...
седети
јесам
с
он
,
код
његов
тетак
.
—
ти
!
—
ја
...
ја
.
—
С
мушко
!
!
—
o
,
yes
!
али
шал
па
страна
,
умало
не
умрети
,
испрва
,
а
после
...
ослободити
се
,
и
не
допасти
ја
се
:
француски
говорити
,
тврдо
изговарати
que
...
А
уобразити
!
!
бунити
се
што
јесам
покрити
глава
и
што
не
умети
с
мушко
да
говорити
.
„
Quelle
honte
!
Quelle
honte
!
“
узвикивати
тако
надувен
.
Уображен
.
његов
тетак
причати
он
да
Емине-Семије-ханум
хтети
да
се
развити
,
он
тај
одобравати
и
на
сав
уста
грдити
наш
обичај
и
друштво
.
—
Мерсија
,
ја
не
бити
моћи
с
човек
!
А
замислити
европски
бал
.
загрлити
с
човек
...
игра
!
и
како
европски
жена
гледати
кад
она
муж
играти
с
туђ
жена
?
!
Читам
,
слушати
тај
као
бајка
„
царев
син
заљубити
се
у
слушкиња
“
.
али
овај
ја
и
јесам
чудновато
.
и
сад
ми
се
везиров
син
заљубљивати
у
робиња
и
узимати
она
за
жена
.
тај
јесам
много
слободан
од
ја
.
ти
отац
не
бранити
да
носити
јелдрм
и
башјорти
,
тај
што
мој
отац
звати
„
европски
огртач
за
прашина
и
европски
махрама
за
позориште
“
.
—
зацело
,
Емир
јагње
,
тај
јесам
завити
као
Арнаутка
и
не
смети
пешке
одавде
донде
.
—
Мојо
несрећа
!
...
А
тај
...
што
јесам
седети
с
мушко
,
смети
ли
да
казати
неки
?
упитати
Фатма
.
—
Смеш
само
наш
другарица
Ариф-тејзи
.
њен
име
као
да
јесам
за
она
измислити
,
јер
она
јесам
ариф
.
—
слатко
мој
Ариф-тејзе
!
рећи
гошћа
нежно
.
Пакосне
ханума
казати
:
„
Женски
Хилми-Паша
.
он
изводити
реформа
у
држава
,
она
у
друштво
"
.
и
грдити
јесам
због
Францускиња
.
„
пофранцузити
се
!
“
Али
,
голо
дрво
ники
не
погледати
,
на
лиснат
бацати
очи
,
на
родно
камење
.
Мерсија
ућутати
и
замислити
се
.
Емир
јесам
држати
да
она
мислити
о
Ариф-тејзи
,
али
Мерсија
узвикнути
:
—
ах
!
шешир
!
кад
бити
доћи
дан
да
метнути
на
глава
шешир
,
ја
бити
скакати
од
срећа
,
јагње
Емир
.
—
А
ја
бити
,
душа
Мерсија
,
полудети
од
радост
.
и
мада
јесам
говорити
француски
,
тргнути
се
и
ућутати
,
кад
у
соб
ући
два
робиња
.
оба
јесам
врло
леп
.
Домаћица
се
звати
Зехра-Мерсије
а
гошћа
Емир-Фатма
.
један
Туркиња
овако
она
јесам
описати
.
„
Об
јесам
висок
као
селвија
,
и
танак
да
бити
она
моћи
обухватити
и
онај
женски
рука
што
се
занимати
само
веза
;
у
оба
јесам
очи
као
бадем
,
само
у
овај
с
јалија
плавити
,
а
у
онај
од
Алаџа-Имарета
црн
;
од
њин
поглед
човек
се
опијати
као
од
вино
с
бенђелук
;
у
повија
имати
елиф
(
а
)
као
црн
боја
направити
;
у
Мерсија
кос
као
поморанџин
кор
,
у
Емира
као
од
печен
кестен
љуска
,
и
сјајан
као
зрео
маслинка
.
Мерсија
имати
мало
повећати
уста
,
Емир
као
саказ-кутију
од
љуска
орахов
превучен
црвен
атлаз
;
у
оба
подвољак
округао
па
као
незагризен
јабука
;
у
оба
грло
као
неоткинут
крин
,
а
Емир-Фатми
јесам
на
грло
,
мало
у
лево
,
младеж
као
ситан
зрнце
пржити
мока
кафа
.
па
какав
јесам
њен
рука
,
њен
нога
!
Емир-Фатма
имати
један
бео
гаћаст
голуб
,
ко
из
скута
храна
,
па
као
тај
голуб
крило
,
такав
јесам
њен
рука
.
Мерсија
ићи
мало
потешко
,
а
Емир
као
да
не
стајати
на
земља
,
и
извијати
се
као
змијица
;
и
имати
глас
као
неј
тај
јесам
дервишки
свирка
у
текија
:
тај
глас
подигнути
човек
,
узносити
он
на
небо
и
преводити
преко
срата
,
(
мост
од
длака
)
.
да
јесам
неки
праведан
као
дете
,
огрешити
бити
се
кад
бити
погледати
у
лице
,
или
у
ока
,
у
уста
,
у
подвољак
,
у
грло
,
у
рука
,
у
нога
,
нарочито
у
танак
половина
—
Емир-Фатму
.
“
оне
јесам
тај
описивање
чути
и
наљутити
се
.
оне
бити
волети
да
она
описивати
као
Француз
свој
јунакиња
из
роман
.
оне
живити
у
Турска
,
а
сањати
о
Француска
.
сваки
дан
читати
нешто
нов
и
чезнути
за
тај
туђ
,
непознат
,
далек
свет
.
Пошто
јесам
се
наразговарати
,
свирати
јесам
симфонија
и
плакати
;
а
после
јесам
,
са
сузним
очи
,
читати
из
роман
поједини
место
и
,
црвенити
,
крити
лице
на
груди
један
други
.
и
шта
јесам
тај
што
она
толико
растуживати
и
узбуђивати
?
—
љубав
.
„
ја
јесам
се
моћи
заљубљивати
у
муслиманка
,
док
се
јесам
заљубити
у
Францускиња
,
"
рећи
Емир
.
и
помињати
предмет
свој
љубав
—
жена
!
као
пансионаткиња
што
се
заљубљивати
у
калуђерица
,
тако
и
овај
,
док
јесам
врло
млад
,
у
свој
учитељица
,
ако
она
имати
,
или
у
пријатељица
свој
рођака
...
само
овај
,
немати
додир
с
људи
,
продуживати
тај
и
доцније
.
Емир
се
бити
заљубити
у
један
млада
Парижанка
,
пријатељица
свој
гувернанта
,
који
она
често
долазити
.
Седећи
према
она
и
гледати
њен
тоалета
,
нарочито
њен
шешир
,
њен
европски
држање
,
слушати
њен
говор
,
не
шта
говорити
већ
како
говорити
,
француски
,
опијати
се
и
сањати
чудноват
сан
:
да
јесам
човек
,
муж
тај
она
мио
странкиња
.
А
пошто
гошћа
отићи
,
она
гледати
да
остати
у
соба
сам
,
да
мирисати
јастук
на
који
се
тај
страна
жена
наслањати
,
и
који
јесам
мирисати
на
хелиотроп
...
кад
бити
после
овај
изићи
пред
мати
и
баба
,
црвенети
бити
од
стид
и
крило
очи
.
Весели
девојчица
променити
се
,
уозбиљити
се
,
и
сваки
час
бити
врло
замислити
.
тај
опазити
њен
мајка
и
као
права
Туркиња
сетити
се
шта
јесам
,
те
један
дан
замолити
ту
страна
жена
да
она
више
не
долазити
,
пошто
доћи
и
казати
да
морати
да
путовати
,
с
муж
,
инжињер
,
чак
у
Каиро
.
опасти
се
јесам
устезати
да
казати
странкиња
због
шта
не
требати
да
она
долазити
.
овај
бити
жао
,
али
ипак
доћи
„
да
она
казати
збогом
"
.
при
растанак
,
она
страсно
пољубити
леп
заљубљен
турски
девојчица
,
пољубити
јесам
у
оба
ока
и
у
уста
.
од
пољубац
у
уста
,
Емир
се
изгубити
и
заплакати
,
гласно
,
као
кад
јесам
бити
мали
,
а
„
последњи
збогом
“
обор
јесам
у
постеља
.
мајка
она
се
уплашити
ти
јесам
онако
болестан
одвести
у
Скопље
,
да
се
међу
непознат
и
весео
харем
разгалити
.
кад
се
отуд
,
после
неколик
месец
,
вратити
,
она
не
бити
тужан
,
али
не
бити
ни
весео
,
јер
турски
друштво
јесам
више
не
занимати
,
а
њихов
кућа
чинити
она
се
празан
.
„
како
хтети
овако
сам
,
нена
?
“
упитати
баба
;
а
она
она
нежно
одговорити
:
„
Фатма
,
чедо
,
па
ми
никад
јесам
бити
више
:
сав
јесам
,
бог
хвала
,
живити
.
“
она
се
тргнути
:
сав
њен
тај
јесам
,
а
она
се
ипак
чинити
да
немати
неки
који
јесам
испуњавати
овај
кућа
.
данас
помињати
Парижанка
више
но
обично
„
отуд
што
мирисати
јасмин
“
.
—
и
онда
јесам
бити
пролеће
,
и
јасмин
просто
гушити
.
на
она
ја
подсећати
,
увек
,
и
дување
ветар
,
и
реч
рéцомпенсе
.
„
Est-ce
la
récompense
,
mon
enfant
?
“
упитати
ја
јесам
кад
ја
јесам
једанпут
наместити
витица
а
ја
се
изгубити
и
пољубити
јесам
.
„
То
хтети
ти
подсећати
на
она
,
док
се
не
заљубши
у
човек
.
“
—
кад
бити
тај
човек
бити
Француз
,
ја
бити
се
у
он
заљубити
.
али
где
да
наћи
човек
?
у
кућа
затворен
,
па
улица
у
затворен
кола
.
видити
по
неко
кроз
решетка
,
кроз
колски
прозор
,
али
тај
јесам
ништа
.
понекад
ја
доћи
да
поломити
решетка
...
тако
ја
доћи
,
али
ја
се
још
никад
јесам
подигнути
рука
.
Мерсија
,
мој
муж
морати
свирати
у
пијано
,
знати
енглески
и
говорити
француски
као
мадам
.
ја
с
такав
муж
не
бити
волети
да
живити
овде
,
тај
бити
молити
бог
да
нешто
скривити
и
да
он
прогнати
:
да
с
он
ићи
у
свет
,
у
Париз
.
ах
,
Париз
!
.
.
ја
овде
не
живити
,
већ
животарити
.
„
Живот
ви
јесам
анималан
,
“
казати
мадмоазел
.
„
јести
,
пити
,
спавати
“
...
Шта
јесам
живот
и
његов
борба
,
ја
не
знати
,
Мерсија
.
ми
јесам
сав
готово
,
и
ја
јесам
несрећан
.
—
кад
се
понекад
размислити
како
живити
...
рећи
Мерсија
.
—
Дође
ти
да
се
убити
,
јесам
ли
,
душа
?
кад
ништа
не
мислити
ја
јесам
весео
:
певати
,
свирати
,
читати
.
Нена
ја
звати
кумрија
,
зато
што
она
певати
.
размислити
,
сестра
.
кад
се
удати
:
муж
,
деца
,
данас
на
јалија
,
сутра
на
Молосу
—
кола
.
онај
низак
сталеж
боље
пролазити
,
она
јесам
увек
пун
чаршија
.
А
Донме
?
колико
јесам
пута
зажалити
што
јесам
Донме
,
бог
нек
ја
опростити
,
те
да
ићи
готово
развијен
,
да
јесам
по
ваздан
у
чаршија
,
да
пред
вече
седити
крај
широм
отворен
прозор
,
да
се
загледати
у
очи
жена
и
људи
.
ја
мислити
да
се
Донмама
чак
јављати
људи
,
кад
она
срести
на
улица
и
познати
она
.
А
како
да
она
не
познати
кад
јесам
скоро
развити
!
ја
просто
обожавати
Донме
,
зато
што
јесам
смести
.
бар
тај
јесам
смелост
бити
муслиманка
и
ићи
развити
кроз
град
где
имати
муслиман
као
што
јесам
мој
отац
?
на
њин
свадба
међу
она
се
прошетати
и
људи
,
а
оне
,
по
неки
,
метнути
на
глава
—
џепни
марамица
.
један
јесам
сасвим
гологлав
.
о
,
што
јесам
као
неки
наш
другарица
што
знати
само
турски
и
за
свашта
викати
кисмет
?
!
о
јадан
ја
ако
ми
удаду
за
неки
свршен
правник
у
кафеним
кафтан
и
бео
чалма
,
па
ја
да
она
се
обући
,
а
они
,
кад
из
чаршија
доћи
,
да
ми
и
не
погледати
,
и
ако
јесам
се
за
она
обући
,
већ
прво
да
узети
абдест
и
да
клањати
,
па
тад
,
с
бројаница
,
да
сести
у
један
ћоше
.
сестра
,
пре
бити
скочити
у
мора
него
што
бити
се
за
такав
удати
.
Шта
бити
ја
се
тицати
куда
хтети
ја
отићи
душа
?
А
ко
знати
да
ли
и
имати
онај
свет
?
ја
памтити
шта
јесам
говорити
мадам
.
свет
,
Мерсија
,
тај
јесам
за
ја
нешто
далеко
као
небо
,
тај
свет
који
јесам
из
књига
познати
и
о
који
ја
јесам
толико
причати
мадмоазел
и
мадам
.
о
тај
свет
сањати
и
ако
његов
даљина
не
моћи
да
појмити
.
па
онај
диван
град
,
на
слика
!
али
ја
чак
и
Солун
не
познавати
,
и
ако
јесам
се
у
он
родити
и
одрасти
.
Заћута
,
и
поћи
она
суза
.
—
Што
плакати
,
око
мој
?
Шта
ја
више
знати
?
истина
,
смети
да
ићи
пешке
,
смети
да
обући
јелдрм
и
да
на
глава
метнути
башјорти
.
али
,
шта
јесам
тај
?
уместо
да
она
нешто
одговорити
,
Фатма
се
приљубити
уз
она
.
оба
се
замислити
.
дубок
Емир-Фатмине
очи
приковати
се
за
један
тачка
на
зид
,
где
без
сумња
она
видити
тај
туђ
свет
,
свет
ван
Солун
,
далек
Париз
,
где
се
родити
мадмоазел
,
и
мадам
...
овакав
разговор
и
она
сличан
понављати
јесам
се
сваки
дан
,
кад
јесам
бити
сам
.
али
,
кад
јесам
бити
сам
?
и
ноћу
и
дању
гостити
.
Ноћу
Туркиња
,
дању
странкиња
.
јер
немати
ваљда
ниједан
странкиња
који
доћи
у
Турска
,
нарочито
у
њен
велик
град
,
да
не
гледати
,
на
сваки
начин
,
да
ући
у
харем
...
А
страна
путница
уводити
јесам
у
харем
странкиња
што
у
Солун
живити
.
прво
јесам
она
водити
Емир-Фатминој
Ариф-тејзи
,
па
после
други
ханума
за
који
јесам
знати
да
волити
Европа
.
кад
год
јесам
хтети
да
показати
путница
какав
велик
турски
кућа
,
странкиња
јесам
она
водити
Исмаил-Ахмед-бејову
конак
.
он
јесам
диван
,
а
и
на
диван
место
крај
морати
.
и
тако
Емир-Фатми
за
читав
месец
дан
чинити
се
као
да
јесам
у
Солун
.
Данас
Енглескиња
,
сутра
Францускиња
,
прексутра
Немица
.
и
девојка
јесам
се
осећати
срећан
што
јесам
са
сваки
моћи
говорити
њен
матерњи
језик
.
путница
јесам
бивати
изненадити
што
јесам
у
„
земља
незнање
"
наћи
толико
„
знање
“
,
а
странкиња
који
јесам
она
доводити
у
овај
кућа
,
објашњавати
јесам
она
да
јесам
и
Солун
,
као
и
Цариград
,
варош
не
само
космополита
већ
и
полиглота
.
један
дан
Ариф-тејзине
пријатељица
довести
она
један
млада
и
врло
леп
Рускиња
.
Фатма
никад
дотле
јесам
бити
видети
жена
из
народ
који
оне
чак
и
у
свој
песма
помињати
и
који
познавати
као
и
други
народ
—
из
роман
,
и
сад
се
занети
умиљатост
овај
леп
жена
који
јесам
пољубити
у
уста
као
да
се
с
она
бог
знати
откад
познавати
.
пољубити
јесам
као
мадам
!
и
читав
два
дан
бити
страшно
расејати
,
седати
у
наслоњача
где
јесам
седети
овај
путница
и
мирисати
наслон
где
се
осећати
некакав
фин
парфим
.
„
изветрити
јесам
,
“
рећи
она
трећи
дан
Мерсија
,
а
она
се
застидити
што
јесам
„
ухватити
у
тајна
“
.
„
ти
јесам
се
понова
заљубити
,
и
тај
опет
у
жена
!
само
не
знати
откуд
у
жена
Москова
,
који
ја
плашити
деца
?
ко
волити
сунчев
светлост
,
не
марити
за
месечев
.
“
Емир-Фатми
се
учинити
да
она
сестра
завидети
на
срећа
,
па
она
бити
непријатно
...
неколико
пута
,
нарочито
у
вече
,
кад
се
морити
на
месечина
бео
као
какав
снежан
поље
,
онај
јесам
из
његов
дубина
чути
„
некакав
говор
“
.
оне
јесам
знати
да
јесам
тај
бити
говор
вод
.
онај
јесам
он
слушати
с
необичан
усхићење
једанпут
кад
јесам
ићи
каик
према
Олимп
,
који
она
се
чинити
као
облак
изићи
из
морати
,
и
кад
јесам
на
талас
гледати
„
котрљање
звезда
“
...
двапут
јесам
ићи
на
мали
Кара-Бурну
на
затворен
кола
;
а
једанпут
јесам
се
шетати
до
Вил
Алатини
пешке
.
Емир-Фатма
јесам
бити
у
Мерсијин
чаршаф
,
да
јесам
не
бити
познати
отац
,
ако
бити
јесам
случајно
срести
.
једно
предвече
,
мајка
она
не
бити
код
кућа
,
а
оне
изићи
на
балкон
окренут
мора
.
она
јесам
Мерсија
обући
у
свој
ружичаст
јелдрм
и
пребацити
она
преко
кос
бео
башјорти
;
а
она
,
наслонити
на
ограда
,
гледати
се
у
један
мали
огледало
:
како
она
лепо
стајати
башјорти
!
и
кад
бити
смести
од
отац
,
она
бити
он
увек
носити
.
али
младеж
на
грло
,
елиф
између
обрва
,
састављен
обрва
,
сав
што
толико
волити
старотуркиња
,
она
јесам
страшно
мрзети
.
„
кад
бити
моћи
да
ишчупати
младеж
и
елиф
“
,
рећи
гледати
се
у
огледало
,
и
повући
танак
башјорти
да
сакрити
тај
што
мрзети
.
Мерсија
се
насмејати
и
отрчати
у
кућа
,
јер
јесам
одзвати
један
робиња
.
наједанпут
,
она
испустити
огледало
,
јер
она
се
учинити
као
да
јесам
на
лађа
.
конак
јесам
ући
далеко
у
мора
и
чинити
се
као
лађа
.
Фатма
се
радовати
,
чинити
она
се
да
некуд
путовати
,
и
ако
морити
,
најежити
као
пред
грозница
,
негде
као
да
јесам
посут
злато
а
негде
крв
,
јесам
покретати
овај
лађа
.
путовати
у
Каиро
...
„
Али
зар
се
мадам
сећати
онај
турски
дете
?
“
загледати
се
у
далек
Олимп
,
у
пут
покрај
он
који
лађа
ићи
у
Анадолија
...
„
Тим
пут
јесам
отићи
мадам
"
.
пета
година
,
а
она
се
учинити
као
да
јесам
јуче
бити
.
гледати
у
тај
„
воден
пут
“
,
а
сузити
она
клизити
низ
лице
.
кад
бити
тај
видети
Мерсија
,
смејати
бити
се
.
али
наједанпут
,
она
се
ућутати
...
загледати
се
у
један
каик
,
који
се
с
разапет
једро
указати
отуд
,
од
онај
„
воден
пут
“
.
из
далек
она
се
учинити
црн
,
после
сив
,
а
најпосле
,
кад
се
сасвим
приближити
,
видити
да
јесам
бео
;
једар
јесам
он
личити
на
крило
какав
огроман
лабуд
.
„
Come
!
o
,
come
,
my
life's
delight
!
“
,
певушити
јесам
свој
омиљен
песмица
,
а
каик
она
се
приближавати
као
на
ветар
...
цариградски
каик
леп
јесам
од
венецијански
гондола
,
тај
јесам
пријатан
јесам
за
око
,
веселити
јесам
,
јер
јесам
бео
,
ишарати
разним
жив
боја
,
а
седиште
јесам
она
обично
црвен
,
једар
бео
.
и
овај
каик
у
који
се
загледати
Емир-Фатма
бити
јесам
као
цариградски
и
имати
јесам
два
веслар
,
један
црн
старац
и
један
бео
младић
.
око
младић
,
на
седиште
,
бити
јесам
пун
руж
...
и
наједанпут
,
каик
стати
,
младић
оставити
веслати
и
узити
ут
.
она
јесам
мислити
да
хтети
да
свирати
;
али
,
он
дигнути
очи
,
погледати
у
она
,
и
кад
она
се
поглед
сусрести
,
устати
,
јавити
она
се
поклонити
она
се
и
скинути
фес
...
да
се
Туркиња
јавити
човек
!
Можда
јесам
странац
,
па
не
знати
њихов
обичај
,
а
метнути
фес
да
мислити
да
јесам
Турчин
.
тај
у
Турска
врло
често
бивати
.
у
Цариград
,
да
бити
се
шетати
слободно
на
сладак
вода
,
и
други
шеталиште
,
и
гледати
се
с
турски
жена
,
странка
метати
на
глава
фес
.
тај
јесам
Фатма
знати
.
поздрав
од
човек
она
просто
избезумити
те
климнути
глава
,
одговорити
он
као
мадмоазел
или
мадам
,
и
задрхтати
цео
тело
,
доћи
она
да
викнути
па
да
побећи
,
али
не
могаде
,
не
понети
јесам
нога
...
али
кад
она
се
он
загледати
у
очи
,
она
не
помислити
да
бежати
,
и
не
окренути
глава
,
чак
ни
очи
.
да
она
јесам
видети
Мерсија
кад
јесам
одговорити
човек
на
поздрав
,
узвикнути
бити
престрављено
:
„
ти
јесам
полудети
!
“
а
за
гледање
,
ништа
она
не
бити
рећи
,
јер
тај
јесам
њихов
обичај
.
и
ако
млад
,
Емир
се
са
стотину
жена
овако
погледати
,
и
увек
она
јесам
бити
пријатно
.
и
сад
јесам
обузети
један
неисказан
пријатан
топлина
и
радост
.
.
али
наједанпут
,
она
се
учинити
да
хтети
да
се
онесвестити
,
те
затворити
очи
и
повући
на
лице
башјорти
.
Видев
тај
,
младић
узити
пун
шака
руж
и
бацити
она
она
у
лице
,
али
оне
попадати
у
мора
...
побојати
се
да
он
неко
из
конак
јесам
видети
,
одмах
узити
весло
и
похитати
према
мали
Кара-Бурну
,
а
за
каик
остајати
сасвим
бео
млаз
,
као
да
се
просипати
млеко
.
„
лепота
!
Мушко
!
по
бог
,
дати
јесам
Француз
?
!
“
ако
јесам
Француз
,
зар
она
да
променити
вера
?
...
о
,
кад
бити
бити
Турчин
,
Цариграђанин
,
цариградски
оџаковић
!
и
кад
бити
бити
богат
!
-Јер
њен
отац
тражити
зет
из
добар
кућа
,
од
велик
род
,
и
богат
...
он
јесам
млад
,
леп
,
отмен
,
али
она
он
волити
што
она
се
јавити
,
и
ако
јесам
не
познавати
.
напослетку
,
да
она
се
јавити
неко
ко
она
познавати
,
она
бити
се
наћи
увредити
,
знати
бити
да
тај
чинити
из
непристојност
,
„
да
се
око
она
дирати
“
.
.
А
за
овај
...
она
бити
се
удати
,
и
знати
да
бити
бити
срећан
.
да
она
јесам
неко
рећи
да
мало
тражити
од
онај
с
ко
требати
век
да
вековати
,
она
бити
се
зачудити
и
узвикнути
:
„
како
мало
!
јавити
се
ја
робиња
као
слободан
,
и
још
,
јавити
ја
се
европски
:
поклонити
ја
се
и
скинути
капа
...
“
у
први
узбуђење
и
радост
,
она
полетити
у
кућа
да
казати
Мерсија
;
њен
атласки
на
врх
прст
папучица
смакнути
она
се
,
а
она
она
не
узити
,
већ
потрчати
у
чарапа
по
кућа
:
тражити
Мерсија
.
Казаће
она
што
се
гледати
с
човек
;
а
што
она
се
јавно
,
нарочито
што
он
јесам
одговорити
,
крити
од
свако
на
свет
,
чак
и
од
Ариф-тејзе
.
„
Мерсије-ханум
јесам
у
мусафир-одаји
,
с
гост
,
“
рећи
један
робиња
,
а
она
доћи
криво
,
и
живо
се
окренути
и
опет
отићи
на
балкон
.
Очи
она
одлетети
према
мали
Кара-Бурну
:
каик
она
сад
личити
на
орао
што
у
лет
сећи
крило
мора
,
а
доцније
на
ласта
...
она
уздахнути
,
и
хтети
да
се
насмејати
,
али
се
неисказан
разнежити
и
заплакати
.
запад
јесам
бити
као
у
крв
,
а
и
по
један
дело
морати
чинити
се
као
да
јесам
просут
крв
,
над
који
јесам
летети
бео
галеб
,
викати
као
да
јесам
осећати
њен
мирис
;
месец
јесам
изгрејавати
из
један
мали
црн
облак
и
бити
јесам
сасвим
бео
;
а
мора
,
у
вечит
покрет
и
сваки
предвече
немирно
,
ударати
јесам
снажан
и
ритмичан
у
обала
,
у
зид
толики
леп
кућа
и
конак
;
са
он
се
,
као
увек
у
овај
доба
,
дизати
влажан
,
слан
мирис
,
и
бити
јесам
тежак
,
непријатан
,
јер
јесам
мирисати
на
риба
;
али
час-по
,
на
мах
,
кад
бити
духнути
западни
ветрић
,
осетити
бити
се
мирис
руж
,
нарочито
лудо
исцветао
јасмин
,
по
чији
јесам
неисказан
велик
жбун
певати
славуј
.
као
да
се
бити
гдегод
у
шума
:
толико
јесам
много
славуј
.
у
овај
тренутак
Емир-Фатма
као
да
јесам
имати
физички
очи
и
уш
,
чути
.
она
јесам
сав
бити
обузети
мисао
на
непознат
младић
;
али
,
као
добар
мухамеданка
,
тргнути
се
кад
чути
мујезин
са
минаре
један
оближњи
џамија
.
Вече
,
а
она
јесам
напољу
,
готово
на
улица
.
Ушавши
у
кућа
необично
брзо
,
натрчати
на
Мерсија
.
„
Хуот
!
Хуот
!
Хуот
!
“
узвикивати
несташан
Мерсија
исто
као
њен
енглески
учитељица
,
и
ухватити
Фатма
.
али
Фатма
,
променити
се
.
она
ништа
не
каза
Мерсија
,
не
само
сестра
од
стриц
,
већ
и
другарица
;
пасти
у
један
наслоњача
и
дубоко
уздахнути
.
Мерсија
се
зачудити
и
викнути
,
пошто
се
уозбиљити
и
погледати
у
небо
:
—
jesam
suis
uneti
vraie
croyante
et
jesam
juriti
devant
Dieu
que
ma
cousine
est
amoureuse
de
la
belle
Rousse
.
Фатма
доћи
смешан
,
али
се
не
насмејати
.
—
Трећи
пољубац
у
уста
биће
од
Енглескиња
.
оне
,
хладан
,
слободно
се
љубити
...
„
Трећи
пољубац
од
он
“
хтети
она
рећи
,
али
не
рећи
.
у
она
,
француски
васпитаник
,
пробудити
се
оријенталка
,
неискрен
и
неповерљив
,
што
осим
бог
не
веровати
више
ником
.
Мерсија
опазити
њен
промена
,
нерасположење
,
па
хтети
да
јесам
насмејати
,
тај
јесам
штипкати
за
образ
и
падати
на
она
;
а
она
се
бранити
,
испрва
молити
,
после
љутит
.
„
Sois
raisonnable
!
“
говорити
.
и
најзад
узвикнути
:
„
Laisse
moi
tranquille
!
“
па
заплакати
.
„
да
,
ти
јесам
до
шал
;
јесам
ти
жао
што
кроз
два
дан
ићи
.
-
Мерсија
се
растужити
,
и
сести
до
она
.
у
овај
туга
,
она
заустити
да
казати
сестра
,
па
се
уздржати
.
„
Смејаће
ја
се
.
“
Нађа
разлог
да
бити
себе
извинити
што
јесам
неповерљив
.
Прођоше
и
тај
два
дан
,
свршити
се
мај
;
Ибрахим-Хасан-бејов
харем
вратити
се
у
стар
Солун
.
кола
јесам
милети
балансовати
по
страшно
нераван
калдрма
,
а
кочијаш
јесам
затезати
вођица
танконог
вранац
да
високо
дигнути
глава
и
каткад
она
јесам
ошинути
бич
да
подигравати
,
и
скретати
јесам
из
кратак
,
врло
узак
уличица
у
дугачак
и
страшан
крив
улица
,
пролазити
кроз
метеж
,
кроз
гомила
људи
у
црвен
фес
и
зелен
и
бео
турбан
и
буљук
жена
у
разнобојан
чаршаф
,
и
где
јесам
бити
водоноша
с
ђугумима
,
слушкиња
с
ђувеч
,
трговац
с
товарни
магарац
,
продавачица
с
чевре
и
кеса
,
Арнаут
у
нов
ћулав
и
Туркиња
у
отрцан
фереџа
,
дечак
у
скерлетан
хаљина
и
стар
просјак
у
сив
рита
.
дерњава
продавац
заглушивати
јесам
уш
.
одавно
јесам
проћи
Касуми
и
Алаџа-Имарет
с
конак
свој
господар
,
а
он
терати
и
даље
,
да
сав
свет
по
хиљадити
пут
видити
Ибрахим-Хасан-бејова
диван
кола
и
коњ
с
богат
оправа
,
а
да
он
опет
не
видити
харем
.
Попушта
вођица
и
пењати
се
уз
брдо
,
затегнути
она
и
скретати
у
попречан
улица
,
терати
сав
ход
поред
кућа
са
софа
,
тераса
и
кафез
(
решетка
на
прозор
)
,
негде
густ
,
негде
проређен
,
поломљен
,
поред
чатрља
с
висок
оградни
зид
,
негде
бео
као
од
платно
,
над
који
се
у
небо
дизати
црн
кипарис
и
олеандар
пун
црвен
цвет
;
овде
се
појавити
хамам
покрити
маховина
као
ћилим
,
онде
се
указати
текија
опколити
гроб
као
стадо
,
и
мало
па
кафана
под
широколист
дуд
,
и
одмах
гробље
зарасти
у
коров
.
кад
се
попити
на
висок
врх
град
,
што
личити
на
последњи
ред
ложа
какав
амфитеатар
,
зауставити
кола
да
ханума
видити
један
слика
који
често
гледати
а
увек
се
она
усхићивати
као
да
јесам
јесам
први
пут
видети
.
онај
се
збити
уз
прозор
и
не
погледати
у
велик
напуштен
гробље
који
она
јесам
окружавати
,
него
у
даљина
...
какав
живописан
слика
!
од
солунски
залив
она
се
учинити
широко
поље
покривен
снег
,
а
од
кућа
и
џамија
велик
шарен
шум
.
„
откуд
да
се
вод
бео
усред
бео
дан
,
кад
се
сунце
чинити
као
какав
огроман
пожар
!
“
рећи
Фатмин
мајка
,
гледати
у
залив
преко
бео
минаре
и
црвен
кров
.
кола
јесам
стајати
дуго
усред
гробље
,
на
један
прашљив
кратак
пут
;
а
ханума
јесам
отварати
прозор
и
истицати
Фатмин
леп
глава
да
јесам
омиловати
ветрић
,
који
се
дизати
из
кор
по
гроб
с
оборен
гробовски
камење
.
кад
поћи
натраг
низ
стрм
улица
,
вранац
посртати
,
јер
она
толико
бити
олабавити
вођица
.
најпосле
кола
стати
пред
један
велик
двоспратан
кућа
са
софа
,
ћошка
,
тераса
и
баба-фингама
(
соба
на
таван
)
,
и
црн
дилавер
у
редингот
,
крут
огрлица
и
фес
,
скочити
те
отворити
вратаоца
,
па
окренути
леђа
и
опружити
мишица
...
Емир-Фатма
бацити
поглед
с
неки
чудан
осећање
у
прозор
с
решетка
,
и
први
пут
у
живот
:
кућа
њен
родитељ
учинити
она
се
као
хапсана
.
крај
морати
,
крај
отворен
шалона
и
прозор
бити
јесам
месец
дан
.
А
сад
,
да
се
затворити
.
и
чисто
са
страх
поглед
у
два
тежак
велик
капија
са
звекир
и
халка
споља
,
с
мандал
изнутра
,
у
грдно
висок
оградни
зид
.
и
она
хтети
ту
,
иза
тај
густ
решетка
и
висок
зид
да
венути
без
сунце
и
ваздух
.
она
немати
права
ни
на
сунце
и
ваздух
!
и
учинити
она
се
да
досад
на
тај
никад
јесам
помислити
,
па
пошто
се
велик
капија
отворити
,
она
потрчати
,
гурнути
средњи
;
хтети
да
протестовати
,
да
викати
.
ах
!
у
башта
чак
турски
цвеће
ариф-лен
зариф
...
пред
харемски
врата
четири
велик
лимун
,
под
прозор
њен
девојачки
соб
један
кипарис
;
и
он
јесам
подсетити
на
смрт
,
а
у
гробље
,
малочас
,
смрт
се
јесам
сетити
!
скренути
сузне
очи
у
нар
:
много
родити
...
у
коначки
авлија
јесам
чесма
,
а
у
харемски
шадрван
:
ханума
„
на
увесељење
"
,
као
да
мртав
ствар
моћи
да
веселити
.
али
овај
јесам
мртав
ствар
,
овај
јесам
живити
:
шадрван
,
лимун
,
кипарис
.
Обучен
јесам
у
црн
за
њен
слобода
.
он
стражара
под
њен
прозор
.
и
зар
она
знати
шта
јесам
тај
слобода
?
.
.
и
пошто
обути
папуча
„
за
по
кућа
“
,
отићи
уз
степеница
брзо
као
да
бежати
од
туга
који
јесам
наједанпут
обузети
.
али
не
побећи
;
туг
ући
с
она
у
кућа
с
турски
намештај
,
и
где
јесам
мошус
просто
гушити
.
у
стаклен
софа
погледати
у
стих
из
коран
.
у
свој
соба
омиловати
поглед
сав
пијано
,
свој
библиотека
,
кревет
,
слика
европски
град
;
а
кад
,
преко
кров
,
црвен
између
зеленило
,
видити
бео
залив
,
тренутно
се
разгалити
,
док
она
не
отићи
очи
у
небо
као
комад
плав
свила
.
из
очев
кућа
онај
он
никад
цео
не
видити
.
„
бог
јесам
створити
небо
за
свако
,
само
не
за
турски
жена
.
“
и
понова
се
бунити
;
али
против
ко
,
тај
не
знати
...
видити
појас
њихов
башта
и
двориште
—
оградни
зид
,
покрити
лоз
и
бршљан
,
и
пред
духован
очи
изићи
она
цео
слика
харемски
живот
,
и
на
тај
слика
не
наћи
ниједан
жива
и
светао
бој
...
видити
један
капиџик
,
један
једини
од
цео
комшилук
,
па
и
он
обрасти
у
исцветао
јасмин
.
„
о
мој
сладак
сута
!
Пошто
тејзе
јесам
у
Солун
,
ја
бити
сута
сав
казати
.
али
мој
мајка
не
говорити
с
она
!
“
То
сав
бити
јесам
непознат
младић
и
његов
поздрав
.
у
конак
јесам
људи
:
њен
отац
,
слуга
,
кочијаш
,
роб
дилавер
,
а
у
харем
жена
:
њен
баба
,
мајка
,
она
,
слушкиња
,
робиња
њен
другарица
.
А
врата
што
везивати
харем
с
конак
закључати
јесам
кад
год
отац
јесам
код
кућа
!
ту
она
бити
врло
тешко
ти
сести
и
заронити
глава
у
јастук
.
видити
отац
:
висок
,
врло
црномањаст
,
увек
намргођен
,
обучен
европски
а
у
фес
.
и
зашто
јесам
обући
тај
хаљина
,
европски
,
кад
мрзети
Европа
?
он
много
држати
на
свој
име
,
и
поносити
се
богатство
.
дигнути
глава
,
па
нога
пред
нога
,
и
због
тај
јесам
он
прозвати
Бујукбурунли
,
тај
јесам
носоња
,
што
хтети
рећи
охол
.
па
како
јесам
љут
,
и
љубоморан
!
Жена
кад
хтети
да
ићи
у
комшилук
,
питати
он
:
„
имати
ли
допуст
,
беј-ефенди
?
“
напослетку
,
он
ништа
не
радити
преко
закон
;
у
Корана
стајати
:
муж
јесам
за
жена
одговоран
.
он
поређивати
жена
с
мачак
:
кад
се
највише
умиљавати
—
огребати
.
Тешко
она
ако
јесам
удаду
за
старотурчин
!
А
њен
мајка
јесам
лако
:
она
за
друкчије
не
знати
,
и
ништа
јесам
учити
,
јесам
читати
,
никуд
се
јесам
макнути
.
нарав
јесам
примити
од
муж
,
јер
он
јесам
доћи
млад
:
хвалити
се
родом
,
поносити
се
богатство
.
„
бог
јесам
богат
,
деца
,
“
велим
стар
,
али
тај
не
помагати
.
Фатмин
отац
јесам
мило
кад
се
казати
да
јесам
на
тај
и
тај
свадба
богат
бити
обући
његов
харем
.
али
,
да
ли
он
давати
сиротиња
,
кћер
он
тај
не
знати
.
ако
се
у
кућа
десити
нешто
што
се
она
чинити
да
она
понижавати
,
обоје
страшно
викати
.
мајка
она
јесам
охол
,
зло
,
али
јесам
честитати
.
А
„
слатко
“
нена
!
она
јесам
учити
,
свршити
јесам
медреса
као
мушки
;
читати
персиски
и
арапски
;
учити
јесам
и
паметан
као
Ајше-Садика
,
други
жена
Мухамедов
,
као
Фатма-Зехра
,
кћер
њихов
пророк
.
и
нена
јесам
путовати
:
проћи
јесам
сав
турски
царевина
,
живети
јесам
међу
Арапин
,
дружити
се
с
цариградски
велик
харем
.
отац
она
јесам
родити
у
Цариград
,
тамо
јесам
одрастати
,
школовати
се
,
оженити
се
,
и
доћи
у
Солун
да
наследити
стричев
имање
.
он
јесам
васпитавати
његов
нена
,
она
њен
...
њен
нена
неговати
она
душа
као
нежан
биљка
,
учити
она
јесам
да
бог
волити
и
да
он
се
бојити
,
да
сажаљевати
,
да
бити
скроман
,
да
не
мрзети
,
да
не
оговарати
,
да
се
сећати
да
јесам
овај
живот
пролазан
,
да
не
смети
с
ум
дан
кад
се
свила
и
кадифа
замењивати
с
неколик
аршин
памучан
платно
,
да
чешће
помишљати
на
Страшни
суд
,
да
тврдо
веровати
да
човек
у
живот
сналазити
само
онај
што
он
јесам
писати
кад
се
родити
.
„
К'смет
!
казати
у
зао
,
па
хтети
он
лакше
поднети
.
“
Али
она
јесам
васпитавати
још
и
њен
гувернанта
,
Францускиња
.
кад
она
јесам
доћи
,
она
јесам
тада
бити
тек
пет
година
.
отац
мрзети
Европа
а
у
кућа
узимати
Европљанка
:
да
он
кћер
не
бити
остати
за
пашински
кћер
,
јер
оне
имати
гувернанта
.
она
јесам
дакле
одрасти
не
само
поред
Туркиња
него
и
поред
Францускиња
;
нена
она
тумачити
Коран
и
говорити
о
светост
затвор
;
Госпођица
она
читати
роман
и
описивати
чар
слобода
,
и
у
њен
мек
женски
срце
утискивати
се
два
ненин
реч
,
двеста
Госпођичиних
.
кад
се
чути
какав
дестан
азиски
,
она
остајати
хладан
;
кад
одјекнути
какав
европски
арија
,
она
добијати
крило
и
у
дух
летити
по
непознат
свет
,
заносити
се
живот
који
познавати
из
француски
роман
.
она
јесам
Туркиња
,
сентименталан
,
страстан
и
способан
за
чудноват
маштање
.
Растужена
,
она
замислити
лице
Госпођичино
од
свој
рука
,
па
јесам
ижљубити
.
и
други
свој
учитељица
(
Туркиња
за
турски
,
Гркиња
за
грчки
и
Енглескиња
"
за
немачки
и
енглески
)
она
јесам
волети
,
али
као
Францускиња
—
никад
.
о
,
она
бео
Енглескиња
што
се
звати
Госпођица
црн
(
Miss
Black
)
,
што
јесам
учити
и
певање
!
и
нашта
она
свирање
и
певање
?
да
веселити
жена
по
харем
,
као
чочек
!
„
одакле
јесам
он
?
“
прошаптати
па
бацити
очи
кроз
прозор
.
видити
сав
залив
,
а
небо
као
комад
плав
свила
.
кад
бити
нешто
имати
крило
,
па
да
полетити
,
да
он
под
небо
видити
!
али
и
тада
бити
она
викнути
родитељ
:
„
завити
се
,
несрећан
кћер
,
ено
човек
!
“
јер
дању
,
у
време
молитва
,
не
дати
она
да
седити
у
башта
развијен
,
да
јесам
не
видити
мујезин
...
просилац
она
помињати
нена
,
не
родитељ
.
отац
се
разговарати
с
ћерка
као
с
какав
стар
дервиш
.
родитељ
свој
дете
не
познати
,
јер
она
она
се
бојити
,
па
она
јесам
неискрен
.
она
не
знати
да
ли
јесам
родитељ
волити
,
јер
она
свој
милошта
не
показати
.
дете
не
дознати
очев
нежност
,
да
се
не
размазити
—
јединац
...
понекад
,
он
се
сувише
разнежити
,
и
рећи
бити
она
који
„
слатко
“
реч
,
па
се
трзати
,
јер
„
тај
човек
не
доликовати
”
,
чак
ни
кад
јесам
отац
.
„
покојни
мој
нена
бити
миран
,
и
сав
невесео
:
Фатма
ја
јесам
на
она
.
“
Жене
,
слушати
тај
,
смејати
се
,
што
лагати
.
оне
не
знати
да
он
истина
говорити
,
јер
она
се
пред
он
претварати
...
она
јесам
жив
и
весео
,
и
зато
јесам
сав
волити
.
она
јесам
онакав
какав
јесам
пред
Мерсија
и
Ариф-тејзом
,
сестра
од
тетак
њен
мати
,
двапут
њен
година
,
а
с
који
се
разговарати
као
с
другарица
.
Још
пре
неколик
година
с
она
се
моћи
разговарати
као
са
зрео
жена
;
сав
јесам
разумети
,
свачији
јесам
бол
појмити
,
од
нена
јесам
научити
да
размишљати
,
од
Госпођице
да
радити
.
Госпођица
јесам
сваки
казивати
,
да
она
јесам
мали
и
мио
ученица
и
васпитаница
врло
,
врло
интелигентан
,
и
да
често
,
кад
што
рећи
,
не
веровати
да
јесам
њен
,
већ
да
јесам
тај
од
неко
чути
или
негде
прочитати
.
њен
отац
мрзети
Европа
а
волити
што
он
кћер
знати
европски
језик
и
што
свирати
на
клавир
.
„
Мајчице
,
да
јесам
дати
још
пет
,
десет
пут
за
Фатмин
учење
,
па
не
бити
жалити
:
волити
што
ја
јесам
кћер
образовати
.
“
—
„
и
ја
,
синути
,
волити
,
али
се
и
бојити
.
да
јесам
бити
један
или
друго
,
никако
обоје
.
коран
и
роман
,
решетка
и
европски
учење
,
ја
се
чинити
,
синути
,
не
ићи
.
Аллах
неки
ми
умудрити
Фатма
.
“
сав
јесам
звати
„
Емир
“
,
а
нена
и
родитељ
„
Фатма
“
,
јер
тај
јесам
име
кћер
њихов
пророк
.
ИИ
како
се
изненадити
Ђулренги
,
робиња
,
кад
ући
у
софа
и
затећи
девојка
с
чаршаф
.
—
Ааа
!
А
што
се
јесам
развити
,
што
плакати
,
кјучук-ханум
?
—
Ћути
,
Ђулренги
,
да
не
чути
...
Жао
ја
јесам
Мерсија
,
рећи
и
скочити
,
скинути
чаршаф
и
петак
,
обрис
очи
,
изићи
:
отац
она
долазити
из
чаршија
.
—
Добра
доћи
!
добро
доћи
!
изустити
он
готово
спонтано
и
пружити
рука
Фатма
.
Пошто
он
она
метнути
чела
и
уста
на
рука
,
он
хтети
да
јесам
омиловати
,
па
се
тргнути
и
брзо
прићи
мајка
:
—
Добра
доћи
,
мајчица
!
узвикнути
весело
и
узити
она
мршав
,
смежуран
рука
,
јако
притиснути
на
она
свој
чела
,
па
јесам
подигнути
на
свој
тема
;
она
он
привући
к
себе
,
омирисати
он
лице
муцати
:
—
боље
ти
наћи
,
синути
!
па
брзо
додати
:
—
А
зар
тако
,
синути
?
!
ти
не
марити
за
ми
.
сав
јесам
ти
изгледати
,
и
брат
ти
,
и
снаха
,
и
синовица
,
сав
ја
,
а
ти
,
никако
не
доћи
.
—
на
јалија
,
мајчица
,
не
волити
,
ја
јесам
сто
пут
казати
:
тамо
јесам
шалона
,
балкон
,
јелдрм
,
башјорти
,
алафранга
...
па
се
окренути
жена
:
—
Добра
доћи
,
ханум
!
она
он
брзо
прићи
,
притиснути
он
на
рука
усна
и
чела
и
тихо
рећи
:
—
боље
ти
наћи
,
беј-ефенди
!
после
овај
неколик
реч
,
он
ући
у
соб
тај
се
пресвући
:
панталоне
и
капут
заменити
антерија
.
кос
он
црн
као
гар
,
антерија
бео
као
снег
;
без
појас
јесам
,
са
широк
скут
као
жена
;
чарапа
скинути
,
бос
јесам
,
у
потпећен
сактијански
ципела
;
на
глава
он
веома
мали
и
плитак
бео
ћулав
и
пошто
узити
абдест
,
прострети
он
овчји
кожа
,
да
отклањати
вечерњи
молитва
.
мало
,
па
и
жена
,
сав
три
у
бео
,
сав
три
скинути
чарапа
...
и
старати
са
снаха
отклањати
(
а
унука
она
клањати
само
о
Рамазан
,
као
сав
турски
девојка
и
млад
жена
)
.
насред
велик
отворен
предсобље
,
разастрети
,
на
египатски
асура
,
бео
чаршав
(
софра-алти
)
,
да
на
он
падати
мрва
,
и
поредити
около
шиљте
.
донети
се
софра
;
они
поседати
и
почети
јести
прст
,
ћутети
.
робиња
примати
јела
од
ашчика
,
служити
господар
и
госпођа
,
и
дворити
она
с
нов
јела
у
рука
.
и
за
час
,
па
сав
скочити
,
на
доксат
опрати
рука
и
уста
;
а
кад
се
вратити
,
софра
дигнути
,
„
софра-алти
“
покупљен
.
Поседаше
по
други
дебео
шиљте
око
зид
,
навалити
се
на
јастук
,
и
мати
и
син
узети
пита
кафа
уз
дуван
,
(
снаха
пред
свекрва
никад
не
пухати
)
.
и
почети
се
разговор
,
затегнуто
као
међу
туђин
.
Фатма
не
сести
,
већ
проћи
кроз
предсобље
бацати
поглед
у
широм
отворен
одаја
с
постеља
под
бео
танак
комарник
.
за
она
јесам
постеља
наместити
насред
софа
,
а
за
робиња
код
њен
нога
;
комарник
јесам
она
бити
висок
као
шатор
,
а
кроз
танак
платно
лепо
се
видети
чист
постеља
са
шарен
покривач
.
она
јесам
једва
чекати
да
легнути
,
па
да
мислити
на
он
,
као
до
пре
неколик
вече
што
јесам
мислити
на
други
,
на
свој
фиктиван
драго
.
пре
но
што
се
срести
с
мадам
,
она
јесам
један
„
створити
“
,
волети
он
,
за
он
се
просити
,
удавати
,
он
јесам
изневеравати
,
она
јесам
бити
љубоморан
,
умирати
од
бол
;
па
опет
оживљавати
,
гледати
његов
кућа
,
који
у
Солун
не
постојати
,
изговарати
он
име
,
који
он
јесам
она
дати
,
виђати
он
кроз
кафез
и
кроз
пробушен
оградни
зид
,
премирати
од
чежња
за
он
,
састајати
се
код
њен
Ариф-тејзе
,
остајати
сам
,
он
она
јесам
салетати
пољубац
,
и
опет
се
за
он
просити
,
удавати
,
она
он
никад
јесам
бити
неверан
,
он
она
често
,
једанпут
се
уверити
,
умрети
од
бол
...
А
неки
вече
:
родитељ
јесам
не
дати
он
,
она
туговати
,
бежати
,
лутати
с
он
по
свет
,
по
Европа
,
срећан
јесам
.
доцније
само
мадам
.
после
и
мадам
и
он
.
последњи
година
готово
само
он
,
јер
јесам
време
чинити
свој
,
брисати
јесам
,
полако
,
неосетан
,
оно
што
бити
у
њен
срце
дубоко
урезан
сусрет
те
туђ
жена
...
овај
неколико
вече
,
тај
фиктиван
драг
нем
:
ишчезао
јесам
,
да
се
никад
више
не
појавити
...
попити
кафа
и
попушити
цигара
,
обући
бео
геџелук
,
тај
јесам
ноћни
хаљина
,
сав
у
веза
,
повадити
игла
из
комарник
,
па
се
провући
,
легати
;
робиња
саставити
платно
игла
.
—
Аман
,
кјучук-ханум
,
шта
ти
јесам
?
!
чути
се
тихо
.
Што
ћутети
?
—
молити
ти
,
не
дирати
ја
...
спавати
ја
се
.
и
робиња
се
свући
па
легати
.
Тишина
,
само
се
чути
шадрван
,
шушта
,
пљуштати
као
јесењи
киша
.
тај
пљуштање
сав
више
бацати
Фатма
у
сањарија
;
жмурити
а
не
спавати
,
у
мисао
гледати
мора
,
каик
,
младић
и
његов
поздрав
,
и
онај
дуг
и
дубок
поглед
;
по
стоти
пут
се
питати
,
одакле
јесам
,
где
јесам
сада
кад
она
мислити
на
он
,
јесам
ли
у
Олимпос-Паласу
или
хотел
д
'
Англетер
,
осећати
ли
да
она
на
он
мислити
,
или
јесам
се
и
не
сећати
:
зар
јесам
он
један
поздравити
и
тако
јесам
погледати
?
па
се
покрити
преко
глава
,
да
не
чути
пљуштање
шадрван
и
песма
један
заостао
славуј
,
јер
и
један
и
друго
јесам
растуживати
.
А
кад
збацити
покривач
и
осетити
ноћни
свежина
,
мирис
влажан
од
земља
и
лимун
,
преносити
се
на
јалија
,
на
балкон
свој
стриц
.
у
зор
она
се
мујезинов
позивање
учинити
као
запевка
;
тако
пријатан
глас
и
арија
,
а
тако
тужно
.
гугутка
јесам
залепршати
крило
око
отворен
прозор
и
чути
се
тихо
и
нежно
:
„
гугу-то
“
!
и
на
мање
осетљив
срце
чудно
утицати
овај
гугут
у
прозорје
ран
лет
.
А
онај
заостати
славуј
опет
певати
.
о
,
како
јесам
тужан
тај
славујев
песма
у
прозорје
!
и
загукати
њен
голуб
:
она
он
глас
познати
.
јесам
он
видети
читав
месец
,
и
јесам
он
нахранити
из
скута
,
па
сад
,
осетити
јесам
зацело
да
јесам
она
ту
,
па
јесам
бити
.
али
она
јесам
будан
кад
јесам
сав
бити
:
тица
,
цвеће
,
воће
;
крај
њен
прозор
смоква
бити
јесам
,
шуштати
,
и
час-по
ударити
грана
о
отворен
прозорски
крило
...
кад
јесам
требати
да
устати
,
она
савладати
умор
заспати
,
и
спавати
бити
до
подне
да
јесам
не
пробудити
један
грлат
симиџија
.
с
она
се
пробудити
и
онај
што
јесам
заспати
кад
и
она
.
Шта
јесам
тај
?
сетити
се
,
и
бити
она
веома
тешко
:
плакати
бити
на
сав
глас
.
Скочи
,
умити
се
,
па
цигара
.
она
јесам
јутром
тужан
и
кад
немати
узрок
;
али
кад
попушити
цигара
,
или
чим
јесам
запалити
и
повући
један
дим
,
разгаљивати
се
.
данас
не
бити
тако
.
кад
отићи
у
свој
соб
,
она
она
се
учинити
пуст
,
празан
,
и
ако
јесам
пун
:
поред
европски
музички
инструмент
,
ту
јесам
њен
ут
и
њен
зил
;
она
јесам
понекад
и
чочек
...
она
ништа
не
видити
,
већ
се
поклопити
на
кревет
Госпођичин
,
на
њен
узглавље
,
и
силно
јесам
пожелити
,
узити
узглавље
шаптати
свој
тајна
,
и
учинити
она
се
да
јесам
она
чути
,
да
јесам
ту
,
осећати
њен
мирис
с
кос
,
с
тело
.
па
се
тргнути
:
она
немати
;
а
сад
хтети
жена
,
ханума
,
из
цео
комшилук
,
на
добродошлица
;
рашчути
се
да
јесам
се
вратити
,
па
хтети
свакидашњи
разговор
,
неискрен
сажаљевање
што
она
за
толико
јесам
видети
;
а
можда
хтети
она
молити
да
она
свирати
,
да
она
певати
...
како
да
певати
кад
она
срце
плакати
?
свој
лукав
поглед
ако
опазити
на
она
промена
,
ако
јесам
питати
:
шта
ти
јесам
?
Шта
да
она
одговорити
?
како
да
казати
?
ако
погодити
?
ако
чути
?
од
који
да
чути
кад
само
она
знати
...
ако
дознати
па
покварити
?
Шта
да
покварити
?
Шта
имати
?
...
о
,
много
имати
:
муслимански
девојка
примити
јесам
поздрав
од
човек
,
и
одговорити
он
јесам
:
тај
јесам
много
;
а
што
се
онако
с
он
гледати
...
сав
се
гледати
:
девојка
,
и
жена
што
имати
муж
.
тај
гледање
онај
звати
„
разговор
душа
“
.
да
јесам
старотуркиња
,
она
бити
већ
све
испричати
робиња
;
али
јесам
младотуркиња
,
нов
.
сести
да
испричати
хартија
,
да
писати
Госпођици
.
али
пре
но
што
хтети
почети
писма
,
она
одрешити
појас
и
расплет
кос
;
учинити
она
се
да
почињати
нешто
важно
,
да
отварати
некакав
велик
врата
споља
затворен
катанац
,
изнутра
мандала
:
кроз
она
хтети
у
живот
,
па
гледати
да
на
она
јесам
ништа
везати
,
сплетено
.
Солун
,
@card@
јун
@card@
.
врло
драг
госпођица
,
у
ја
се
пробудити
оно
што
у
Атале
:
ја
јесам
наћи
свој
Кактаса
.
„
крити
се
од
људи
;
а
да
се
твој
очи
не
бити
срести
с
човеков
очи
,
обарати
она
.
“
Још
како
јесам
обући
чаршаф
,
овако
јесам
ја
учити
нена
и
мајка
,
и
ако
јесам
онда
бити
дете
,
ви
тај
знати
,
драг
госпођица
.
ја
се
никад
јесам
срести
с
човек
,
па
зато
јесам
имати
потреба
да
очи
обарати
.
јесам
до
пре
три
дан
;
а
пре
три
дан
...
и
ја
не
оборити
очи
.
кад
бити
овај
чути
мој
!
ја
не
знати
ко
се
више
бојити
.
Нена
највише
;
али
не
,
ја
се
она
не
бојити
,
већ
ја
срамота
од
она
:
како
ја
јесам
учити
!
кад
бити
доћи
из
Цариград
Мехмед-беј
,
ја
бити
он
права
у
очи
гледати
,
и
с
он
бити
се
слободно
разговарати
,
као
с
ви
;
али
он
,
и
ако
млад
,
ја
јесам
човек
,
мушки
,
него
брат
:
његов
мајка
и
мој
два
јесам
родити
сестра
...
ви
тај
знати
,
драг
госпођица
.
пре
неки
дан
јесам
видети
човек
чинити
ја
се
први
пут
у
живот
:
мој
очи
срести
јесам
се
с
његов
...
како
ја
јесам
бити
,
да
знати
,
не
кад
ја
погледати
,
него
кад
ја
се
јавити
!
у
ми
се
волити
по
неколик
година
само
гледање
,
и
тај
знати
,
драг
госпођица
.
А
он
скинути
фес
,
па
ја
се
поклонити
,
и
ја
,
несвесно
,
климнути
глава
,
а
срце
ја
толико
залупати
да
излетити
,
осетити
он
под
грло
.
јадан
,
јадан
ја
!
...
А
знати
ли
одакле
јесам
он
видети
?
с
беј-аџова
балкон
.
тај
Мерсија
не
знати
;
ники
,
само
Вог
и
ја
,
па
и
од
бог
ја
страх
,
да
ја
не
проказати
.
кад
помислити
да
јесам
он
истински
,
јесам
он
створити
фантазија
млад
турски
девојка
...
он
истина
живити
,
дисати
,
ходити
,
говорити
,
волити
...
о
,
само
још
да
не
волити
!
ја
,
драг
госпођица
,
волити
један
одавно
,
још
како
јесам
ви
почети
долазити
јутром
у
постеља
:
млад
,
леп
,
мити
;
али
тај
јесам
човек
дати
очи
,
уста
,
стас
,
узраст
ја
сам
;
ја
јесам
он
задахнути
свој
душа
.
А
онај
јесам
дати
душа
бог
.
ја
јесам
онај
гледати
само
уман
очи
;
овај
јесам
видети
чулан
,
па
он
гледати
уман
,
па
хтети
он
опет
гледати
чулан
,
дати
бог
!
Госпођице
,
тај
ваљда
само
ја
,
турски
девојка
,
тица
у
кафез
,
измислити
јесам
драго
,
замишљати
јесам
он
.
ја
,
затворен
,
јесам
моћи
виђати
младић
,
па
...
али
како
јесам
видети
овај
,
не
мислити
на
онај
.
А
пре
,
једва
чекати
да
легнути
,
у
вече
,
па
и
преко
дан
:
зажмурити
па
покрити
очи
,
гледати
он
и
с
он
се
разговарати
...
ви
јесам
ја
толико
пута
тргнути
из
сањарија
,
звати
ја
на
час
...
па
кућа
где
ми
јесам
бити
,
и
какав
!
Час
у
Солун
,
ми
у
Европа
,
у
Париз
,
европски
направити
и
наместити
.
А
како
видети
овај
,
ја
онај
заборавити
,
кућа
разорити
,
тај
јесам
уништити
.
ја
се
,
драг
госпођица
,
и
сад
сетити
ваш
предавање
,
Стил
:
хтети
да
употребити
глагол
разорити
него
уништити
,
пошто
тај
кућа
више
не
постојати
,
као
сода
и
Гомор
,
град
који
јесам
бог
у
јарост
уништити
.
али
овај
кућа
бити
јесам
храм
,
где
јесам
горети
свећа
,
мој
љубав
,
и
измирна
,
мој
...
ја
не
знати
с
шта
да
поредити
измирна
...
Бајрам
јесам
,
а
ја
јесам
Бајрам
;
наш
ја
се
соб
чинити
као
џамија
пун
кандило
,
од
сваки
књига
по
један
кандило
,
и
од
други
ствар
.
ви
јесам
ја
предавати
,
да
кад
ми
се
тако
чинити
,
тај
јесам
из
ми
сам
.
и
до
сада
ја
тај
јесам
опазити
;
а
сад
видити
да
јесам
сав
из
ја
;
јер
у
ја
јесам
сад
и
светлост
и
топлота
.
и
некако
ја
јесам
необично
,
некако
свечано
,
некако
велик
,
некако
страшно
