дати
се
испрзи
у
паклен
мука
!
А-ах
,
рогат
биволица
една
,
сас
мој
ли
пара
градити
барјак
на
црква
!
—
узвикивати
јесам
од
мука
,
гледати
како
се
онај
стар
сала
повраћати
у
простран
антерија
.
но
мајстор
Диша
не
застати
на
овај
само
.
да
бити
доказати
,
како
јесам
у
сав
раскрстити
са
грчко-цинцарском
партија
,
потражити
јесам
и
развод
брак
,
а
како
јесам
ствар
бити
очигледан
,
суд
он
јесам
и
тај
досудити
.
да
се
ствар
што
пре
окончати
,
тај
јесам
и
сам
кира-Анастасија
случајно
допринети
.
на
позив
суд
да
доћи
у
Београд
,
да
се
судити
,
она
јесам
из
Галац
одговорити
,
да
она
Диша
ништа
не
требати
:
„
а
ако
искати
да
по
месечина
спацирам
по
башча
,
како
од
мајка
родена
,
имати
јесам
овде
побољи
човек
,
сас
ко
хтети
спацирам
!
“
тај
„
побољи
човек
“
бити
јесам
кир-Ламбре
,
те
тако
јесам
она
сам
признати
свој
браколомство
.
Међутим
,
докле
јесам
се
са
он
дешавати
овај
промена
,
и
његов
веран
Јанићије
,
ко
јесам
већ
произвести
за
калфа
,
доживљавати
јесам
тако
исто
један
важан
промена
.
Мајстор-Дишино
често
одлажење
тетка-Маци
,
који
јесам
после
сав
овај
сматрати
више
него
ли
да
он
јесам
родити
сестра
,
и
Јанићије
јесам
довести
у
положај
,
да
јесам
сваки
час
морати
тај
због
овај
тај
због
онај
трчкарати
до
тетка-Мацине
кућа
.
и
тако
,
мало
по
мало
,
он
се
толико
навикнути
на
овај
кућа
,
да
тетка-Мацу
јесам
друкчије
поштовати
него
као
да
он
јесам
мати
.
али
Лепосава
јесам
моћи
никако
да
посестримити
.
ма
да
јесам
у
први
време
и
тај
покушавати
.
овај
вижљав
девојчица
,
који
јесам
сада
већ
толико
израсти
,
да
јесам
набујати
у
једар
и
живахан
девојка
,
мало
по
мало
толико
јесам
овладати
он
,
да
она
више
ни
у
шала
јесам
враћати
ударац
,
када
бити
он
овај
свој
пуначак
шака
пљеснути
по
снажан
леђа
.
напротив
,
осећати
јесам
тада
необично
пријатан
расположење
,
па
бити
,
после
сваки
ударац
,
мукнути
као
млад
теле
,
што
јесам
увек
изазивати
весео
смех
.
тај
ударац
некада
јесам
Лепосава
делити
Јанићије
просто
из
детињски
пакост
а
можда
и
из
несташлук
;
али
сада
ни
због
један
ни
због
други
.
Јанићије
јесам
осећати
,
да
тај
рука
,
што
он
тако
често
лупати
по
леђа
,
чинити
тај
из
нарочит
милост
,
па
се
увек
тако
намештати
леђима
,
да
јесам
чисто
нукати
,
само
да
продужити
што
јесам
започети
.
један
дан
догодити
се
нешто
,
што
јесам
и
Јанићије
и
Лепосава
довести
у
неки
чудан
,
несхватљив
расположење
.
Тетка-Маци
доћи
на
посело
неки
жена
,
а
Јанићије
у
мутвак
туцати
кафа
.
Лепосава
се
прикрасти
,
па
,
кад
она
се
јесам
надати
,
лупити
он
оба
шака
у
леђа
.
Јанићије
се
живо
окренути
,
пружити
рука
за
она
и
онако
,
ненамеран
,
обухватити
јесам
око
пас
и
нагло
привући
себе
.
Необичан
пламен
сукнути
он
уз
образ
,
а
у
глава
он
захватити
чудан
несвестица
,
кад
осетити
пријатан
мирис
девојачки
дух
,
који
он
са
набрекао
јелече
запахнути
.
он
јесам
стегнути
груди
,
а
она
се
одупрети
шака
о
његов
плећа
и
одскочити
у
страна
.
збунити
и
црвенити
у
лице
стојати
јесам
обојити
сада
један
наспрам
други
.
он
опустити
рука
,
разрогачити
очи
и
зачудити
се
забленути
у
она
;
а
она
тако
исто
узрујати
,
да
она
се
недра
од
нагао
дисање
дизати
и
спуштати
,
стојати
јесам
не
моћи
још
никако
да
се
разабрати
,
шта
јесам
сав
тај
у
овај
час
бити
.
Лепосава
први
доћи
свест
,
образ
она
на
нов
запламтети
,
она
покрити
очи
шака
и
побећи
из
мутвак
,
па
онако
збунити
отрчати
у
кућа
.
А
Јанићије
јесам
дуго
и
дуго
стојати
забленут
и
зачуђен
онај
,
што
јесам
онако
несвесно
учинити
.
Чинило
он
се
,
кад
он
јесам
она
ударити
,
да
он
јесам
захватити
неки
несхватљив
страст
да
јесам
стегнути
око
пас
и
привући
себе
.
али
зашто
тај
?
тај
јесам
моћи
баш
никако
да
објаснити
.
тек
једно
што
јесам
сада
,
када
се
почети
свестити
,
осећати
,
бити
јесам
стид
од
сам
себе
,
што
јесам
тако
урадити
.
—
Шта
сад
да
чинити
?
овде
ја
више
нем
место
.
Казаће
тетка-Маци
и
мајстор
хтети
ја
отерати
.
и
он
се
нешто
ражалити
;
доћи
он
,
да
као
мало
дете
зајецати
.
грло
он
се
стегнути
те
не
смети
ни
да
одахнути
јаче
,
плашити
се
да
он
плач
не
савладати
.
готово
крадимице
извући
се
из
мутвак
на
улица
,
па
,
када
одмакнути
од
кућа
,
он
стати
трчати
,
као
да
он
неки
вија
.
А
када
се
потпуно
разбистрити
од
забуна
,
застати
,
да
се
обазрети
где
јесам
.
пред
он
јесам
треперити
широко
Дунаво
а
за
он
се
чути
лупа
дахире
и
свеж
девојачки
глас
,
који
уз
дахире
извијати
неки
страстан
турски
песмица
,
у
који
јесам
момак
сравњивати
дати
девојачки
дух
са
мирис
ђулса
,
а
очи
са
сунчан
зрака
.
бити
јесам
у
еврејски
Махала
,
пред
један
башта
где
јесам
се
еврејски
девојка
искупити
на
игра
.
—
од
куда
ја
овде
?
—
помислити
Јанићије
,
па
,
како
он
се
грло
сасушити
од
унутарњи
ватра
,
прићи
један
чешма
,
напити
се
вод
,
подметнути
глава
под
лула
,
из
који
јесам
избијати
дебео
млаз
хладан
вод
,
и
почети
се
пљускати
по
лице
и
врат
.
А
онај
девојачки
песмица
што
се
из
башта
извијати
,
праћен
звека
дахире
,
сав
он
више
мамити
свој
мек
,
страстан
мелодија
,
пун
неки
неодољив
чежња
,
који
сав
ваздух
и
овај
сунчан
зрак
и
онај
лишће
,
што
са
бујан
грана
под
ветрић
шума
,
дисати
.
и
тај
неодољиво
осећање
,
који
обујимаше
све
што
јесам
око
себе
видети
,
таласати
се
у
он
.
у
један
мах
учинити
он
се
,
да
од
сав
тај
не
моћи
да
дисати
.
он
се
ухватити
оба
рука
за
груда
и
удахнути
што
јесам
више
моћи
ваздух
.
песмица
из
башта
завршити
се
последњи
стих
:
„
да
ли
знати
како
се
звати
онај
ватра
,
што
душа
сажизати
а
срце
спржити
?
„
знати
,
душа
,
знати
—
тај
јесам
љубав
!
“
—
То
јесам
љубав
!
—
поновити
оп
последњи
реч
;
а
весео
смех
девојачки
грло
из
башта
,
као
да
он
дохватити
усклик
и
разнети
на
сав
страна
.
бар
он
се
тако
чинити
,
јер
,
враћати
се
у
дућан
замислити
и
тешко
расположен
,
у
уш
он
јесам
једнако
звонити
:
—
То
јесам
љубав
,
тај
јесам
љубав
!
пун
три
дан
Јанићије
јесам
знати
ни
шта
радити
ни
куда
се
кретати
.
тај
бити
дан
тежак
душеван
мука
,
који
јесам
он
ломити
и
мучити
,
а
који
не
мој
одолети
.
ма
како
се
трудити
,
да
избити
из
глава
сваки
помисао
на
онај
што
јесам
онако
несвесно
урадити
,
он
тај
јесам
моћи
успети
.
онај
топли
дах
девојачки
дух
,
њен
зајапурен
лице
и
сада
јесам
осећати
као
и
онај
час
,
када
јесам
привући
себе
.
утисак
јесам
тако
снажан
бити
,
да
он
јесам
левати
рука
,
који
јесам
обавити
вит
и
еластичан
девојачки
тело
,
осећати
онај
отпор
и
онај
таласање
њезин
недра
.
долазити
он
да
полудити
.
овај
три
дан
не
бити
се
моћи
похвалити
,
да
јесам
онолико
послати
свршити
колико
бити
обично
,
шал
радити
,
за
један
дан
посвршавати
.
Вис
јесам
моћи
издржати
.
Четвртога
дан
одлучити
да
отићи
тамо
,
па
макар
он
од
туда
и
најурити
.
напротив
,
тетка-Маца
он
дочекати
као
и
обично
и
смешити
се
:
—
А
где
јесам
ти
ђаволити
већ
три
дан
?
—
глава
ја
нешто
болети
;
требати
ли
што
да
ти
послушати
?
—
Хајд
ти
само
у
мутвак
;
сад
хтети
и
ја
доћи
.
у
мутвак
затећи
Лепосава
,
како
намештати
по
полица
сан
и
каленица
.
испети
се
на
прст
,
уздигнути
рука
,
да
домашити
висок
полица
,
па
се
извити
леђима
,
да
ти
се
чинити
,
сад
хтети
се
у
струка
сломити
.
А
дебео
курјук
плетен
кос
,
преко
који
јесам
слазити
модар
бареш-шамија
,
дотицати
јесам
свој
крајем
до
сам
струка
.
слика
необично
примамљивати
,
да
се
Јанићије
једва
уздржати
,
да
не
поновити
онај
што
јесам
пре
три
дан
урадити
.
—
Чекај
,
да
ти
помоћи
!
—
проговорити
,
кад
видити
,
како
се
испињати
на
прст
,
и
пружити
рука
,
да
од
она
узети
сахан
.
—
нека
,
што
ја
требати
ти
!
сам
хтети
!
—
одговорити
Лепосава
,
очевидно
неки
нов
измењен
глас
,
који
јесам
ни
мало
личити
на
онај
весео
глас
,
из
ко
јесам
детињски
несташлук
избијати
.
—
љут
јесам
!
—
помислити
Јанићије
и
стати
он
криво
што
јесам
и
помишљати
да
доћи
овамо
.
он
се
повући
иза
огњиште
,
па
,
како
јесам
осећати
да
он
нога
малаксавати
,
сести
на
један
троножица
и
зажарен
очи
почети
пратити
еластичан
гибање
и
извијање
вит
струка
и
онај
набрекао
јелек
,
који
се
час
пењати
уз
леђа
час
спусташе
струка
,
те
тако
показивати
око
слабина
прозрачан
свилен
кошуљица
.
—
Љутиш
ли
се
?
—
запитати
јесам
шапћући
.
Лепосава
намештати
посуђе
и
не
одговор
ништа
.
—
Лепосава
!
—
поновити
он
.
—
Шта
хтети
?
—
Љутиш
ли
се
?
—
Зашто
?
—
упитати
Лепосава
не
окретати
лице
.
—
за
онај
...
—
Која
:
оно
?
—
Среће
ја
јесам
крив
.
ја
баш
јесам
хтети
...
али
тако
...
Лепосава
се
нагло
окренути
он
и
погледати
он
.
он
се
збунити
и
не
довршити
што
хтети
рећи
.
изненадити
он
јесам
,
како
се
за
овај
четири
дан
изменити
.
стати
много
зрео
и
леп
;
чинити
он
се
,
да
јесам
до
пре
четири
дан
бити
тек
као
једва
растворен
пупољак
,
а
сада
ето
где
пред
он
стајати
потпуно
развијен
руж
.
—
Шта
јесам
хтети
?
—
Оно
...
одговорити
Јанићије
и
сада
јесам
бити
још
збуњен
,
што
он
она
више
гледати
.
—
Што
да
се
љутити
,
кад
јесам
хтети
?
!
—
одговорити
Лепосава
,
али
тако
,
да
он
сада
не
знати
праштати
ли
он
или
се
љутити
баш
зато
,
што
велим
„
да
јесам
хтети
“
.
—
ја
онако
...
Дође
ја
мрак
...
али
...
—
јесам
хтети
!
—
насмејати
се
пакосно
Лепосава
и
погледати
он
презриво
.
тај
поглед
он
жацнути
и
он
од
једном
осетити
да
она
морати
вратити
.
—
е
,
па
хтети
јесам
,
баш
!
зар
се
ја
ти
бојити
!
—
Лудаче
!
—
одговорити
Лепосава
,
али
таки
нагласак
,
да
он
од
једном
стати
јасно
онај
што
мало
час
јесам
разумети
.
—
и
јесам
лудак
.
А
тај
,
што
ја
се
не
наплатити
?
—
како
хтети
?
—
запитати
Лепосава
и
тако
ђаволаст
поглед
,
да
сав
онај
стега
,
који
он
духати
до
мало
час
сапињати
,
попуцати
,
и
он
стати
тако
лако
и
ведро
,
те
у
мало
што
не
поскочити
,
да
јесам
на
нов
загрлити
.
—
како
да
ти
се
осветити
?
—
Па
,
ето
,
ударити
ја
у
леђа
.
—
А
тај
?
—
ја
хтети
опет
онако
...
—
јесам
,
наћи
јесам
свој
рука
на
сокак
,
да
она
по
тај
гвожђе
лупати
.
Јанићије
се
засмејати
од
силан
задовољство
.
—
А
што
се
сад
церити
као
луд
?
—
јер
...
јер
...
заустити
Јанићије
да
се
потпуно
изјаснити
,
али
у
тај
пар
ући
тетка-Маца
у
мутвак
.
Лепосава
брзо
почети
да
претурати
по
посуђе
,
Јанићије
се
закашљати
,
па
се
и
он
наћи
у
посао
,
тек
колико
да
сакрити
свој
узбуђење
.
сад
више
јесам
моћи
бити
разговор
о
онај
,
што
он
јесам
на
срце
лежати
.
Тетка-Маца
јесам
развести
да
причати
о
мајстор-Дишиноме
уважење
и
о
тај
,
како
хтети
он
еснаф
од
нов
година
да
изабрати
за
свој
устабаша
.
—
е
,
али
један
јесам
па
један
Диша
,
брајко
мој
!
камо
,
неки
ја
ко
показати
у
еснаф
макар
један
газда
,
који
јесам
толики
пар
поклонити
за
барјак
?
хиљаду
грош
!
Шта
мислити
болан
,
хиљаду
грош
!
и
она
ороспија
да
преварити
такав
човек
!
Мор
,
да
јесам
ја
нешто
у
власт
,
ја
бити
она
...
у
сваки
други
доба
Јанићије
бити
се
обрадовати
,
што
хтети
он
мајстор
постати
устабаша
,
али
сада
он
баш
ништа
не
занимати
.
напротив
,
да
јесам
смести
запушити
бити
она
уста
и
изгурати
из
мутвак
,
у
ко
јесам
до
мало
час
тако
важан
говор
водити
.
неколико
дан
после
овај
јесам
он
се
дати
прилика
,
да
се
са
Лепосава
на
само
састати
.
Навлаш
јесам
врло
често
излазити
иза
мутвак
на
цепаник
,
надати
се
,
да
хтети
се
она
сетити
,
па
макар
и
сажалити
,
ти
изићи
да
он
саслушати
;
али
Лепосава
,
као
навлаш
,
баш
онда
бити
се
наћи
у
посао
око
огњиште
,
па
док
јесам
он
са
велик
нестрпљење
бечити
од
туда
очи
и
искашљивати
се
,
не
бити
ли
он
чути
,
она
јесам
у
мутвак
певушити
што
или
бити
се
с
мајка
разговарати
.
тада
бити
Јанићије
из
чежња
и
страшљив
очекивање
прелазити
у
нагао
срдитост
,
па
он
се
чинити
,
да
бити
сад
у
стање
бити
да
јесам
сав
у
комадић
растрзати
,
само
да
он
на
очи
изићи
.
и
онда
,
још
већма
клонути
,
незадовољан
и
као
утући
,
вратити
бити
се
у
мутвак
и
осорљив
одговарати
,
ако
бити
он
она
што
запитати
.
да
ли
јесам
Лепосава
овај
чинити
инстиктиван
,
или
са
свестан
намера
да
он
намучити
,
или
што
се
нешта
плашити
,
ко
бити
тај
моћи
погодити
.
једно
јесам
јасно
,
да
он
јесам
увек
,
кад
год
бити
изићи
из
мутвак
,
погледати
и
испратити
очи
,
за
који
не
бити
моћи
рећи
да
јесам
равнодушан
.
Шта
више
,
за
она
четири
дан
,
кад
јесам
долазити
,
Лепосава
јесам
бити
врло
замислити
,
па
јесам
по
десет
и
двадесет
пут
истрчавати
капиџик
,
да
он
одшкринути
,
колико
тек
да
промолити
глава
,
па
да
сагледати
лево
десно
кроз
сокачић
.
и
увек
бити
се
,
после
тај
,
враћати
нерасположен
и
срдито
стресати
са
шарен
шалварице
прашина
,
који
се
прихватити
,
док
јесам
уз
капиџик
стојати
.
А
када
јесам
Јанићије
доћи
,
она
он
јесам
осетити
инстиктиван
и
у
груди
она
тако
живо
закуцати
,
да
у
мало
јесам
упустити
један
милојку
,
који
јесам
баш
тада
на
полица
пропињати
.
да
јесам
о
сав
овај
имати
појам
,
Јанићије
бити
без
сумња
овај
расположење
њезин
дух
протумачити
у
свој
корист
.
овако
он
она
изгледати
као
санта
лед
који
се
не
отапати
.
—
Па
,
дабогме
,
и
зашто
да
ја
гледати
!
—
размишљавати
јесам
Јанићије
.
—
ја
јесам
само
један
сиротан
калфица
;
и
бог
знати
хтети
ли
кадгод
толико
спечалити
,
да
постати
газда-човек
.
Што
да
ја
гледати
?
овај
тачан
размишљање
о
свој
положај
он
јесам
по
каткада
истицати
у
свој
мисао
,
али
кад
год
бити
покушати
да
он
усвојити
и
сам
себе
победити
,
онај
осећај
,
онај
срце
,
који
не
признавати
никакав
рачун
и
који
свој
ватра
сагоревати
убедљив
разлог
мозак
,
размахнути
бити
у
тај
час
,
заошијати
на
сав
страна
и
развејати
леден
мисао
као
ветар
прашина
.
—
А
што
,
зар
јесам
један
поћи
за
сиромах
?
Зашто
баш
да
и
она
не
поћи
?
ако
јесам
судити
да
патити
и
да
гладовати
,
тај
јесам
онда
судбина
!
А
од
судбина
ники
се
не
отети
.
и
други
јесам
патити
,
па
опет
јесам
помрети
од
глад
.
дан
из
дан
преживљавати
јесам
нов
тегоба
:
надати
се
,
плашити
,
срдити
,
на
сваки
њезин
осмејак
задрхтати
од
неисказан
пријатност
.
један
реч
,
постати
јесам
играчка
девојачки
ћуд
;
и
што
се
више
отимати
,
сав
јесам
више
подлегати
онај
немилостив
осећај
,
у
који
се
до
грло
заглибити
.
судбина
он
јесам
заквачити
већ
;
а
ко
судба
једаред
само
дохватити
у
свој
незграпан
шака
и
почети
да
он
месити
,
тај
се
не
откупити
лако
.
Јанићије
јесам
тек
предстојати
судбина
.
мајстор
Диша
јесам
пожети
сав
корист
.
српски
чаршија
прихватити
он
са
велик
уважење
,
црква
он
убројати
у
свој
ктитор
„
и
приложник
храм
сего
“
,
а
еснаф
он
изабрати
за
свој
устабаша
.
све
што
један
честит
,
заслужан
мајстор
и
имућан
газда
моћи
постигнути
,
тај
јесам
он
у
грађанство
и
свој
еснаф
постигнути
на
свој
радост
и
на
голем
јед
кир-Думин
,
који
јесам
још
једнако
уздисати
за
изгубљен
четири
хиљада
грош
.
али
оно
,
за
шта
јесам
Диша
највише
жудети
,
—
потомство
који
хтети
некада
,
када
тај
благ
бог
бити
угодно
,
прихватити
и
продужити
фирма
,
ето
,
тај
јесам
имати
.
без
жена
остати
јесам
самохран
у
свет
,
а
живети
до
век
тако
без
жена
и
без
икакав
нада
на
свој
потомство
,
толико
јесам
исто
колико
и
не
живети
.
и
што
он
овај
брига
не
бити
увек
на
ум
падати
,
некако
се
вазда
,
између
осталога
,
и
она
истицати
,
кад
год
бити
навратити
до
тетак
Маца
,
чији
јесам
разговор
и
савет
тако
радо
слушати
.
—
сав
ти
јесам
по
таман
,
свега
имати
;
још
само
да
ти
оженити
.
—
Мор
тетка-Мацо
,
—
бранити
се
тек
разговор
радити
—
зар
сада
,
када
јесам
нагорети
онако
?
—
е
,
бити
отварати
очи
!
Шта
ти
јесам
требати
јабанџика
,
туђ
кост
,
па
још
удовица
?
!
ама
јесам
ли
онај
удовица
само
,
бежати
од
она
три
конак
,
да
ти
не
унети
несрећа
у
кућа
.
него
сада
отварати
очи
:
девојка
да
узети
,
девојка
,
па
кућа
да
ти
пропевати
!
за
девојка
знати
да
јесам
твој
,
хтети
ти
прекорети
први
муж
;
па
деца
да
ти
рађати
,
сваки
година
по
један
.
мајстор
Диша
бити
,
пред
овакав
перспектива
,
затворити
очи
и
са
пријатан
израз
,
као
да
он
когод
шашољити
сламчица
око
усна
,
слушати
и
осмешкивати
се
на
богат
домаћи
идила
.
—
е
,
е
,
ти
ја
много
наказивати
—
смешити
се
Диша
—
ама
где
да
наћи
добар
девојка
?
—
за
тај
ли
се
бринути
?
Пашајши
!
ти
само
накривити
фес
,
а
мајстор
Диша
јесам
један
по
један
!
—
одговорити
тетка-Маца
и
кришом
,
испод
очи
,
поглед
мајстор-Дишу
.
Међутим
,
и
у
чаршија
,
који
јесам
у
недостатак
други
разговор
претресати
обично
домаћи
питање
свој
ближњи
,
почети
јесам
по
мало
већ
да
се
водити
брига
и
о
женидба
устабашиној
.
који
јесам
тај
што
јесам
први
пронети
глас
,
не
знати
се
,
али
у
велик
се
веровати
да
хтети
мајстор
Диша
да
се
оженити
Лепосава
мацин
.
А
тако
се
најзад
и
морати
држати
,
пошто
јесам
мајстор
Диша
дан
из
дан
одлазити
на
кафа
тетка-Маци
,
а
Маца
тек
ваљда
не
бити
примати
сваки
дан
један
нежења
,
који
она
јесам
ни
род
ни
помоћи
бог
,
да
тај
јесам
бити
неки
рачун
.
сплетка
јесам
од
некуда
потурити
у
чаршија
;
а
већ
онај
који
јесам
потур
јесам
требати
да
бринути
више
колико
хтети
порасти
.
свет
једва
чекати
да
чути
новост
,
а
већ
онда
,
кад
тај
новост
доћи
до
последњи
ухо
,
развити
се
у
читав
приповетка
.
сирот
Лепосава
,
који
јесам
у
цео
овај
сплетка
толико
исто
крив
бити
колико
и
мајстор
Диша
,
морати
јесам
да
чути
и
такав
ствар
,
на
који
бити
се
узбунити
чак
и
фудул-Стаменка
,
кад
бити
се
тако
што
пронети
за
њезин
Канче
.
један
јутро
отићи
Лепосава
у
дућан
мајстор-Дишин
тај
он
однети
фес
,
који
јесам
Диша
оставити
њезин
мајка
,
да
он
на
врео
калуп
метнути
и
очистити
.
на
повратак
,
кад
јесам
завити
у
свој
сокак
,
срести
се
са
Канчетом
,
који
јесам
опет
са
други
један
девојка
пролазити
туда
.
—
А
што
јесам
се
тако
пофудулила
,
Лепосава
?
—
запитати
Канче
.
—
јесам
,
Канче
,
тај
ја
јесам
адет
.
—
Па
што
ми
се
не
похвалити
?
зар
хтети
да
ми
позвати
?
—
куда
?
—
Па
у
сват
.
—
Чије
сват
?
—
запитати
изненађен
Лепосава
и
пламен
она
обузети
образ
на
помисао
,
да
јесам
Јанићије
нешто
пронети
.
—
Па
у
твој
.
—
ба
!
за
тај
ја
јесам
време
!
прво
ти
да
удати
;
стар
јесам
.
—
е
,
што
крити
,
кад
се
све
знати
?
па
још
устабашиница
,
бре
,
бре
!
—
Ко
:
устабашиница
?
—
Па
тај
!
зар
хтети
да
се
удати
за
мајстор
Дишу
?
Лепосава
се
окренути
улица
око
глава
,
а
баштенски
зид
са
многобројан
мазгалима
почети
играти
око
она
.
—
Шта
ти
јесам
,
мора
,
што
се
љутити
?
—
ти
лагати
!
—
цикнути
Лепосава
—
Лажеш
као
кучак
?
—
Мор
,
ти
да
ћутети
—
одговорити
она
Канче
са
неки
израз
пакоснога
задовољство
—
него
да
пожурити
са
сват
.
Знаш
,
ружан
јесам
да
ти
се
пре
сват
догодити
.
Шта
јесам
после
овај
бити
,
Лепосава
јесам
знати
.
Сећала
се
само
толико
,
да
јесам
оба
рука
шчепати
и
вући
нечији
кос
,
и
да
јесам
нечији
шака
она
гребати
и
ударати
.
неки
јесам
врискати
од
бол
,
али
,
да
ли
Канче
или
њен
другарица
,
тај
јесам
знати
.
неколико
жена
,
који
истрчати
на
капиџик
,
развадити
она
,
и
Лепосава
,
блед
од
узбуђење
,
отрчати
кућа
,
па
кад
залупити
капиџик
за
себе
,
бризнути
у
плач
и
јецање
.
—
Шта
ти
јесам
,
девојка
?
—
викнути
запрепашћен
тетак
Маца
,
када
јесам
углед
онаки
,
и
живо
она
притрчати
.
али
Лепосава
само
плакати
,
дуго
плакати
.
—
Мор
говорити
шта
се
тај
догодити
?
!
—
подвикнути
најзад
Маца
,
кад
видити
,
како
она
не
моћи
да
се
од
суза
повратити
.
—
ето
,
шта
...
одговорити
Лепосава
кроз
плач
чисто
прекорно
и
испричати
цео
догађај
између
она
и
Канчета
.
само
јесам
бити
стид
да
додати
још
и
онај
последњи
,
шта
радити
јесам
и
полетети
Канчету
у
кос
.
—
де
,
де
;
па
за
тај
ли
плакати
,
лудо
?
камо
срећа
да
се
тако
и
догодити
;
а
она
што
причати
,
тај
она
јесам
криво
,
завидети
што
онакав
човек
долазити
у
наш
кућа
,
а
од
њезин
три
конак
бежати
.
Ћути
,
само
када
ти
јесам
везати
са
којеко
;
а
такав
муж
сваки
бити
себе
пожелети
.
—
ја
не
требати
мајстор
Диша
.
ако
он
требати
да
се
жена
,
ено
он
кира-Мане
;
и
тако
јесам
њезин
муж
одбећи
са
његов
жена
.
—
Ћути
,
будала
;
мислити
да
бити
ти
неко
питати
,
када
бити
тај
онакав
човек
заискати
.
—
А
што
она
да
лагати
...
—
у
мутвак
,
сурунтија
;
шта
јесам
ја
се
ту
успропадила
!
—
подвикнути
Маца
,
који
јесам
никада
допуштати
да
она
кћер
противуречити
;
Лепосава
убрисати
очи
рукав
и
отићи
у
мутвак
.
за
она
доћи
и
Маца
и
почети
јесам
потанко
испитивати
.
дабоме
да
се
и
она
ишчуђавати
на
дрскост
„
онај
девојчура
“
,
али
ипак
сав
се
сводити
на
тај
,
да
јесам
мајстор
Диша
прилика
,
какав
се
лако
не
налазити
,
и
да
један
честит
и
послушан
девојка
хтети
никада
погазити
воља
свој
родитељ
.
—
и
ко
се
моћи
боље
побринути
о
срећа
свој
дете
него
мати
.
ваљда
ти
боље
знати
шта
ти
требати
?
јесам
још
ни
загристи
у
живот
,
не
знати
још
ни
по
који
свет
ходити
,
а
овамо
бити
да
радити
по
свој
луд
памет
.
—
Божа
,
мајка
,
шта
ти
јесам
?
—
бранити
се
Лепосава
.
—
тај
и
сам
казати
да
ја
мајстор
Диша
не
просити
.
—
не
просити
,
дабогме
;
али
шта
знати
ти
!
не
долазити
он
за
бадава
у
наш
кућа
.
и
зар
бити
тај
бити
лепо
од
он
,
паметан
и
угледан
човек
,
да
један
честит
кућа
на
глас
износити
.
Лепосава
се
све
више
у
груди
стезати
.
по
сав
овај
она
се
чинити
да
њезин
мати
нешто
плести
за
она
и
мајстор-Дишу
и
срце
она
премрети
,
када
помислити
да
моћи
постати
мајстор-Дишиница
и
да
се
морати
одрећи
свој
Јанићије
.
тај
јесам
толико
заболети
,
да
јесам
покушати
све
што
јесам
смести
,
само
да
отклонити
опасност
од
себе
,
—
Па
тај
он
рећи
да
ми
не
долазити
у
кућа
више
;
зашто
хтети
ми
он
?
—
Ви'ш
ти
она
!
А
шта
бити
свет
онда
река
?
мајстор
Диша
појести
шљива
,
а
кошчица
бацити
на
ђубар
.
па
после
да
плести
сести
,
као
што
хтети
она
плести
фудул-Стаменкино
Канче
!
—
ја
хтети
да
плести
сести
,
—
промуцати
Лепосава
.
—
Мор
,
девојка
,
моћи
да
ја
вући
за
језик
—
обрецнути
се
Маца
.
—
Мислиш
ти
,
Маца
јесам
слеп
,
па
не
видити
шта
ти
радити
,
јел
’
?
Лепосава
претрнути
,
брзо
се
нагнути
над
огњиште
и
почети
пирит
у
ватра
,
пред
који
јесам
бити
престављен
лонац
и
рантлике
.
—
Што
ћутети
сад
,
а
?
Лепосава
ни
да
прословити
,
а
срце
она
лупати
,
да
он
ударац
чути
.
—
да
ти
дати
Јанићије
,
шта
ли
?
па
трећи
дан
да
обојити
липсати
од
глад
!
да
се
удати
за
дериште
,
који
не
моћи
за
десет
година
на
селамет
изаћи
.
Знаш
ли
који
тај
јесам
сад
?
пун
шеснаест
!
Још
година
два
па
хтети
да
постати
уседелица
.
—
ама
шта
јесам
ти
,
мајка
;
ко
ти
за
Јанићије
говорити
?
—
плашљиво
промуцати
Лепосава
.
—
Слушај
,
утувити
,
девојка
—
рећи
Маца
дизати
се
.
—
Мислиш
,
не
видити
ја
који
очи
гледати
ти
у
Јанићије
и
како
ти
побелети
,
бленути
у
капиџик
,
кад
хтети
да
он
отворити
и
доћи
.
Јанићије
јесам
мој
дете
;
добар
јесам
и
волити
он
.
али
он
јесам
још
слуга
,
немати
нигде
ништа
;
а
да
он
чекати
,
док
се
огаздити
,
хој
,
хој
!
тај
хтети
да
проћи
и
десет
година
.
па
зар
да
ти
толико
у
кућа
држати
!
Тешко
јесам
бити
Лепосава
слушати
материн
разлагање
.
сваки
њезин
реч
погађати
јесам
права
у
срце
;
а
што
јесам
најгоре
бити
,
она
јесам
бити
толико
одати
воља
свој
мати
и
толико
јесам
стрепити
од
њен
љутина
,
да
јесам
морати
пред
њезин
разлог
устукнути
.
када
јесам
Маца
изићи
из
мутвак
и
отићи
у
кућа
,
Лепосава
јесам
село
на
столичица
,
заронити
лице
у
шака
и
горко
заплакати
.
плакати
јесам
као
да
неко
сарањивати
,
као
да
у
овај
час
бацати
прегршт
земљица
на
покојник
.
А
тај
покојник
бити
јесам
први
љубав
,
први
њезин
осећај
,
који
јесам
у
сав
свој
лепота
и
бујност
планути
и
разбуктати
се
у
њезин
срце
,
да
јесам
занети
,
опити
,
па
сад
да
се
тако
насилан
у
један
мах
угасити
!
Лепосавин
догађај
са
Канчетом
не
остати
тајна
ни
за
комшилук
ни
за
чаршија
.
када
јесам
мајстор
Диша
,
по
свој
већ
утврђен
обичај
,
поћи
тетка-Маци
на
кафа
,
спазити
он
Станко
туфегџија
и
позвати
на
сав
ћепенак
.
—
ама
,
чути
ти
шта
се
онај
јутрос
догодити
.
—
Шта
?
—
запитати
радознало
мајстор
Диша
.
—
Па
,
између
мацин
Лепосава
и
фудул-Стаменкиног
Канчета
.
—
ја
не
чути
ништа
.
—
Побише
се
.
—
Зашто
,
мора
?
—
порадити
ти
.
е
,
хе
,
пријатељ
,
па
ти
крити
,
а
овамо
се
свуда
по
чаршија
знати
да
хтети
да
узети
Лепосава
.
ама
што
он
крити
,
мора
,
хеј
?
Девојче
јесам
добро
;
сирот
,
ама
добро
—
говорити
Станко
пилити
турпија
око
ороз
један
пушак
кремењача
,
који
јесам
у
посао
узети
.
Мајстор-Диши
бити
сасвим
нов
;
куд
јесам
он
на
тај
и
помишљати
!
и
он
се
као
запањити
загледати
у
комшија
.
—
Мор
,
шалити
ли
се
тај
?
—
Ич
се
не
шалити
!
А
што
?
па
тај
се
бар
знати
да
ники
од
нежењен
људи
хтети
ићи
сваки
дан
у
кућа
,
где
имати
девојка
за
удаја
,
за
бадава
.
—
ама
,
тај
јесам
истина
.
—
хе
,
хе
,
јесам
ти
неки
лисац
.
Кријеш
а
немати
зашто
.
Мор
,
грех
бити
бити
,
кад
не
бити
тај
урадити
.
и
ко
бити
сада
веровати
да
ту
немати
ништа
,
кад
не
избивати
од
онуда
!
ваљда
тек
јесам
тамо
због
Маца
одлазити
!
—
одговорити
Станко
и
почети
се
смејати
свој
досетци
.
мајстор
Диша
скочити
са
ћепенак
и
збунити
отићи
одатле
.
сад
он
више
не
падати
ни
на
ум
уобичајен
кафа
код
Маца
.
хтети
јесам
отићи
,
али
он
узити
неки
стид
;
изићи
он
на
очи
Лепосава
у
цео
свој
појавити
и
он
се
,
сад
први
пут
,
пред
тај
слика
снебити
.
—
Ко
бити
и
на
тај
мислити
?
—
прошапутати
и
одмахнути
глава
,
да
се
отрести
од
такав
помисао
.
али
овај
новост
тако
јесам
изненадно
доћи
;
а
тај
се
све
он
лично
тицати
,
те
баш
и
да
јесам
хтети
да
размишљати
и
о
такав
сокак-сплеткама
,
дужност
он
јесам
бити
да
она
одлучан
сузбити
.
али
на
који
начин
?
да
заћи
кроз
махала
и
свако
се
правдати
—
не
ићи
.
А
баш
и
када
бити
тако
радити
,
он
јесам
,
по
свој
повучен
и
срамежљив
нарав
,
не
бити
имати
тај
смелост
,
да
ствар
,
који
хтети
време
једаред
зачепркати
,
рашчепркава
.
—
најбоље
,
да
ја
престати
ићи
тамо
!
—
помислити
и
кренути
у
дућан
.
у
дућан
јесам
седети
скрштен
нога
на
ћепенак
и
неки
време
замишљено
гледати
у
зид
;
најпосле
извадити
дуванкеса
,
савити
на
колено
цигара
и
почети
димити
.
—
Чудан
свет
!
—
размишљавати
мајстор
Диша
.
Шта
он
још
хтети
пасти
на
ум
.
—
Мор
,
устабаша
,
шта
јесам
се
замислити
,
ходити
на
кафа
!
—
викнути
он
један
комшија
са
ћепенак
.
—
хвала
,
сад
јесам
јесам
пити
.
—
ходити
,
ходити
,
де
!
мајстор
Диша
јесам
и
на
тај
ћепенак
чути
за
јутрошњи
догађај
.
па
ни
овде
јесам
бити
у
стање
да
уверити
ники
.
Слушају
он
правдање
,
али
лепо
се
видити
,
како
се
испод
брк
потајан
смеша
.
—
Буда
бог
с
ми
,
шта
ја
сад
опет
снаћи
!
—
прекрсти
се
Диша
од
чудо
,
кад
опазити
овај
неверица
.
—
ама
,
људи
,
шта
ли
јесам
!
ко
јесам
само
пронети
тај
лаж
?
зар
јесам
ја
прилика
за
онај
девојче
?
Маца
ја
уважавати
као
свој
сестра
;
она
ја
се
наћи
у
болест
...
она
...
—
е
,
па
де
,
де
;
кад
јесам
,
јесам
;
што
се
правдати
толико
?
—
одговарати
комшија
,
а
на
лице
он
се
јасно
читати
,
како
ни
он
не
веровати
што
мајстор
Диша
тврдити
.
—
и
што
да
износити
поштен
кућа
на
глас
?
зар
јесам
тај
лепо
од
свет
?
—
е
,
такав
он
јесам
адет
.
оно
знати
како
јесам
:
тај
јесам
устабаша
,
па
људи
од
ред
не
ићи
никако
у
глава
да
имати
устабаша
а
без
устабашинице
.
тај
она
долазити
некако
крње
.
Хоће
да
ти
видити
оженити
;
а
како
ти
не
избијати
из
тај
кућа
,
а
тамо
девојче
добро
,
таман
за
устабаша
,
па
ето
,
готов
разговор
.
цео
тај
дан
мајстор-Дишу
јесам
тај
овде
тај
онде
дочекивати
сличан
питање
,
и
где
год
бити
започети
да
се
правдати
,
свуда
јесам
он
дочекивати
сумњив
осмех
или
тако
шта
,
што
он
јесам
уверавати
да
јесам
много
лакше
уверити
свет
у
нешто
,
него
ли
он
разуверити
.
—
Па
зар
јесам
тај
лепо
да
дочекати
старост
без
домаћица
?
—
ама
,
тај
јесам
истина
.
време
јесам
,
требати
да
се
оженити
;
али
ко
јесам
мислити
на
тај
?
тај
ноћ
превртати
се
мајстор
Диша
у
постеља
врло
дуго
.
из
очи
он
никако
јесам
избивати
мацин
кућа
са
дебео
хлад
и
Лепосава
у
она
.
тај
лепушкаст
,
свеж
девојче
,
на
који
јесам
(
тај
јесам
,
кришом
од
сам
себе
,
у
себе
помислити
)
често
заустављати
свој
поглед
,
баш
он
се
свиђати
.
и
не
бити
бити
с
раскид
да
се
она
оженити
.
оно
,
у
шта
јесам
бити
сигуран
,
тај
јесам
,
да
јесам
девојка
честитати
и
за
цео
он
не
бити
довести
у
кућа
нов
Ламбру
;
млад
јесам
,
па
јесам
имати
кад
о
тај
да
мислити
.
А
после
тај
и
Маца
бити
бити
добар
контрола
,
да
он
домаћица
од
зао
очи
сачувати
.
сав
јесам
тај
тако
,
али
он
јесам
моћи
ни
помислити
да
тако
што
предложити
Маца
.
да
јесам
бар
удовац
,
али
пуштеник
—
е
,
не
ићи
!
Човек
са
један
историја
,
који
јесам
до
скори
изазивати
смех
по
чаршија
.
и
бог
знати
какав
он
сав
мисао
не
спопасти
,
те
он
не
дати
за
дуго
заспати
.
кад
се
пробудити
у
јутро
,
осећати
се
у
нелагодан
расположење
.
Лепосавин
прилика
једнако
он
се
истављати
пред
очи
;
и
ма
колико
он
тај
живахан
појава
бити
пријатан
,
ипак
он
јесам
доводити
у
неки
забуна
.
—
опет
јесам
боље
да
не
ићи
тамо
,
—
мислити
јесам
и
с
тежак
мука
,
што
сам
себе
затварати
врата
од
кућа
,
који
он
јесам
као
свој
рођенога
примати
,
изићи
из
соб
на
авлија
.
у
тај
се
и
капиџик
отворити
и
%
ни
праг
се
појавити
танак
фигура
фудул-Стаменкина
у
жут
шкуртељци
.
мајстор
Диша
се
избечити
на
овај
посета
,
који
се
најмање
надати
.
Фудул-Стаменку
јесам
никада
марити
;
његов
бивши
жена
бити
она
јесам
присан
пријатељица
;
а
сам
тај
помисао
бити
јесам
довољан
да
јесам
грубо
запитати
:
„
Шта
тражити
ти
овде
?
“
—
Тражим
чест
!
Шта
јесам
овај
?
—
запитати
раздражити
фудул-Стаменка
и
поднети
он
под
нос
пун
шака
женски
кос
.
—
Шта
јесам
овај
?
тако
ли
јесам
научити
онај
твој
...
твој
...
да
мој
Канчету
кос
почупати
!
—
пискати
јесам
фудул-Стаменка
и
,
држати
се
једнако
капиџик
,
трешаше
он
под
нос
песница
са
прамење
онај
кос
.
—
Мор
торњати
мм
се
с
очи
;
не
искупљати
ја
комшилук
пред
кућа
.
—
неки
се
искупити
цео
свет
,
не
марити
!
—
викати
из
глас
Стаменка
.
—
срам
неки
бити
онај
твој
...
твој
...
кос
хтети
она
ишчупати
,
где
јесам
срести
!
криво
јесам
мој
Канче
,
што
ви
вадити
очи
.
Мислиш
ти
ники
не
знати
!
?
кад
опазити
како
мајстор
Диша
нерешљив
и
збуњен
стајати
и
не
знати
шта
да
она
одговорити
,
фудул-Стаменка
повисити
глас
и
почети
на
сав
уста
викати
и
грдити
Лепосава
.
њезин
вика
зауставити
неколико
пролазник
,
па
и
комшиница
истрчати
на
капиџик
,
те
тако
мајстор
Диша
,
који
се
баш
тај
и
плашити
,
устукнути
у
свој
соб
,
затворити
се
и
не
изићи
из
она
,
све
докле
се
не
разићи
људи
и
докле
фудул-Стаменка
не
одмакнути
од
врата
.
—
овај
хтети
да
ја
скупо
платити
!
у
полиција
хтети
ја
ти
и
твој
...
.
викати
јесам
фудул-Стаменка
удаљивати
се
победнички
корак
низ
сокак
.
мајстор
Диша
остати
у
соба
као
убити
.
од
чудо
и
овај
невидован
беда
толико
се
сплести
и
збунити
,
да
јесам
само
хуктати
и
стењати
.
бити
јесам
толико
неодлучан
да
ма
шта
урадити
,
да
он
јесам
сада
бити
чак
страх
и
на
улица
да
изићи
.
али
имати
нешто
што
и
неодлучан
до
одлука
довести
.
разумети
се
да
,
у
такав
прилика
,
бити
случај
или
ма
какав
спољашни
утицај
узети
неодлучан
за
рука
и
силом
он
одвући
један
излаз
.
такав
случајност
за
мајстор-Дишу
бити
јесам
сам
Маца
.
када
јесам
претрнути
срце
напустити
кућа
и
отићи
у
дућан
,
рећи
он
момак
да
јесам
долазити
тетка-Маца
и
поручити
он
,
да
одмах
њезин
кућа
отићи
.
и
тај
одлучно
позивање
текнути
јесам
Дишу
,
у
толико
више
,
што
јесам
бити
никакав
оправдати
разлог
,
да
на
њезин
позив
не
отићи
.
ко
знати
како
хтети
он
дочекати
и
шта
хтети
он
све
рећи
,
што
она
јесам
дете
на
глас
изнети
.
па
још
,
како
он
момак
објаснити
,
тетка-Маца
јесам
бити
врло
љутит
и
поручити
он
:
ако
одмах
не
доћи
,
она
хтети
он
сам
у
дућан
доћи
.
јесам
се
имати
куда
;
ићи
се
морати
,
а
како
хтети
се
сав
овај
свршити
о
тај
јесам
ни
мислити
.
А
и
како
бити
моћи
размишљавати
,
кад
јесам
он
сав
овај
сплетка
и
догађај
толико
узнемирити
,
да
он
јесам
сваки
помисао
у
глава
стати
,
па
се
као
заковати
ни
с
место
не
мицати
.
јесам
он
дакле
остајати
други
,
већ
да
се
предати
слепо
случај
,
неки
он
носити
куда
јесам
он
драго
,
неки
он
ваљати
на
свој
талас
,
као
што
речни
брзица
ваљати
врбов
клада
.
—
како
бог
хтети
,
тако
неки
бити
!
—
уздахнути
Диша
и
отићи
тетка-Мациној
кућа
.
после
подуг
време
вратити
се
мајстор
Диша
у
сав
дућан
,
зајапурити
од
нагао
узбуђење
.
Очи
јесам
он
севати
живље
него
ли
до
сада
;
момак
се
чисто
забезекнути
,
кад
он
угледати
онако
узрујан
.
Ушао
јесам
у
дућан
и
почети
весело
певушити
;
повући
за
ухо
један
шегрт
,
па
онда
отићи
брзо
свој
кућа
поздрављати
весело
комшија
по
ћепенак
.
мајстор
Диша
јесам
у
истина
бити
човек
срећан
звезда
.
Чему
год
се
јесам
надати
,
оно
јесам
постигнути
,
и
никад
свој
воља
,
свој
одрешит
рад
но
увек
—
случајно
.
ваљати
јесам
само
да
зажелити
,
да
чезнути
за
нешта
,
па
да
он
се
тај
као
умесити
и
испећи
само
у
рука
спустити
.
Жељкао
јесам
да
постати
богат
и
угледан
грађанин
,
а
ни
из
далек
јесам
слутити
,
да
он
јесам
стриц
већ
тај
и
да
хтети
он
у
скоро
наследити
.
Чезнуо
јесам
за
кира-Анастасијом
,
и
да
други
не
пасти
на
ум
да
он
она
оженити
,
он
бити
у
тај
жеља
провести
цео
век
,
а
не
бити
ни
покушати
да
јесам
у
дело
привести
.
Желео
јесам
да
се
осветити
Грк
и
да
подигнути
сав
оронуо
моралан
углед
у
еснаф
,
па
јесам
и
у
тај
нехотичан
успети
.
и
не
само
да
се
осветити
кир-Думи
,
него
он
јесам
тај
освета
донети
@card@
грош
;
а
за
мали
новац
,
који
јесам
дати
за
еснафски
барјак
,
постати
јесам
велик
добротвор
црква
и
устабаша
свој
еснаф
.
о
Лепосава
ни
у
сан
јесам
помишљати
да
јесам
начинити
устабашиницом
.
ма
да
јесам
пун
нежан
задовољство
примати
из
њезин
рука
послужење
,
и
сваки
дан
посматрати
испод
очи
,
како
се
овај
вижљав
девојче
сав
више
развијати
у
једар
и
свеж
девојка
,
он
јесам
ипак
тај
чинити
из
један
невин
уживање
,
пошто
он
јесам
укус
бити
јако
склон
према
обао
,
загрљастим
рука
,
вит
врат
,
набрекао
јелече
и
танак
струка
,
за
који
бити
страховати
да
хтети
се
сада
преломити
под
терет
широк
и
пуначак
плећа
.
и
ето
,
свој
,
од
сам
себе
прикривен
жеља
,
видити
он
данас
остварен
,
опет
не
свој
воља
и
одлучност
него
—
случајно
.
права
рећи
сам
прилика
јесам
за
он
радити
.
па
зар
тај
јесам
срећан
човек
?
Маца
он
јесам
дочекати
сам
у
свој
соба
.
Лепосава
јесам
опазити
у
авлија
,
али
,
када
он
она
углед
,
штукнути
у
мутвак
,
да
се
с
он
не
срести
.
тај
он
јесам
већ
коснути
као
ружан
знак
,
а
када
још
опазити
на
тетка-Мацину
лице
један
велик
збиља
,
он
се
чисто
стужити
од
неки
необјашњив
слутња
.
—
седити
,
мајстор-Дишо
!
—
проговорити
Маца
глас
и
израз
велик
брига
и
нерасположење
.
Диша
сести
.
Свечано
ћутање
овладати
у
соба
;
Диша
јесам
скрушено
очекивати
на
бујица
прекор
,
али
тетак
Маца
још
ћуташе
,
тек
по
који
пут
што
бити
она
се
из
груда
отети
дубок
уздах
,
који
он
наговештавати
све
друго
само
никакав
добро
не
.
—
Шта
јесам
ја
звати
?
—
најпосле
запитати
Диша
необично
мек
и
молећи
глас
.
тетак
Маца
дубоко
уздахнути
.
—
Па
,
синак
Дишо
,
чути
ли
ти
шта
се
по
чаршија
говорити
?
Диша
обор
глава
.
—
за
ти
и
...
—
Лепосава
...
прошапутати
једва
чујан
Диша
.
—
цео
свет
говорити
за
ви
.
—
Лај
пас
;
лајати
,
тетка-Мацо
,
и
лажа
,
бог
ја
!
—
викнути
Диша
очајно
.
—
е
,
мој
Дишо
—
уздахнути
болно
Маца
—
Лај
ли
или
не
лајати
,
не
знати
;
али
,
овај
ја
јесам
сав
што
јесам
до
сада
спечалити
и
сачувати
свој
дете
(
и
тај
тетак
Маца
показати
рука
на
образ
)
.
велим
,
јесам
ја
бог
уделити
богаство
,
али
да
она
образ
бар
сачувати
,
неки
ући
у
свет
са
образ
.
А
сада
?
...
Шта
се
учинити
сада
...
ето
чути
и
јесам
...
—
Па
зар
јесам
ја
крив
тај
?
ја
ти
и
твој
кућа
као
рођену
поштовати
,
а
оно
што
они
говорити
лажно
јесам
...
тетак
Маца
се
тужно
насмејати
.
—
Лажно
јесам
.
свет
ја
,
тетка-Мацо
!
—
знати
,
знати
,
Дишо
;
али
свет
и
тај
знати
,
да
ти
не
избијати
из
мој
кућа
;
знати
свет
да
тетак
Маца
имати
ћерка
на
удаја
и
да
јесам
ти
нежењен
.
е
,
па
онда
ко
ту
да
доказати
,
да
у
тај
немати
нешта
.
—
Па
шта
да
радити
сада
?
Научи
ја
,
де
!
ето
,
ја
хтети
престати
да
долазити
,
па
хтети
време
и
свет
ућутати
.
Маца
он
гневно
погледати
.
—
капа
,
мајстор-Дишо
!
таман
како
приличити
честит
човек
.
Шта
јесам
тај
изнети
на
глас
један
ваљан
девојче
,
убити
она
срећа
,
па
јесам
оставити
!
сирот
дете
!
како
ти
јесам
уважавати
,
како
ти
се
радовати
,
кад
год
бити
доћи
,
па
сад
одједаред
да
јесам
под
такав
срамота
оставити
.
ако
јесам
тако
мислити
,
мој
синак
,
боље
бити
и
за
ти
и
за
ми
бити
,
да
јесам
тражити
кућа
фудул-Стаменкину
и
њен
Канче
;
боље
бити
бити
,
да
ти
се
не
наћи
као
родити
мати
,
кад
оно
на
смрт
боловати
!
сваки
реч
наваљивати
се
на
мајстор-Дишину
душа
као
стена
и
он
јесам
као
залити
ћутао
и
очекивати
од
тетка-Маце
,
да
она
сам
пронаћи
пут
и
начин
шта
да
се
радити
.
—
Па
тај
и
не
чути
све
о
шта
свет
за
ти
и
Лепосава
говорити
.
и
ко
хтети
ја
веровати
,
кад
бити
казивати
,
да
се
мој
дете
јесам
од
ја
мицати
?
Знаш
ли
шта
лајати
поган
уста
?
А
?
—
запитати
тетак
Маца
и
застати
,
да
мало
одахнути
и
по
свој
обичај
сачекати
,
докле
се
не
стишати
бујица
наврео
реч
.
—
ето
,
казати
...
.
—
за
име
свет
,
тетка-Мацо
,
шта
казати
?
—
викнути
мајстор
Диша
,
који
већ
не
мој
издржати
њезин
оклевање
.
—
Каажу
...
.
вео
:
узити
она
образ
,
па
сад
јесам
остављати
!
Диша
поскочити
,
као
да
он
јесам
игла
боцнути
.
—
Ко
казати
тај
?
ко
казати
,
ана-сана
...
.
викнути
раздражити
и
почети
поклецавати
од
ужас
.
—
А
ко
не
казати
,
питати
!
ето
,
она
казати
Канче
,
а
ја
цео
комшилук
.
Кажу
:
остарети
јесам
,
а
јесам
умести
да
очувати
девојче
.
и
оно
,
што
мајстор
Диша
до
сада
не
видити
,
углед
сада
.
Тетка-Маци
ударити
суза
на
очи
;
говорити
он
,
а
сузити
без
јецање
и
плач
тећи
кап
по
кап
низ
образ
.
—
моћи
,
молити
ти
,
тетка-Мацо
!
ти
знати
колико
те
поштовати
...
и
Лепосава
;
али
зар
хтети
ти
...
—
ако
јесам
честит
човек
—
рећи
Маца
утирати
полако
суза
,
који
јесам
не
слушати
,
него
једнако
капати
—
ако
јесам
честит
,
онда
неки
јесам
просто
,
што
јесам
ја
уцвелити
.
ти
и
јесам
знати
шта
ти
ваљати
чинити
.
—
ако
ти
хтети
...
рећи
полугласан
Диша
,
али
одмах
и
прекинути
,
јер
се
уплашити
и
од
сам
помисао
.
—
А
шта
:
ја
хтети
?
ствар
јесам
у
твој
рука
.
ти
паметовати
за
цео
еснаф
,
па
ето
,
како
год
ти
казати
,
онако
неки
бити
!
—
Дајеш
ја
јесам
?
—
запитати
Диша
мало
храбар
.
—
Божја
па
твој
,
синути
!
ето
,
тако
радити
поштен
људи
.
знати
јесам
ја
,
да
јесам
тај
честит
и
да
онако
морати
бити
,
како
ти
казати
.
неки
ти
јесам
са
срећом
;
бар
сад
знати
,
да
хтети
имати
честит
домаћица
.
и
тетак
Маца
узити
мајстор-Дишу
за
глава
,
пољубити
он
у
чела
и
оба
образ
;
а
мајстор
Диша
,
још
збунити
од
изненадан
срећа
,
који
се
јесам
ни
мало
надати
,
целивати
будући
ташта
у
рука
.
—
А
где
ти
јесам
Лепосава
?
—
запитати
сада
Диша
и
нежно
бацити
поглед
на
врата
од
мутвак
.
—
сад
хтети
јесам
звати
.
Дошла
она
другарица
,
па
плести
иза
мутвак
.
—
неки
тетка-Мацо
,
не
звати
јесам
сада
;
отићи
прво
до
кућа
,
да
она
донети
нешто
.
па
онда
већ
бити
боље
...
и
тако
мајстор
Диша
,
ведар
и
лак
као
младић
,
убрзати
из
кућа
,
отићи
мало
до
дућан
,
тек
да
се
узгред
по
он
обазрети
,
па
за
тај
кућа
,
да
узети
што
јесам
наменити
свој
невеста
.
кад
се
вратити
,
тетак
Маца
он
јесам
дочекати
на
капиџик
.
—
камо
Лепосава
?
—
запитати
Диша
.
—
е
,
чекати
,
зет
;
не
ићи
тај
тако
лако
.
Ена
јесам
у
соба
,
спремати
се
,
да
пред
свој
домаћин
не
изићи
постидан
.
Диши
игра
срце
од
задовољство
,
улазити
са
Маца
у
соб
и
ведро
гледати
око
себе
.
не
потрајати
много
,
па
ето
и
Лепосава
,
румен
од
стид
и
оборен
очи
на
под
.
стати
опуштен
рука
уза
сам
врата
и
снебивати
се
,
да
ближе
приступити
.
мајстор
Диша
јесам
са
пун
чежња
неколик
тренутак
одмеравати
овај
стас
и
лице
,
који
се
стидети
да
бацити
поглед
на
свој
будући
домаћин
.
—
јесам
ли
ти
рећи
што
мајка
,
ха
?
—
запитати
најзад
Диша
приступати
она
ближе
.
—
јесте
!
—
прошапутати
стидљиво
она
.
—
погле
,
шта
јесам
ти
донети
.
ходити
,
ближе
!
Лепосава
махати
очи
рука
Дишиној
,
који
јесам
он
пред
она
у
вис
уздигнути
.
—
овај
ти
;
ти
да
он
носити
,
а
ја
да
ти
гледати
!
—
рећи
што
јесам
моћи
нежан
глас
и
предавати
она
огрлица
од
педесет
велик
,
златан
махмудија
.
—
То
да
носити
око
врата
,
а
овај
да
метнути
па
чела
—
и
дати
она
велик
,
златан
дукат
„
ћошајлију
“
.
Лепосава
погледати
и
збунити
се
насмешити
на
Дишу
;
очи
она
засенути
од
толики
крупан
злато
и
она
почети
да
он
загледати
,
пријатно
изненадити
богат
поклон
.
—
Хајд
,
кћер
,
метнути
огрлица
око
врата
,
а
дукат
на
чела
;
па
онда
донети
послужење
.
—
јесам
ли
ти
се
допадати
?
—
запитати
Диша
,
уживати
у
њен
забуна
.
Лепосава
климнути
глава
.
—
А
знати
ли
зашто
јесам
ти
дати
?
Лепосава
облити
руменило
по
лице
и
врат
.
—
зар
тај
јесам
мајка
казати
?
—
де
,
де
,
што
се
стидити
?
одговорити
,
кад
ти
питати
!
Кажи
,
знати
ли
што
ти
јесам
дати
?
Лепосава
опет
климнути
глава
.
—
Штета
—
рећи
Диша
—
и
добра
тај
јесам
ћерка
и
сав
,
само
имати
један
махна
.
—
Која
тај
?
—
запитати
Маца
.
—
немати
језик
;
не
умести
да
говорити
.
обојити
се
засмејати
,
а
Лепосава
,
застиђен
,
заклопити
рукав
очи
и
побећи
из
соб
.
кад
се
вратити
са
послужење
,
на
чела
она
се
,
баш
над
сам
повија
,
где
се
обрва
састајати
,
спуштати
из
кос
велик
дукат
„
ћошајлија
“
и
око
грло
златан
махмудија
.
—
е
,
сада
,
ћерка
,
да
јесам
жив
и
здрав
и
срећа
да
унети
твој
домаћин
у
кућа
!
—
рећи
Маца
и
пун
срце
пољубити
свој
ћер
.
тетак
Маца
за
кратак
време
изаћи
из
соб
,
да
нешто
видити
у
мутвак
,
те
тако
Диша
и
Лепосава
остати
сам
.
—
седити
овде
—
рећи
Диша
Лепосава
и
привући
јесам
рука
до
себе
—
тако
!
па
дед
сада
да
и
ја
казати
оно
,
што
јесам
мајка
казати
!
—
Хоћеш
ли
?
Лепосава
опет
климнути
глава
;
али
сада
не
тако
стидљиво
већ
с
осмех
у
очи
,
који
слободно
гледати
у
очи
Дишине
.
—
ама
не
тако
,
већ
казати
,
да
ти
чути
глас
.
—
Хоћу
!
—
одговорити
Лепосава
и
окренути
лице
у
страна
,
да
она
Диша
не
углед
,
како
она
у
тај
час
лице
запламтити
.
бити
јесам
у
тај
час
тако
свеж
и
мио
,
да
јесам
Диша
од
сласт
%
гуташа
очи
.
и
да
он
не
бити
зазоран
,
да
свој
испрошеница
пољубити
пре
време
,
Диша
бити
чак
и
тај
урадити
,
без
обзир
на
устабашко
достојанство
и
онај
четрдесет
и
три
година
,
који
јесам
он
иза
разапет
антерија
за
леђа
гледати
.
—
Ела
,
сад
да
ти
казати
какав
јесам
ја
и
шта
тражити
од
домаћица
!
—
рећи
Диша
и
почети
она
на
дугачак
описивати
сав
дужност
,
који
она
,
као
честит
жена
,
требати
да
испуњавати
.
говорити
јесам
,
како
он
јесам
образ
велик
светиља
,
како
мрзети
све
што
неваља
,
и
за
правда
гинути
.
—
љут
сам
паприка
на
неправда
;
крв
ја
на
очи
наићи
,
па
онда
нека
бежати
од
ја
!
за
добро
јесам
ти
добар
,
—
мелем
јесам
;
ама
за
зло
,
да
тај
бог
сачувати
!
с
онај
први
у
мало
што
не
учинити
русвај
;
ама
срећа
мој
,
што
ја
доћи
памет
у
глава
:
зашто
да
робијати
због
један
ороспија
,
па
јесам
отерати
.
ти
јесам
други
,
тај
јесам
добар
девојка
и
бити
вредан
и
послушан
;
ха
?
—
Хоћу
!
—
одговорити
Лепосава
и
отворено
он
погледати
,
па
се
и
насмешити
.
Диша
изгубити
свест
,
срце
он
заиграти
и
сад
већ
заборавити
на
сав
положај
и
адет
.
али
,
у
тај
час
од
овај
погрешка
спасти
он
тетак
Маца
.
она
ући
баш
у
час
,
кад
мајстор
Диша
поткупити
уста
и
привући
Лепосава
себе
,
да
она
бар
за
часак
заклопити
тај
око
,
који
он
јесам
онако
жарко
палити
.
—
наразговарати
ли
се
?
—
запитати
Маца
,
који
не
измакнути
ни
Дишин
покушај
,
ни
Лепосавин
покрет
,
који
у
тај
час
извући
свој
из
његов
рука
и
брзо
устати
,
да
она
мајка
не
бити
гледати
како
седити
поред
Дише
.
—
разговарати
мало
...
одговорити
Диша
не
баш
љубазан
.
—
Требаше
да
сазнати
,
шта
ја
тражити
од
свој
домаћица
.
—
е
,
ако
,
ако
—
одговорити
Маца
и
дати
миг
Лепосава
,
да
изићи
у
мутвак
.
сад
она
двоје
остати
,
да
се
споразумети
и
утаначити
дан
прстен
и
сват
.
Кућа
мацин
бити
јесам
простран
,
те
,
поред
осталога
,
утврдити
да
се
младенац
одмах
по
венчање
уселити
у
кућа
.
докле
јесам
Диша
код
тетка-Маце
остати
,
Јанићије
јесам
седети
у
дућан
и
са
неки
стрепња
очекивати
на
повратак
мајсторов
.
он
се
ни
из
далек
јесам
моћи
надати
онај
,
што
се
,
у
тај
пар
,
догађати
тамо
;
тетка-Мацин
долазак
у
дућан
и
онако
срдито
захтевање
,
да
она
мајстор
Диша
одмах
доћи
,
протумачити
јесам
он
сасвим
друкчије
.
помислити
јесам
да
он
јесам
Лепосава
одати
,
па
сада
тетак
Маца
звати
мајстор
,
да
он
се
на
он
пожалити
.
Мог
се
помислити
,
шта
јесам
све
преживети
Јанићије
за
овај
време
!
Час
по
час
сагибати
се
преко
ћепенак
и
гледати
од
куда
ли
хтети
тек
искрснути
мајстор
и
какав
хтети
изгледати
у
лице
.
—
ако
јесам
одати
,
онда
да
бежати
из
овај
чаршија
!
—
мислити
Јанићије
и
доћи
он
тако
криво
на
сам
себе
:
зашто
да
урадити
тако
,
зашто
да
се
пред
сав
обрукати
!
—
Ида
!
—
рећи
у
себе
,
кад
углед
мајстор-Дишу
и
од
неизвесност
претрнути
.
но
тај
он
брзо
прећи
,
кад
углед
расположити
и
озарити
мајсторов
лице
.
Диша
упад
у
дућан
,
заручити
до
грло
са
неколик
кеса
леблебија
,
ратлокум
,
халва
и
један
сахан
топлога
кадаиф
.
—
Јанићије
—
викнути
он
с
праг
—
носити
овај
код
тетка-Маце
и
да
казати
:
поздравити
мајстор
и
слати
овај
!
—
јесам
ли
разумети
?
—
јесам
,
мајстор
—
одвратити
Јанићије
двоструко
радостан
;
прво
,
што
он
Лепосава
јесам
одати
,
а
друго
,
што
јесам
чезнути
да
јесам
бар
очи
видити
,
ако
не
успети
да
с
она
на
само
говорити
.
до
уш
заљубити
и
необично
куражан
,
да
она
бар
овај
пута
показати
све
,
журити
јесам
Јанићије
кућа
Лепосавин
.
пред
кућа
застати
изненадити
,
јер
из
башта
,
баш
под
широк
орах
,
зачути
јасан
жагор
,
смех
и
певање
девојачки
глас
.
и
тај
се
разлегати
баш
она
исти
песмица
,
који
ономад
зачути
,
а
који
бити
у
тај
доба
нов
:
„
да
ли
знати
како
се
звати
онај
ватра
,
Што
душа
сажизати
а
срце
спржити
?
знати
,
душа
,
знати
,
—
тај
јесам
љубав
.
тај
јесам
певати
Лепосавин
другарица
;
јер
тетак
Маца
не
бити
од
онај
жена
који
оклевати
.
ваљати
јесам
да
се
одмах
сазнати
,
да
јесам
Лепосава
испросити
и
обележити
,
па
јесам
тако
и
урадити
.
другарица
Лепосавин
сјатити
се
,
да
она
честитати
,
а
Лепосава
она
јесам
са
златан
огрлица
и
дукат
на
чела
дочекати
,
изнети
пред
она
свакојак
посластица
,
па
се
сада
све
заједнички
веселити
,
задиркивати
и
смејати
.
сав
овај
што
углед
доћи
Јанићије
тако
слично
са
онај
дан
,
кад
он
спопасти
онај
вртоглавица
,
те
несвесно
одлетити
чак
у
еврејски
Махала
.
и
снажан
мирис
густ
каранфил
,
босиок
и
осталога
цвеће
,
који
се
са
девојачки
глас
разлегати
преко
зидан
ограда
,
сав
он
тај
почети
на
нов
да
заносити
,
заједно
са
чежњив
мелодија
који
он
се
срце
тицати
.
—
као
занети
ући
у
авлија
,
а
девојка
,
када
он
угледати
са
онај
товар
,
у
жагор
слетети
око
он
и
почети
черупати
кеса
са
слаткиш
.
—
Ко
јесам
послати
?
—
ја
дати
,
—
Јанићије
!
...
ја
...
ја
!
јесам
ли
од
мајстор-Дише
?
—
викати
јесам
девојка
у
један
мах
.
—
тај
ућутати
,
сурунтија
ниједан
;
оставити
момак
на
мир
!
—
викнути
тетак
Маца
и
почети
примати
ствар
.
—
поздравити
мајстор
и
слати
ви
овај
!
—
испоручити
Јанићије
,
збунити
девојачки
напад
.
предавати
јесам
ствар
а
зачудити
јесам
посматрати
сав
овај
веселост
,
а
нарочито
Лепосава
са
онај
накит
,
који
он
јесам
равнодушан
осмех
по
каткад
погледати
.
—
Погађаш
ли
зашто
јесам
сав
овај
?
—
запитати
он
Маца
такође
с
осмех
.
—
не
—
одговорити
Јанићије
,
зверати
на
који
бити
страна
умакнути
,
само
да
се
спасти
од
толики
девојачки
очи
.
—
е
,
па
честитати
Лепосава
!
тај
хтети
ти
бити
,
ако
бог
да
,
мајсторица
.
—
јаох
!
...
писнути
нешто
из
дно
духати
Јанићијеве
.
ни
педесет
онаков
звоно
,
какав
бити
она
што
јесам
овај
година
први
пут
после
Косово
забрујати
са
саборни
црква
,
ни
сав
турски
труба
,
што
она
дан
из
дан
слушати
са
градски
бедем
,
не
бити
он
толико
заглухнути
слух
и
толики
шум
у
глава
подигнути
,
као
овај
један
реч
:
„
То
хтети
ти
бити
мајсторица
!
“
Мор
да
јесам
изгледати
врло
смешан
,
кад
се
девојка
заценити
од
смех
гледати
онај
лице
,
који
у
исти
мах
,
бити
изненађен
,
збуњен
и
препаднут
.
као
запањити
стојати
јесам
и
јесам
знати
,
шта
се
око
он
дешавати
.
осетити
јесам
само
,
како
он
се
под
нога
земља
мигољити
и
за
цео
бити
пасти
,
да
се
у
тај
час
не
ослонити
леђа
о
стабло
један
дафина
.
—
ама
зар
тако
?
—
хтети
да
казати
,
али
он
се
вилица
тако
стегнути
,
те
он
само
нетремице
зверати
тај
у
онај
дукат
„
ћошајлију
“
,
што
се
жутити
над
Лепосавин
веђа
,
тај
у
њен
насмешен
лице
.
девојка
отрчати
у
дубина
башта
са
посластица
,
а
Јанићије
,
кад
остати
јесам
и
када
се
од
први
пораз
освестити
,
дубоко
уздахнути
,
клонути
глава
на
прса
и
савијен
кажипрст
обрис
два
врео
суза
који
он
низ
лице
канути
.
тетак
Маца
јесам
опазити
из
мутвак
овај
,
али
се
учинити
сав
невешт
;
само
што
се
неприметно
насмешити
и
глава
одмахнути
.
—
Дета
!
—
Проћи
хтети
он
већ
!
—
рећи
уклањати
с
ватра
велик
џезва
шербет
,
који
се
грејати
за
Лепосавин
другарица
.
али
тај
„
дете
“
у
овај
час
шкрипнути
зуб
.
неодољив
срџба
на
сав
,
на
онај
,
који
јесам
са
толико
чежња
и
бол
у
срце
носити
,
почети
да
кипити
сав
жестина
.
он
се
обазрети
око
себе
,
погледати
тамо
од
куда
он
допирати
весело
ћеретање
,
па
кад
опазити
Лепосава
и
чути
,
како
се
са
осталима
смеј
,
очи
он
се
закрвавити
а
песница
стегнути
.
.
Журно
изићи
на
капија
и
изгубити
се
за
угао
.
—
удавати
се
,
за
мој
мајстор
...
а
ја
...
ја
...
ух
!
—
уздахнути
тешко
.
рука
он
случајно
напипати
један
кутијица
,
који
јесам
за
појас
носити
.
он
јесам
извући
и
отворити
.
у
кутијица
јесам
лежати
сасушен
стручак
босиок
,
онај
,
што
он
јесам
некада
наћи
под
свој
глава
и
који
јесам
као
драг
благо
до
данас
чувати
,
носити
преко
дан
за
појас
,
а
када
јесам
легати
,
отварати
кутијица
,
помирисати
,
метати
јесам
испод
глава
и
сањати
о
онај
,
који
он
јесам
тај
стручак
кришом
под
јастук
турити
.
сада
он
и
