без
отац
и
мајка
.
написати
Пера
Радуловић
у
нов
сад
.
ШТАМПАРИЈА
А
.
ПАЈЕВИћА
.
@card@
.
свој
драг
побратим
Пера
Слијепчевић
велетрговац
и
ГРАђАНИНУ
град
Карловац
,
председник
српски
црквен
ОПШТИНЕ
КАРЛОВАЧКЕ
и
посланик
град
загребати
и
Карловац
на
српски
народни
црквен
сабор
и
супруга
он
Марија
рођ
.
КОСТИћЕВОЈ
,
ЧИЈОМ
јесам
ДОБРООМ
овај
дело
ШТАМПАНО
.
ПОСВЕћУЈЕ
он
писац
.
неколико
РЕЧИ
уз
овај
издање
.
Бавећи
се
у
Праг
на
наука
,
бити
јесам
несрећом
пасти
у
тежак
меланхолија
,
те
с
тај
јесам
написати
овај
дело
„
без
отац
и
мајка
,
“
да
бити
тај
олакшати
душа
свој
.
кад
јесам
исто
дело
изићи
у
„
Јавор
“
г
.
@card@
и
@card@
,
упозорити
ја
искрено
неколик
пријатељ
мој
на
његов
мана
,
који
јесам
благодаран
саслушати
;
па
који
према
њихов
примедба
,
а
који
и
по
свој
сопствен
увиђавност
ево
он
сада
прерађен
издавати
на
јавност
.
—
и
.
у
Г-
@card@
/
@card@
@card@
.
данас
ја
јесам
дан
рођење
мој
.
ево
проћи
већ
двадесет
година
,
од
како
јесам
свет
угледати
у
миран
и
срећан
дом
добар
родитељ
свој
.
и
кадгод
ја
овај
дан
доћи
,
да
се
јесам
себе
рачунати
,
ја
јесам
тако
,
као
да
ја
срце
уједно
и
плакати
и
певати
.
силан
ја
туг
обузети
,
кад
се
сетити
прошлост
свој
,
прошлост
пун
јад
и
суза
;
но
кад
опет
помислити
на
леп
будућност
,
који
преда
ја
отворити
стајати
,
и
у
који
се
диван
звезда
сјајити
,
љубав
мој
к
род
свој
наследити
од
врли
отац
мој
,
који
хтети
ја
у
живот
навек
руководити
,
онда
јесам
опет
задовољан
и
весео
.
година
@card@
доћи
глава
добар
родитељ
мој
.
Још
се
тако
живо
сећати
онај
дан
,
који
ми
онако
грозно
упропастити
сав
породица
наш
.
и
кадгод
себе
тај
страшан
појава
представити
,
ја
одма
лет
сузити
из
очи
...
отац
ја
бити
народни
учитељ
,
код
који
јесам
и
ја
онда
у
школа
ићи
.
и
он
се
с
народ
сложити
,
да
ићи
пред
село
,
да
непријатељ
храбро
дочекати
и
да
се
борити
до
последњи
капа
крв
за
народност
и
слобода
свој
.
када
јесам
у
бој
поћи
,
бити
врло
озбиљан
,
али
не
бити
ништа
жалостан
.
пољубити
се
прво
с
мајка
,
па
онда
пољубити
ја
и
Данка
,
млад
сестра
мој
,
који
јесам
онда
тек
навршити
трећи
година
.
он
отићи
,
а
мајка
ја
стати
пред
школски
врата
и
дуго
за
он
гледати
,
гледати
сузним
ока
тешко
уздисати
.
ја
као
дете
јесам
имати
ни
појам
о
рат
,
па
за
тај
јесам
јесам
непрестано
и
питати
,
шта
јесам
тако
бости
?
но
она
ја
не
хтети
да
открити
туг
свој
;
лакше
она
бити
,
да
јесам
сносити
сам
.
с
тај
ја
безбрижан
отићи
да
се
играти
.
Читава
гомила
деца
скупити
се
у
порта
и
почети
се
играти
рат
.
о
да
сладак
игра
!
непријатељ
наш
истерати
из
порта
на
поље
,
а
смејати
и
весеље
не
бити
крај
.
тек
пред
вече
уморан
дошавши
дом
затећи
мајка
свој
,
где
сам
забринут
седити
.
ја
она
почети
приповедати
,
како
јесам
се
играти
рат
,
како
јесам
наш
непријатељ
потући
,
па
хтети
и
отац
мој
тако
исто
потући
сав
непријатељ
свој
.
на
лице
мајка
мој
синути
при
овај
реч
блажити
осмејак
и
она
ја
нежно
погледати
,
а
у
тај
поглед
бити
толико
нада
и
радост
,
колико
зебња
и
слутња
!
тај
поглед
ја
сад
тек
схваћати
и
разумети
,
а
онда
као
дете
сам
јесам
он
дубоко
у
срце
усадити
.
—
мало
пре
,
него
што
хтети
лећи
,
доћи
један
жена
мати
мој
и
рећи
она
,
да
хтети
се
наш
најдуже
сутра
у
зор
с
непријатељ
ударити
и
да
многи
остављати
село
и
да
бежати
даље
.
мати
мој
при
овај
реч
поглед
брижан
на
ми
деца
свој
и
рећи
ми
,
да
одма
ићи
спавати
.
ја
лећи
,
а
оне
се
два
још
и
даље
разговарати
.
кад
сутра
дан
још
пре
зор
затутњити
нешто
као
грмљавина
по
село
тако
јако
,
да
се
сав
кућа
затрести
.
тај
бити
непријатељски
топ
.
сав
одма
поскакати
с
постеља
,
но
какав
ужасан
призор
бити
пред
ми
!
по
улица
трчати
свет
плакати
,
викати
,
лелекати
...
старац
,
жена
и
деца
,
сав
тај
бити
у
гомила
и
као
поплашен
стадо
трчати
тамо
и
амо
!
но
тај
још
не
бити
бити
за
ја
тако
страшно
,
да
се
не
показати
по
село
ватра
,
који
сав
небо
ужасно
осветљивати
,
те
тај
и
призор
на
улица
постати
много
грозан
.
одмах
ја
мајка
дочути
,
да
јесам
до
хиљада
Маџар
обићи
наш
људи
и
војник
,
да
јесам
преко
Тамиш
мост
ударити
,
у
село
ући
,
те
палити
,
убијати
и
пљачкати
почети
.
вика
и
врисак
стати
се
на
сав
страна
разлегати
.
неколико
слабачак
старац
,
неколико
жена
с
деца
на
груди
појурити
у
црква
,
који
бити
одма
до
школа
,
да
тамо
потражити
заклон
и
уточиште
.
и
мој
мајка
узеде
Данка
на
свој
груда
,
а
ја
за
рука
,
па
потрчати
и
она
у
црква
.
но
не
проћи
ни
неколико
тренутак
,
а
оно
ми
стигнути
ужасан
глас
,
да
Маџар
црква
пасти
,
а
у
порта
људи
сећи
.
ох
!
и
сам
икона
као
да
задрхтати
од
љут
врисак
,
од
силан
бол
невин
људи
!
...
и
Маџар
грунути
у
црква
,
да
и
тај
свет
место
опоганити
сеча
и
туч
!
.
.
ја
се
још
толико
сећати
,
да
јесам
се
у
тај
страховит
тренутак
изгубити
од
мајка
свој
,
па
у
гомила
уплашен
свет
истрчати
из
црква
на
поље
,
прескочити
пола
срушен
зид
,
па
са
светина
бегати
стати
.
куд
јесам
бегати
,
тај
нити
ја
,
нити
остати
знати
.
ја
бегати
,
само
живот
да
спасти
;
ја
бегати
од
суров
и
грозан
непријатељ
,
не
мислити
,
где
јесам
ми
сродник
наш
,
шта
јесам
с
она
?
.
.
но
тек
одмакнути
од
село
осврнути
се
натраг
,
осврнути
се
јадан
,
па
шта
видети
?
видети
велик
кула
наш
леп
црква
,
где
се
у
мора
пламен
васколиког
село
и
сам
у
пламен
завијати
!
тада
ја
тек
пасти
на
памет
мајка
мој
и
сестра
Данка
!
.
.
„
ох
!
Божа
!
“
—
повикати
у
очајан
страх
свој
,
дрхтати
као
прут
на
ватра
—
„
Мојо
мајка
сада
горети
!
мој
сестра
горети
!
ох
!
Оче
!
Оче
!
...
“
и
ја
се
бацити
на
земља
скоро
онесвестити
...
људи
,
који
туда
трчати
,
викати
ја
непрестано
,
да
бегати
,
ако
ја
јесам
живот
мити
;
но
ја
тај
опомена
не
хтети
ни
слушати
.
Можда
бити
ја
светина
и
прегазити
,
да
се
не
наћи
један
постарији
човек
,
који
бити
на
кола
,
те
видев
ја
и
познати
ја
дигнути
ја
на
кола
,
па
онда
стати
даље
да
гонити
.
од
тај
тренутак
врло
мало
знати
,
шта
се
са
ја
догађати
;
тек
пред
вече
почети
к
себе
да
долазити
.
ја
бити
у
село
Ј—
,
код
зет
исти
човек
,
који
ја
на
кола
узити
.
неки
јесам
време
плакати
,
и
кад
овај
добар
људи
видети
,
да
јесам
још
сањив
,
они
ја
опет
наместити
постеља
,
у
који
брзо
на
нов
заспати
.
—
сутра
дан
добити
новост
из
Т—
,
да
јесам
село
спалити
и
да
јесам
тек
неколико
кућа
остати
на
мир
.
црква
јесам
сасвим
изгорети
.
Маџар
јесам
потући
,
али
и
многи
наш
платиша
глава
;
само
се
још
јесам
знати
,
ко
јесам
све
погинути
?
за
отац
свој
не
моћи
друго
ништа
чути
,
осим
да
се
храбро
борити
;
а
за
мајка
и
сестра
баш
ниједан
реч
.
но
после
подне
добити
много
црње
глас
,
који
ја
тада
за
навек
срце
ранити
.
Чух
,
да
ја
јесам
отац
у
бој
погинути
и
да
јесам
он
једва
познат
моћи
,
тако
јесам
бити
нагрдити
и
осакатити
!
...
о
сладак
отац
!
твој
смрт
ја
јесам
јако
ранити
срце
мој
;
твој
смрт
начинити
јесам
ја
бедан
сироче
:
али
уједно
и
млад
срце
мој
српски
дух
напунити
!
о
сладак
отац
!
ако
ја
да
бог
,
да
се
и
ја
кадгод
удомити
и
отац
постати
,
тај
бити
бити
за
ја
велик
срећа
,
кад
бити
се
мој
деца
поносити
са
ја
тако
,
као
ја
с
ти
!
...
тек
после
неколик
дан
чути
и
за
мајка
свој
,
да
легати
бон
код
један
рођака
свој
у
и
—
.
Нашав
брзо
прилика
отићи
тамо
;
но
док
ја
стигнути
,
она
бити
већ
мртав
,
те
ја
и
сестра
мој
остати
сирочад
без
отац
и
мајка
...
она
јесам
живот
сав
жртвовати
деца
свој
,
јер
патити
се
с
мали
Данка
при
страшан
појава
,
који
се
у
црква
дешавати
,
она
се
разболети
и
умрети
.
и
њен
смрт
леп
јесам
тако
исто
као
и
смрт
отац
мој
:
док
ја
отац
гинути
бранити
народност
свој
,
мати
ја
умирити
чувати
деца
свој
.
—
но
и
народ
не
остати
неблагодаран
врли
отац
мој
,
он
указивати
благодарност
свој
на
ја
,
јер
ја
помагати
,
да
се
школовати
моћи
.
—
мој
јесам
стање
јадан
и
бедан
,
но
ипак
млад
сам
и
здрав
сам
,
па
се
тешити
,
да
хтети
сав
мој
невоља
ваљда
кад
тад
престати
,
тај
хтети
и
ја
једном
сунце
срећа
синути
!
о
кад
бити
још
сестра
свој
обезбеђен
видети
!
сирот
Данка
!
она
још
више
патити
него
ја
...
да
још
стриц
немати
,
који
јесам
колико
толико
пазити
и
васпитавати
,
сам
бог
знати
,
шта
бити
с
она
бити
!
па
и
он
бити
она
много
и
радо
чинити
,
али
шта
хтети
јадан
,
кад
ни
он
ништа
немати
;
а
при
тај
имати
жена
,
који
носити
само
облик
људски
;
—
у
осталом
ја
он
морати
јако
благодаран
бити
и
за
тај
,
што
јесам
код
себе
држати
и
што
јесам
хлеб
храна
.
—
@card@
/
@card@
док
јучерањи
дан
више
равнодушно
провести
,
тај
данас
цео
дан
бити
тако
јако
узбуђен
и
зло
расположен
,
као
да
ја
се
бог
знати
шта
страшно
догодити
.
и
узрок
сав
тај
бити
у
луд
слутња
,
да
ја
се
морати
стриц
штогод
ванредан
десити
,
кад
већ
имати
више
од
месец
дан
,
како
ја
јесам
ништа
писати
.
не
дати
бог
,
да
ја
се
слутња
испунити
,
јер
шта
бити
ја
онда
радити
мој
јадан
Данка
?
ја
јесам
не
бити
моћи
ни
у
шта
помагати
;
а
стрина
,
знати
,
да
јесам
не
бити
код
себе
држати
,
тај
бити
се
тако
морати
потуцати
од
немио
до
недраг
и
служити
други
морал
бити
себе
кор
хлеб
заслуживати
.
у
таки
мисао
провести
скоро
цео
дан
и
узалуд
јесам
се
трудити
,
да
тај
мисао
растерати
читање
;
јер
што
бити
се
ја
већма
упињати
,
да
мислити
о
какав
други
предмет
,
тај
бити
ја
исти
мисао
постајати
све
живље
и
бујан
.
за
тај
најпосле
манути
све
на
страна
и
стриц
одма
написати
писма
,
молити
он
,
да
ја
извући
што
пре
из
овај
непријатан
неизвесност
мој
.
—
@card@
/
@card@
данас
узедох
књига
и
отићи
у
неки
шумица
,
који
бити
одма
иза
варош
,
да
тамо
учити
.
Идући
у
она
мислити
,
како
хтети
провести
овај
ферије
код
стриц
свој
,
јер
ја
јесам
тако
писати
у
последњи
писма
свој
,
почем
већ
четири
година
не
бити
код
он
;
па
да
хтети
по
сав
прилика
за
неколик
дан
већ
тамо
бити
,
па
како
хтети
се
са
свој
мио
сестра
лепо
забављати
:
причати
она
разнети
црта
из
живот
свој
,
певати
она
свој
песма
,
који
јесам
ништа
други
,
већ
тужан
звук
млад
и
јадан
срце
мој
,
а
она
хтети
ја
показивати
разнети
рад
свој
,
што
јесам
до
сад
радити
научити
,
она
хтети
гледати
у
ја
,
ја
хтети
гледати
у
она
,
из
мој
хтети
ока
сијати
љубав
,
из
њен
ока
опет
љубав
...
о
сестра
!
сестра
!
Ал
ја
јесам
жеља
силан
,
да
ти
на
свој
груда
братски
загрлити
,
да
над
твој
глава
сузним
ока
тихо
прошаптати
:
„
ја
јесам
без
отац
и
мајка
.
“
—
у
такав
мисао
доћи
у
шум
,
по
који
се
умиљат
појити
диван
тица
певачица
јасно
разлегати
.
о
како
ја
тај
исти
шум
постати
сада
красан
,
спрам
који
јесам
до
сада
скоро
увек
равнодушан
бити
!
Чињаше
ја
се
,
као
да
тица
умилан
пој
,
као
да
се
зеленити
гранчица
разгранат
дрвеће
чаробан
нихати
,
а
по
зелен
трава
бистар
роса
као
да
бити
и
од
бисер
диван
,
као
да
се
неки
небесан
мирис
разлити
по
цео
шума
,
у
кратак
,
као
да
јесам
неки
ванредан
дух
овладати
цео
шум
:
а
тај
све
за
тај
,
што
мој
груда
бити
ванредан
осећај
напунити
,
што
се
мој
срце
топити
у
диван
милина
,
па
као
човек
мислити
,
да
се
и
сав
природа
топити
у
такав
исти
милина
!
...
—
@card@
/
@card@
данас
отићи
на
пошта
,
да
видити
,
имати
ли
какав
писма
за
ја
,
но
многи
добити
,
који
се
ни
надати
јесам
,
а
за
ја
опет
не
бити
ништа
.
ја
овај
ћутање
стриц
свој
не
моћи
да
растумачити
и
тако
пун
глава
сав
сам
црн
слутња
.
не
моћи
ништа
други
,
већ
он
морати
опет
писати
,
па
ако
ја
и
сад
још
ништа
не
одговорити
,
онда
не
знати
,
шта
хтети
да
мислити
?
—
@card@
/
@card@
многи
се
ђак
почети
већ
разилазити
и
неколик
мој
добар
друг
отићи
данас
весело
дом
свој
.
и
ја
изићи
на
колодвор
,
да
она
испратити
и
да
она
срећан
пут
пожелити
.
Чекајући
влак
разговарати
се
непрестано
о
путовање
:
један
ми
приповедати
,
како
он
сваки
година
радосно
дочекивати
родитељ
,
браћа
и
сестра
,
па
онда
тај
дан
он
у
почаст
приређивати
домаћи
забава
,
где
се
искупити
сав
њихов
сродник
и
пријатељ
,
па
он
сав
честитати
и
сав
он
се
радовати
;
а
други
ми
приповедати
,
како
поред
његов
село
не
пролазити
жељезница
,
већ
морати
два
сат
да
путовати
на
кола
и
како
навек
његов
млад
брат
изићи
с
кола
пред
он
,
како
он
грлити
и
љубити
,
како
он
навек
донети
колач
,
месо
,
вино
и
дуван
,
што
мати
за
он
спрема
.
и
тако
приповедати
сваки
свој
осећати
се
сваки
задовољан
и
срећан
,
јер
знати
,
како
јесам
слатко
лити
радостан
суза
на
груди
мајка
свој
,
како
јесам
дивно
гледати
у
задовољан
и
весело
лице
озбиљан
отац
,
како
јесам
милина
гледати
млад
браћа
и
сеја
свој
,
где
око
он
весело
скакати
и
сав
весело
викати
:
„
Брацо
!
Брацо
!
“
.
.
кад
влак
приспети
,
ја
се
ижљубити
и
растати
.
они
весело
ступити
у
кола
,
а
ја
стајати
и
гледати
за
она
тужан
ока
:
да
ли
хтети
и
ја
когод
дочекати
?
Оћу
ли
и
ја
ко
имати
,
на
чији
хтети
се
груди
заплакати
моћ
?
Оће
ли
ја
когод
весело
„
Брацо
!
Брацо
!
“
повикати
?
Оће
ли
предати
ја
когод
с
ђаконија
изићи
?
.
.
не
хтети
!
ја
јесам
сироче
!
ја
ники
немати
!
“
—
@card@
/
@card@
мој
се
црн
слутња
почети
испуњавати
,
јер
се
ђак
већином
већ
разићи
,
а
ја
још
не
знати
,
шта
хтети
и
куда
хтети
?
Мораћу
још
који
дан
причекати
,
па
ако
опет
ништа
не
бити
,
онда
се
морати
упутити
најпре
у
П—
,
где
ја
стриц
живити
,
па
ако
ја
тамо
какав
несрећа
снаћи
,
не
остајати
ја
ништа
други
,
него
да
отићи
у
какав
манастир
,
да
тамо
ферије
провести
.
но
са
новац
зло
стајати
,
не
хтети
имати
ни
за
по
пут
.
али
најпосле
што
он
драго
,
бити
како
бити
!
мислити
и
овако
и
онако
и
најпосле
тешити
се
једино
тај
,
што
јесам
млад
и
здрав
,
па
као
такав
моћи
се
на
сав
одважити
,
моћи
сав
непогода
сносити
,
јер
јесам
се
на
патња
и
невоља
и
онако
велик
навикнути
.
зар
бити
тај
за
ја
штогод
чудно
бити
,
кад
бити
морати
ноћ
провести
на
зелен
трава
под
плав
кров
ведар
небо
?
кад
бити
морати
с
оборен
глава
,
но
с
миран
савест
закуцати
на
туђ
врата
и
запросити
комад
хлеб
?
ја
јесам
никакав
варалица
,
никакав
крадљивац
,
већ
бедан
сироче
,
па
моћи
свуда
смело
ступити
,
и
знати
,
да
се
не
хтети
наћи
ниједан
дух
,
који
бити
бити
на
јад
мој
посве
равнодушан
,
а
још
мање
,
да
бити
ја
когод
истерео
из
кућа
свој
...
ах
!
тако
мислити
,
и
опет
кад
бити
до
тај
доћи
,
не
знати
,
како
бити
ја
бити
!
.
.
но
са
ја
још
како
тако
!
али
шта
хтети
Данка
да
ја
радити
?
о
Данко
!
Данко
!
и
ти
хтети
твој
девовање
златан
бити
?
.
.
ах
!
кад
бити
се
моћи
само
још
једаред
с
она
састати
,
па
да
отићи
на
гроб
отац
свој
,
да
тамо
клекнути
и
да
се
тамо
заплакати
,
ја
мислити
,
да
бити
срећан
бити
...
—
@card@
/
@card@
сваки
се
дан
бринути
и
јадиковати
,
што
од
стриц
одговор
не
добијати
.
Мог
бити
,
да
хтети
време
називати
овај
доба
још
златан
и
срећан
,
што
немати
велик
брига
,
већ
водити
брига
о
обичан
један
писма
,
који
не
хтети
можда
ни
пет
шест
редак
имати
у
сав
.
но
и
ако
се
велим
,
да
човек
не
моћи
бити
без
икакав
брига
,
јер
ако
она
немати
,
он
она
јесам
створити
само
за
тај
,
да
она
имати
,
тај
ипак
не
моћи
применити
овај
и
на
себе
.
кад
бити
овај
бити
онаки
брига
,
који
јесам
само
за
тај
створити
,
да
јесам
без
она
,
онда
бити
по
ја
добро
бити
;
но
овај
јесам
брига
такав
,
који
ја
заробити
сваки
мисао
и
који
ја
и
дању
и
ноћу
пратити
непрестано
:
кад
у
вече
легати
,
ја
мислити
,
хтети
ли
сутра
писма
добити
,
и
бринути
се
,
шта
хтети
радити
,
ако
он
не
добити
;
кад
ја
сунце
у
зор
пробити
прозор
мој
,
ја
опет
пун
нада
скакати
с
постеља
,
али
ја
уједно
облетати
и
јато
брига
,
шта
хтети
бити
,
ако
ја
се
нада
и
данас
осујетити
?
...
@card@
/
@card@
мој
чекање
бити
дакле
посве
залудно
.
ја
јесам
се
данас
спремити
за
пут
и
сутра
зором
полазити
у
име
божији
.
—
у
манастир
@card@
/
@card@
.
при
сав
тај
,
што
јесам
моћи
мислити
и
знати
,
да
се
стриц
мој
морати
штогод
ванредан
десити
,
ипак
не
бити
у
стање
да
веровати
црн
слутња
свој
.
не
хтети
ја
нада
да
оставити
,
да
хтети
у
П—
наћи
сестра
свој
,
који
хтети
ја
весело
дочекати
и
да
хтети
видети
стриц
свој
,
ма
бити
да
болан
у
постеља
легати
.
но
што
овај
борба
нада
са
слутња
дуже
трајати
,
тај
бивати
сав
жесток
:
срце
ја
постати
жалосно
,
јер
у
машта
свој
често
гледати
сестра
свој
остављен
од
цео
свет
,
па
јесам
ја
на
груда
пасти
и
о
врат
се
ја
обесити
,
па
ја
плакати
преклињати
,
да
јесам
узети
к
себе
,
да
она
бити
не
само
брат
,
већ
и
отац
,
јер
она
ники
,
ники
немати
!
.
.
но
тај
тежак
расположење
као
да
бити
само
претеча
онај
тежак
несрећа
,
који
преда
ја
стајати
и
на
ја
с
отворен
чељуст
чекати
.
кад
доћи
у
П—
,
упутити
се
одма
стати
стриц
свој
.
Идући
улица
гледати
на
сав
страна
,
да
ли
бити
гдегод
он
или
Данка
опазити
и
мислити
,
како
хтети
ја
бити
,
кад
се
с
она
састати
.
у
таки
мисао
доћи
до
стан
стриц
свој
и
у
ја
се
почети
опет
нада
са
слутња
да
борити
:
нада
,
да
хтети
се
сада
састати
с
Данка
свој
,
и
слутња
,
да
хтети
ступити
као
непознат
,
за
који
ники
и
не
знати
,
да
живити
на
свет
.
у
двориште
као
и
у
кућа
владати
неки
необичан
тишина
и
ја
почети
срце
тако
јако
куцати
,
као
да
бити
хтети
на
поље
да
искочити
,
јер
не
моћи
више
да
сносити
загушљив
јад
црн
слутња
мој
,
који
ја
груда
већ
препунити
бити
.
мој
расположење
бити
тако
тужно
и
ја
бити
сав
тако
узбуђен
и
осетљив
,
да
ја
требати
само
један
једина
реч
,
који
бити
ја
дирнути
моћи
,
па
да
одма
у
плач
грунути
...
Стојећи
пред
врата
сећати
се
некадањи
дан
,
кад
јесам
код
стриц
као
дете
становати
,
када
јесам
исти
врата
равнодушно
отварати
и
затварати
,
равнодушно
преко
праг
прелазити
,
а
сада
?
сада
ја
се
учинити
тај
исти
врата
тако
чудан
и
тако
тајанствен
,
као
да
хтети
кроз
она
у
рај
или
у
пакао
!
најпосле
осврнути
се
на
сав
страна
,
па
онда
полако
закуцати
на
врата
.
но
тај
куцање
бити
по
сав
прилика
слабо
,
да
он
ники
ни
чути
јесам
,
те
с
тај
сада
закуцати
јаче
.
не
проћи
ни
два
три
тренутак
,
а
ја
чути
,
да
се
изнутра
врата
отварати
и
да
неко
к
ја
ићи
.
ја
стајати
као
запети
пушак
.
но
како
ја
бити
,
кад
со
врата
отворити
и
ја
спазити
ја
сасвим
непознат
женска
,
који
ја
посве
хладно
упитати
:
„
ко
тражити
?
“
овај
ја
рочити
проћи
као
лед
кроз
кости
,
но
ипак
ја
нов
мисао
у
глава
синути
:
да
се
јесам
кудгод
одселити
?
те
за
тај
запитати
исти
госпа
:
„
молити
ви
лепо
,
не
бити
ли
ја
знати
известити
,
где
се
сада
бавити
Светозар
С—
,
који
јесам
пре
неки
време
овде
становати
?
“
—
Светозар
С—
?
па
он
јесам
још
пре
месец
дан
умрьо
!
госпа
он
се
некуд
одселити
,
и
тај
још
са
један
девојка
,
а
куда
,
тај
ви
не
знати
рећи
.
—
ја
се
бити
свет
окренути
и
ја
јесам
погледати
очајнички
ока
.
она
ја
стати
још
нешто
говорити
,
али
шта
,
тај
јесам
чути
.
одма
поћи
хитно
на
поље
,
но
ја
нога
стати
на
једаред
клецати
,
а
у
очи
не
моћи
суза
задржати
.
Изиђох
на
улица
.
свет
ићи
тамо
амо
;
не
знати
,
да
ли
ја
когод
гледати
или
не
;
доста
тај
,
да
корачати
сав
хитан
,
само
да
бити
што
пре
из
варош
изићи
,
да
доћи
на
пољана
,
да
тамо
сести
,
да
тамо
плакати
и
јецати
,
да
се
тамо
на
живот
жалити
!
.
.
кад
јесам
из
варош
изићи
у
поље
,
онда
тек
пустити
сасвим
на
воља
срце
свој
...
Читав
час
ходати
тако
,
ни
јесам
не
знати
,
куда
и
за
што
?
но
кад
почети
осећати
,
да
јесам
ја
се
нога
уморити
и
да
ја
глава
бости
,
сести
крај
пут
под
један
топола
и
дуго
,
дуго
гледати
око
себе
,
а
очи
ја
бити
непрестано
пун
суза
.
мисао
ја
се
разићи
тамо
амо
,
као
голуб
,
кад
полетити
по
свет
,
да
храна
тражити
:
но
се
опет
онако
исто
враћати
,
јер
ниједан
не
моћи
нигде
ништа
наћи
,
што
бити
ја
моћи
туг
да
ублажити
.
због
мој
туга
и
умор
мој
смиловати
се
најпосле
сан
на
ја
и
он
ја
из
овај
патнички
свет
пренети
на
лак
крило
свој
у
свет
мир
и
спокојство
.
о
кад
бити
моћи
за
навек
успавати
сав
јад
свој
тако
,
као
што
бити
успавати
сада
,
како
бити
срећан
бити
!
но
тај
јесам
ја
немогуће
,
јер
мој
јад
успавати
јесам
дотле
само
,
док
и
ја
спавати
,
и
кад
бити
јад
свој
хтети
за
навек
успавати
,
морати
бити
и
јесам
за
навек
успавати
бити
...
мој
благ
санак
проћи
,
и
кад
опет
видети
црн
јава
пред
себе
,
ја
се
туг
као
какав
змијати
опет
у
срце
увлачити
почети
,
а
из
очи
ја
на
нов
потећи
суза
.
срце
ја
пуцати
мислити
на
сестра
свој
,
мислити
на
жалосно
стање
себе
сам
,
како
јесам
бедан
,
да
она
ни
у
шта
помоћи
не
моћи
,
а
лик
покојни
стриц
мој
стајати
ја
непрестано
пред
очи
.
но
док
ја
крај
пут
тако
мислити
и
премишљати
,
почети
се
сунце
полако
к
земља
да
спуштати
.
Уставши
са
зелен
трава
отргнути
ја
се
тежак
уздах
из
бон
груда
,
јер
ја
пасти
црн
мисао
на
памет
:
куда
хтети
сад
?
на
који
хтети
страна
сада
да
се
винути
?
.
.
и
не
премишљати
дуго
упутити
се
близ
село
,
надати
се
,
да
хтети
тамо
ваљда
наћи
ко
,
који
хтети
ја
за
сада
пружити
рука
свој
.
па
тако
и
бити
,
јер
добар
људи
имати
свуд
на
свет
.
—
одатле
до
манастир
морати
још
читав
дан
путовати
,
где
тек
јуче
пред
вече
стигнути
.
@card@
/
@card@
никад
не
бити
за
сада
добар
место
за
себе
изабрати
моћи
,
него
што
јесам
овај
манастир
.
овај
свет
тишина
и
самоћа
тако
ја
годити
,
да
хтети
ја
се
брзо
јад
мој
ублажити
моћ
.
само
кад
бити
још
знати
,
шта
јесам
с
Данка
мој
,
онда
бити
моћи
мирно
дан
по
дан
проводати
и
свој
нада
на
нов
оживљавати
,
на
нов
се
послати
и
рад
подухватити
,
и
не
бити
дуго
трајати
,
а
ја
бити
опет
онај
исти
постати
,
који
јесам
и
до
сад
бити
.
—
С
овај
калуђер
свакако
хтети
мало
опћити
,
јер
јесам
ја
људи
немио
;
још
отац
намесник
чинити
ја
се
,
да
јесам
добар
од
она
свити
.
—
@card@
/
@card@
разнети
брига
мој
не
дати
ја
спавати
скоро
цео
ноћ
;
једва
пред
зор
смиловати
се
сан
на
ја
,
те
кад
се
из
постеља
дигнути
,
бити
сунце
већ
високо
одскочити
.
Чим
јесам
се
обући
,
изићи
на
чесма
,
који
преко
од
црква
у
зид
под
кров
стајати
,
и
ту
се
стати
умивати
хладан
и
свеж
вод
.
Тешки
,
леден
хлад
и
онај
тих
шуштање
цев
тако
ја
годити
и
тело
и
душа
,
да
јесам
постати
лак
,
снажан
и
весео
.
и
ту
бити
се
по
сав
прилика
подуг
бавити
,
да
не
доћи
к
ја
отац
намесник
,
те
ја
позвати
,
да
ја
свуд
по
манастир
провађати
.
—
@card@
/
@card@
Изишавши
данас
у
двориште
чути
,
да
сав
звоно
звонити
.
најпре
мислити
,
да
јесам
данас
какав
светац
,
но
када
чути
,
да
појати
„
свјати
Божа
!
“
видети
,
да
јесам
погреб
.
одма
отићи
на
улица
,
да
видити
,
ко
сарањивати
?
запитати
један
манастирлију
,
који
стајати
пред
врата
,
ко
јесам
умрьо
?
„
е
мој
господин
!
“
—
рећи
ја
—
„
То
јесам
бити
ваљан
момак
,
при
тај
јединац
у
отац
и
мајка
.
погледати
он
само
мајка
,
како
се
бити
у
груда
;
заиста
јесам
велик
жалост
!
сирот
!
Већ
он
јесам
бити
и
девојка
испросити
,
да
он
женити
,
па
гле
,
место
сват
шта
бити
!
проклет
богиња
!
Дођоше
он
глава
!
“
—
овај
ја
човек
тако
говорити
,
као
да
сваки
реч
из
срце
вадити
,
и
јесам
чудо
,
да
ја
овај
реч
ражалити
и
онако
већ
жалоснога
...
Скинувши
шешир
поћи
и
ја
за
мртвац
.
Тужни
звук
манастирски
звоно
чинити
овај
жалост
још
жалостан
...
Дошавши
на
гробље
стати
сав
око
рак
.
јесам
никад
мислити
,
да
прост
жена
моћи
тако
нарицати
,
као
што
сада
нарицати
овај
јадан
мајка
,
—
ја
сав
плакати
...
Дошав
натраг
у
манастир
затворити
се
у
свој
соб
и
стати
на
прозор
.
запевка
јадан
мајка
не
моћи
ја
никако
из
глава
изићи
.
„
Данас
сутра
моћи
и
ја
тако
исто
умрети
“
,
—
мислити
—
„
лисни
дрво
мој
жив
и
леп
нада
моћи
један
вихор
из
корен
ишчупати
,
а
за
мој
јад
и
суза
,
који
трпити
и
сносити
,
само
да
остварити
нада
свој
,
нити
бити
когод
знати
,
нити
бити
марити
...
ко
бити
се
за
ја
заплакати
?
ко
бити
ја
гроб
мој
цвеће
окитити
?
ники
!
ники
!
јер
ја
ники
немати
!
пуст
заборавност
бити
за
навек
предан
бити
?
...
ах
!
Божа
!
А
мој
јесам
жеља
,
да
вечно
жив
у
народ
свој
!
.
.
@card@
/
@card@
цео
пре
подне
провести
читати
у
свој
тесан
соба
,
а
кад
после
подне
отићи
у
манастирски
башта
,
бити
ја
све
тако
красно
и
пријатно
,
да
се
ништа
не
моћи
дуго
нагледати
,
сав
ја
бити
нов
,
као
да
у
свој
век
први
пут
природа
гледати
.
у
тај
опазити
отац
намесник
,
где
долазити
у
башта
са
још
један
млад
човек
и
једном
женски
.
ја
се
хтети
у
први
мах
да
сакрити
,
јер
у
тај
час
не
осећати
ни
мало
потреба
стран
друштво
;
но
када
видети
,
да
тај
јесам
могуће
,
јер
ја
веће
опазити
и
управо
се
к
ја
упутити
,
тад
мирно
стати
чекати
,
да
ја
ближе
доћи
.
но
како
се
изненадити
,
кад
у
тај
човек
познати
свој
стар
други
и
добар
пријатељ
,
Пај
Н—
,
земљомерника
из
К—
,
који
са
свој
леп
сеја
Љубица
амо
доћи
.
као
мало
дете
радовати
се
овај
састанак
,
јер
ја
бити
жељан
човек
,
с
који
бити
се
моћи
разговорити
.
но
у
колико
ја
Пај
обрадовати
долазак
свој
,
у
толико
више
очарати
ја
Љубица
лепота
свој
.
ја
не
знати
,
да
јесам
у
свој
век
видети
тако
леп
девојка
,
као
што
јесам
Љубица
леп
!
њен
витак
вилинсно
тело
крунисати
јесам
тако
диван
лице
,
да
јесам
милина
у
он
гледати
.
Чим
се
с
она
упознати
,
а
ја
јесам
почети
провађати
по
цео
башта
показивати
она
све
,
што
јесам
овде
лепо
;
а
за
ми
ићи
Пај
с
отац
намесник
.
„
веома
ја
јесам
мило
“
,
—
рећи
Љубица
—
„
што
се
састати
с
ви
и
што
добити
прилика
,
да
се
мало
узвисити
над
обичан
туговање
свој
;
јер
овде
не
моћи
човек
збиља
ништа
друго
радити
,
већ
само
туговати
.
овај
вечан
тишина
у
колико
срце
тесати
и
јадити
ублаживати
,
у
толико
опет
бити
тужан
осећање
хладан
усамљеност
,
у
који
ја
више
пута
душа
тако
утонути
,
да
мислити
,
да
јесам
жив
саранити
.
“
—
овај
говорити
гледати
она
црн
велик
очи
пун
жар
и
чар
,
који
она
румен
лице
тако
дивно
украшавати
,
да
јесам
у
стање
ни
сунце
свој
небо
лепше
да
украсити
.
—
и
опет
ја
мислити
да
немати
ништа
пријатан
,
него
кад
се
душа
сам
себе
занимати
!
—
рећи
ја
Љубица
гледати
ја
свој
умиљат
ока
и
смешити
се
нежно
и
задовољно
.
„
веровати
ви
,
госпојица
!
но
тај
јесам
увек
тако
.
кад
јесам
душа
задовољан
,
па
се
сам
себе
бавити
,
тад
немати
ништа
сладак
.
али
кад
на
срце
јад
легати
,
тад
јесам
тај
занимање
душина
горко
...
“
—
зар
ви
такав
јад
на
срце
легати
?
—
упитати
ја
Љубица
и
осмејак
она
бити
много
јак
нога
први
пут
.
„
Тешки
јад
!
но
моћи
мислити
,
да
јесам
љубаван
јад
!
“
—
рећи
смешити
се
—
„
за
такав
јад
још
не
знати
срце
мој
!
ја
бости
,
што
ја
несрећа
гонити
.
Сироче
јесам
,
па
ники
немати
;
и
ко
још
имати
,
и
тај
као
да
немати
,
што
ја
још
највећма
и
бости
!
“
—
Сироче
бити
свакако
јесам
тешко
!
но
ипак
ви
у
колико
изгубити
у
родитељ
свој
,
у
толико
и
добити
:
јер
да
јесам
ви
родитељ
живити
,
ви
бити
уживати
љубав
њихов
,
овако
уживати
дичан
понос
,
који
од
она
наследити
!
—
„
такав
понос
мало
вредити
у
живот
сироче
,
који
немати
нигде
ники
,
нигде
ништа
!
“
„
ви
у
реч
нигде
ништа
мислити
по
сав
прилика
сиромаштво
?
—
упитати
ја
Љубица
и
свој
црн
очи
управити
тако
живо
на
ја
,
као
да
бити
хтети
да
ја
с
лице
прочитати
одговор
.
„
тако
јесам
!
“
—
рећи
она
тих
глас
и
ја
се
из
груда
нехотице
отргнути
уздах
.
Љубица
слегнути
раме
,
па
се
онда
на
једаред
сагнути
,
узбрати
цветак
један
,
који
бити
поред
стаза
,
и
тихо
рећи
:
„
И'те
бог
ви
,
сирома
јесам
само
онај
,
који
јесам
у
глава
сирома
.
“
ја
она
не
знати
на
овај
реч
ништа
одговорити
,
већ
се
насмешити
и
погледати
она
права
у
очи
,
као
да
бити
она
хтети
запитати
,
да
ли
јесам
баш
збиља
уверити
,
да
ја
јесам
сирома
?
—
после
подуг
такав
разговор
отићи
сав
отац
намесник
,
који
ми
сада
лепо
гостити
.
ту
се
опет
отпочети
жив
разговор
,
сваки
приповедати
свој
;
но
за
ја
бити
од
сав
главни
,
што
чути
од
Паја
,
да
хтети
да
се
жена
и
да
јесам
себе
девојка
наћи
.
пред
вече
опростити
се
Пај
и
Љубица
са
ја
и
отац
намесник
узети
од
ја
реч
,
да
хтети
она
што
пре
у
К—
посетити
,
јер
јесам
К—
овај
манастир
и
онако
близу
,
немати
по
добар
сат
.
@card@
/
@card@
и
данас
провести
цео
пре
подне
читање
и
учење
и
време
ја
тако
брзо
проћи
,
да
јесам
се
зачудити
,
кад
на
ручак
зазвонити
.
но
после
подне
не
бити
за
књига
расположен
,
те
за
тај
изићи
у
гора
.
Ишавши
тамо
амо
вратити
се
опет
натраг
,
легнути
на
диван
и
удубити
се
у
разнети
мисао
.
у
тај
се
и
Љубица
сетити
,
њен
црн
очи
пасти
ја
на
ум
;
но
поред
тај
леп
црн
очи
појавити
ја
се
још
један
очи
,
као
небо
плав
,
а
као
облак
мутан
,
очи
пун
суза
,
очи
мој
јадан
сеја
!
.
.
дуго
мислити
,
како
бити
дознати
моћи
,
где
се
сада
бавити
;
но
се
не
моћи
решити
,
како
да
јесам
потражити
.
—
@card@
/
@card@
„
Данас
јесам
недеља
!
“
—
То
ја
бити
први
мисао
,
чим
јесам
очи
отворити
,
те
за
тај
намислити
,
да
се
пешац
у
К—
упутити
,
да
се
тамо
мало
провести
.
пут
бити
леп
,
те
и
не
осетити
,
када
стигнути
.
по
казивање
Пајин
знати
јесам
,
где
становати
,
те
ући
у
двориште
чисто
се
зачудити
,
кад
пред
леп
велик
кућа
спазити
диван
башта
,
који
се
отезати
преко
цео
двориште
и
у
који
бити
осим
разног
цвеће
још
пуно
велик
разгранат
дрвеће
.
одма
се
упутити
у
велик
стаклен
ходник
,
који
такође
бити
пун
цвеће
и
из
који
се
у
више
соб
улазаше
.
у
ходник
владати
нем
тишина
и
врата
бити
редом
затворен
.
но
чим
на
први
врата
закуцати
,
она
се
одма
отворити
,
и
преда
ја
ступити
Љубица
,
који
долазак
мој
као
да
бити
мало
изненадити
.
Чим
се
поздравити
,
ући
у
соб
,
који
она
свој
назвати
и
ту
ја
рећи
,
да
јесам
Пај
данас
морати
отпутовати
,
а
мати
она
у
црква
отићи
,
те
тако
остати
дома
сам
и
забављати
се
читање
.
на
сто
бити
песма
Бранка
Радичевић
и
одма
видети
,
да
се
Бранка
занимати
.
„
Читате
ли
радо
Бранка
?
“
упитати
јесам
гледати
она
леп
црн
очи
,
који
гледати
сасвим
безбрижно
и
весело
.
—
зар
имати
и
такав
људи
,
који
он
не
читати
радо
?
—
одговорити
ја
и
почети
ја
смешити
се
тако
гледати
,
као
да
бити
ја
тај
хтети
рећи
,
да
се
збиља
јесам
надати
,
да
јесам
моћи
тако
што
запитати
.
и
не
чекати
од
ја
одговор
рећи
даље
:
—
ја
он
знати
већ
скоро
цео
на
памет
и
опет
он
навек
читати
и
никад
не
моћи
довољно
да
он
се
начитати
!
—
ја
бити
веома
мило
,
што
с
така
ватра
о
Бранка
говорити
и
с
мој
усна
сасвим
се
нехотице
отргнути
реч
:
„
Срећни
Бранко
!
“
—
за
што
он
срећан
називати
?
—
упитати
ја
,
као
да
ја
јесам
разумети
,
шта
јесам
хтети
тај
да
рећи
.
„
за
што
он
називати
срећан
,
што
бити
кадар
да
и
после
смрт
свој
продужити
живот
сав
у
сваки
нежан
и
топлом
срце
народ
свој
,
а
тако
један
срце
ето
јесам
и
ваш
,
и
ја
он
чисто
завидети
,
што
у
ваш
срце
тако
слатко
живити
!
“
Љубица
се
на
овај
реч
нежно
насмешити
,
погледати
ја
умиљато
свој
црн
ока
,
па
тихо
рећи
:
—
и
заиста
он
у
мој
срце
слатко
живити
!
кад
бити
у
стање
бити
,
ја
бити
овај
осећај
делити
са
цео
свет
,
да
у
сваки
срце
тако
слатко
живити
.
и
он
јесам
тај
заслужити
и
требати
да
у
сваки
срце
живити
!
—
док
се
ја
тако
разговарати
,
доћи
из
црква
љубичина
мати
,
жена
прилично
старати
,
али
веома
пријатан
.
Реч
по
реч
,
па
доћи
време
да
се
ручати
.
о
ручак
ја
приповедати
домаћица
о
покојни
муж
свој
,
који
бити
у
исти
место
тако
омиљен
лечник
,
да
и
данас
још
име
његов
свако
са
поштовање
спомињати
.
после
ручак
на
предлог
љубичин
отићи
у
башта
и
тамо
разговор
у
пријатан
хлад
под
густ
разгранат
орах
наставити
даље
.
најпосле
ја
Љубица
лепо
умолити
,
да
она
приповедати
штогод
из
детињство
свој
,
јер
јесам
од
Паја
чути
,
да
ја
детињство
бити
врло
бурно
.
ја
овај
молба
не
бити
баш
пријатан
,
јер
ја
хтети
овај
неколико
час
поред
Љубица
весело
провести
;
али
при
сав
тај
не
моћи
она
одрећи
,
већ
почети
приповедати
.
из
почетак
бити
сасвим
миран
,
но
када
доћи
на
онај
појава
,
који
се
у
црква
дешавати
,
у
ја
почети
срце
на
једаред
да
плакати
.
сав
прошлост
мој
бујан
оживити
,
мој
бедан
сестра
изаћи
ја
пред
очи
као
сироче
без
нега
и
савет
,
оставити
од
цео
свет
,
па
и
од
рођеног
брата
свој
!
.
.
ја
ударити
суза
на
очи
,
при
сав
тај
,
што
јесам
се
из
сав
снага
упињати
,
да
бити
миран
.
но
и
њихов
очи
не
бити
без
суза
,
особито
љубичина
,
који
непрестано
на
ја
гледати
.
—
после
тај
седити
још
мало
под
орах
,
те
онда
ући
у
соб
,
где
ми
Љубица
на
гласовир
свирити
и
певати
.
ја
бити
песма
и
свирка
њен
сав
очаран
;
ја
се
чинити
,
да
слушати
вила
,
да
певати
,
а
звук
гласовир
њен
бити
за
ја
тако
чаробан
,
да
ја
на
једаред
неки
усхићење
,
а
уједно
и
неки
туг
обузети
груда
,
да
бити
се
чисто
на
нов
заплакати
!
.
.
после
свирка
бити
ми
разговор
доста
жив
и
пријатан
,
те
моћи
рећи
,
да
хтети
ја
овај
дан
остати
навек
у
мио
успомена
.
—
@card@
/
@card@
Још
синоћ
јесам
намислити
,
да
данас
отићи
у
К—
,
па
како
намислити
,
тако
урадити
,
и
провести
се
онако
,
као
што
бити
моћи
само
пожелети
,
јер
и
Пај
бити
код
кућа
,
а
он
јесам
човек
,
с
који
се
моћи
братски
забављати
.
но
осим
он
бити
Љубица
главно
лице
за
ја
,
јер
кад
она
погледити
у
њен
црн
очи
,
тај
бити
одма
у
груди
свој
осетити
неки
диван
милина
.
—
кад
почети
сунце
залазити
,
а
ја
се
упутити
мало
у
гора
,
где
ми
умиљато
сетан
појити
мали
певачица
и
чаробно
шуштање
зелен
лишће
груда
задовољно
надимати
.
попети
се
на
брег
и
гледати
,
како
нестајати
сунце
у
густ
грање
висок
гора
,
цео
запад
бити
златан
и
сав
гора
бити
златан
.
ја
овај
појава
бити
тако
диван
и
тако
мити
,
при
сав
тај
,
што
ништа
нов
не
бити
,
јер
тај
јесам
видети
до
сад
у
живот
свој
већ
толико
пута
и
много
пута
бити
сасвим
равнодушан
;
а
данас
ја
тако
бити
,
као
да
свет
грлити
на
груди
свој
!
.
.
о
Љубица
!
Љубица
!
јесам
ли
тај
анђео
,
који
ја
Вишња
послати
,
да
усрећити
и
мој
груда
?
!
.
.
@card@
/
@card@
данас
бити
у
К—
,
и
тај
једино
Љубица
радити
.
ја
се
чинити
,
као
да
ја
јесам
овај
девојка
очарати
и
да
сада
управљати
мисао
и
осећај
мој
као
какав
рибар
по
тих
водити
свој
лак
чун
.
цео
дан
проћи
ја
поред
она
као
какав
пријатан
сан
,
после
који
човек
жалити
,
што
бити
тако
кратак
.
—
@card@
/
@card@
Чим
јесам
очи
отворити
,
одма
јесам
на
Љубица
помислити
,
на
овај
анђео
живот
мој
и
ја
још
у
кревет
почети
певати
.
кроз
мој
прозор
продирати
златан
зрак
јутарњи
сунце
и
ја
скочити
с
постеља
стати
код
прозор
,
отворити
оба
крило
,
те
дисати
свеж
горски
ваздух
и
слушати
диван
пој
умиљат
певачица
.
Обучем
се
и
изићи
у
гора
,
где
читав
два
час
ходати
пробавити
.
Вратив
се
натраг
у
манастир
провести
читав
дан
читање
и
писање
и
једва
се
пред
вече
опростити
тесан
соб
свој
.
Изишав
опет
у
гора
прострети
капут
сав
на
зелен
трава
,
легнути
на
он
и
удубити
се
у
разнети
мисао
.
у
тај
почети
манастирски
звоно
да
звонити
.
Романтичан
звук
манастирски
звоно
навек
ја
јесам
узбуђивати
и
у
леп
мисао
бацати
,
па
тако
бити
и
данас
.
Мишљах
о
Љубица
,
чији
ја
очи
стајати
непрестано
у
дубина
дух
мој
и
који
ја
свуда
пратити
,
кудгод
ходити
и
гдегод
стати
!
.
.
у
тај
ја
изићи
пред
очи
и
сеја
мој
у
разним
жалосним
слика
,
какав
машта
само
у
неизвесност
и
зао
слутња
стварати
,
јер
ја
до
данас
не
чути
за
она
још
ниједан
једине
реч
.
Мислећи
о
она
чисто
ја
почети
савест
гристи
,
што
још
јесам
ниједан
једини
корак
учинити
,
како
бити
за
она
штогод
дознати
.
и
не
размишљати
дуго
,
како
бити
до
она
доћи
,
пасти
ја
на
ум
јаван
лист
,
да
јесам
путем
она
потражити
;
те
чим
на
тај
мисао
доћи
,
обузети
ја
детињаст
радост
ожалошћен
груда
мој
.
—
@card@
/
@card@
Пославши
у
новина
оглас
ради
сестра
свој
отићи
у
К—
,
где
јесам
опет
у
црн
очи
леп
Љубица
дуго
и
дуго
гледати
.
бити
цео
дан
као
мало
дете
весео
и
сав
се
чудити
,
од
куд
тај
нагнути
промена
тако
?
но
ја
за
изговор
рећи
,
да
јесам
навек
така
,
али
до
сад
не
бити
још
сасвим
познати
,
па
се
наравно
јесам
ни
моћи
одма
као
такав
показати
;
а
овамо
мислити
у
себе
:
„
Шта
ја
питати
за
оно
,
што
ви
не
моћи
казати
?
погледати
ја
боље
у
очи
,
па
хтети
знати
и
сам
!
“
@card@
/
@card@
Јучерањи
дан
провести
још
како
тако
,
но
данас
ја
бити
време
ужасно
дуго
,
и
кајати
се
,
што
опет
к
Љубица
не
отићи
,
кад
ја
срце
непрестано
тамо
вући
и
када
знати
,
да
ја
јесам
време
само
за
тај
дуго
,
што
јесам
поред
она
.
—
@card@
/
@card@
данас
бити
опет
код
свој
добар
и
леп
Љубица
.
ја
видити
,
да
ја
овај
девојка
сваки
дан
сав
већма
љубити
!
.
.
мој
срце
бити
и
до
сад
навек
пун
љубав
,
пун
осећање
,
али
не
оваки
љубав
,
не
оваки
осећање
;
ах
!
досадањи
љубав
мој
и
досадањи
осећање
мој
бити
сасвим
празан
!
Још
од
детињство
свој
осећати
јесам
неки
силан
нагон
,
неки
велик
тежња
и
ја
јесам
тежити
и
чезнути
и
јесам
себе
непрестано
гонити
,
а
куда
?
за
шта
?
за
ко
?
тај
јесам
знати
.
сад
знати
за
шта
тежак
,
за
чим
чезнути
!
сав
мисао
мој
и
сав
осећај
мој
сада
се
једино
Љубица
бавити
.
оно
,
што
у
љубав
мој
бити
до
сад
празан
,
сад
јесам
лепо
пуно
,
јер
у
тај
негдањи
празнина
стајати
сада
два
леп
црн
ока
,
два
неисцрпива
извор
диван
милина
и
бујан
срећа
за
млад
срце
мој
!
ја
јесам
срећан
!
сасвим
срећан
!
.
.
—
@card@
/
@card@
хтети
данас
Љубица
отићи
,
али
цео
дан
падати
киша
и
сав
бити
тако
тужно
,
тако
мрачно
!
нигде
да
се
гдегод
небо
плав
,
нигде
зрачак
од
сјајан
сунце
!
о
небо
!
Изгледаш
ја
као
срце
тежак
очајник
!
—
@card@
/
@card@
бити
још
у
постеља
,
кад
спазити
сунчан
зрака
,
где
пробити
кроз
прозор
у
мој
соб
.
у
ја
почети
срце
да
певати
од
радост
,
јер
данас
ја
бити
могуће
посетити
сунце
свој
.
брзо
се
обући
,
па
изићи
у
гора
.
дивота
бити
сада
гора
погледати
,
по
који
се
диван
мирис
распростирати
,
а
тица
певати
тако
умиљато
и
весело
,
као
да
знати
,
да
хтети
данас
да
посетити
Љубица
свој
.
не
оклевати
дуго
,
већ
се
одма
упутити
и
за
тила
часак
бити
већ
на
извор
срећа
свој
.
„
Пај
хтети
ми
за
неколик
дан
сасвим
отићи
!
“
рећи
Љубица
мало
тужан
глас
после
кратак
поздрав
.
—
А
куда
?
—
упитати
јесам
мало
зачуђен
.
„
у
Б—
,
јер
јесам
тамо
добити
сталан
служба
;
ја
бити
милије
бити
,
да
јесам
јесам
никако
ни
добити
,
јер
ми
онда
бар
не
бити
остављати
!
“
одговорити
Љубица
.
—
„
Што
морати
бити
,
морати
!
—
рећи
озбиљно
стар
госпа
—
јер
ваљда
јесам
провести
толико
година
у
школа
за
тај
,
да
сада
код
кућа
седити
;
морати
се
радити
,
ако
се
хтети
поштено
да
живити
!
и
ја
бити
волети
,
кад
бити
моћи
с
он
заједно
бити
,
но
за
сад
тај
јесам
могуће
.
али
кад
се
Пај
удомити
,
а
међу
тај
и
ти
удати
,
тад
хтети
моћи
к
он
отићи
и
свој
стар
дан
мирно
код
он
провести
.
“
кад
старати
госпа
изрећи
:
„
а
међу
тај
и
ти
удати
,
“
ја
постати
на
једаред
тако
чудно
око
срце
:
бити
ја
,
као
да
ја
јесам
санта
лед
на
груда
пасти
и
неки
грозничав
страх
овладати
срце
мој
!
да
ли
она
уједно
мислити
,
за
који
да
јесам
удати
?
да
ли
она
бити
тада
ја
у
глава
?
ја
,
који
јесам
већ
пред
очи
њен
?
и
тако
мислити
погледати
на
Љубица
,
који
при
овај
реч
диван
румен
облити
и
који
свој
дуг
трепавица
оборен
држати
.
Још
ја
никад
не
изгледати
тако
диван
и
тако
умиљат
,
као
што
бити
сада
и
у
ја
хтети
срце
да
прекипети
,
кад
помислити
на
могућност
,
да
Љубица
,
не
постати
мој
,
већ
да
јесам
гледати
,
како
јесам
други
грлити
и
љубити
!
...
Чисто
ја
лакше
бити
,
кад
стар
госпа
изићи
из
соб
и
ми
оставити
сам
,
јер
се
моћи
с
Љубица
одма
слободан
разговарати
.
„
ви
по
сав
прилика
жалити
за
Пај
за
тај
,
што
хтети
бити
сам
.
А
шта
хтети
онда
јадан
ја
да
казати
?
како
јесам
ја
самовати
у
онај
мртав
пустиња
?
кад
доћи
вече
,
ја
мислити
,
да
јесам
доћи
час
,
да
морати
умрети
!
да
још
немати
тај
слобода
,
да
ви
посећивати
,
ја
бити
бити
живот
мука
и
робија
!
“
рећи
Љубица
,
који
одма
у
почетак
реч
мој
подигнути
свој
леп
глава
,
па
ја
стати
свој
црн
расејан
ока
смешити
се
да
гледати
.
—
не
жалити
за
Пај
толико
,
што
хтети
сам
бити
,
колико
с
тај
,
што
хтети
без
он
бити
;
јер
јесам
се
на
он
већ
тако
навикнути
,
да
бити
хтети
,
да
јесам
навек
с
он
заједно
.
—
„
и
ви
хтети
се
од
он
опет
одучити
и
навикнути
хтети
се
на
свој
пређање
стање
кад
Пај
бити
још
у
школа
;
али
ја
на
свој
пустиња
никад
!
“
рећи
тужан
глас
и
ја
се
отргнути
уздах
из
груда
.
—
ви
јесам
у
манастир
тешко
живети
?
—
упитати
ја
Љубица
и
чисто
ја
жалити
поглед
.
„
у
почетак
ја
бити
угодно
,
но
сада
ја
јесам
тешко
,
врло
тешко
!
“
рећи
и
погледати
она
црн
очи
,
који
још
на
ја
стајати
и
поглед
свој
хтети
она
рећи
,
да
ја
јесам
за
тај
у
манастир
тешко
живети
,
што
тамо
јесам
поред
она
.
и
Љубица
као
да
јесам
разумети
поглед
мој
,
јер
на
једаред
скочити
с
место
свој
,
прићи
гласовир
,
тај
свирати
почети
.
ја
остати
на
свој
место
и
слушати
леп
свирање
,
који
ја
сада
узбуђен
груди
мој
тако
годити
...
гледати
непрестано
у
она
и
ја
бити
ипак
срећан
,
што
моћи
да
јесам
видити
и
што
моћи
да
јесам
гледати
!
.
.
@card@
/
@card@
сав
прошли
ноћ
не
моћи
спавати
,
јер
ја
бити
обузети
туг
и
брига
за
јадан
мој
Данка
.
Већ
проћи
толико
време
,
а
ја
не
чути
за
она
још
ниједан
реч
.
ах
,
Божа
!
бојити
се
,
хтети
се
на
ја
заплакати
,
а
тај
бити
ја
тежити
бити
,
него
да
ја
пасти
на
срце
јад
сав
свет
!
.
.
тако
душеван
узбуђен
провести
у
тужан
расположење
већина
данашњи
дан
,
а
по
подне
отићи
у
башта
и
у
далек
крај
под
разгранат
дрвеће
спустити
уморити
бити
свој
на
зелен
мек
трава
.
мој
душеван
стање
бити
још
и
сада
као
јесењи
мутан
небо
.
док
ја
тако
лежати
,
чути
на
једанпут
неки
разговор
близу
себе
и
дигнути
глава
спазити
Пај
и
Љубица
,
који
се
управо
к
ја
упутити
.
Љубичин
поглед
бити
ја
сада
као
појав
сунце
после
дуг
несносан
киша
.
сав
туг
мој
на
мах
се
разићи
као
мутан
магла
пред
топлим
зрак
жарки
сунце
.
о
како
ја
сада
бити
на
једанпут
опет
мило
,
како
ја
цео
свет
постати
опет
тако
красан
!
„
Што
ви
тако
далеко
бегати
у
самоћа
!
“
упитати
ја
Љубица
весело
се
смешити
.
—
Мишљах
на
сестра
свој
,
—
рећи
тих
глас
гледати
она
у
леп
црн
очи
:
—
кад
на
она
мислити
,
тако
ја
јесам
,
као
да
и
она
немати
.
—
—
„
за
што
бити
се
за
сестра
тако
детињасто
бринути
?
—
рећи
ја
Пај
—
ако
баш
и
не
знати
,
у
који
јесам
место
,
доста
јесам
што
знати
,
да
јесам
код
стрина
свој
;
а
при
тај
јесам
и
онако
оглас
у
новина
дати
,
те
за
који
дан
зацело
хтети
тај
стрина
јавити
,
где
јесам
и
како
јесам
и
шта
јесам
са
сестра
твој
,
па
ако
воља
узимати
,
моћи
јесам
у
сваки
доба
посетити
и
видети
.
“
—
—
До
душа
тако
јесам
.
но
ипак
ја
се
бојити
за
сестра
свој
,
и
тај
једино
због
тај
што
јесам
баш
код
стрина
,
свој
,
који
никад
не
бити
пријатељ
ни
ја
ни
она
.
ја
јесам
сестра
све
и
сав
,
она
само
један
имати
и
ја
се
чинити
,
као
да
у
она
имати
накнада
за
сав
оно
,
што
јесам
изгубити
у
детињство
свој
.
ја
бити
мој
стање
бити
сто
пут
тежак
и
несносан
,
кад
не
бити
имати
ники
,
на
цео
свет
ники
свој
.
овако
бар
имати
још
један
биће
на
свет
,
у
који
тај
исти
крв
тећи
,
који
и
у
ја
тећи
,
и
који
од
исти
ударац
патити
,
од
који
и
ја
патити
!
—
—
„
Па
шта
бити
онда
радити
,
кад
бити
,
метати
случај
,
данас
за
она
дознати
?
зар
јесам
не
бити
морати
оставити
опет
тамо
,
где
јесам
јесам
и
наћи
?
моћи
бити
јесам
истина
видети
,
и
тај
бити
бити
све
.
од
стрина
не
бити
јесам
за
цео
моћи
узети
,
јер
кад
бити
јесам
од
она
узети
,
куд
бити
онда
?
“
—
и
ако
јесам
о
тај
често
мислити
,
ипак
бити
ја
овај
реч
љут
и
страшан
,
јер
ја
изнети
пред
очи
кукаван
и
очајан
стање
мој
.
Пај
видити
,
да
ја
јесам
свој
реч
као
стрела
ранити
,
па
с
тај
ја
стати
тешити
:
„
моћи
бити
дете
,
Миливоје
!
у
таки
прилика
туг
и
брига
ништа
не
помагати
!
не
велим
ти
,
да
не
радити
ништа
за
сетру
свој
,
тај
не
;
већ
на
против
радити
,
али
ради
весео
срце
,
а
не
туговање
!
твој
суза
не
хтети
она
ништа
помоћи
!
“
после
подуг
такав
разговор
отићи
отац
намесник
,
који
ми
лепо
дочекати
и
код
он
остати
до
залазак
сунце
.
сав
бити
веселити
,
само
мој
весеље
бити
некако
усиљено
.
—
@card@
/
@card@
данас
бити
опет
код
Љубица
.
Идући
тамо
мислити
,
да
не
хтети
тај
већ
много
бито
,
што
ја
терати
?
али
шта
знати
да
радити
?
ја
јесам
приморати
да
одлазити
к
она
,
ако
не
хтети
јесам
себе
да
мучити
и
морити
,
јер
ја
јесам
без
она
сав
празан
и
мртав
,
па
и
сам
јесам
себе
празан
и
мртав
...
А
поред
она
ја
јесам
тако
добро
,
као
да
јесам
у
рај
...
како
Пај
бити
данас
веома
добар
воља
,
јер
јесам
добити
драго
писма
од
вереница
свој
,
тај
почети
с
Љубица
шал
да
збијати
.
Шала
бити
из
почетак
врло
пријатан
,
но
реч
по
реч
,
па
се
Љубица
расрдити
,
те
срдит
хтети
изићи
из
соб
.
ја
јесам
бити
веома
жао
,
те
за
тај
скочити
са
столица
,
потрчати
за
она
,
ухватити
јесам
за
рука
и
нехотице
јесам
тако
јако
повући
,
да
и
она
нехотице
пасти
глава
на
мој
груда
.
удар
овај
мио
глава
о
мој
груда
проћи
ја
свега
неки
необичан
милина
,
који
у
живот
свој
до
сад
још
никад
јесам
осетити
,
а
заношљив
мирис
њен
црн
кос
почети
ја
чисто
опијати
,
при
сав
тај
,
што
једва
јесам
себе
веровати
,
да
јесам
овај
диван
и
ја
тако
мити
глава
збиља
на
мој
груди
!
но
поред
овај
диван
милина
спопасти
ја
у
једанпут
немио
забуна
,
јер
сав
крв
ја
појурити
у
лице
,
пред
очи
ја
стати
нешто
трептати
,
и
ја
не
знати
,
на
који
хтети
страна
да
погледати
!
но
сав
овај
учинити
сада
Пај
крај
,
јер
и
он
прићи
Љубица
и
ухватив
јесам
за
рука
рећи
она
молити
јесам
,
да
она
јесам
ништа
рећи
из
зао
намера
,
већ
једино
за
тај
,
што
јесам
волити
.
Љубица
примити
овај
реч
одма
к
срце
,
као
што
знати
,
да
од
срце
ићи
,
те
тако
постати
сав
троје
опет
добар
и
весео
.
—
@card@
/
@card@
Јуче
провести
дан
поред
Љубица
свој
,
а
данас
провести
он
поред
књига
.
кад
бити
још
знати
,
шта
јесам
с
Данка
и
кад
бити
се
још
опростити
тај
црн
брига
,
ах
!
бити
бити
срећан
као
тица
у
слободан
гора
!
—
@card@
/
@card@
Дошавши
данас
у
К—
затећи
Љубица
у
башта
,
где
весело
певати
надгледати
цвеће
,
а
у
рука
држати
неколико
цветић
лепо
сложен
.
о
да
диван
појава
!
љубица
и
цвеће
!
никад
не
бити
моћи
замислити
леп
слика
од
овај
,
где
сав
цвеће
око
она
као
да
бити
живо
и
весело
,
само
што
с
она
још
не
певати
;
а
она
опколити
цвеће
бити
тек
правити
божанствен
цвет
!
.
.
Чим
се
поздравити
,
а
она
набрати
цвеће
ја
пружити
,
а
поглед
она
бити
безбрижан
и
весео
као
у
мали
дете
.
дирнути
у
срце
овај
леп
дар
рећи
она
као
у
шала
;
„
ваљда
јесам
овај
ја
и
намењен
,
кад
ја
давати
?
“
—
ви
!
—
рећи
тако
тихо
,
да
јесам
једва
чути
моћи
.
„
Па
онда
јесам
о
ја
и
мислити
,
кад
јесам
овај
цвеће
брати
?
“
—
јесам
!
—
рећи
смешити
се
и
погледати
ја
некако
збуњен
,
а
румен
она
облити
цео
диван
лице
.
ја
овај
поглед
тако
изненадити
,
да
и
ја
сав
крв
у
лице
поћи
,
мој
се
очи
запламтити
,
кроз
срце
ја
проћи
неки
диван
милина
и
ја
доћи
у
чудан
расположење
,
—-
ја
јесам
већ
хтети
загрлити
,
па
рећи
,
да
јесам
волити
и
љубити
,
волити
сав
душа
свој
:
кад
на
једаред
Пај
,
као
из
ведар
небо
да
јесам
пасти
,
ступити
преда
ја
и
чисто
се
зачудити
,
кад
ја
видити
свега
збуњен
и
уздрхтао
.
долазак
ја
његов
сасвим
изненадити
,
да
не
имати
кад
прикрити
узбуђење
свој
,
тајна
мој
.
—
Љубичин
мати
такође
ја
лепо
поздрав
,
али
некако
необичан
поглед
,
да
се
у
ја
почети
мисао
рађати
,
да
моћи
бити
овај
сав
за
љубав
мој
већ
знати
!
@card@
/
@card@
данас
отићи
у
К—
и
испратити
Пај
,
свој
добар
и
искрен
друга
.
Жао
ја
бити
,
што
се
морати
с
он
растати
,
у
толико
више
,
што
гледати
Љубица
и
мајка
њен
,
како
јесам
она
очи
пун
суза
.
„
Драга
мој
Пај
!
ко
знати
,
како
хтети
он
тамо
бити
!
“
рећи
ја
мати
његов
,
кад
се
враћати
с
паробродски
станица
.
—
Добра
хтети
он
бити
,
јер
јесам
срећан
човек
,
а
срећан
људи
свуда
ићи
добро
!
—
рећи
стар
госпа
тргнути
се
као
из
сан
,
јер
бити
јако
расејати
.
—
„
А
за
што
он
ви
срећан
називати
?
“
—
упитати
ја
Љубица
.
—
„
за
тај
,
што
имати
ко
;
који
се
веселити
сретати
његов
,
па
који
бити
у
невоља
он
с
он
заједно
и
плакати
!
—
—
„
Па
тај
јесам
онда
цео
свет
срећан
!
“
—
одговорити
ја
Љубица
и
тихо
се
насмешити
.
—
јесам
,
госпојица
!
бити
уверен
,
да
јесам
!
ево
ви
жив
пример
на
ја
!
—
„
ви
се
ваљда
не
држати
за
несрећан
?
за
тако
сасвим
несрећан
?
и
ви
имати
пријатељ
,
који
се
тако
исто
ваш
срећа
радовати
,
као
што
бити
с
ви
у
невоља
плакати
!
“
рећи
ја
стар
госпа
и
почети
ја
тако
гледати
,
да
она
моћи
из
очи
прочитати
,
да
сумња
у
истина
реч
свој
.
—
пријатељ
?
—
бити
ја
све
,
што
моћи
рећи
и
срце
ја
се
на
једанпут
тако
стуштити
,
да
почети
у
