.Сиромаштво
нагони
људе
у
беду
,
а
беда
у
преступе
и
злочинства
.
Као
такви
бићете
мрски
и
Богу
и
људма
и
отрпеће
те
велика
искушења
и
мучења
док
сте
на
земљи
,
а
још
гора
и
грознија
на
оном
свету
“
.
И
„
Лутајуће
душе
нека
вам
буду
вођ
и
пратилац
кроз
цео
ваш
земни
живот
.
“
У
народу
је
такав
обичај
,
да
ако
им
се
не
држе
деца
већ
умиру
рано
,
онда
новорођеним
дају
имена
груба
као
:
Гвозден
,
Вук
,
Вучко
и
т
.
д
.
у
тој
цељи
родитеља
Вука
Перовића
дадоше
му
то
име
.
И
он
је
у
ствари
личио
на
Вука
,
или
још
боље
на
курјака
.
Био
је
гневан
,
љут
,
напрасит
и
брз
.
Волео
је
да
се
туче
са
сваким
,
али
и
беше
снажан
и
чврст
те
нико
му
речи
није
смео
ословити
што
би
њега
увредило
.
Једном
,
на
копању
кукуруза
—
почеше
они
корети
жене
,
како
оне
завађају
и
дјеле
браћу
,
и
сви
,
а
било
их
је
до
30
које
мушко
које
женско
,
нешто
из
куће
а
нешто
надничара
—
осуђиваху
жене
и
доведоше
закључак
—
да
жене
не
треба
ни
за
шта
питати
,
а
треба
их
тући
у
сваку
стопу
.
Вук
је
овде
врло
мало
говорио
,
већ
је
кројио
планове
—
како
ће
једног
вечера
исшибати
све
жене
у
њиховој
кући
.
А
кад
се
већ
дотле
дошло
,
ту
нема
више
среће
,
нема
живота
,
нема
ничега
.
Једног
вечера
он
дође
раније
кући
—
па
стаде
ослушкивати
око
куће
као
какав
крадљивац
,
и
жене
се
псоваху
у
кући
због
неких
ситница
—
он
упаде
у
кућу
носећи
конопац
у
рукама
па
и
без
једне
речи
поче
их
по
врату
шибату
,
по
раменима
и
глави
.
Стаде
писка
жена
и
деце
по
кући
—
нека
побеже
у
собу
и
заклопи
се
,
нека
напоље
.
Он
разјарен
као
лаф
јураше
за
њима
по
авлији
гађаше
их
на
доват
дрвљем
и
камењем
.
За
тим
се
врати
и
одвали
врата
на
соби
те
и
њих
две
које
се
ту
беху
склониле
изудара
.
У
оном
гњеву
он
би
ударио
и
мајку
своју
а
некмо
ли
жену
Перунику
.
—
Њу
је
мало
дохватио
врхом
од
конопца
па
му
је
умакла
у
помрчину
,
и
те
ноћи
ноћила
је
у
комшилуку
,
не
вратив
се
својој
кући
.
Сутра
дан
њих
неколико
полазише
кметовој
кући
па
се
двоумећи
вратише
.
Марко
,
као
кућни
старешина
требао
је
то
још
увече
да
расправи
,
ал
’
није
мого
јер
је
било
све
љуто
и
надурено
.
Изјутра
он
пошто
се
опремише
сви
,
позва
све
људе
и
њихове
жене
у
кућу
да
виде
до
кога
је
кривица
,
да
даду
задоволења
бар
колико
толико
.
Пошто
се
искупише
сви
,
Марко
запита
.
„
Шта
је
било
вама
?
Што
ви
ти
,
Вуче
,
туко
жене
?
„
Ја
сам
их
туко
:
што
су
безобразне
,
што
једна
на
другу
пакосте
,
и
оће
да
нам
упропасте
кућу
“
.
Одговори
Вук
.
На
ове
речи
осуше
жене
као
туча
.
„
Јес
!
Ти
си
паметан
судија
.
Па
нас
груваш
крвнички
чим
достигнеш
,
а
твоју
женку
само
мало
окреса
по
сукњи
крајем
од
конопца
.
Ала
синко
мајчин
ја
ти
нећу
опростити
ако
будем
жива
?
Плакаше
Даница
и
заврташе
рукаве
своје
кошуље
,
на
чијим
белим
и
пуним
рукама
примећаваху
се
издалека
пруге
плаве
као
чивит
.
„
Све
све
,
али
ја
нисам
ни
речи
рекла
синоћ
,
а
он
ме
удари
певницом
за
врат
,
све
ми
свици
полећеше
испред
очију
.
Па
ако
.
Побили
сте
ми
ђецу
,
па
убите
и
мене
—
ја
не
марим
.
Рече
Стоја
гушећи
се
у
сузама
.
„
Джакале
смо
!
Како
нећу
џакати
,
кад
јуче
остало
ми
дјете
вође
на
прочевљу
у
колевци
спавајући
,
ја
изиђо
’
до
на
бријег
да
видим
овце
и
вратим
се
,
кад
оне
,
не
знам
која
изњела
ми
дјете
пред
кућу
—
па
га
развиле
.
И
све
наше
свиње
бијаху
се
искупиле
.
Па
да
су
га
поједе
или
нагрдиле
—
куд
би
била
моја
брука
.
Да
ми
је
што
гођ
било
овом
ђетету
,
не
би
ми
вала
ни
ви
ниједно
живели
,
па
до
ђавола
.
Мене
је
и
онако
омрзо
живот
“
.
Говораше
Ружица
бришући
сузе
.
„
Замислите
какав
је
то
народ
.
Кад
ја
приставила
и
мојом
руком
пребрала
пасуљ
,
па
када
се
скува
и
поче
јести
у
њему
само
угљевље
и
крца
се
камење
.
Ређаше
Ружица
а
Марта
је
прекиде
:
„
И
ти
си
казала
да
сам
ја
турила
пепео
у
лонац
.
Ти
то
ниси
виђела
,
као
што
сам
ја
виђела
да
ти
гурну
моје
дјете
у
ватру
—
те
му
умало
ручица
не
отпаде
и
не
оста
дјете
богљаво
.
„
Овди
је
горе
у
овој
кући
но
под
чергом
циганском
.
Ономад
турим
ђетињу
кошуљицу
на
вериге
да
се
мало
сушне
и
нека
зинат
обали
у
ватру
те
изгоре
,
ђеца
нису
могла
дохватити
.
Додаде
Круна
.
„
Ти
Стојо
,
дајеш
повода
највише
свађи
и
кавзи
.
Што
моја
жена
једе
сув
љеб
сваки
дан
код
пуне
куће
мрса
“
?
Примети
Милутин
.
„
За
то
ђевере
,
што
твоја
жена
кад
се
једе
она
се
нађе
нешто
у
послу
,
па
неће
да
једе
,
а
кад
ми
једемо
и
ступимо
у
посо
,
она
узме
сува
љеба
па
се
унесе
тебе
у
очи
и
рума
као
сваки
џора
(
крмача
)
да
ти
видиш
.
Не
могу
ја
служити
једно
по
једно
цео
дан
.
Ти
знаш
да
ја
имам
доста
посла
сваког
дана
.
Сем
тога
млекар
није
заклопљен
никад
—
па
нека
узме
сама
,
не
само
она
већ
свака
.
„
Да
узмем
сама
.
Па
ти
да
се
жалиш
по
селу
и
да
ме
брукаш
,
као
што
ви
већ
и
чинила
неколико
пута
.
Упаде
јој
у
реч
Роса
жена
Милутинова
.
„
Ја
се
не
жалим
што
узимаш
,
већ
се
жалиш
што
си
одљуд
.
Што
волиш
да
се
свађа
и
ларма
.
Што
си
подла
и
пакосна
као
мачка
“
.
Одговори
Стоја
.
Овакве
и
овом
подобне
примедбе
падале
су
и
киптеле
од
жена
и
од
људи
у
један
час
и
у
једно
исто
време
,
тако
—
да
се
ретко
што
могло
знати
шта
ко
говори
.
Пошто
се
изручило
све
што
се
имало
—
онда
отпоче
Милорад
.
Сви
га
слушаху
.
„
Немојте
тако
кумим
вас
Богом
!
Немојте
наопако
ако
Бога
знате
!
Зар
сте
накастили
(
решили
се
)
да
раскућимо
,
да
пропаднемо
сви
.
Немојте
од
такви
ситница
које
су
неизбежне
мислити
да
се
оне
чине
у
инат
некога
.
„
Изнела
дјете
пред
свиње
“
.
Како
се
то
може
помислити
.
Изнела
га
из
куће
,
из
дима
и
прашине
на
сунце
на
чист
ваздух
.
Па
и
да
су
свиње
нагрдиле
дјете
,
опет
не
треба
рачунати
да
је
то
нечија
намера
била
.
Оној
турио
неко
пепео
у
лонац
.
Зар
није
било
случајева
—
да
прегору
угарци
и
преломив
се
одскочи
угљевља
у
лонац
који
се
ту
крај
ватре
кува
?
Овој
опет
обалио
неко
за
инат
кошуљицу
у
ватру
—
а
зар
није
она
могла
и
сама
пасти
.
Оној
гурнула
дете
у
ватру
.
Ја
то
не
верујем
,
а
знам
их
пуно
,
које
немају
јетрва
у
кући
,
па
им
опет
дјете
пало
у
бакрач
вреле
воде
,
или
у
ватру
,
и
на
мах
умрло
.
На
против
то
се
у
нашој
кући
није
никад
десило
код
оволике
ситне
деце
,
а
то
је
најбољи
знак
—
да
јетрве
чувају
децу
својих
друга
,
као
и
своју
,
кад
оне
ту
нису
?
„
Није
ти
вајде
то
говорити
ништа
лудом
народу
.
Ми
се
морамо
скоро
поделити
.
Не
може
се
више
овако
“
.
Примети
Марко
јако
забринут
.
„
То
је
лако
учинити
.
Али
тиме
ми
би
погазили
аманет
нашег
покојног
„
Бате
“
треба
ли
се
бојати
клетве
његове
.
Ове
речи
Милорадове
ућуткаше
све
и
људе
и
жене
,
који
поражени
удаљише
се
сви
куд
које
.
Одоше
на
рад
.
Али
рађаху
ћутке
,
без
здоговора
,
без
смеха
,
без
весеља
и
шале
.
Тако
прође
неколико
дана
.
Милорадова
жена
Савка
,
беше
одлична
женска
.
Висока
,
младоликаста
,
здрава
и
снажна
.
Милорад
је
био
у
време
женидбе
велики
пробирач
.
Било
му
се
око
закачило
за
неке
миразџике
.
Али
отац
његов
покојни
Јеша
,
саветовао
свог
сина
да
узме
Савку
ћерку
једног
сиромашног
оца
и
мајке
из
комшилука
,
и
Милорад
га
послуша
,
и
осећао
се
потпуно
срећан
са
њом
.
Овај
Милорад
,
био
је
темељ
њихове
задруге
,
он
је
био
као
гвоздени
обруч
оглавник
са
још
8
дрвених
обручева
на
каквој
огромној
великој
каци
.
Једног
вечера
он
леже
у
кревет
са
својом
добром
женом
Савком
,
и
учини
једну
примедбу
,
управо
пожали
све
код
ње
како
је
настао
тренутак
да
се
морају
делити
.
Савка
се
мало
размисли
и
отпоче
.
„
Па
и
поделите
се
.
Боље
вам
је
„
сиротовати
него
срамотовати
“
.
У
овој
се
кући
не
зна
ништа
шта
се
ради
.
Мене
се
чини
да
се
ви
задужујете
изједна
,
у
место
да
увеличавате
своје
богаство
за
децу
своју
.
Ти
,
са
твојим
братом
остани
заједно
.
Ја
и
Ружица
чини
ми
се
нећемо
се
никад
свадити
——
јер
то
ни
до
сад
нисмо
чиниле
.
У
овој
кући
—
што
се
год
заради
то
се
све
потроши
и
развуче
се
.
Моја
мајка
музла
је
сама
пет
оваца
,
са
тим
мрсила
сву
кућу
преко
целе
године
и
опет
прода
по
неки
чанак
млада
кајмака
те
купи
соли
или
опанке
.
Имала
је
по
5-6
кокоши
,
па
је
често
носила
по
20-30
јаја
и
продавала
.
Овде
14
музених
крава
,
80
оваца
,
50
кокоши
,
20
ћурки
,
12
гуски
,
15
патка
.
Боље
је
штедити
него
радити
.
Овде
,
ако
има
,
лепа
јела
за
које
бих
се
лепих
пара
узело
,
то
се
поједе
;
лепа
пића
,
то
се
попије
.
Чим
се
коме
опанци
процепе
он
их
баци
и
тражи
нове
,
чим
се
коме
процепи
аљина
,
гуњ
или
чакшире
он
оће
ново
;
Остари
му
капа
,
опет
нову
.
Колико
нека
ствар
служи
као
нова
,
толико
треба
да
служи
као
половна
,
а
два
пут
толико
,
као
окрпљена
и
поправљена
.
Мог
оца
служе
опанци
6
месеци
.
Кад
им
се
наврши
2
месеца
они
се
процепе
,
4
м
.
нови
их
окрпљене
,
тако
и
све
остало
.
Овди
се
саме
расипа
,
поред
тога
што
се
хара
и
краде
по
свакој
стаји
,
по
сваком
ћошку
леже
гомиле
пшенице
—
куруза
,
пасуља
,
комада
леба
,
и
миши
преораше
земљу
у
свима
зградама
.
Мој
отац
није
имао
мачку
,
али
није
имало
ни
мишева
.
Мрва
леба
никад
не
падне
са
његове
трпезе
.
Зрно
жита
,
или
пасуља
кад
падне
оно
се
опет
покупи
и
остави
.
У
нашој
кући
хранило
би
се
још
оволико
чељади
од
оног
што
се
проспе
—
сваки
дан
даје
се
свињама
по
пола
лонца
ладна
јела
лепа
и
запржена
са
ћулбастима
меса
и
сланине
,
то
би
требало
погријати
и
појести
.
Па
и
стока
вам
опада
сваки
дан
—
мој
отац
продаје
јагње
од
месеца
дана
за
жут
дукат
.
А
ваша
јагњад
дајете
кад
им
је
година
по
3—4
динара
.
Тако
и
говеда
.
Вама
пролази
време
узалудно
Ви
сад
кад
можете
,
кад
сте
млади
и
здрави
треба
да
прикупљујете
земљу
,
да
осигуравате
будућност
својој
деци
.
Ђеца
се
једнако
рађају
и
прирастају
.
А
ваше
имање
није
тако
велико
.
Нама
треба
још
земље
“
.
Савка
ово
изређа
као
какав
дипломат
и
показа
своје
схватање
о
њиховој
задрузи
које
је
пуно
непоречне
истине
.
Она
показа
моћ
свога
разума
и
способности
коју
је
достигла
добротом
немаштине
и
сиромаштва
.
Милорад
на
ово
не
одговори
ништа
већ
дуго
размишљаше
и
у
томе
заспа
.
Једног
дана
рано
с
пролећа
,
запуши
се
ватра
,
по
качарама
,
коморама
и
зградама
око
куће
Перовића
.
Нису
могли
више
заједно
,
и
поделили
се
са
ватром
,
али
не
и
са
имањем
.
Покушавали
су
неколико
пута
да
и
њега
поделе
али
не
могу
да
се
сложу
.
Боје
се
да
се
не
изварају
,
и
тако
сложише
се
да
их
подели
избрани
суд
.
Девет
судија
,
председник
и
деловођа
,
као
и
4
заступника
равно
петнајест
дјелаше
пуних
10
.
дана
по
5
.
дин
.
=
500
дин
.
других
трошкова
,
као
:
хране
,
пића
,
пресуде
,
саопштавање
и
одношење
акта
прв
.
суду
300
динара
.
Еле
800
дин
.
кошта
деоба
.
Имали
су
свега
доста
,
али
то
доста
кад
се
подели
на
9
части
изгледа
много
мало
.
Дође
им
по
20
оваца
по
пет
шест
свиња
—
неком
две
краве
—
неком
два
вола
и
т
.
д
.
Троици
по
1
.
кућа
,
а
пет
њих
нису
их
имали
.
Место
готова
новаца
Марко
показа
дуга
1000
,
динара
за
који
се
мораде
заклети
.
Па
знате
какви
су
то
дугови
.
Марко
је
знао
коме
је
у
последње
време
давао
повеће
суме
новаца
—
па
је
пред
деобу
отишо
’
код
њих
и
затражио
квите
.
Они
повериоци
писали
су
квите
са
новим
датумом
и
годином
без
обзира
на
то
:
што
су
ти
дугови
учињени
у
задрузи
па
у
њој
и
плаћени
.
Марко
се
закле
и
користи
сам
себе
са
хиљаду
динара
.
Сваки
од
њих
имали
сву
да
плате
трошка
,
са
дугом
од
200
дин
.
За
ово
су
неки
продали
волове
,
неки
краве
,
неки
овце
и
свиње
,
а
неки
узели
у
зајам
са
интересом
цванцик
на
дукат
месечно
.
Милорад
и
Милан
остадоше
у
старој
кући
заједно
—
ма
да
и
њино
имање
зна
се
чије
је
и
које
.
А
остали
сви
на
по
само
.
Они
згруписаше
своје
делове
и
опет
имали
су
са
чим
радити
.
Марко
пак
,
наплати
се
добро
за
своје
старјество
1000
дин
.
готова
новца
.
Он
је
опет
газда
,
а
и
кућа
му
једна
дошла
на
део
.
Они
шесторица
,
док
направише
куће
,
премештише
зграде
качаре
,
кошаре
,
салашове
,
кокошаре
,
ограде
и
т
д
.
Док
купише
качице
,
буриће
,
чаброве
,
ћупове
,
чутуре
,
вреће
,
торбе
,
лонце
,
кашике
,
сврдлове
,
сикире
,
мотике
,
будакове
,
ашове
,
плугове
,
ралице
,
раонике
,
разбоје
,
брда
,
ступе
,
лопаре
,
наћваре
,
кукаче
,
тигање
,
бакраче
,
тепсије
,
тестије
,
кревете
и
т
.
д
.
и
т
.
д
.
остадоше
са
свим
без
стоке
—
или
задужише
све
своје
имање
.
Пореза
је
велика
,
а
кућни
расходи
још
већи
.
А
да
видимо
какав
је
рад
.
У
години
има
доста
дана
,
али
нису
сви
за
рад
одређени
.
Главни
су
радови
земљоделца
пролеће
и
лето
.
И
у
том
добу
,
поред
много
празника
и
празничића
скраћује
се
време
рада
усљед
атмосверних
уплива
.
Кад
је
киша
,
никав
се
рад
не
може
да
ради
у
пољу
,
кад
је
суша
не
може
да
се
оре
ни
да
се
копа
.
Усљед
овога
самци
људи
,
људи
без
задруге
губе
много
.
К
томе
треба
додати
—
да
има
слабости
;
ако
је
човек
слаб
жена
поред
њега
гледа
децу
и
кућевне
послове
—
а
ако
је
жена
слаба
то
он
мора
да
чини
.
Тако
време
не
чека
,
а
сваком
раду
има
одређено
време
.
Кад
беху
у
задрузи
.
Један
иде
на
позиве
власти
,
тај
исти
на
весеље
,
на
жалост
,
на
гробље
,
у
сватове
и
т
.
д
.
Један
иде
и
свршава
послове
за
све
.
А
њих
осам
раде
изједна
,
и
они
чекају
време
раду
,
а
не
чека
време
на
њих
.
Овако
се
сви
траже
,
сви
иду
—
и
треба
им
више
но
што
им
је
у
задрузи
требало
,
али
нико
не
ради
,
рад
се
одмара
.
Ако
се
у
задрузи
разболи
1
мушки
члан
остали
убрзају
мало
рад
и
надокнађавају
његову
дангубу
.
Ако
се
жена
разболи
њу
гледају
остале
јетрове
и
мужа
јој
и
децу
,
и
муж
иде
на
рад
без
ни
мало
бриге
.
У
задрузи
мање
треба
,
а
више
се
привређује
,
код
појединца
то
је
обратно
.
Где
рађаху
9
људи
и
девет
жена
,
требало
је
једна
ватра
,
један
лонац
,
једна
лампа
,
1
плуг
,
1—2
јарма
волова
,
1
чобанин
за
све
овце
,
1
за
све
свиње
,
1
за
зва
говеда
,
1
казан
,
1
бакрач
,
један
лопар
и
т
д
.
Сад
где
не
ради
ни
један
треба
толико
исто
,
и
ствари
и
чобана
т
.
ј
.
ако
има
рачуна
да
чобанин
чува
1
свињче
,
1
говече
,
2
овце
и
т
.
д
.
И
зар
самац
има
рачуна
да
плати
плуг
50
дин
.
па
да
са
њим
оре
по
1
дан
у
години
.
Ко
нема
стоке
,
не
може
имати
имаћа
каква
му
треба
јер
без
ђубрета
не
вреди
њива
.
А
ко
нема
њиве
и
ливаде
не
може
држати
стоке
и
без
једног
и
другог
горак
је
живот
земљоделцу
.
Лакше
беше
издржавати
1
кућу
са
девет
људи
,
но
са
једним
или
ниједним
.
Два
јарма
добрих
волова
,
него
осам
.
Један
гвоздени
плуг
за
онако
добре
волове
нег
’
8
дрвених
за
буџаву
јунад
,
која
од
мршавости
и
изнурености
заплећу
ногу
за
ногу
кад
иду
.
Мање
кошта
умесити
леб
један
за
све
и
на
једној
ватри
него
сваки
за
себе
на
8
ватри
.
Један
кувар
,
који
сам
за
себе
кува
скувао
би
за
20
са
онолико
труда
и
дангубе
.
„
Копаћемо
ја
и
жена
“
.
Овим
се
речима
кураже
самци
и
полажу
наду
на
живот
.
Али
ко
ће
онда
месити
леб
,
готовити
јело
,
гледати
и
чувати
стоку
,
шити
одело
,
прести
,
ткати
,
плести
,
чистити
и
прати
,
и
на
послетку
,
ко
ће
вршити
онај
најсветији
посао
матерњи
око
своје
миле
дечице
.
Некад
воћњак
беше
само
наоколо
заграђен
и
ту
ограду
издржаваху
9
снажних
људи
.
Сада
и
наоколо
,
и
попреко
и
уздуж
испреграђивано
,
и
то
више
не
личи
на
баште
,
већ
на
сокаке
и
на
буџаке
;
и
кад
се
сумира
—
сада
један
издржава
,
толико
ограде
колико
некад
свих
9
.
У
тим
тесним
сокацима
сваки
се
дан
води
кавга
и
свађа
због
путова
и
богаза
,
због
штета
и
потрица
.
Грување
стоке
камењем
и
кољем
,
јурење
са
пашчадима
и
изјаловљавање
оваца
,
крава
и
крмача
.
Па
онда
трчање
кметовима
,
плаћање
таксе
—
дангуба
и
омраза
.
Некад
беше
једна
њива
,
а
сад
9
и
то
вам
не
личи
на
њиве
већ
на
леје
за
лук
.
Неки
посеје
у
јесен
пшеницу
или
јечам
—
а
остали
оће
кукуруз
,
пасуљ
и
.
т
.
д
.
и
почне
орати
.
По
два
метра
са
обе
стране
оставља
не
пооране
земље
,
или
толико
мора
да
нагони
волове
на
изниклу
пшеницу
и
овраћајући
волове
да
погази
скоро
половину
пшенице
—
па
после
да
се
суди
и
дангуби
,
а
често
и
главу
разбије
ту
сам
своју
или
свом
брату
—
суседу
.
Некад
је
врвио
чопор
свиња
по
воћњаку
а
гране
његове
дователе
су
до
земље
и
нудиле
род
свој
својим
пријатељима
свињама
,
а
сада
се
диже
коров
на
њему
.
Место
рода
одроњала
се
свака
маховином
и
гљивама
као
псето
које
се
почне
лињати
,
а
врхови
им
до
пола
суви
.
Целе
зиме
детлићи
,
жуње
и
пузавци
љуште
им
кору
и
сладе
се
разним
црвима
и
инсектима
.
Уклоните
те
суве
и
изваљене
шљиве
,
па
командујте
им
нека
се
поверу
свака
на
своје
место
—
на
прописно
растојање
и
добиће
те
половину
празне
земље
што
рачунате
да
вам
је
воћњак
на
који
порезу
плаћате
.
Виноград
беше
најбољи
извор
за
новчане
издатке
кућевне
,
али
се
рађаше
како
ваља
.
Сваке
године
по
једна
четвртина
његова
пређубравата
је
и
даваше
огромну
количину
добра
грожђа
.
Сад
је
подељен
на
осам
парчета
и
ниједан
га
не
ђубри
.
Режу
га
кад
је
већ
ластарио
;
копају
га
,
кад
је
истеро
нову
лозу
од
20
с
.
м
.
којих
половину
изломи
прашином
,
сувим
трскама
од
корова
и
мотиком
.
Ореже
га
и
окопа
,
то
му
је
сав
рад
за
целу
годину
.
У
јесен
дође
да
обере
грожђе
и
по
испрекрштаној
лози
и
разном
корову
тражи
и
пола
сврхани
зеленака
набере
један
чабар
.
По
неко
дугме
на
грозду
зрело
они
берући
преберу
их
и
поједу
и
тако
сврши
се
берба
.
Човек
није
запуштио
имаће
своје
усљед
лењости
,
већ
усљед
немоћи
.
Не
зна
куд
ће
пре
главом
да
удари
.
Он
сиромах
то
не
зна
,
већ
се
тужи
:
„
Е
брате
настаде
рђаво
време
.
Некад
је
родјевало
добро
,
а
сад
се
изопачи
све
.
Пропаст
.
Смак
света
“
.
И
порез
велики
,
рад
још
већи
,
род
никакав
.
Да
се
прода
.
То
је
најбољи
лек
.
И
ливаде
,
и
њиве
,
и
воћњаци
и
виногради
велики
су
кицоши
.
Они
оће
да
се
надмећу
један
над
другим
.
Ко
је
срећан
да
се
стави
у
службу
код
њих
,
и
ко
својом
вештином
и
финоћом
уме
да
им
се
допадне
,
тај
добива
врло
лепих
бакшиша
.
Ко
пак
то
не
умедне
,
они
су
ћудљиви
,
одмах
траже
новог
слугу
,
новог
фризера
—
да
их
помодира
и
кицоши
.
Сиромаси
,
који
нема
у
стоке
,
они
и
не
заграђују
своје
башчице
већ
ту
на
раскршћу
,
између
путова
и
т
.
д
.
посејали
неколико
оџака
поврћа
,
и
место
да
иду
,
да
раде
код
имућнији
под
надницу
која
је
до
душе
сиротна
и
мала
,
он
вазда
чека
стоку
у
својој
башти
коју
чувају
мала
и
нејака
дечица
оних
очева
који
сами
копају
или
косе
,
немајући
кад
да
једу
леба
нити
да
пију
воде
.
У
вече
,
кад
дођу
кући
уморни
и
зловољни
,
њима
се
саопштава
како
је
тај
и
тај
ухватио
краву
,
овцу
,
свињче
и
.
т
.
д
.
Он
,
у
место
да
се
одмори
иде
и
моли
за
стоку
своју
,
а
онај
га
осеца
као
хајдук
.
И
тако
му
морадне
дати
и
новца
,
и
пића
и
мрса
и
жита
.
Само
да
се
не
суде
.
Сиромах
наплати
добро
своју
надницу
и
осигура
кућу
са
лебом
за
15—20
дана
па
сутра
опет
место
да
иде
на
рад
чека
стоку
других
и
хвата
је
—
и
по
други
пут
наплаћује
оно
што
је
јуче
наплатио
.
Тако
овај
изведе
живот
преко
лета
ништа
не
радећи
,
а
зими
иде
у
крађу
и
отмицу
те
опет
живи
.
Ови
грешници
,
што
имају
2
говеди
,
3
свиње
и
5
оваца
,
који
им
чувају
деца
од
6
до
8
год
.
старости
,
долазе
кући
,
хватају
децу
и
тучу
их
немилице
.
Она
бежу
по
корову
и
крију
се
—
у
место
да
уче
школу
и
течу
знање
.
На
овај
начин
остају
инокосници
и
без
ово
мало
стоке
и
почну
опадати
у
свима
гранама
.
Где
нема
тора
,
ту
нема
ни
леба
,
ни
кромпира
,
ни
лука
,
ни
купуса
,
ни
пасуља
,
ни
конопље
,
ни
лана
,
ни
вина
ни
ракије
.
Сиромаха
и
инокосника
можете
познати
и
по
овим
знацима
:
Све
њиве
пооране
и
усејане
на
време
а
његова
најзад
,
јер
је
он
морао
да
изнадничи
волове
и
плуг
,
па
сјеме
и
храну
за
раднике
и
стоку
.
Све
њиве
окопате
са
кукурузом
—
а
његов
се
кукуруз
уливадио
и
посветио
се
,
јер
он
мора
газдама
да
окопа
прво
жито
па
онда
своје
,
за
то
што
дугује
за
разне
потребе
.
Сено
укошено
па
не
зденуто
,
или
зденуто
а
не
ограђено
,
те
га
чупера
и
буче
које
чија
стока
.
Зденута
пшеница
у
стог
или
крстине
,
па
не
овршена
на
време
већ
чекати
кишовиту
и
магловиту
јесен
—
док
све
миши
појели
,
закисло
и
иструлило
,
па
по
влажном
дану
пола
овршено
а
пола
остало
у
слами
.
Каца
му
само
са
једним
обручом
стоји
у
воћњаку
под
ведрим
небом
сва
трула
.
Буре
му
стоји
под
стрехом
и
на
њ
капље
вода
труне
и
пропада
.
Прекрив’о
кућу
,
па
му
пола
једне
стране
остало
непокривено
у
недостатку
ћерамиде
—
па
је
ту
мето
мало
ђубрета
од
кровине
или
сламе
.
Нема
свињама
свињца
,
већ
му
се
целе
зиме
грче
испод
стрехе
и
дрхћу
од
зиме
.
Тако
ни
овцама
,
ни
говедима
кошаре
.
Станови
никакви
а
хране
ни
мало
,
па
откуда
ће
то
ваљати
и
одговарати
својим
циљевима
.
И
шта
мислите
,
кад
човек
није
могао
да
сачува
оно
што
је
имао
како
ће
моћи
да
заради
друго
што
му
је
нужно
и
потребно
.
И
да
сведемо
сада
своје
погледе
и
назоре
.
Довде
смо
мислим
изнели
верну
слику
из
које
се
види
како
страдају
самци
и
инокосни
људи
.
На
начин
овде
изложени
Перовићи
сви
јако
осиромашише
.
Но
нису
сви
.
Марко
стоји
на
главном
,
а
Јешини
синови
Милорад
и
Мила
у
задрузи
су
.
И
сво
имање
оних
шест
њихових
братучеда
они
су
купили
и
платили
.
Плаћајући
им
више
но
други
—
само
нека
то
буде
њихово
као
што
је
некад
било
.
Често
су
пута
они
помињали
„
дугу
њиву
“
коју
је
Вук
продао
Симу
Тешићу
и
не
понудив
њих
двоицу
за
то
што
су
били
у
свађи
.
И
по
за
врло
малу
цену
.
Ми
смо
довде
испричали
,
како
су
Перовићи
постали
од
онако
богатог
стања
пуки
сиромаси
.
Али
тиме
нисмо
још
све
казали
.
Што
се
год
до
сад
догодило
,
то
је
била
само
пред-игра
,
а
сада
настаје
главна
трагедија
која
ће
се
на
раскомаданој
задрузи
Перовића
одиграти
.
Да
прелистамо
прво
судбину
нашег
Живана
и
његове
Данице
,
па
ћемо
после
и
осталих
.
Живан
је
био
добар
радник
,
али
хрђав
господар
.
Нити
је
умео
да
броји
ни
да
рачуна
,
ни
да
мисли
.
То
је
све
у
место
њега
чинила
Даница
.
Гди
је
год
био
вашар
,
игра
,
моба
,
весеље
и
т
.
д
.
Њих
су
двоје
ту
морали
бити
.
На
њима
је
било
одело
увек
лепо
,
помодно
и
чисто
.
Он
је
нерадо
ишо
на
игранке
,
али
је
морао
играти
онако
како
му
Даница
свира
.
Пошто
је
Живан
скоро
сво
најглавније
имаће
отуђио
и
доспео
само
на
окутњицу
Даница
му
роди
сина
.
За
овим
у
другој
години
и
ћерку
.
Деца
су
била
к’о
златна
јабуке
бујала
су
и
расла
на
зарок
.
Даница
се
откану
више
моде
и
посећивања
игранки
већ
је
само
гледала
децу
своје
двије
очи
.
Живан
је
се
осећао
срећнији
но
икад
.
Трчао
је
и
радио
и
код
себе
и
код
другога
—
па
је
доносио
својој
жени
и
деци
све
што
је
требало
и
задовољавао
их
у
свима
погледима
колико
је
мого
.
Често
пута
,
он
је
се
вајкао
код
Данице
,
како
су
они
лакомислено
упропастили
своје
лепо
имаће
,
и
како
су
се
огрешили
о
своју
дечицу
која
су
расла
као
анђели
.
Даница
је
се
много
мучила
при
порођају
ћерке
,
и
коне
су
разгласиле
да
она
неће
више
ни
рађати
децу
.
Још
само
два
месеца
,
па
да
се
наврши
Живановом
сину
4
.
год
.
А
он
умре
.
За
овим
седамнаести
дан
умре
му
и
ћерка
.
Живан
је
ишао
као
луд
и
дерао
се
као
мечка
за
својом
сахрањеном
срећом
и
надом
.
Даница
је
се
превијала
као
отровна
гуја
и
кукала
и
дан
и
ноћ
.
Али
све
узалуд
,
кога
нема
—
нема
.
Једног
дана
,
он
је
сејао
пасуљ
,
па
кад
пороси
киша
—
он
дође
у
једну
кошару
и
ту
мало
поужина
.
Кошара
је
била
до
ограде
око
које
опасиваше
пешачка
стазица
.
Баш
више
кошаре
,
сретоше
се
две
жене
,
једна
иде
са
,
а
друга
на
перило
и
обе
носе
на
мотци
кошуље
.
Оне
се
здравише
па
застадоше
и
почеше
разговор
.
Живан
није
знао
које
су
,
нити
хтеде
видети
.
Али
је
пажљиво
слушао
њихов
разговор
.
„
Бога
ти
,
зар
помрјеше
она
вајна
ђеца
Даници
?
Запита
једна
.
„
Ада
ја
!
Помреше
сирочад
.
Одговори
друга
.
„
Шта
им
би
,
кумим
кога
Богом
“
.
„
Бог
зна
“
.
„
Даница
више
неће
имати
ђеце
!
“
.
„
Кажу
да
неће
“
.
„
Немо
Бога
ти
да
се
чује
.
Даница
је
свакојака
.
Она
је
била
непоштена
и
као
девојка
и
млада
.
А
то
Бог
не
милује
.
Била
је
закрочила
оног
вајног
Живана
,
и
није
га
сматрала
ни
за
луду
дувана
.
„
Јесте
и
то
.
Али
она
је
несрећница
највише
учинила
,
те
се
они
издјелише
и
сви
пропадоше
.
Покојни
Јеша
оставио
је
аманет
да
се
не
дјеле
,
а
они
погазише
то
све
.
Па
зар
постиже
их
нека
клетва
:
„
Бог
с
’
нама
био
“
.
Да
им
не
беше
оволики
терет
на
леђима
,
оне
би
још
ту
разговарале
о
које
чему
али
не
могаху
,
и
тако
се
размимоиђоше
и
одоше
свака
и
на
своју
страну
.
Живан
мишљаше
о
овом
разговору
дуго
и
тако
заспа
.
Сава
мало
,
и
усни
чудан
сан
.
Чисто
и
бристро
он
усну
као
на
јави
виђе
чича
Јешу
и
обоје
његове
деце
.
Пробуди
се
и
поче
зверати
по
кошари
нешто
говорећи
са
стиснутим
зубима
и
песницама
.
Вијао
је
главом
на
све
стране
,
као
ћурка
која
тражи
погубљену
пилад
по
трави
.
За
тим
седе
на
праг
.
Стеже
шакама
главу
по
слепим
очима
,
и
поче
говором
полугласним
.
„
Сећам
се
добро
.
Бата
је
био
овога
часа
овде
—
са
мојом
ђецом
—
са
моја
два
анђела
.
Само
што
не
знам
,
ко
је
то
био
што
се
разговараше
овде
на
путу
.
Саслушах
све
речи
,
али
не
знадо
’
ко
их
изговори
.
Па
шта
чух
?
Памтим
добро
.
Још
ми
зује
оне
речи
у
ужима
.
Звоне
као
звона
,
тутње
као
громови
.
Ах
!
Ала
сам
ја
несрећно
створење
на
земљи
.
Моја
жена
непоштена
,
и
ја
то
све
као
муж
њен
мирно
гледао
својим
очима
.
То
је
истина
,
и
за
то
је
нас
Бог
казнио
у
узео
нам
је
двоје
деце
—
два
живота
.
Она
више
неће
ни
рађати
децу
.
Па
нека
—
то
је
још
и
боље
.
Клетва
покојног
Бате
постигла
нас
је
...
Шта
сам
ја
?
Вреди
ли
шта
мој
живот
?
!
Идем
,
а
не
знам
куд
.
Радим
а
не
знам
шта
.
Живим
а
не
осећам
.
Ја
управо
лутам
.
„
Лутајућа
душа
“
,
то
је
моја
.
Ах
,
Бато
!
Твоје
се
рјечи
испунише
.
Ти
си
био
светац
а
не
човек
“
.
Подиже
руке
и
очи
к
небу
па
завика
дршћућим
гласом
.
„
Молим
те
.
Преклињем
те
.
Моли
се
за
мене
код
Бога
нека
ми
опрости
.
Ја
ћу
својом
вољом
да
бегам
к
’
вама
,
јер
овде
на
земљи
не
могу
више
живети
.
Зар
није
боље
гледати
ђецу
своју
како
се
играју
по
рају
—
но
трпети
ово
тегобно
тело
које
као
тешки
ланац
окивају
и
муче
душу
.
“
За
овим
се
брзо
окрете
и
живим
корацима
пође
кући
.
Дође
у
собу
.
Даница
ту
не
беше
.
Он
скиде
велики
и
зарђали
гарабиљ
са
чивилука
и
мету
уста
његова
себи
на
леву
сису
,
па
узвикну
„
опрости
ми
Боже
и
свети
Лука
моје
крсно
име
.
Причао
ми
је
покојни
Бата
,
да
су
самоубилци
велики
грешници
.
Ал
тај
исти
Бата
са
моје
двоје
невино
,
мило
и
драго
ђеце
мало
пре
позваше
ме
да
идем
са
њима
.
То
је
за
мене
највећа
срећа
и
радост
.
А
то
ми
је
немогуће
учинити
док
не
одвојим
душу
од
овог
грешног
тела
“
...
Кад
ово
изговори
.
Он
палац
леве
ноге
завуче
под
браник
,
за
тим
стеже
срце
и
гурну
прстом
у
обарачу
.
Пуче
пушка
—
а
он
се
пружи
по
поду
собе
и
не
мрднув
ничим
издахну
.
Дотрчаше
оближње
комшије
,
а
за
њима
и
Даница
која
беше
отишла
ради
разговора
код
једне
коне
,
и
осу
се
плач
и
кукање
.
Браћа
и
братучеди
сахранише
га
лепо
и
издадоше
му
за
подушје
.
Даница
је
као
насљедница
заоставшег
имаћа
—
рачунала
да
ће
се
пограбити
не
само
удовци
већ
и
првоженци
—
да
је
испросу
—
али
се
преварила
.
Нико
и
не
помену
.
Она
,
кад
то
виде
.
Дотера
се
као
стари
фијакер
.
Направи
шишке
и
бароке
(
зулке
)
намаца
се
белилом
и
руменилом
и
отпоче
стари
занат
.
Она
постаде
продавачица
—
шта
мислите
?
Цвећа
.
Или
рада
својих
здравих
и
снажних
руку
.
Не
!
Ни
једно
ни
друго
.
Већ
продавачица
свог
и
туђег
тела
.
Постала
је
блудница
,
тај
гадни
црв
—
који
са
својим
отровним
зубима
подгриза
срећу
и
благостање
роду
људском
.
Чедомир
и
Круна
имађаху
шесторо
деце
и
сва
бијаху
једно
другом
до
увета
.
И
они
су
грешници
свели
своје
имовно
стање
на
најмању
меру
.
Од
стоке
имају
5—6
оваца
и
2—3
пса
.
На
селу
,
два
сталежа
,
најрадије
држе
повећи
број
паса
.
А
то
су
:
људи
имућни
,
који
стрепе
од
лопова
,
и
људи
лопови
,
који
се
боје
од
свакога
.
Ови
лопови
—
док
једу
крадену
сланину
и
месо
,
док
пију
ракију
и
вино
,
док
се
разговарају
о
крађи
и
утаји
—
док
преварбавају
и
прекрајају
разне
ствари
за
одело
и
обућу
и
т
.
д
.
дотле
њихови
пси
својим
сигналом
јављају
свачији
долазак
,
и
они
одмах
то
све
склоне
и
сакрију
,
и
тако
животаре
са
крађом
дуго
,
без
да
падну
власти
у
шаке
.
Чедомир
,
чим
се
подели
и
изађе
из
задруге
,
он
паде
у
канџе
интережџија
и
зеленаша
као
муха
у
мрежу
паукову
и
ту
се
са
свим
изгуби
.
Научио
помало
радити
,
а
имати
свега
доста
за
себе
и
своје
—
па
му
то
необично
и
чисто
криво
.
Немајући
много
којешта
,
а
често
пута
и
суха
хлеба
,
и
гледајући
—
како
неки
имају
и
кркају
;
млеко
,
сир
,
кајмак
,
месо
,
маст
,
сланину
,
вино
,
ракију
.
и
т
.
д
.
Па
разна
одела
,
обичног
и
стојећег
,
зимског
и
летњег
—
он
дође
на
ову
жалосну
мисао
:
„
Није
гр’ота
одасути
мало
ономе
коме
се
прелива
“
,
и
тако
се
одаде
крађи
.
Глад
и
немаштина
научише
овога
несрећника
и
препредоше
га
до
крајњи
граница
.
Како
није
могао
да
краде
у
извесном
добу
година
—
он
је
се
издржавао
кривоклеством
.
Ко
је
год
и
ма
за
шта
као
кривац
стајао
пред
судом
—
њега
је
Чедомир
бранио
и
клео
све
за
њега
,
али
за
добру
цену
.
Пред
судом
је
изгледао
тако
кротак
и
фини
,
и
говораше
увек
:
„
Нећу
криво
тако
ми
умрлог
часа
.
Нећу
бацити
у
потомност
моје
шесторо
ђечице
“
,
ит
.
д
.
Ама
прави
назарен
.
Али
као
главна
и
стална
потпора
беше
му
позајмица
,
коју
је
од
сваког
узимао
,
а
ником
не
враћао
.
Од
страха
његовог
,
давали
су
му
људи
што
је
год
затражио
,
и
то
нису
тражили
никад
да
им
он
што
врати
.
Он
је
живео
више
трпећи
но
једући
и
пијући
—
јер
крадени
је
леб
врло
непријатан
.
И
он
,
и
жена
и
деца
му
ретко
су
кад
и
шта
радили
и
то
чешће
код
другога
но
код
себе
.
Они
су
живели
на
штету
друштва
.
Вук
и
Перуника
немајући
деце
.
Једно
им
се
родило
и
седми
дан
умрло
,
јер
беше
невремно
.
Вук
имађаше
много
махна
а
ни
једну
врлину
.
Он
је
се
радо
играо
карти
и
многе
ноћи
провео
неспавајући
.
Опијао
се
је
много
,
па
тако
се
са
сваким
свађао
,
а
често
пута
и
потуко
.
Он
је
због
својих
преступа
имао
да
плати
неке
огромне
глобе
.
Али
Марко
га
научи
те
преведе
имање
на
жену
.
Он
има
земље
прилично
,
али
усљед
нерада
запуштена
је
до
зла
Бога
.
Код
другог
је
надничио
и
радио
сваки
посо
добро
,
а
код
себе
врло
хрђаво
.
А
то
је
за
то
што
није
им’о
с
’
ким
нити
са
чим
.
Сваком
раду
,
а
нарочито
тежачком
требају
једне
ствари
са
којим
да
се
произведу
друге
.
Он
ничега
није
имао
.
Једног
пролећа
—
рано
се
поче
копати
виноград
.
Око
20
њих
копали
су
код
Милорада
и
забашуравали
свој
тешки
посао
разним
шалама
,
доскочицама
и
подсмевкама
.
Вук
нешто
не
беше
добро
расположен
.
Жаљаше
се
како
га
пори
низ
прса
онај
ладан
пасуљ
,
паприка
и
ракија
које
су
имали
за
ужину
.
„
Гурни
,
гурни
Вујо
.
Гле
како
се
обесио
ко
гаће
о
плоту
?
Шини
,
шини
мало
из
раменица
!
Гле
остаде
на
риби
?
!
Ала
је
смочи
згодно
.
Ама
он
ти
је
прави
Хришћанин
.
Не
би
он
меса
уз
ове
посте
окусио
да
га
убијеш
.
А
рибе
,
то
он
страшно
бегенише
.
Она
истина
у
дубоко
живи
.
„
Ако
је
то
у
дубоко
онда
нема
ништа
плитко
“
.
Рече
један
који
беше
изашо
на
јарак
пружајући
прст
у
његову
мотику
—
коју
једва
дизаше
и
спушташе
.
„
До
ђавола
.
Кад
је
луд
нека
дућка
.
Да
је
њему
„
дуга
њива
“
не
би
он
ту
дућкао
.
А
даде
је
за
онако
јевтину
цену
.
“
„
Е
,
да
му
је
сад
она
,
он
би
је
опет
продо
.
Ала
би
се
поткрвавио
као
шиљеже
у
јесен
.
„
Пошто
но
је
даде
?
„
Није
је
он
ни
прод’о
већ
Перуника
.
„
И
то
за
петнајест
дуката
.
„
Је
ли
издала
тапију
?
„
Јок
.
Већ
квиту
са
дуплом
ценом
своје-ручно
написату
и
потписату
.
“
„
Ја
истина
,
Перуника
му
је
писмена
.
“
„
Кад
би
се
некако
до
те
квите
дошло
.
Па
да
се
муне
у
ватру
.
Опет
би
Вујо
дошо
до
парица
.
“
„
Оно
истина
,
није
„
дуга
њива
“
била
онаква
кад
је
продата
као
што
је
данас
.
Јер
Вук
је
беше
много
са
радом
запуштио
.
Данас
је
боља
.
Кад
је
продаде
био
је
са
нама
у
свађи
па
нас
није
ни
понудио
.
Сутра
нека
ми
да
од
ње
тапију
—
добиће
од
мене
равни
сто
дуката
“
.
Рече
Милорад
.
„
А
!
Беше
му
работа
.
То
је
отишло
као
зрно
песка
у
море
“
Рече
последњи
,
и
пређоше
на
други
разговор
.
Тако
копаше
до
мрака
.
Одоше
кући
.
Вечераше
и
разиђоше
се
.
Небо
ведро
као
стакло
,
месечина
греје
као
дан
.
Вук
иђаше
уским
и
блатним
сокацима
,
чији
пролаз
сеоска
кучад
саопштаваху
једно
другом
.
Он
иде
полако
носећи
своју
мотику
преко
рамена
—
нешто
дубоко
замишљен
.
Па
шта
је
друго
мислио
,
но
о
оном
што
су
тога
дана
разговарали
,
о
дугој
њиви
,
и
крађи
оне
проклете
квите
.
„
Сто
дуката
готова
новца
“
.
Шапташе
он
.
„
То
је
велика
сума
.
Петнест
и
сто
,
то
је
велика
разлика
.
Па
и
од
тога
дужни
били
5
,
и
примили
само
10
дуката
.
Да
је
моја
дуга
њива
,
не
би
је
сву
ни
продаво
већ
половину
—
узео
би
за
половину
50
дуката
па
квит
посла
.
За
ту
би
суму
купио
1
добре
вочиће
,
1
краву
и
10—12
овчица
.
Па
би
ти
ја
лепо
радио
.
Не
би
ишо
у
надницу
сваки
дан
и
радио
на
оваком
дугом
дану
за
црвљива
4
гроша
.
Па
још
,
да
му
једем
ладан
пасуљ
и
да
му
пијем
патоку
—
те
да
ми
се
кидају
црева
од
љутине
.
Ала
је
то
лепо
имати
своје
вочиће
—
па
не
носити
дрва
чак
из
планине
на
својој
грбини
,
и
опет
пребацивање
и
подозревање
од
комшија
као
да
им
ја
горим
ограду
.
Па
у
воденицу
.
Новим
по
40—50
ока
чак
на
2
сата
даљине
и
лети
и
зими
.
Лети
нам
леже
поточаре
усљед
суше
,
а
зими
усљед
мраза
.
Еле
ја
сирома
морам
носит
изједна
.
И
ако
досад
нисам
ништа
крао
,
гледаћу
да
украдем
ову
квиту
,
или
ћу
кога
подговорити
и
потплатити
да
је
украде
“
.
Ове
га
мисли
доведоше
до
прага
своје
куће
.
Отвори
врата
и
уђе
у
кућу
у
којој
гораше
велика
ватра
,
крај
које
сеђаше
Перуника
и
предијаше
кудељу
.
Овог
истог
пролећа
,
на
сам
дан
„
Цвети
“
који
беше
тих
и
ведар
Вук
беше
уранио
механи
да
купи
дувана
.
Кад
се
беше
вратио
,
он
на
путу
треви
Симу
Тешића
садањег
сопственика
његове
дуге
њиве
.
Са
њим
иђаше
сва
његова
задруга
.
Пуна
волујска
кога
возаше
се
мале
деце
.
Вук
се
здрави
са
њима
и
прође
,
а
брзо
и
неприметно
погледа
преко
свију
и
виде
:
да
сви
одоше
цркви
на
причес
која
је
далеко
пун
сахат
ода
.
Он
је
се
из
раније
решио
,
да
квиту
украде
пошто
по
то
,
па
је
то
саопштио
свом
комшији
Миладину
једном
врло
вештом
лупежу
.
Сад
му
беше
настао
тренутак
да
покуша
извршење
свог
плана
.
Идући
оде
код
Миладина
и
саопшти
му
за
тај
тренутак
.
У
кратко
измењаше
своје
мисли
и
пођоше
право
Тешића
кући
.
Нит
’
кога
трефише
нити
стигоше
.
Цело
село
отишао
цркви
и
изгледало
је
као
пусто
.
Они
се
привукоше
близу
куће
у
једну
кошару
и
управише
своје
погледе
на
кућу
.
У
кући
се
не
чујаше
нико
.
У
место
чељади
врвила
је
ларма
од
кокоши
,
петлова
,
гусака
и
ћурки
.
Свака
стаја
затворена
.
Изгледало
је
да
ту
нема
живе
душе
.
Обоица
пођоше
напред
,
и
уђоше
у
авлију
.
За
тим
Вук
вијаше
главом
као
ћуран
,
који
је
високо
негде
у
облаку
углед’о
неку
тичурину
.
Док
Миладин
извади
из
џепа
неку
скучену
подебелу
жицу
и
дође
пред
врата
Симиног
фајата
.
Мете
онај
тел
у
рупицу
и
нави
два
три
пут
.
За
тим
извади
па
га
поче
превијати
.
Мете
га
опет
и
чагрљну
по
кључаоници
.
Гурну
у
врата
и
она
се
отворише
.
Он
уђе
унутра
и
поче
ломити
катанце
на
сандуцима
.
Вук
и
сам
пође
за
њим
,
јер
мишљаше
,
спокојнији
ће
бити
у
згради
под
заклоном
но
у
авлији
—
јер
би
га
могао
неко
са
стране
видети
.
Чим
уђе
у
нутра
,
он
затвори
за
собом
врата
и
закључа
.
„
Врло
добро
“
!
Повика
Миладин
.
„
Сад
можемо
без
бриге
овде
тражити
до
мрака
“
.
У
првом
сандуку
нађоше
један
свежањ
хартија
,
али
од
мање
и
никакве
вредности
.
Миладин
је
развијао
а
Вук
читао
све
редом
,
али
узалуд
.
Квите
нигде
ни
од
корова
.
За
тим
претурише
све
,
пребискаше
сваку
ствар
и
направише
читав
вашар
у
згради
,
али
нигде
и
ништа
.
„
Шта
ћемо
сад
!
Повика
Вук
.
„
У
другу
зграду
.
Има
он
и
облигација
.
Квита
је
са
њима
спакована
“
.
Одговори
Миладин
шапућим
гласом
и
дрхћући
од
гнева
и
љутине
.
За
овим
на
све
стране
провирише
кроз
брвна
и
видеше
да
се
ко
не
приближава
.
Не
спазише
никога
.
Отворише
врата
,
и
тек
што
изађоше
пред
зграду
—
док
из
амбара
помоли
се
двоје
деце
Симово
,
Илија
од
11
и
Јерина
од
9
година
.
„
Кога
тражите
ви
!
?
Викну
Илија
.
„
Ми
докони
“
.
Промуца
Вук
.
Деца
су
видела
где
изађоше
из
зграде
ови
људи
—
и
пођоше
право
у
њу
.
Кад
имадоше
шта
и
видети
.
За
ово
време
они
поражени
овом
појавом
не
умеђаху
ни
да
кроче
.
„
Ви
сте
дошли
да
крадете
.
Лопови
једни
.
Казаћу
ја
бабу
кад
дође
.
И
ударише
обоје
у
плач
.
„
Шта
ћемо
сад
!
?
Викну
Миладин
.
Нисмо
ништа
узели
.
Да
бегамо
.
Одговори
Вук
.
„
Он
може
казати
да
му
је
ту
било
200
жутих
дуката
“
.
То
изрече
и
потрча
за
децом
шкргућући
зубима
—
стиже
на
прелазу
оно
женско
ухвати
га
за
разбарушену
косу
левом
руком
а
десном
за
велики
нож
,
који
му
стајаше
за
чарапом
десне
ноге
.
Нави
дете
преко
леве
ноге
и
закла
га
.
За
тим
као
ђуле
топом
терано
нададе
се
за
Илијом
и
стиже
га
.
Ухвати
га
левом
руком
за
уво
,
а
десном
гурну
нож
свој
у
гркљан
детету
и
закла
га
.
За
тим
стиже
Вука
и
обриса
своје
крваве
руке
о
његове
кошуље
велећи
му
:
„
На
овај
грех
ти
си
ме
навео
,
прими
крв
ове
деце
и
на
своју
душу
“
.
Ово
се
све
изврши
за
тренут
ока
,
нити
ко
чу
нити
виђе
.
„
Пред
вече
дође
Симо
и
кад
виде
своју
поклану
децу
пренерази
се
од
чуда
.
Стаде
писка
и
вриска
чељади
,
скупи
се
сав
комшилук
и
цело
село
.
Пошто
је
претурено
све
по
згради
,
а
није
ништа
однешено
,
одмах
се
констатовало
да
је
нешто
тражено
.
Сима
се
сети
за
ову
проклету
квиту
,
па
шапну
председнику
те
општине
који
беше
врло
енергичан
и
предузимљив
,
и
те
ноћи
сам
оде
под
прозор
Вуков
који
немађаше
паса
,
и
слушаше
.
Е
да
би
што
могао
докучити
и
сазнати
.
И
лепо
и
јасно
чуо
је
како
Вук
исприча
цео
догађај
својој
жени
Перуници
.
Сутра
дан
—
повезаше
и
Вука
и
Миладина
,
и
нађоше
трагове
крви
.
Спроведоше
их
у
срез
и
оковаше
у
тешко
гвожђе
.
Ни
Вук
ни
Миладин
не
признадоше
дело
никако
,
али
се
опет
осудише
по
20
год
.
робије
.
Гвозден
и
Милица
имађаху
4
деце
.
Нису
се
много
ни
испустили
.
Ма
да
беху
и
они
нешто
продали
од
главног
,
али
опет
имађаху
доста
и
држаху
по
мало
стоке
од
свију
врста
.
Они
су
били
и
дужни
приличну
суму
новаца
неком
трговцу
у
чаршији
.
Главна
несрећа
била
је
међу
њима
,
што
и
Гвозден
и
Милица
имађаху
страст
за
пићем
.
Ракија
,
то
им
је
био
највећи
идол
на
свету
.
У
главном
,
и
они
су
били
на
прагу
пропасти
,
и
да
сведу
своју
имовину
на
ону
законску
меру
—
која
им
заштићава
5
јутара
орања
.
То
је
зависило
од
воље
њиховог
повериоца
.
Само
да
их
тужи
па
му
је
зора
.
Једног
пролећњег
вечера
Гвозден
се
враћао
са
мобе
на
којој
је
своме
суседу
помогао
правити
неку
грађевину
.
Па
кад
је
био
поред
куће
једног
свог
сељака
,
са
којим
је
био
у
свађи
,
јурне
на
њега
онако
из
ненада
куче
и
толико
га
уплаши
—
да
је
се
тресао
као
од
грознице
—
а
био
је
у
стању
напитом
,
почне
купити
камење
по
путу
и
потезати
се
на
куче
са
разним
и
врло
гнусним
псовкама
.
Куче
усљед
раздраживања
користећи
се
помрчином
и
његовом
неприсебношћу
уједе
га
за
ногу
.
Усљед
чега
се
он
јако
разљути
и
у
тој
љутњи
дође
својој
кући
,
узме
пибодову
пушку
и
опет
се
врати
натраг
—
да
се
освети
кучету
и
његовом
домаћину
.
Чим
дође
до
авлије
,
куче
га
осети
и
опет
нападе
на
њ
.
Он
га
узе
на
нишан
и
окиде
.
Пуче
пушка
,
а
куче
умукну
—
погоди
га
по
сред
чела
.
У
исти
мах
зрно
удари
у
мали
стаклени
прозорчић
—
па
одатле
у
дувар
пролетив
кроз
собу
његовом
непријатељу
а
господару
убијеног
пса
,
који
скочи
,
па
и
сам
испали
7—8
бојевих
метака
.
За
овим
у
зору
,
узме
једну
велику
кладу
па
гурне
у
врата
свог
подрума
и
иста
извали
.
За
тим
оде
и
јави
власти
која
одмах
дође
на
увиђај
пи
констатује
да
је
некакав
зликовац
напао
на
кућу
овом
човеку
.
Извршио
опасну
крађу
у
новцу
и
неким
стварима
,
и
кад
је
се
домаћин
куће
јавио
и
викнуо
за
помоћ
,
непознати
зликовац
гађао
га
је
из
пушке
и
тиме
учинио
покушај
убиства
а
пре
свега
да
му
је
убио
и
пса
,
који
му
је
сметао
да
изврши
дело
.
Тог
истог
дана
позваше
Гвоздена
и
метуше
на
њ
’
тешко
гвожђе
ставив
га
у
затвор
.
Марко
га
је
научио
—-
да
не
призна
ни
за
живу
главу
.
Година
дана
има
како
он
лежи
у
затвору
.
И
већ
једва
једном
одреди
се
претрес
.
Седам
сведока
сведоче
—
како
су
Гвоздена
тог
вечера
тревили
да
је
прошао
некуд
по
мраку
са
пушком
.
Марко
се
постарао
и
спремио
сведоке
око
12
да
докажу
како
Гвозден
није
тог
вечера
имо
пушку
—
већ
да
је
са
рада
отишо
кући
,
и
тек
што
се
са
њим
раздвоили
чуле
су
се
пушке
.
Тужитељ
је
требао
да
положи
заклетву
—
али
није
смео
,
јер
је
сам
обио
врата
на
подруму
,
и
да
је
непажњом
Гвозденовом
зрно
ударило
у
прозор
,
кад
је
он
гађао
пса
те
према
томе
он
није
ни
био
крив
,
колико
му
се
придевало
.
И
тако
пристадоше
на
суд
.
Гвозден
пристаде
да
да
сто
дуката
свом
тужиоцу
—
без
помисли
на
то
откуда
ће
то
дати
.
Његов
повериоц
,
коме
је
он
дуговао
одмах
затражи
наплату
—
а
за
овим
и
полиција
извршење
пресуде
.
И
Гвоздену
оде
све
имаће
кретно
и
не
кретно
за
дуг
и
за
кривицу
.
Он
,
жена
му
и
4
деце
остадоше
без
крова
,
без
игде
ичега
.
Марко
му
даде
колибу
те
у
њој
склони
се
за
време
—
док
му
општински
одбор
даде
сеоске
утрине
један
део
,
чак
на
крај
села
до
саме
планине
,
и
он
тамо
направи
мало
кућице
,
која
више
личи
на
трап
но
на
кућу
.
О
проклета
ракијо
.
Доста
ли
си
срећни
људи
унесрећила
;
часних
осрамотила
,
богатих
осиромашила
;
добрих
позлила
и
праведних
огрешила
.
Вредно
је
споменути
:
да
овај
Гвозден
није
никако
пио
ракију
док
су
год
били
у
задрузи
.
Петар
и
Марта
имају
једно
дете
мушко
.
Они
живе
у
врло
скученом
стању
.
Наполица
и
надница
била
им
је
верна
другарица
.
Стоке
нису
имали
,
сем
кокоши
.
Челично
трпљење
—
чемеран
живот
.
Нада
у
будућност
више
куражи
но
пуна
кеса
,
јер
кеса
се
одмах
да
испразнити
,
а
за
изгубљеном
и
пропалом
надом
стоје
нове
и
боље
.
Овај
Петар
,
био
је
деликатан
човек
.
А
како
још
то
не
би
био
кад
је
имао
част
служити
у
дворцу
краљевом
2
године
као
гардист
.
Против
његовог
карактера
—
нема
се
шта
рећи
.
И
у
добру
и
у
злу
био
је
весео
и
равно-душан
.
Био
је
здрав
и
снажан
,
и
за
сваки
посао
предузимљив
.
Његов
друг
и
исписник
,
који
је
са
њим
служио
у
војсци
,
беше
наредник
жандармерије
у
окр
.
вароши
.
Једном
га
спази
где
стоји
на
пијацу
међу
гомилом
надничара
са
мотиком
на
рамену
,
и
чисто
га
пожали
кад
га
виде
,
онако
јадна
,
испијена
,
удављена
и
изнурена
.
Паде
му
на
ум
—
како
је
он
за
време
службе
у
војсци
сваке
недеље
разбијао
(
ситнио
)
наполеоне
и
немилице
их
трошио
.
Како
је
читао
писма
његовог
стрица
Јеше
у
коме
му
писаше
„
Перо
!
немој
да
се
мучиш
без
трошка
.
Тражи
кад
ти
год
нестане
“
и
напослетку
сети
се
,
како
је
њему
овај
исти
Перо
давао
дводинарце
,
да
му
истимари
коња
и
т
.
д
.
За
то
му
викну
.
„
Еј
исписниче
!
На
овај
глас
он
се
трже
и
одвоји
своје
очи
са
једног
малог
црвеног
човечуљка
који
се
погађаше
са
надничарима
.
Погледа
у
свог
исписника
па
се
онако
преко
воље
мало
осмену
и
одазва
се
овим
речима
.
„
Изволте
!
О
здраво
,
здраво
исписниче
!
„
Зар
баш
у
надницу
па
то
ти
је
.
„
Тако
је
време
дошло
.
Мора
се
.
„
Колико
имаш
деце
?
„
Само
једно
дете
и
једну
жену
.
“
Осмехну
се
.
„
Били
ти
дошо
у
жандарме
?
„
Како
да
не
би
,
Бог
ти
помого
!
.
„
И
то
у
коњанике
.
„
Немам
коња
.
„
Ја
имам
два
.
Дао
би
ти
једног
на
отплату
.
За
шест
месеци
био
би
на
чисто
твој
.
„
Оћу
,
ако
се
не
шалиш
?
!
„
Јок
брате
.
Ти
си
врло
добар
друг
—
ја
сам
тебе
волео
у
војсци
ка
’
рођеног
брата
,
а
ти
си
ми
чинио
добра
која
ти
ја
никад
нећу
заборавити
.
Сад
могу
и
хоћу
да
ти
се
одужим
.
Дакле
,
дајеш
реч
да
ћеш
доћи
и
то
сутра
рано
.
Коњ
те
чека
са
целим
прибором
“
.
Ово
говорећи
пружи
му
руку
,
руковаше
се
и
он
пође
.
„
Сутра
рано
ето
ме
добри
мој
пријатељу
.
“
„
До
виђења
!
„
Сервус
.
Као
заточеника
коме
се
чита
краљевска
милост
тако
озари
зрачак
среће
Петра
Перовића
,
који
као
крилима
ношен
жураше
се
својој
доброј
Марти
и
свом
милом
сину
—
да
им
саопшти
њихову
срећу
и
спас
.
Кад
дође
кући
и
каза
им
нову
вест
сви
су
трептели
од
радости
и
милине
.
Сутра
дан
оде
Петар
и
прими
се
у
жандарме
са
коњем
.
На
скоро
доведе
и
жену
и
дете
код
себе
—
и
смести
их
у
једну
малу
кућицу
за
коју
плаћаху
3
дин
.
месечно
кирије
.
Марта
се
прими
да
пере
рубље
жандармима
,
као
и
то
:
плела
им
чарапе
,
рукавице
и
т
.
д
.
а
поред
тога
радила
је
варошкама
разне
послове
,
и
зарађивала
лепих
пара
.
За
непуних
6
месеци
службе
Пера
одужи
дуг
и
остаде
његов
коњ
,
па
су
после
живели
лепо
и
спокојно
—
остављајући
по
извесан
део
зараде
у
штедњу
и
тиме
су
осигуравали
будућност
своју
.
Милутин
и
Роса
имађаху
3
деце
.
И
они
су
били
сиромашни
као
и
сви
остали
.
Најстаријег
синчића
дали
су
...
Не
у
школу
.
Већ
у
службу
—
те
чува
овце
и
свиње
код
једног
имућнијег
сељака
.
И
они
као
и
сви
.
Раде
као
робови
а
трпе
као
скотови
.
Разбијена
војска
мора
да
плати
главом
своју
самовољу
.
То
је
природан
закон
—
који
се
не
да
ничим
оспорити
.
Једног
дана
дође
Милутин
Марковој
кући
па
рече
.
„
О
Марко
.
„
Чујем
Милутине
.
„
Мене
се
огади
надница
.
Какав
рачун
имам
ја
да
надничим
по
3—4
гроша
дневно
и
то
нема
рада
сваки
дан
.
Кад
је
мене
све
за
пару
,
и
леб
и
мрс
,
и
со
и
опанак
и
одело
и
све
.
Не
чудим
се
ником
,
већ
овој
нашој
назови
браћи
Милораду
и
Милану
.
До
скора
они
човечно
поступаху
са
надничарима
.
Сад
се
и
они
поцицијали
.
Ваздан
те
јури
и
не
да
ти
стати
ни
почешати
се
.
Храни
нас
као
пашчад
,
а
плаћа
као
милостињу
убогима
.
Ако
мало
задоцниш
,
одбије
ти
грош
,
или
те
не
прима
никако
.
Ако
ти
један
сат
смете
киша
рад
он
ти
рачуна
пола
дана
дангубе
.
“
„
Па
шта
ћеш
,
оће
људи
да
заједу
надничару
и
раднику
,
па
од
тога
да
се
обогате
.
Ко
је
год
тако
чинио
,
виђао
сам
ја
њихово
добро
“
.
„
Молим
те
!
Ти
добро
стојиш
са
капетаном
.
Сад
око
ове
„
Хајдучије
“
гледај
те
ми
учини
мало
места
или
за
потајника
,
или
за
жандарма
или
пандура
,
или
за
шта
му
драго
,
само
се
овако
више
не
може
.
„
Били
ти
био
потајник
.
„
Како
да
не
би
Бог
ти
помог’о
.
„
Онда
,
спреми
се
сутра
.
Сутра
ћеш
бити
примљен
за
потајника
.
„
Ако
то
буде
,
добићеш
од
мене
добру
напојницу
.
И
одиста
сутра
дан
одоше
обојица
капетану
и
Милутин
без
и
једне
речи
би
примљен
у
потајнике
да
хвата
на
далеко
чувеног
хајдука
Мартића
и
његово
друштво
.
Пошто
прими
пушку
и
муницију
и
пође
у
своју
чету
Марко
га
зовну
на
страну
и
дуго
му
нешто
шапташе
.
Напослетку
рече
му
гласно
„
свраћај
ти
чешће
код
мене
,
има
ћемо
ми
да
разговарамо
о
некоме
важном
послу
“
.
И
тако
се
растадоше
.
Да
прегледамо
сада
,
рад
и
живот
синова
покојног
чича
Јеше
а
задружне
браће
Милорада
и
Милана
.
Они
се
нису
делили
,
па
им
се
то
на
први
поглед
да
приметити
.
Доста
имаћа
,
доста
стоке
,
доста
пића
и
новаца
и
свега
што
треба
живом
човеку
.
Савка
и
Ружица
пазе
се
као
две
рођене
сестре
.
Оне
се
не
ређају
шта
ће
која
,
већ
раде
што
стигну
и
што
је
на
реду
да
се
уради
.
Оне
су
се
надметале
шта
ће
која
боље
и
више
привредити
,
и
ишло
им
је
све
како
ваља
.
Милорад
има
4
а
Милан
3
деце
.
Обојица
имају
ђаке
који
иду
у
школу
.
Година
беше
добра
.
И
кукуруз
и
пшеница
и
шљиве
и
виноград
беше
све
родило
обилато
.
У
јесен
се
говораше
да
ће
бити
вежбање
војника
.
Обвезници
се
зваху
судници
на
саопштење
.
Милан
оде
,
а
Милорад
оста
код
пушнице
јер
сушаху
шљиве
.
Кад
би
у
вече
он
дође
чисто
окоран
.
„
Шта
би
“
.
Запита
Милорад
.
„
Саопштише
вежбу
.
„
Колико
?
„
Месец
дана
у
месту
.
„
уда
ли
ће
нас
обојицу
?
„
Позива
нас
обадва
.
„
А
кад
?
„
Петнаестог
треба
да
будемо
у
месту
.
„
Авај
људи
!
Што
ћемо
се
сада
оштетити
.
Шива
ће
трајати
још
15
дана
да
се
суши
—
а
кукуруз
нисмо
ни
струка
обрали
.
„
Што
се
бринеш
за
то
?
Остаће
жене
,
па
нека
воде
бригу
.
Како
би
оне
поступале
да
нас
нема
.
Спасоја
момка
који
суши
шљиве
сада
не
траже
.
Узећемо
му
још
једног
’
па
нека
их
нека
раде
.
„
Да
можемо
обрати
бар
оне
њиве
у
ади
—
све
ће
стока
појести
,
и
покрасти
народ
за
ово30
дана
.
„
Да
идем
ја
вечерас
са
Спасојем
и
са
обоје
кола
,
а
ти
још
вечерас
нађи
5—6
берача
и
пошљи
их
сутра
у
зору
.
Те
