@card@
српски
КЊИЖЕВНА
задруга
@card@
ПОРУШЕНИ
идеал
роман
Светолик
РАНКОВИЋА
Београд
.
ШТАМПАНО
у
ДРЖАВНОЈ
ШТАМПАРИЈИ
КРЉЕВИНЕ
Србија
@card@
и
сунце
јесам
високо
одскочити
.
давно
јесам
дигнути
роса
са
питом
долина
,
који
се
оштро
преливати
под
његов
ватрен
зрак
,
и
растерати
сиваст
бео
облак
магла
,
који
се
дизати
из
дубок
планински
раселина
,
па
се
,
као
широк
повесмо
,
хватати
један
за
други
и
протезати
се
тако
шумовит
средина
горостасан
Маљен
.
сад
јесам
сав
јасно
,
светло
и
топло
.
Чина
се
,
да
се
леп
играти
и
преливати
сунчев
зрак
по
зелен
Рудишту
,
један
премагревак
,
који
се
отети
густ
боров
шума
,
па
се
утркивати
с
она
мек
зеленило
свој
сочан
трава
.
он
јесам
високо
,
ближе
врх
планински
,
а
са
он
се
гледати
као
на
длан
с
леви
страна
подрински
,
и
с
десни
шумадиске
планина
.
при
врх
Рудишта
бити
кључ
бистар
хладан
вод
,
а
око
он
мирисати
,
зеленити
се
и
с
неки
величанствен
тишина
дизати
се
у
вис
китњаст
бор
и
танковрх
јела
...
настати
јесам
онај
обичан
тајац
при
наступање
јак
врућина
.
овца
већ
побећи
са
густ
паш
и
још
по
мало
тумарати
под
хлад
,
чупкати
лишће
са
који
редак
шибљика
;
крава
почињати
чешће
мењати
место
,
држати
се
ближе
хладовати
,
само
се
несташан
коза
ревносно
пропињати
уз
дрвеће
,
савијати
храпав
језик
млад
изданак
,
смотати
она
брзо
у
уста
и
мотрити
други
сладак
залогај
.
под
густ
хладовина
,
крај
сам
студенац
,
немарно
се
бацити
на
зелен
трава
млад
чобанац
,
дечко
од
свој
тринаест
година
,
па
слушати
жубор
хладан
студенац
и
гледати
чистина
плав
небо
,
блудити
свој
полудивљи
,
радознао
,
зеленкаст
очи
по
јасан
лазуран
недоглед
...
—
о
Љуба
,
чути
се
одозго
са
планина
отегнути
јасан
женски
глас
.
Чобанче
се
одазвати
обичан
узвик
,
не
мрднути
глава
.
занети
он
јесам
неки
необичан
мисао
,
па
се
бојити
да
не
покварити
све
,
ако
се
мрднути
.
—
папоња
једнако
вући
коза
у
Јеленац
.
Ништа
он
не
могу-у
...
довикнути
чуварица
папоњин
плачан
дечји
глас
,
који
јесам
речит
илустровати
безобзиран
непослушност
велик
брадат
јарац
,
прозван
»
папоња
«
због
свој
необично
дуг
и
оштар
папоњак
.
А
дечко
слушати
реч
и
знати
шта
он
другарица
довикивати
,
али
он
не
прекидати
свој
размишљање
,
само
он
се
нервозно
тргнути
редак
,
једва
приметнути
прљав
жут
обрва
,
у
знак
незадовољство
.
Прође
четврт
час
.
Чобанче
се
не
мрднути
.
Мириш
цвеће
планински
око
он
,
задихати
он
благ
смоласт
боровина
,
а
студенац
непрекидно
шуштати
,
клокотати
и
жуборити
...
»
ако
јесам
оно
тако
далеко
,
мисао
дечко
,
гледати
у
плав
небо
,
као
што
велим
учитељ
,
онда
како
свет
Аранђео
сићи
тако
брзо
,
узети
душа
и
однети
јесам
?
«
...
он
се
не
старати
много
да
разрешити
тај
загонетка
,
него
се
само
забављати
она
и
престављати
у
памет
,
како
светац
морати
да
јурити
од
прилика
као
муња
.
и
таман
да
почети
сад
мислити
како
се
тај
вадити
душа
,
а
онај
он
глас
опет
прекинути
:
—
ама
,
Љуба
!
...
који
ти
јесам
ђаво
данаске
!
...
ево
тај
коза̑
,
па
она
чувати
јесам
.
—
довести
папоња
овамо
,
да
он
везати
,
одговорити
он
и
подигнути
глава
,
гледати
крава
,
који
се
приближити
водити
.
после
кратак
време
појавити
се
озго
,
кроз
шум
,
млад
чобаница
на
велик
јарац
;
опкорачити
он
нога
,
па
бити
прутић
с
онај
страна
глава
,
камо
бити
јарац
хтети
врднути
.
папоња
видити
да
немати
шал
,
па
ићи
послушно
,
а
јахачица
певати
неки
чобански
песмица
и
жудан
поглед
на
студенац
,
где
јесам
чекати
хладан
вод
,
торба
с
јела
и
,
по
сав
прилика
,
игра
са
њен
други
у
овај
китњаст
нем
самоћа
.
—
ја
река
’
ти
заспо̑
...
а
он
ћутети
’
наки
,
викнути
девојче
силазити
с
јарац
и
држати
он
за
рог
.
Чобанче
устати
,
протегнути
се
и
поћи
лено
к
девојка
,
који
држати
јарац
и
прекоревати
он
што
јесам
намучити
.
Дечко
бити
омањи
раст
,
погнут
стас
,
кратак
и
дебео
врата
.
сад
,
кад
јесам
пред
он
плав
небо
,
његов
зеленкаст
очи
гледати
потуљено
,
испод
обрва
,
као
да
се
крити
од
ко
.
кад
углед
девојче
,
развући
он
се
широк
дебео
усна
у
некакав
груб
полуосмејак
,
а
потуљен
очи
засветлети
и
гледати
права
и
јасно
.
—
Слава
ти
,
зар
од
онда
једнако
лежати
!
викнути
он
девојче
,
нагнути
глава
у
страна
,
исказивати
тај
свој
чуђење
.
—
ја
што
хтети
?
одговорити
овај
и
стати
везивати
јарцати
ликом
.
Чобаница
он
стати
задиркивати
због
његов
тромост
,
а
он
,
кад
свршити
посао
,
дохватити
јесам
за
рука
и
стати
се
ја̏кати
са
она
.
—
Чекај
,
бре
,
да
видити
...
севнути
очи
и
повући
девојче
к
себе
.
али
се
цура
одупрети
бос
прст
о
земља
,
подати
се
његов
вучење
и
још
се
сам
навала
,
саплести
он
једном
бос
нога
,
а
рука
он
гурнути
у
груда
.
јунак
пасти
на
трава
као
дулек
,
а
девојче
легати
по
он
и
притиснути
он
цео
тело
.
—
А
,
кићан
,
шта
хтети
сад
!
...
—
Пуштај
,
застењати
мушкарац
и
мрднути
рука
да
се
ослободити
овај
терет
,
који
он
стегнути
,
па
не
да
дисати
.
—
Чек
’
да
и
ја
ти
затиснути
уста
и
нос
,
ка
ти
ја
,
кад
ја
обалити
,
насмејати
се
одважан
победитељка
,
па
он
скинути
с
глава
мастан
процепити
на
врх
вес
,
метнути
он
на
уста
и
притиснути
добро
.
момак
се
најпре
промешкољити
,
али
кад
доћи
тежак
дисање
,
напрегнути
сав
снага
,
забатргати
се
,
извући
се
из
њен
рука
,
па
онда
он
легати
на
она
и
стати
јесам
давити
.
Девојче
јесам
очајно
млатати
нога
,
не
обзирати
се
на
тај
,
што
јесам
на
она
бити
један
прљав
,
сав
искрпљен
кошуљица
и
кратак
исцепан
сукњица
.
Дечко
јесам
у
она
гледати
други
,
као
обичан
мушкарац
,
не
знати
још
јасно
ни
за
полни
разлика
.
тако
се
неколико
пута
прекомбрљаше
један
преко
други
,
док
се
не
уморити
.
онда
се
дохватити
торба
,
из
који
извадити
велик
комад
прљав
проја
,
со
и
лук
и
неколико
јабука
.
Прихватише
се
јела
с
прав
задовољство
,
као
да
она
јесам
велик
част
изнети
.
обојити
стати
жудан
жвакати
,
истезати
врат
при
гутање
,
јер
проја
споро
пролазити
кроз
гуша
.
после
јела
девојче
опет
отићи
у
шум
;
немиран
коза
опет
јесам
се
растурити
,
ваљати
она
јесам
сакупити
,
а
дечко
,
који
другарица
назвати
Љуба
,
опет
легати
у
хлад
и
обрт
очи
плав
небо
.
Чиста
јесам
и
миран
плав
небесан
дубина
,
али
тај
сјајан
лазур
сав
јаче
привлачити
мек
душа
,
који
јесам
родити
само
да
сањати
и
да
треперити
пред
овако
леп
појава
природан
...
Дечко
подигнути
глава
.
пред
очи
његов
заблистати
се
таласаст
брежуљак
,
а
иза
она
,
тамо
још
даље
,
треперити
под
врео
измаглица
раван
и
плодан
ваљевски
Посавина
.
он
гледати
у
нејасан
пруга
,
тамо
где
се
небо
састајати
са
земља
,
и
што
више
гледати
ту
загонетан
даљина
,
она
он
све
више
заносити
свој
бескрајан
чаробност
,
сав
више
он
обузимати
свој
простран
недоглед
.
Нешто
он
вући
у
тај
магловит
даљина
,
у
тај
неизмеран
простор
што
се
звати
свет
.
он
жудити
за
тај
даљина
и
за
тај
свет
као
за
неки
чаробан
место
,
где
се
друкчије
живити
,
слободан
и
сладак
диша
.
Обичне
јесам
он
и
досадан
овај
шум
по
Маљен
,
бесмислен
он
јесам
овај
живот
уз
стока
,
из
дан
у
дан
,
а
тамо
,
у
тај
сив
магловит
даљина
настати
некакав
нов
,
друкчији
живот
.
он
не
знати
баш
какав
јесам
тај
живот
,
али
знати
само
да
јесам
друкчији
од
овај
,
да
људи
тамо
постајати
срећан
,
виђен
,
и
тај
јесам
доста
да
он
и
он
зажелити
сав
млађан
душа
.
Што
хтети
да
живити
овако
и
да
се
злопатити
,
као
сав
његов
Васић
?
Ена
она
,
четири
кућа
под
Маљен
,
а
сав
пуки
сиротиња
.
његов
отац
имати
она
три
син
и
четири
кћер
,
а
од
имањце
само
два
њива
,
један
ливада
и
мало
окућњица
.
Шта
хтети
поделити
међу
себе
она
тројица
,
кад
одрасти
и
почети
кућити
сваки
за
себе
!
...
А
како
лепо
причати
Светозар
богословац
,
његов
сељак
,
кад
доћи
лети
,
о
Београд
...
како
ли
китити
онај
диван
прича
о
добар
и
зао
газдарица
,
о
Чукурлији
или
некакав
Делиској
чесма
,
о
млад
и
душеван
куварица
,
без
који
бити
јадан
ђак
полипсати
од
глад
...
па
други
прича
о
Сава
и
Дунаво
,
о
Топчидер
,
и
ваздан
,
ваздан
...
-
он
опет
гледати
у
онај
сив
даљина
,
у
онај
тајанствен
застор
,
који
он
сакривати
од
очи
те
чаробан
слика
његов
још
сиромашан
и
неразвијен
машта
.
»
Па
што
!
моћи
бити
и
харџија
!
Светозар
велим
да
и
тај
многи
радити
па
лепо
живити
,
и
још
по
неки
стећи
...
само
за
први
време
,
док
ја
не
примити
у
школа
...
па
после
хтети
у
послуживање
«
...
—
Е-е-еј
...
Љубомир
!
...
отегнути
одоздо
,
са
дно
Маљен
,
далек
,
нејасан
,
као
са
други
свет
глас
,
од
ко
се
дечко
пренути
,
као
да
јесам
у
ватра
пасти
.
он
знати
зашто
он
звати
,
и
не
одзивати
се
одмах
,
него
смишљати
како
бити
се
осветити
проклет
белавка
,
велик
штеточиња
у
цео
село
.
и
кад
он
пре
мрднути
испред
очи
!
...
мало
она
јесам
овако
леп
зелен
трава
и
хладовина
,
него
хтети
кукуруз
,
па
још
стричев
кукуруз
...
по
леђа
он
помилети
трнак
,
као
да
јесам
Савин
дан
.
стриц
јесам
опак
...
глас
се
одоздо
поновити
.
—
Ето-о-о-о
...
ето
,
слава
јесам
убити
...
викнути
Љубомир
,
трчати
из
сав
снага
,
скакати
преко
трњак
и
клада
,
не
гледати
где
стајати
.
опет
одоздо
слабо
одјекнути
неразговетно
викање
и
замрети
у
даљина
...
тај
неко
псовати
непажљив
чобанин
и
напомињати
он
шта
он
чекати
код
кућа
кад
се
вратити
.
—
А
хтети
много
,
бесан
мрцина
,
зацело
не
!
...
еј
да
ли
тај
хтети
курјак
сав
рашчеречити
,
проклињати
дечко
штеточиња
,
истрчавати
на
последњи
кос
,
на
који
јесам
њива
и
стаја
окаменити
...
са
други
кос
трчати
,
као
без
дух
,
његов
другарица
,
Мирослава
...
А
по
стричев
њива
плинути
крава
,
овца
па
чак
и
коза
...
онај
само
газити
и
кидати
...
пропао
цео
њива
...
свршен
ствар
!
...
он
се
само
маглити
пред
очи
,
а
нога
не
моћи
више
да
мрднути
.
стати
као
окаменити
,
па
гледати
како
се
преливати
бео
крављи
леђа
под
сунчан
зрак
,
и
како
белавка
брзо
махати
реп
па
он
забацити
на
сапа
и
подржати
тако
,
па
опет
махнути
...
и
како
се
један
коза
успети
уз
стричев
двогодишњи
калем
,
од
онај
брежђански
медњак
,
па
савијати
језик
ластар
и
...
и
гледати
како
упасти
у
њива
стричев
син
и
потера
стока
са
ужасан
псовка
...
А
сад
?
...
Још
јасније
се
преливати
магловит
даљина
,
још
тајанствен
треперити
онај
далек
застор
и
призивати
к
себе
сав
мек
срце
,
склон
маштање
...
А
овде
јесам
пропаст
,
зло
...
страшно
зло
...
Шта
он
само
чекати
код
кућа
!
...
у
свет
!
...
у
далек
,
бео
свет
!
...
Ноги
он
корачити
...
он
се
не
осврнути
на
плав
широк
врх
Маљенов
,
који
јесам
треперити
под
млаз
јасан
светлост
;
не
погледати
свој
омиљен
рудиште
и
студенац
;
не
бацити
око
на
китњаст
,
плав
,
бескрајан
шум
,
који
јесам
окитити
цео
онај
дугачак
планински
ланац
;
не
повући
јаче
у
себе
овај
мирисан
боров
хладовина
,
који
он
јесам
запајати
и
јачати
као
свој
чедо
...
Уплашена
,
узверен
поглед
корачати
јесам
мали
бегунац
,
не
знати
шта
остављати
ни
куда
ићи
.
до
сад
се
ређати
све
један
исти
,
једначит
дан
,
час
мирно
,
непомично
,
гробно
ћутање
Маљенов
,
час
фијук
и
звиждање
бесан
ветар
,
преко
игласт
боров
грана
,
час
густ
пљусак
из
црн
облак
...
и
сав
тај
остављати
мали
бегунац
,
као
што
одрастао
полетарац
остављати
стар
гнездо
и
вити
се
невешт
и
слаб
крило
у
далек
свет
...
гле
,
чинити
се
да
за
он
сетан
жуборити
бистар
поточић
,
што
се
слевати
с
Маљенов
извор
,
призивати
он
да
се
вратити
,
да
не
остављати
свој
колевка
,
који
он
јесам
лепо
одњихати
...
да
не
остављати
овај
прост
миран
живот
,
у
ко
јесам
за
сад
само
један
брига
:
да
јесам
он
белавка
и
папоња
увек
на
очи
.
јер
шта
ли
он
чекати
од
сада
,
тамо
у
незнан
даљина
?
...
да
ли
јесам
тамо
овако
миран
тај
живот
,
да
ли
он
тамо
свагда
чекати
готово
парац
хлеб
?
.
.
Жуборе
тихо
,
лагано
вијугав
млаз
бистар
вод
,
скакати
брзо
с
камичак
на
камичак
,
журити
се
свој
утока
,
а
преко
она
,
брижан
и
уплашено
корачати
замишљен
чобанац
.
одједаред
искочити
пред
он
,
иза
један
шибљак
,
задихан
и
унезверен
девојче
.
он
хтети
вриснути
од
страх
,
застати
и
—
одмах
се
повратити
,
кад
познати
свој
другарица
.
—
Мира
!
...
она
што
ја
уплашити
!
А
баш
јесам
мислити
да
ти
наћи
.
—
и
ја
ти
чекати
...
Шта
хтети
сад
,
несрећник
?
Побиће
ми
...
—
ти
се
не
бојити
.
Ида
кућа
,
па
бацити
сав
кривица
на
ја
...
рећи
што
знати
...
А
ја
...
глас
он
задрхтати
,
очи
се
зацрвенети
и
овлажити
—
е
,
мој
Мира
...
никад
се
више
хтети
видети
.
—
бог
с
ти
,
Љуба
,
шта
тај
говорити
!
узвикнути
девојче
и
прићи
он
још
ближе
,
као
да
се
жети
уверити
:
јесам
ли
он
тај
.
—
куд
хтети
?
—
ићи
у
свет
...
онај
котарица
што
јесам
оплести
,
знати
где
јесам
,
у
онај
шупаљ
буква
...
узети
она
све
...
па
сад
...
скоро
хтети
да
се
смркнути
...
обојити
стајати
један
уз
други
,
гледати
се
и
тај
поглед
казати
све
:
немати
више
друговање
,
немати
весео
игра
и
јакање
,
немати
миран
живот
;
немати
више
ништа
;
отићи
све
,
све
...
—
у
здравље
!
рећи
он
и
кренути
се
.
нити
се
руковати
,
ни
поздравити
:
они
не
знати
за
тај
.
они
се
само
растати
,
не
поимати
још
цео
смисао
овај
поступак
.
—
А
хлеб
!
...
Шта
хтети
јести
,
болан
!
викнути
девојче
за
он
и
поћи
у
напред
,
као
да
он
зауставити
.
—
торба
јесам
на
студенац
,
а
ја
хтети
’
вако
...
одговорити
он
прескакати
један
врзина
.
—
А
код
кућа
!
...
присетити
се
Мира
и
викнути
:
Љуба
,
шта
хтети
код
кућа
казати
...
чича-
Живојин
?
—
Кажи
:
отишо̑
у
свет
,
рећи
он
и
за
мало
он
нестати
у
густ
шибље
,
који
се
при
дно
кос
подигнути
.
ИИ
.
други
дан
јесам
како
путовати
Љубомир
.
подне
јесам
давно
превалити
.
он
се
склонити
у
хлад
,
између
неколико
велик
сена
,
зденут
један
уз
други
,
па
жвакати
још
незрео
јабука
,
убран
јутрос
у
један
воћњак
.
Очни
капак
он
се
неки
пут
прикупити
јако
,
кад
се
наћи
који
кисео
јабука
...
после
опет
гристи
и
посматрати
један
бумбар
,
који
облетати
око
неки
дупља
,
начињен
рука
у
сена
...
уморан
јесам
и
гладан
необично
.
глад
јесам
већ
иначе
знати
трпети
,
али
овакав
глад
,
који
ићи
упоредо
са
умор
,
јесам
никад
осећати
.
од
јуче
у
подне
јесам
ништа
окусити
,
до
вод
и
зелен
воће
.
али
се
од
тај
још
горе
гладнети
.
сетити
се
оне
пројести
што
остати
код
студенац
,
па
помислити
:
да
он
јесам
сад
!
...
А
он
јесам
мислити
да
јесам
за
храна
најлакше
:
о
тај
се
ни
до
сад
јесам
бринути
,
па
јесам
држати
да
се
тај
моћи
одмах
наћи
,
чим
човек
огладнити
.
тај
зар
јесам
слушати
толико
пута
,
како
људи
путовати
без
ишта
,
па
се
увек
наћи
ко
она
да
хлеб
.
А
шта
јесам
овај
!
...
истина
,
он
бегати
или
се
крити
,
чим
опазити
човек
или
жена
;
обилазити
далеко
око
место
,
где
чобан
чувати
стока
,
па
опет
нем
хлеб
...
овако
премишљати
гладан
путник
,
а
јабука
чинити
свој
.
стомак
сав
више
завијати
,
осећати
велик
необичан
глад
,
и
ваљада
услед
тако
јак
инервација
почети
живље
мислити
...
досетити
се
:
ако
стати
обилазити
људи
,
умрети
од
глад
.
него
,
најпре
хтети
потражити
чобан
по
ливада
,
да
ако
се
наћи
што
за
јела
...
опет
се
кретати
кратак
,
крутуљав
,
уморан
нога
и
на
она
се
равномерно
њихати
,
лево
и
десно
,
погурен
,
здепаст
,
неокретан
тело
.
само
јесам
подигнути
глава
и
гледати
са
последњи
хумић
,
преко
ко
водити
пут
,
како
нестати
таласаст
брежуљак
и
како
јесам
пукнути
пред
очи
он
бескрајан
раван
,
и
отегнути
се
у
недоглед
...
и
тамо
далеко
хеј
,
вити
се
и
пружати
у
дужина
некакав
беличаст
магла
,
а
под
она
се
вијугати
и
беласати
нешто
,
као
кад
жена
на
перило
отегнути
дугачак
комад
платно
.
само
јесам
овај
много
широк
.
он
стајати
дуго
,
гледати
у
тај
необичан
појава
и
чудити
се
...
»
ето
тај
свет
!
...
тај
јесам
оно
,
за
чим
ја
срце
одавно
вући
...
Божа
,
лепота
!
«
...
—
еј
,
мора
...
шта
радити
ту
?
викнути
неко
испред
он
.
он
се
осврнути
,
погледати
у
човек
,
који
стајати
пред
он
,
наслонити
на
велик
штап
са
упрћен
пун
торба
на
леђа
,
познати
он
и
препасти
се
.
—
Ене-де
!
...
Јес
’
ти
тај
,
Љубомир
?
он
обор
глава
и
промумлати
нешто
као
одговор
.
—
Шта
хтети
ту
,
бре
...
од
куд
чак
овде
?
—
Ет
’
ићи
...
одговорити
он
,
зверати
око
себе
.
—
куд
ићи
,
несрећник
!
викнути
сељак
,
опазити
да
овде
јесам
чист
посао
и
прићи
он
ближе
.
Љубомир
се
још
више
збунити
,
задрхтати
и
опет
промуцати
некакав
одговор
.
—
Враћај
се
натраг
,
невоља
један
.
ја
хтети
ти
одвести
кућа
.
дед
’
,
док
јесам
викнути
кмет
и
пандур
да
тај
вежа
...
Љубомир
не
саслушати
све
.
и
овај
,
што
јесам
чути
,
ударити
он
по
срце
горе
,
него
белавчин
пакост
у
кукуруз
.
он
клиснути
испред
свој
сељак
,
као
зец
,
потеран
десетина
кер
,
прескочити
врзина
и
надати
преко
ливада
и
њива
,
као
да
се
одмарати
три
дан
.
сељак
ударити
у
вика
докле
он
год
моћи
видети
,
па
се
онда
осврнути
и
продужити
пут
,
размишљати
,
шта
ли
јесам
нагнати
овај
добро
и
мирно
дете
да
бегати
од
кућа
.
»
Васић
јесам
сав
поштен
и
побожан
«
,
мислити
он
идући
.
»
и
овај
она
јесам
дете
ваљан
;
ваљад
’
јесам
ништа
украсти
или
'
наки
...
неки
паксијанлук
урадити
?
«
...
А
мали
бегунац
сав
бирати
заклонит
место
,
прескакати
бурумак
и
врзина
по
њива
,
јурити
преко
покошен
зелен
ливада
,
провлачити
се
кроз
огрнут
кукуруз
и
сав
чекати
,
сваки
тренутак
,
кад
хтети
он
дохватити
снажан
пандурски
рука
и
зауставити
.
погледати
страшљиво
на
сваки
врзина
,
на
сваки
заклон
,
и
очекивати
кад
хтети
се
отуд
помолити
човек
.
у
уш
он
још
брујити
вика
онај
сељак
,
и
сад
он
се
чинити
да
неколико
глас
викнути
за
он
...
он
нагнути
кроз
један
кукуруз
,
истрчати
отуд
на
један
чистина
,
насред
који
се
виђати
велик
јасен
,
и
стати
као
укопати
.
под
јасен
се
нагнути
један
жена
,
па
нешто
ради
рука
око
лонац
,
који
јесам
се
испревртати
,
нагнути
око
загашен
ватриште
,
а
у
једном
се
видити
при
дно
пасуљ
,
у
други
сок
...
Жена
се
тргнути
од
брз
и
ненадан
скок
овај
бегунац
,
који
испасти
пред
она
као
из
топ
;
али
видети
пренеражен
дечко
,
повратити
се
и
погледати
он
пажљиво
.
—
Шта
јесам
,
мали
?
...
од
куд
ти
...
Чији
јесам
?
...
стати
он
запиткивати
благ
матерински
глас
,
од
ко
се
и
дечко
пренути
.
Бризнуше
он
сузити
из
очи
,
нога
он
заклецати
,
нешто
он
гушити
у
груди
,
не
моћи
да
се
надисати
,
а
чела
хладно
као
лед
и
по
он
се
просути
чест
грашак
зној
...
умор
,
страшан
нечувен
умор
!
Дечко
се
зањихати
и
пасти
на
трава
као
покосити
,
не
мрднути
ни
рука
ни
чим
други
.
—
Кук
!
...
што
он
јесам
!
...
дијета
!
...
стати
жена
викати
,
па
он
притрчати
.
Беше
сав
хладан
,
а
груда
се
брзо
дизати
и
спуштати
.
Жена
узити
тиква
с
вод
и
прсни
рука
по
блед
лице
.
Љубомир
се
стрести
,
отворити
очи
,
погледати
жена
пажљиво
,
па
прошаптати
неки
уморан
и
стидљив
глас
:
—
хлеб
!
—
Ојађена
јесам
други
!
...
он
јесам
гладан
!
...
викнути
она
и
отрчати
суд
.
Љубомир
ушкиљити
очи
,
па
гледати
кроз
укрштен
трепавица
како
редуша
нагињати
лонац
са
густ
бео
сок
,
и
како
у
округао
ћаса
падати
,
заједно
са
сок
,
добар
комад
сир
...
и
само
тај
један
поглед
повратити
он
снага
,
те
слободно
отворити
очи
и
покушати
да
подигнути
глава
и
да
јесам
подупрети
рука
...
Жена
он
принети
сок
и
проја
,
подигнути
он
да
сести
и
наслонити
на
свој
рука
,
па
стати
ломити
залогај
проја
,
умочити
она
у
сок
и
дати
он
да
јести
.
—
Јадниче
,
како
јесам
гладан
!
велим
она
милостив
глас
,
гледати
како
малишан
жудан
узимати
проја
и
гутати
јесам
несажвакан
.
—
Хоћеш
ли
водити
?
—
Хоћу
.
—
А
моћи
сести
јесам
,
да
донети
?
—
Мог
...
нахранити
,
напојити
,
Љубомир
се
повратити
сасвим
,
подати
се
онај
стање
кад
се
прегладнео
стомак
напунити
и
почети
да
варити
.
погледати
око
себе
задовољно
и
,
само
да
се
хтети
овај
жена
куд
уклонити
,
бити
бити
он
сасвим
добро
.
овако
видити
да
се
жена
већ
спремати
за
разговор
,
па
се
домишљати
шта
да
она
рећи
.
мисао
,
а
у
душа
он
се
почињати
поткрадати
сумња
у
лепота
тај
хваљен
свет
...
»
Шта
јесам
овај
?
...
колико
се
само
данас
намучити
и
настраховати
...
да
ли
хтети
тај
бити
једнако
?
...
А
како
јесам
мирно
на
Маљен
!
«
...
разговорити
се
са
жена
,
уверити
јесам
да
морати
одмах
даље
путовати
(
само
се
бојити
да
он
опет
не
окупити
овчарски
кер
,
од
који
јесам
оно
мало
пре
бегати
)
па
се
упутити
онамо
,
камо
он
добар
жена
рећи
да
хтети
изићи
на
пут
.
Пошто
јесам
путовати
цео
час
,
углед
неколико
велик
сена
и
око
она
доста
навучен
незденут
пласт
.
»
Дај
да
се
одморити
«
,
помислити
дечко
,
па
се
завући
међу
плашће
.
сунце
већ
на
заранак
,
а
он
се
осећати
тако
уморан
,
тако
преплашен
и
несрећан
,
да
и
не
знати
шта
хтети
сад
.
требати
да
се
побринути
за
преноћиште
(
у
свој
село
лако
јесам
бити
)
јер
он
јесам
страх
да
остати
јесам
у
овај
пуст
,
раван
и
непознат
поље
.
како
ли
хтети
изгледати
кад
се
смркнути
?
...
али
он
се
не
старати
да
представити
себе
како
хтети
тај
изгледати
,
јер
он
се
мислити
већ
мутити
,
умор
се
све
више
осећати
,
трепавица
се
лагано
склапати
,
наступати
тврд
,
уморан
детињи
сан
...
бити
он
врућина
.
кроз
сан
осећати
да
он
нешто
врео
,
као
усијан
гвожђе
,
прљити
по
образ
.
он
макнути
рука
да
одгурнути
од
себе
тај
гвожђе
,
али
,
за
чудо
,
рука
не
моћи
да
мрднути
.
покренути
јесам
други
рука
,
и
де-де
на
више
оба
—
а
ја
...
не
моћи
!
...
А
онај
он
прљити
и
пећи
све
јаче
,
све
оштрије
...
Дечко
се
пренути
.
сунце
одскочити
високо
,
па
прижећи
права
у
његов
лице
.
истина
,
сад
он
не
прљити
као
у
сан
,
али
он
скочити
.
најпре
помислити
да
још
јесам
заћи
сунце
,
који
јесам
грејати
кад
јесам
заспо
,
али
по
тај
,
кад
боље
око
себе
разгледати
,
познати
да
јесам
преспавати
цео
ноћ
.
Протеже
се
,
трљати
сањив
очи
,
па
извирити
иза
плашће
и
поглед
на
знак
,
који
јесам
синоћ
утувити
,
да
он
показати
правац
пут
.
сав
јесам
добро
;
и
он
таман
почети
осећати
радост
од
тај
што
јесам
сав
добро
,
па
се
сетити
јучерањи
дан
.
срце
он
задрхтати
,
обузети
он
страх
и
нерасположење
.
»
ама
да
ли
хтети
тај
једнако
тако
,
да
ли
јесам
такав
тај
свет
?
...
замислити
се
малишан
,
наслонити
на
пласт
,
гледати
како
јесам
оживети
цео
поље
,
по
који
јесам
се
расплинути
шарен
фигура
радник
,
да
ли
јесам
тако
бити
Светозар
?
...
он
се
хвалити
много
...
па
она
двојица
из
Брежђе
...
један
већ
на
неки
велик
чкола
,
а
брат
он
учити
за
поп
,
ко
и
Светозар
...
и
они
јесам
тумарнути
у
свет
,
па
зар
јесам
се
једнако
мучити
!
?
...
јесам
,
зацело
јесам
.
А
овај
са
ја
јуче
,
тај
јесам
онако
...
само
док
ја
наћи
место
,
па
да
видити
!
«
...
охрабрити
оваки
мисао
,
Љубомир
изићи
из
свој
заклон
и
поћи
запажен
знак
.
за
мало
наћи
друм
,
па
поћи
брже
.
обилазити
јесам
село
и
механа
,
опет
осетити
и
трпити
велик
глад
,
бојати
се
нов
познаник
,
кмет
и
пандур
,
и
кад
бити
око
заранак
,
ни
јесам
не
знати
како
,
натрапати
управо
пред
механа
.
он
бити
се
вратити
одмах
,
бегати
бити
,
али
на
доксат
механски
стајати
један
девојчица
његов
година
и
гледати
он
љубопитан
,
као
што
се
обично
гледати
странка
пролазник
.
стид
он
да
се
вратити
,
а
девојче
тако
лепо
гледати
,
чисто
он
храбрити
отворен
и
,
како
он
се
чинити
,
пријатељски
поглед
.
Љубомир
доћи
пред
механа
с
намера
,
да
покушати
добит
комад
проја
.
али
кад
стати
и
погледати
онај
плав
јасан
очи
,
онај
чисто
,
пуначак
бео
лице
,
тако
чисто
и
бео
какав
он
јесам
никад
видети
,
и
ако
јесам
у
село
он
и
поп
и
учитељ
имати
кћер
,
кад
видити
онај
благ
поглед
,
он
се
збунити
,
стати
испред
доксат
баш
према
она
и
обор
глава
.
Девојче
се
насмејати
гласно
.
погледати
он
онако
крутуљав
,
погурен
,
потуљен
,
како
крити
очи
,
како
се
збунити
пред
она
,
дете
као
и
он
,
па
се
још
више
насмејати
.
»
Ал
јесам
луд
!
...
шта
се
бојити
«
,
мислити
у
себе
дечко
и
бадрити
се
да
јесам
погледати
и
проговорити
с
она
.
—
Која
јесам
овај
село
?
промрмљати
он
,
подизати
само
до
пола
очни
капак
и
прелетети
очи
преко
лице
девојчетов
.
она
он
казати
име
село
.
—
имати
ли
још
много
до
Београд
?
—
Кажу
да
имати
доста
,
велим
она
и
опет
се
смејати
његов
изглед
.
он
се
охрабрити
мало
уз
њен
смех
,
па
ступити
у
разговор
.
распитивати
јесам
доста
и
он
она
и
она
он
,
и
он
јесам
већ
заборавити
на
сваки
страх
,
заборавити
јесам
помислити
,
да
она
хтети
сам
бити
ту
у
механа
,
имати
још
ко
,
па
се
дати
у
објашњење
,
док
иза
угао
механски
изићи
човек
и
жена
.
Љубомир
ућутати
,
окренути
леђа
дувар
и
спремити
се
да
,
онако
ђачки
,
поздрав
овај
двоје
,
досећати
се
по
њихов
изглед
и
одело
,
да
јесам
тај
домаћин
овај
кућа
.
Човек
бити
снизак
,
широк
леђа
,
добро
угојити
,
обући
у
чист
кошуља
од
танак
платно
;
на
глава
он
сламни
шешир
,
на
бос
нога
папуча
.
он
затурити
чабрњак
па
леђа
,
па
гледати
на
неки
њива
,
преко
од
механа
и
казивати
нешто
жена
,
који
,
са
заметнут
празан
бакрач
на
леђа
,
обучен
у
неки
цицан
сукњица
,
ићи
за
он
.
—
Чији
јесам
ти
мали
?
запитати
дечко
,
кад
он
овај
,
скидање
капа
,
сврнути
пажња
на
себе
.
Љубомир
подигнути
очи
и
хтети
нешто
промуцати
,
али
он
претећи
смешљив
девојчица
.
она
казати
отац
ко
јесам
,
од
куда
јесам
и
с
неки
нарочит
,
значајан
глас
,
напомена
,
да
он
тражити
служба
.
Механџији
као
да
бити
по
воља
тај
саопштење
,
јер
проговорити
блажијим
глас
.
—
Хајд
горе
да
сести
.
уморан
јесам
.
кад
се
Љубомир
,
освртати
се
плашљиво
,
наместити
на
крај
клупа
,
механџија
он
погледати
пажљиво
.
—
стока
знати
да
умети
чувати
:
код
ви
јесам
имати
доста
,
него
знати
ли
што
око
коњ
?
—
јесам
она
имати
...
коњ
,
одговорити
дечко
,
гледати
он
права
у
очи
.
Човек
се
зачудити
овај
нов
поглед
.
малопре
он
изгледати
сумњив
са
свој
оборен
глава
и
онај
непрестано
сакривен
очи
.
»
какав
јесам
овај
чудо
!
гледати
као
да
се
молити
бог
...
Очи
он
некако
сасвим
покоран
,
поштен
.
овај
хтети
бити
некако
ваљан
момак
као
поручити
за
ја
,
само
да
он
одвратити
од
Београд
«
,
мислити
механџија
и
кашљуцати
,
спремати
се
да
почети
опсада
...
у
вече
,
доцне
,
добро
нахранити
и
одморити
,
Љубомир
пристати
да
остати
код
механџија
за
одређен
месечни
ајлук
.
после
свршен
погодба
одвести
он
нов
он
газда
на
таван
од
штала
,
где
он
задахнути
свеже
сув
сена
,
и
препоручити
он
да
пазити
ноћу
да
се
ко
не
увући
у
штала
,
јер
јесам
у
она
затворити
два
добар
коњ
.
наместити
се
,
сад
јесам
миран
,
и
тај
он
за
сад
,
после
толики
неприлика
,
бити
доста
.
Чак
он
се
чинити
да
он
јесам
сав
овде
,
у
овај
кућа
,
по
воља
,
али
из
дубина
дух
говорити
он
други
глас
,
да
он
јесам
напустити
сав
Маљен
ради
тај
,
да
бити
постати
механски
момак
.
»
јесам
тај
,
јесам
!
...
друго
јесам
!
«
узвикивати
он
тај
глас
,
и
он
знати
да
јесам
тај
друго
много
леп
,
светао
...
и
да
хтети
он
,
у
свој
време
,
поћи
за
он
...
Мириш
суво
млад
сена
,
шуштати
при
сваки
његов
покрет
и
чисто
он
опијати
тај
мирис
,
а
испод
он
вруштати
и
грицкати
детелина
коњ
,
фркнути
по
неки
пут
широк
ноздрва
или
лупнути
поткован
копита
о
храстов
даска
...
ИИИ
Ал
јесам
тешко
у
туђ
кућа
па
још
кад
јесам
слуга
,
кад
јесам
везати
као
конопац
,
не
смети
се
мрднути
по
свој
воља
,
него
сав
чинити
по
туђ
наредба
.
хтети
бити
се
дечко
неки
пут
забавити
шта
,
хтети
бити
сести
на
онај
снизак
хумић
више
механа
и
вечито
гледати
онај
широк
вијугав
чудо
,
што
се
беласати
,
преливати
и
одсјајкивати
на
сунце
,
по
ко
проћи
једаред
неки
велик
дугачак
направа
са
оџак
који
се
непрестано
димити
.
Рекоше
он
да
јесам
тај
Сава
,
а
оно
по
она
пловити
лађа
.
хтети
бити
гледати
дуго
,
дуго
у
онај
бескрајан
раван
,
што
се
пружити
преко
Сава
и
над
она
непрестано
висити
и
котурати
се
сив
магла
;
вео
он
да
јесам
тај
неки
други
,
»
швапски
«
земља
,
и
он
бити
јесам
онда
гледати
још
с
велик
чуђење
,
и
она
нејасан
жудња
за
даљина
,
за
свет
,
сад
бити
се
у
велик
мера
појавити
.
хтети
бити
који
пут
стати
уз
Милка
,
газдин
кћер
,
слушати
њен
занимљив
причање
и
осећати
притом
такав
наслада
,
такав
задовољство
...
хтети
бити
још
много
што
учити
,
али
сав
тај
стајати
на
пут
газдин
воља
.
кад
поћи
неки
посао
,
моћи
он
се
десити
да
узгред
видити
Сава
,
да
гледати
лађа
и
»
швапски
«
земља
,
али
тај
не
моћи
учинити
онда
,
кад
бити
он
јесам
зажелети
.
Милка
он
доста
пута
прићи
,
кад
јесам
залудан
,
па
бити
одмах
повести
разговор
.
један
јесам
година
,
механа
јесам
удаљити
од
село
,
па
други
друштво
немати
.
али
јесам
газдин
око
вазда
пазити
да
он
не
бити
залудан
.
и
ако
седити
,
наћи
он
шта
моћи
и
тако
радити
.
А
како
бити
на
Маљен
!
Слободан
јесам
ко
птица
у
гора
,
слободан
и
све
...
само
,
—
да
не
мрднути
куд
белавка
...
»
сад
се
јадан
Мира
мучити
сам
.
ако
поћи
за
коза
,
отићи
крава
у
штета
...
ваљад
она
помагати
мој
Свеја
,
али
јесам
много
мали
«
...
мислити
малишан
и
осећати
како
он
подузимати
неки
сетан
туг
за
онај
место
,
који
тако
нагло
оставити
.
најпре
јесам
чувати
стока
у
ливада
,
који
јесам
бити
близу
механа
.
тај
он
јесам
бити
мио
посао
,
права
забава
.
тада
се
сит
насањати
,
ређати
разнети
план
у
глава
.
не
бити
тај
,
истина
,
баш
прав
план
,
јер
јесам
код
он
бити
само
један
мисао
о
будућност
:
»
морати
се
ићи
у
Београд
,
у
школа
«
,
а
план
јесам
се
састојати
у
разним
облик
,
како
јесам
он
маштати
о
далек
путовање
,
о
долазак
у
Београд
...
А
кад
имати
више
послати
у
кућа
,
онда
Милка
послати
да
чувати
говеда
,
а
он
одвести
у
штала
,
дати
он
лопата
и
вила
и
показати
како
тај
требати
очистити
.
Сироче
,
онако
нејак
,
мало
,
мучити
се
по
цео
дан
,
па
ипак
јесам
моћи
довршити
посати
.
најволети
јесам
кад
,
око
десет
час
,
дотерати
напашену
стока
,
појести
хлеб
,
па
он
газдарица
да
асура
,
два
џак
с
вуна
,
па
сести
у
хлад
под
лужник
,
близу
бунар
,
да
чешљати
вуна
.
тај
он
јесам
бити
скоро
свакодневан
посао
,
али
он
јесам
у
посао
вазда
помагало
Милка
.
А
он
јесам
тако
волети
да
јесам
гледати
и
да
слушати
њен
отворен
детињи
ћеретање
...
и
за
чудо
он
:
он
се
са
Мира
играти
,
превртати
,
прескакати
,
па
никад
ништа
не
помислити
онако
...
о
девојка
;
а
ето
сад
са
Милка
баш
не
бити
смести
онако
.
јесам
с
тај
,
што
јесам
газдин
кћер
,
него
баш
онако
...
што
јесам
...
што
јесам
такав
девојка
.
ево
она
,
сести
у
хлад
и
чешљати
.
он
се
подупрети
леђа
о
храпав
дебло
лужников
(
са
онај
исти
узрок
,
са
ко
сваки
тежак
гледати
да
подупрети
леђа
кад
седити
или
стајати
)
па
брзо
чупати
и
растресати
бео
,
опран
,
нежан
као
свити
вунен
влакно
;
сагнути
глава
,
али
он
испод
обрва
сјактити
зеленкаст
очи
,
а
усна
се
развући
у
весео
,
радостан
и
глуп
смех
.
—
како
јесам
се
играти
са
тај
твој
Мира
?
питати
он
девојче
.
који
игра
знати
?
...
—
Тхе
...
знати
оне
школски
сав
,
али
ми
двоје
сам
тај
не
моћи
.
него
’
нака
...
јарац
,
или
јакање
...
—
како
тај
јарцати
?
—
дерати
јарац
...
он
се
осврнути
око
себе
пажљиво
,
па
видети
да
она
ники
не
гледати
,
устати
брзо
и
показати
она
на
дугачак
лужников
грана
како
се
тај
радити
.
Ет
’
’
вако
...
—
знати
тај
.
и
код
ми
мушкарац
радити
.
али
Мира
?
...
—
и
она
дерати
жестоко
.
—
како
,
зар
као
и
ти
!
?
узвикивати
зачуђен
девојче
,
и
на
усна
се
већ
купити
црта
,
који
хтети
прећи
у
стидљив
и
зачуђен
смех
.
—
Море-е-е
...
отегнути
приповедач
:
каки
ја
!
...
не
умети
ја
ни
макнути
...
А
она
кад
почети
,
и
он
се
са
неки
горд
хвалисавост
насмешити
...
мој
брата
,
севати
она
бутина
ка
оногај
...
—
А
како
се
тај
јакати
?
прекинути
он
Милка
баш
кад
се
он
одушевити
причање
,
па
она
хтети
сав
по
танко
објаснити
.
—
е
,
тај
јесам
много
лепше
.
дохватити
се
за
рука
,
па
вући
једно
друго
,
омахивати
,
рвати
се
док
једно
не
пасти
.
после
се
онај
одоздо
искобељати
,
па
узјахати
оно
што
он
јесам
обалити
.
па
...
триста
чудо
!
...
тако
се
само
превртати
по
трава
...
довршивати
дечко
,
а
на
усна
он
треперити
читав
блаженство
.
он
јесам
већ
у
памет
цео
и
јасан
слика
безбрижан
забава
и
пландовање
по
Маљен
.
—
То
јесам
боље
!
велим
дете
,
па
се
плашљиво
освртати
и
погледати
на
кућа
;
затим
,
спуштен
глас
,
готово
шапатом
настављати
:
и
ја
бити
тај
пробати
...
да
видити
баш
ко
јесам
јак
.
А
моћи
ли
Мира
ти
да
обала
?
—
ухо
!
...
треснути
под
она
ка
дулек
.
Ђаво
јесам
,
па
умести
да
саплести
.
Девојче
већ
нестрпљиво
.
кад
он
Мира
обаљивати
,
онда
сигурно
моћи
и
она
.
»
ала
бити
тај
бити
!
...
али
да
јесам
негде
у
заклон
,
да
ми
не
видити
из
кућа
.
«
—
да
ја
јесам
да
се
ја
појакати
,
велим
она
и
разгледати
око
себе
,
тражити
згодан
место
.
али
где
бити
...
,
да
ми
не
видити
нанати
?
Љубомир
јесам
погледати
запрепастити
.
она
јесам
у
његов
очи
тако
високо
стајати
,
да
јесам
смести
ни
помислити
на
тако
интиман
забава
са
она
.
оно
што
јесам
бити
обично
са
Мира
,
овде
он
се
чинити
недостижан
;
управо
он
јесам
на
тај
никад
ни
помишљати
.
—
ха
,
ено
иза
штала
,
покошен
детелина
...
онде
јесам
згодно
,
узвикнути
девојче
и
устати
,
па
онако
лоповски
и
обешењачки
стати
погле́дати
на
кућа
.
—
Нан
сад
кројити
кошуља
,
хтети
изићи
.
хајдемо
!
Љубомир
се
дигнути
плашљиво
,
погурити
се
и
поћи
за
девојче
,
који
весело
скакутати
пред
он
.
Чим
стати
на
место
,
девојче
он
одмах
напасти
.
она
бити
жив
и
одлучан
,
као
и
Мира
.
А
Љубомир
се
збунити
,
осетити
се
незгодно
кад
ухватити
онај
мек
и
чист
рука
,
па
се
подати
први
навала
.
клецнути
једаред
и
девојче
већ
нагнути
на
он
,
али
он
се
решити
да
се
не
да
још
.
истина
,
чим
јесам
поћи
од
лужник
,
он
се
већ
унапред
решити
да
она
се
покорити
;
јер
како
бити
он
она
обалити
!
...
А
после
тај
,
у
сваки
јесам
сељачки
душа
скрити
по
мало
подлост
:
ако
у
шта
зависити
од
ти
,
он
хтети
се
јесам
унизити
пред
ти
на
сто
начин
,
само
да
ти
умилостивити
.
и
Љубомир
јесам
мислити
таки
поступак
да
учинити
по
воља
Милка
.
тако
јесам
и
бити
.
али
кад
јесам
већ
пасти
,
Милка
не
хтети
да
он
притиснути
.
—
е
,
па
сад
да
се
јакати
...
моћи
ли
се
искобељати
,
кад
ја
притиснути
,
велим
он
,
лежати
на
отава
и
гледати
јесам
блажен
.
—
нека
...
повлачити
се
девојче
стидљиво
.
и
овај
јесам
доста
.
сад
знати
да
јесам
ја
јачати
,
рећи
она
весело
,
па
окренути
ка
лужник
,
обзирати
се
уз
пут
пажљиво
.
за
она
ступати
Љубомир
,
тежак
незграпан
корак
,
а
на
лице
он
неописан
милина
,
срећа
,
радост
...
»
То
јесам
онај
што
причати
Светозар
,
кад
се
потревити
душеван
живинче
...
само
хтети
ја
она
бити
жао
,
кад
отићи
одавде
«
...
један
млад
недеља
спремити
се
Милка
да
ићи
у
црква
с
мајка
.
Љубомир
таман
потерати
стока
на
паш
,
а
Милка
искакутати
пред
он
.
Обучена
у
нов
цицан
хаљиница
,
отворен
бој
,
хтети
јесам
,
као
и
сваки
женски
,
да
се
похвалити
свој
вршњак
,
мислити
да
изгледати
бозна
како
лепо
у
нов
опрема
.
али
се
преварити
.
Љубомир
не
бити
пасти
ни
па
крај
памет
да
гледати
на
опрема
,
али
се
изненадити
кад
јесам
углед
оваки
.
Дошла
он
некако
друкчији
,
сасвим
друкчији
...
укочен
,
сплетен
,
некако
онако
...
А
како
она
јесам
лепо
стајати
јуче
просто
јелек
,
од
пругаст
ћитајка
,
опервазити
црн
гајтан
.
—
ја
хтети
у
црква
,
рећи
она
,
стати
уз
он
и
загледати
око
себе
да
се
не
упрљати
.
—
благо
ти
,
одговорити
он
,
гледати
јесам
као
с
неки
снебивање
,
т
.
ј
.
са
поглед
,
који
јесам
говорити
:
»
ја
увиђати
свој
ништавило
пред
ти
,
па
ето
«
...
—
Што
,
зар
волити
ићи
у
црква
?
—
но
!
...
’
наки
лепота
!
.
.
сјактити
се
онај
одежда
на
поп
,
ка
сам
сунце
,
а
ђак
укарарити
,
па
брујити
сав
црква
.
она
!
...
ја
ти
онда
ништа
не
знати
за
себе
.
—
Лепа
јесам
,
и
ја
волити
.
али
дугачак
,
брата
...
заболети
нога
,
па
једва
чекати
да
изићи
.
—
Мен
јок
.
остати
бити
,
вала
,
цео
дан
.
Механџика
викнути
,
а
Љубомир
брзо
подигнути
сав
дугачак
прут
,
замахнути
он
весело
и
потерати
стока
.
тек
кад
се
смирити
гладан
говеда
у
ливада
и
стати
паста
,
он
се
осврнути
и
гледати
дуго
,
са
завист
,
управо
са
злоба
,
за
два
богомољка
,
који
све
даље
одмицати
,
док
се
не
изгубити
близу
сеоски
кућа
,
иза
који
се
,
још
даље
тамо
,
дизати
висок
сјајан
звонара
.
»
А
како
ли
јесам
тамо
,
у
Београд
?
!
...
па
још
кад
се
обући
сам
митрополит
...
Кажу
,
на
глава
он
капати
од
двадесет
ока
жежен
злато
и
драг
камен
.
да
ја
јесам
само
тај
видети
...
кад
се
засијати
!
...
А
са
он
,
казати
,
сто
поп
.
Божа
,
како
ли
тај
изглед
...
у
један
гомила
,
сто
поп
!
...
нека
,
нека
,
још
мало
«
...
мислити
дечко
и
не
довршивати
цео
мисао
,
јер
се
већ
знати
све
даље
...
сав
јесам
тај
смишљено
и
утврдити
.
А
дан
за
дан
пролазити
брзо
,
неосетан
.
јесам
још
добро
ни
разгледати
околина
,
а
израчунати
да
јесам
већ
проћи
месец
како
служити
овде
.
Чудио
се
што
ники
немати
из
његов
крај
,
да
проћи
овуда
.
пролазити
разни
путник
,
крчити
кола
цео
дан
,
па
и
ноћу
;
на
друм
само
се
вити
густ
прашина
,
или
се
раскаљати
после
киша
,
па
се
само
гибати
жућкаст
црн
блато
.
долазити
сељанин
у
механа
и
већ
почињати
нешто
говорити
о
школа
.
ко
јесам
год
инокосан
,
а
имати
дете
одрастао
,
обилазити
око
кмет
и
питати
он
шта
хтети
да
пити
.
видити
се
да
се
приближити
школски
време
.
један
дан
дојахати
пред
механа
неки
коњаник
,
а
за
он
пандур
са
пушак
о
раме
.
Механџија
,
како
углед
путник
из
механа
,
пренути
се
,
изменити
лице
и
постарати
се
да
на
он
исказати
велик
поштовање
и
покорност
према
ненадан
путник
.
бацити
пурењак
,
који
јесам
до
сад
,
са
сласт
,
жвакати
,
скочити
са
столица
,
треснути
рука
по
кошуља
спреда
и
,
сагнути
глава
толико
,
да
јесам
морати
гледати
испод
обрва
,
изићи
,
управо
истрчати
пред
гост
.
Љубомир
седити
на
доксат
,
чистити
трешњев
буранија
,
који
хтети
се
кувати
за
вече
,
па
се
и
јесам
тргнути
од
ненадан
јахач
.
А
кад
видити
пандур
и
необично
учтиво
лице
механџин
,
досетити
се
да
хтети
тај
бити
неки
власт
из
срез
.
Нешто
он
одједном
обузети
трема
,
бити
он
незгодно
од
овај
долазак
,
и
ако
он
јесам
ништа
имати
са
срески
власт
.
»
ко
знати
зашто
јесам
он
доћи
!
«
мислити
у
себе
и
старати
се
да
умакнути
са
доксат
неопажен
.
—
где
хтети
сести
,
господин
-
капетан
?
...
изводити
механџија
капетан
на
доксат
и
показивати
он
један
узвишица
,
подигнут
од
даска
,
опкољен
редак
жућкаст
лишће
хладолеж
,
који
се
пењати
на
више
уз
плавобео
конац
фул
,
опарати
са
стар
чарапа
.
овде
хтети
моћи
,
само
да
прострети
чаршав
...
дијета
!
...
викнути
,
угледати
Љубомир
:
трчати
...
газдарица
...
капетан
дошо
...
казати
.
Љубомир
један
корак
ускочити
у
механа
,
истрчати
у
ходник
где
јесам
соб
и
преплашен
глас
викнути
:
—
капетан
!
...
трчати
...
газда
звати
,
па
затим
излетити
напоље
и
сакрити
се
на
таван
шталски
,
свој
омиљен
преноћиште
.
—
Чудне
будала
,
мајка
!
викнути
газдарица
за
он
.
тај
он
јесам
онај
наплашити
...
и
он
се
тако
боја
капетан
.
Чудна
ја
чудо
,
ако
јесам
и
капетан
!
викати
сам
са
себе
,
освртати
се
збуњено
и
тражити
нешто
,
не
знати
ни
сам
шта
тражити
.
—
Оно
истина
знати
се
:
капетан
моћи
да
одерати
ми
механџија
,
али
опет
...
А
Љубомир
се
завуко
у
сена
,
ћутети
и
премишљати
како
јесам
страшан
капетан
.
и
тај
он
се
учинити
тек
од
онда
,
кад
он
газда
онако
збуњено
викнути
:
трчати
!
...
»
како
јесам
он
бео
рука
,
премишљати
дечко
у
сена
,
сећати
се
шта
јесам
моћи
опазити
на
капетан
.
и
врат
...
све
као
снег
...
од
шта
тај
тако
човек
побелити
?
Наша
Јерина
,
кад
бити
у
очи
вашар
,
готово
раскрвавити
врат
од
трљање
песак
и
сапун
,
па
ништа
:
опет
се
шаренити
ка
детлић
.
сав
се
жут
пега
по
врат
докле
сунце
гријати
...
аха
,
сигурно
капетан
никад
не
гријати
сунце
,
једнако
јесам
у
хладовина
«
...
прекинути
он
мисао
лупњава
од
поткован
коњски
нога
,
који
се
приближавати
штала
.
тај
пандур
уводити
коњ
.
Чује
дечко
како
се
отворити
шталски
врата
,
како
вичан
пандур
увести
коњ
,
говорити
са
она
и
пребацивати
капетанов
бељац
како
јесам
поклапан
и
нестрпљив
.
—
ти
јесам
као
и
твој
газда
...
сав
јесам
једнак
...
мрмљати
пандур
,
везујући
поводник
за
јасле
и
гледати
прекорно
капетанов
бељац
,
који
одмах
завући
дугачак
њушка
у
јасле
.
»
Ена
де
...
тај
ја
говорити
...
мислити
Љубомир
,
слушати
пандуров
мрмљање
.
од
куд
ја
углед
,
слава
он
убити
!
«
...
—
Само
да
ти
јесам
да
завући
њушка
у
сена
,
а
не
гледати
на
ми
,
мрцина
—
настављати
пандур
оштар
глас
—
да
ли
имати
место
и
за
ми
,
и
ако
јесам
пандурски
сорта
...
»
Кук
,
јадо
!
...
и
он
хтети
овде
код
ја
...
А
ја
?
«
...
—
и
’
наки
...
да
стати
барабар
,
па
да
поделити
љуцки
што
јесам
бог
дати
...
да
гристи
заједно
...
»
он
мислити
ја
овамо
нешто
јести
!
...
да
се
бегати
!
...
ето
зло
!
«
...
Дечко
стати
плашљиво
прелазити
преко
сена
,
који
он
одавати
свој
шуштање
.
Пандуров
монолог
одједаред
престати
,
шта
се
он
још
више
уплашити
,
па
претрчати
преко
сена
и
рипна
с
таван
права
на
земља
,
немати
кад
силазити
низ
степеница
.
у
онај
летење
на
земља
осетити
,
да
јесам
кошуља
нешто
лако
закачити
,
и
кад
пасти
на
земља
и
дочекати
се
на
рука
,
испод
он
се
искотрљати
некакав
сламни
шешир
,
а
над
сам
његов
глава
наставити
се
пандурски
монолог
.
—
е
,
тако
ли
ви
знати
!
...
крити
се
по
таван
,
да
чпијунишете
шта
хтети
рећи
капетанов
пандур
!
...
у
мало
ја
глава
не
однети
...
само
да
ја
закачити
бут
!
...
—
јесам
,
славити
ја
...
ја
’
наки
...
дрктати
Љубомир
и
муцати
плашљиво
пред
он
.
—
Шта
»
’
наки
«
бре
!
...
од
куд
на
таван
?
—
Побего
од
капетан
,
сунце
ја
!
превијати
се
дете
и
одједном
заплакати
.
Пандур
омекшати
.
и
он
се
бити
уплашити
да
тај
јесам
какав
подвала
,
да
он
оговорити
код
капетан
.
.
ко
знати
!
с
велик
лукавост
и
препреден
вештина
утишати
дете
,
па
он
узити
на
испит
.
Уплашен
дечко
сав
он
о
себе
искрено
испричати
,
рећи
само
да
он
јесам
отац
послати
у
служба
,
као
што
јесам
и
други
говорити
.
—
А
’
нака
...
јесам
ти
овај
газда
никако
доводити
у
срез
,
код
ми
?
упитати
пандур
,
правити
при
тај
лице
као
да
јесам
он
сасвим
свеједно
:
долазити
ил
’
не
долазити
у
срез
.
А
овај
он
питати
тек
’
наки
...
из
радозналост
.
—
јок
,
одговорити
Љубомир
,
чудити
се
и
одговор
и
поглед
што
он
тај
питати
.
»
А
,
јесам
он
уписати
!
помислити
пандур
весео
.
ту
хтети
мецко
да
штрбуцнути
газда
Цвијан
...
Хе-хе
«
...
кад
се
Љубомир
,
охрабрен
пандур
,
вратити
у
кујна
,
тамо
он
дочекати
с
псовка
и
велик
прасак
.
Траже
он
од
кад
себе
,
пун
она
рука
посао
,
спремати
се
велик
вече
.
напољу
се
чути
граја
,
разговор
и
по
неки
гласнији
смех
.
тај
јесам
подолазити
кмет
,
одборник
,
сељанин
...
лармати
и
гледати
да
пропипкати
одмах
:
ради
шта
ли
јесам
сам
капетан
тако
ненадно
доћи
.
у
позан
ноћ
,
пошто
се
вечерати
давно
свршити
и
људи
готово
поизодлазити
,
механџија
зовнути
Љубомир
у
један
соб
,
па
он
тајанствено
,
са
полушапат
,
запитати
:
—
Шта
јесам
тај
бити
с
ти
и
с
онај
...
ту
механџија
крупан
опсовати
пандур
.
Љубомир
он
све
испричати
,
па
и
пандуров
монолог
,
онако
како
он
јесам
он
разумети
.
—
еј
,
дрљати
,
пропасти
јесам
!
...
викнути
узбуђен
механџија
,
који
јесам
у
такав
прилика
волети
све
да
увећавати
,
па
и
опасност
,
који
он
очекивати
.
—
јесам
ти
уписати
,
видити
...
па
сад
хтети
...
Љубомир
се
препасти
,
па
само
стегнути
уздрхтао
рука
бутиница
,
трептати
и
одједном
он
грунути
суза
на
очи
.
—
него
пазити
:
сутра
да
казати
...
кад
тај
капетан
позвати
,
да
он
казати
:
ја
јесам
,
река
,
господин
,
ђак
;
ићи
река
на
велик
школа
у
Београд
.
па
док
стати
време
за
школа
,
примити
ја
овај
,
река
,
добар
човек
да
ја
прихранити
,
а
и
ја
он
,
река
,
за
тај
слушати
.
Нипошто
да
не
казати
,
да
јесам
се
погодити
да
ја
служити
!
...
пропасти
јесам
!
јесам
ли
разумети
?
—
јесам
,
одговорити
дечко
,
брисати
широк
прљав
рукав
уплакан
очи
и
гледати
механџија
плашљиво
.
—
е
дело
сад
ја
рећи
,
како
хтети
сутра
капетан
казати
.
Љубомир
поновити
задати
он
одговор
готово
од
реч
до
реч
.
газда
он
остати
задовољан
,
па
он
послати
да
спремити
све
,
што
требати
за
чишћење
ципела
.
црнити
се
и
тајанствено
ћутети
високо
небо
,
црнити
се
таман
летњи
ноћ
;
не
видити
се
ништа
,
само
севати
пред
очи
некакав
таман
нејасан
слика
:
приближити
се
какав
жбунић
,
учинити
ти
се
читаво
страшити
...
раширити
се
,
разјапити
чељуст
,
па
ићи
на
ти
,
ићи
,
али
увиђати
да
се
растојање
између
ти
и
чудовиште
не
мењати
...
Љубомир
сести
на
врата
од
свој
таван
,
окренути
лице
таман
помрчина
и
,
као
да
се
решавати
куд
хтети
...
хтети
бити
се
кренути
на
пут
одмах
,
али
он
задржавати
оваки
ноћ
...
преко
небо
прелет
један
падалица
.
он
се
стрести
и
,
крстити
се
плашљиво
,
завући
се
у
сена
...
Ив
»
Ђак
београдски
гимназија
...
Божа
,
јесам
ли
овај
истина
или
сан
!
...
,
ја
,
Љубомир
Васић
,
гимна
...
како
оно
казати
:
гим-на-зист
!
«
...
мислити
дечко
и
освртати
се
око
себе
,
гледати
огроман
величанствен
здање
,
који
се
са
сав
четири
страна
у
наоколо
склопити
и
опколити
овај
шарен
,
многобројан
гомила
деца
,
дечак
,
младић
ћосав
,
младић
с
брчић
и
брадица
,
који
се
талас
,
љуљати
и
комешати
без
икакав
ред
,
од
који
се
чути
узвик
,
смех
,
а
над
цео
гомила
расплинути
се
брујање
и
жагор
...
Наш
планинац
се
наслонити
на
неки
градиница
од
тачка
,
подигнут
у
сред
двориште
около
некакав
дугуљаст
камен
са
лимен
поклопац
,
за
који
он
рећи
,
да
јесам
тај
справа
—
сунчаник
,
па
гледати
тај
велик
,
до
сад
не
видити
,
мравињак
од
деца
,
како
се
шаренити
разноврстан
одећа
,
који
не
моћи
довољно
да
се
нагледати
.
бити
јесам
ту
деца
у
прљав
и
чист
,
поцепан
и
нов
,
затворен
и
отворен
бој
капут
;
бити
она
јесам
у
таки
исти
и
још
кратак
и
дугачак
панталоне
.
Љубомир
зачудити
овај
први
,
који
јесам
сав
,
махом
,
чисто
одевен
.
»
Што
она
тај
мајка
ократити
пеленгирице
?
морати
да
јесам
имати
више
оваки
сукно
«
...
бити
она
јесам
у
чист
и
бео
као
снег
,
танак
сеоски
кошуљица
,
са
ишаран
срма
чохан
јелечић
;
бити
она
и
у
танак
сукнен
чакширице
,
а
бити
она
неколико
,
као
и
он
,
у
маснити
,
прљав
,
искрпљен
кошуља
од
дебео
кудељни
платно
...
и
сав
ту
шарен
маса
гледати
узбезекнут
,
зачуђен
сељак
,
а
у
уш
он
још
брујити
одсечан
,
строг
глас
мали
,
чист
,
сед
директор
,
који
прочитати
име
примљен
ученик
у
први
разред
гимназија
,
и
још
тамо
нешто
стати
говорити
,
али
он
од
узбуђење
не
саслушати
ништа
више
,
после
свој
име
...
»
Љубомир
Васић
,
ученик
велик
гимназија
«
...
мрмљати
дечко
у
себе
(
рећи
јесам
он
да
се
овај
звати
„
велик
“
,
за
разлика
од
други
два
—
палилулски
и
теразиски
)
,
готово
гласно
изговарати
цео
свој
нов
титула
и
чудити
се
како
се
тај
лепо
срочити
,
да
бити
баш
»
велик
гимназија
«
.
...
гледати
у
овај
нем
и
страховит
,
за
он
,
зидина
,
како
се
дизати
величанствено
у
високо
плав
небо
,
како
треперити
под
сунчев
зрак
,
и
полугласан
,
блудећи
мален
очи
,
понављати
у
себе
:
»
Љубомир
Васић
,
ученик
велик
гимназија
«
...
и
осећати
како
он
се
тада
груда
надимати
јаче
,
како
срце
закуцати
живо
,
живо
,
брзо
...
и
знати
,
да
јесам
сад
на
Маљен
,
само
бити
полетети
кос
...
уз
пут
бити
се
претурати
главачки
,
одрати
бити
ко
јарцати
,
и
опет
бити
трчати
и
трчати
докле
он
нога
носити
...
А
овако
само
подскочити
од
земља
,
као
да
он
електрични
струја
бацати
,
и
гледати
у
деца
око
себе
тако
блажен
,
као
да
бити
се
сад
са
сав
грлити
и
љубити
...
и
опет
понављати
:
»
Љубомир
Васић
,
ученик
велик
гимназија
«
...
Отишо
јесам
затим
на
Калимегдан
,
завуко
се
међу
зидина
градски
и
предати
се
дуг
,
заносан
маштање
...
дакле
,
свршен
јесам
:
постиго
јесам
главну
жеља
.
А
колико
се
мука
видети
,
колико
се
незгода
претрпети
,
док
се
до
тај
доћи
!
...
и
стати
се
ређати
пред
он
сав
догађај
од
његов
бегство
...
.
Најмучније
бити
кад
стигнути
у
Београд
,
освртати
се
путем
једнако
,
бојити
се
капетанов
потера
.
сад
,
кад
ући
међу
овај
бескрајан
гомила
кућа
,
кад
поћи
крив
непознат
улица
,
кад
углед
толики
свет
,
што
непрекидно
врвити
тамо
и
амо
;
кад
познати
да
јесам
тај
свет
други
,
сасвим
други
,
туђ
свет
,
не
онакав
како
он
јесам
он
замишљати
;
кад
видити
да
се
ники
ту
не
смести
обрнути
ни
за
што
запитати
,
јер
он
хтети
ники
,
ама
баш
ники
да
погледати
...
сваки
пролазити
поред
он
,
као
да
он
и
немати
ту
на
улица
,
или
он
обилазити
равнодушно
,
не
гледати
он
,
као
да
јесам
он
какав
пањ
,
израсто
на
улица
...
кад
он
поклопити
и
увући
у
свој
чељуст
тај
читав
гора
од
кућа
,
велик
и
мали
,
прљав
и
окречен
,
и
он
се
наћи
као
стегнути
,
заклопити
тај
громада
...
кад
сав
тај
видити
и
осетити
,
Љубомир
се
препасти
и
зажалити
што
он
не
ухватити
капетанов
потера
,
јер
бити
он
сад
и
онај
пандур
бити
тако
драг
...
или
што
он
не
ухватити
онај
његов
сељак
и
не
одвести
на
Маљен
.
ах
,
он
јесам
тако
јадан
,
тако
јесам
!
...
Шта
ли
хтети
бити
са
он
?
...
да
ли
хтети
пропасти
,
изгубити
се
у
овај
шарен
свет
,
и
умрети
од
глад
међу
какав
зидина
?
...
Смишљао
јесам
у
памет
најстрашније
слика
мука
,
који
он
чекати
,
а
оно
изићи
све
тако
просто
и
тако
обично
.
лутати
јесам
,
гладан
и
неиспаван
,
једном
усамљен
улица
,
наићи
на
некакав
доброћудан
,
како
се
он
учинити
,
чичица
.
Чича
он
још
из
далек
оценити
и
ко
јесам
и
шта
јесам
и
шта
тражити
.
брзо
јесам
се
објаснити
,
наредити
,
и
он
јесам
одмах
наћи
место
,
наћи
кров
и
заклон
,
за
чим
он
јесам
највише
стати
...
од
тада
јесам
непрекидно
трчкарати
по
некакав
порука
и
радио
у
кућа
као
роб
,
радио
без
одмор
,
без
сан
...
из
сат
у
сат
,
тако
непрекидно
.
али
се
тај
он
јесам
ни
мало
тешко
чинити
.
тај
он
имати
свој
место
,
знати
где
јесам
и
,
што
јесам
главно
,
јесам
више
јесам
.
тек
после
,
кад
јесам
с
тежак
мука
наћи
свој
сељак
,
Светозар
богословац
,
који
се
тек
вратити
из
село
,
тада
јесам
разумети
да
он
јесам
овај
место
незгодно
и
тешко
,
да
се
ту
не
моћи
ништа
учити
,
и
да
имати
много
добар
место
,
где
се
мање
радити
и
више
користити
.
о
,
како
он
јесам
обрадовати
састанак
са
Светозар
!
...
хтети
јесам
пољубити
сваки
крпа
на
он
,
који
јесам
још
мирисати
маљенски
боровина
.
јесам
знати
шта
хтети
пре
да
он
питати
...
—
Шта
вео
мој
...
тат
,
Вујица
,
стриц
?
питати
не
дисати
.
—
бринути
се
,
знати
јесам
...
сестра
ти
плакати
и
помињати
мајка
...
она
бити
много
жалити
,
да
јесам
жив
.
Чули
јесам
да
јесам
овамо
отишо
.
Чича
Живојин
велим
:
»
Кажи
он
,
ако
он
видити
,
неки
се
трудити
на
сваки
посао
.
јесам
он
отпасти
од
ја
,
као
ивер
од
клада
.
бости
,
казати
,
ја
срце
за
сав
деца
«
.
Тужне
,
тежак
суза
облиш
Љубомир
;
он
стати
јецати
неутешан
,
дуго
...
сећати
се
свој
мио
,
који
јесам
тако
грубо
оставити
и
који
јесам
он
тако
много
волети
