видетина
лице
његов
,
тај
јесам
осетити
у
душа
свој
...
ја
у
храм
јесам
моћи
.
Десница
ја
јесам
пасти
на
мач
.
издајник
јесам
и
опет
спасти
риза
,
али
и
на
она
морати
нестати
милост
Божје
,
кад
јесам
огрнути
издавати
.
и
на
наш
јесам
мач
клетва
преткосовска
.
заверити
се
да
хтети
јесам
само
крв
турски
спрати
.
смрт
она
!
у
рука
се
Радичев
заблистати
извући
из
корица
мач
.
Већина
од
већник
укрстити
с
он
пред
престол
свој
мач
,
сав
усташа
,
а
архијепископ
дигнути
рука
горе
:
—
господа
,
благослов
војинство
благоверан
господар
.
кнегиња
Милица
ухватити
Стевана
и
Вук
за
рука
па
она
рећи
:
—
ето
жеља
ваш
народ
.
Заложите
се
за
она
,
тако
ви
господ
помоћи
!
—
веран
мој
,
проговорити
за
тај
деспот
,
оставити
у
корица
свој
оштар
мач
.
Даће
бог
да
она
ускоро
за
добро
наш
земља
потегнути
.
знати
јесам
да
хтети
се
тако
овај
саборисање
довршити
;
знати
јесам
,
јер
јесам
ви
гледати
на
посао
који
се
тицати
земља
наш
.
хвала
ви
!
ја
хтети
учинити
завет
с
моћан
суседа
наш
и
углавити
он
тако
како
хтети
моћи
на
ја
зажалити
.
—
Живео
деспот
!
заорити
се
опет
дворана
.
али
јесам
међу
већник
бити
и
који
јесам
попустити
.
такав
бити
сав
који
јесам
се
заветовати
бити
противан
нов
корак
деспотов
.
мрк
лице
остављати
они
лагано
дворана
,
кад
деспот
дати
знак
да
јесам
зборисање
закључити
.
Мећу
она
јесам
бити
људи
двојак
мисао
.
један
јесам
мислити
да
она
се
ваљати
уклонити
и
не
помоћи
промена
рад
.
други
јесам
држати
да
она
јесам
,
преко
тај
,
дужност
кварити
што
бити
деспот
постигнути
.
осми
поглавље
Шта
још
бивати
у
Београд
.
Још
деспот
не
бити
дахнути
од
умор
,
а
већ
он
валити
одмах
после
саборисања
примити
посланик
град
Дубровник
,
властела
Градић
и
Растић
.
Дубровник
хитати
да
поздрав
српски
господар
после
повратак
његов
у
земља
он
,
и
да
он
честитати
нов
достојанство
деспотски
.
Дубровачки
посланик
,
примљен
од
деспотов
људи
и
сместити
у
висок
двор
деспотов
у
доњи
град
,
опремити
се
сјајно
и
упутити
,
пратити
деспотов
висок
достојник
у
горњи
град
.
обојица
у
година
,
и
Градић
и
Растић
,
бити
поуздан
син
срећан
Дубровник
,
који
јесам
%
досада
у
толико
прилика
вршити
частан
дужност
свој
на
част
себе
и
на
корист
Дубровник
.
Градић
носити
на
пергамент
исписан
поздрав
кнез
и
веће
дубровачки
.
пергамент
јесам
,
савијен
у
колут
и
увезати
свилен
врпца
,
држати
посланик
у
рука
,
подигнут
до
висина
груда
,
а
лево
јесам
од
он
ићи
његов
друг
Растић
.
они
узићи
навише
у
горњи
град
и
замакнути
мало
после
у
двор
деспотов
.
Деспот
она
јесам
примити
колико
свечано
толико
и
срдачно
,
а
на
поздрав
јесам
племенит
град
одговорити
,
да
он
и
сада
,
као
деспот
,
потврђивати
онај
повластица
који
јесам
дати
Дубровник
кнез
.
А
тај
јесам
посланик
само
и
желети
.
посланик
јесам
се
бавити
у
Београд
неколико
дан
,
и
да
се
одморити
и
да
видити
нов
престоница
деспотов
и
да
познати
трг
београдски
...
кад
јесам
,
идући
деспот
,
посланик
корачати
лагано
путем
што
из
доњи
град
водити
горе
,
спазити
она
из
један
од
онај
властеоски
дом
што
јесам
ту
на
ударац
Вук
,
деспотов
брат
,
па
се
љутит
открете
неколицина
који
јесам
замишљено
ходати
горе
доле
по
соба
:
—
Ена
рећи
и
рука
показати
посланик
,
први
последица
њихов
малопрешњи
одлука
.
Веће
дубровачки
слати
посланик
да
се
нов
деспот
поклон
.
до
сада
она
не
примати
без
ја
,
данас
већ
почињати
да
радити
сам
.
али
знати
он
ја
не
моћи
у
као
бацити
,
а
ако
јесам
јунак
хтети
ни
ви
.
Чујте
ја
.
данас
јесам
мој
брат
знати
лепо
причати
и
хвастати
се
савет
који
јесам
од
Турчин
чути
,
али
прећутати
нити
ви
хтети
казати
онај
што
јесам
понајпре
од
тај
савет
усвојити
.
гледати
—
рећи
он
тада
Бајазит
—
да
властела
сав
покорити
свој
један
и
моћан
воља
,
и
тај
гледати
што
пре
,
јер
хтети
кад
се
они
осилити
хтети
али
хтети
моћи
.
тај
ја
јесам
најрадије
понављати
кад
год
ја
позивати
да
заједно
радити
.
—
ти
јесам
напаст
!
утакнути
се
у
реч
војвода
ваљевски
.
—
јесте
,
и
тај
за
ви
,
војвода
и
главар
наш
земља
.
али
ја
хтети
много
чекати
.
—
Само
не
пренаглити
!
рећи
ћесар
Угљеша
.
ја
хтети
скрштен
рука
седети
чим
опазити
да
се
смерати
ослабити
снага
наш
.
у
доба
велик
сила
и
господство
цар
Стевана
цветати
јесам
руж
прешевски
,
нити
јесам
сада
време
да
прецветати
.
Заплање
јесам
,
до
дух
,
добити
од
деспот
.
али
јесам
тако
захтевати
потреба
—
да
се
турски
сила
кршити
о
ћесарство
пре
но
што
наићи
на
кнежевина
.
ја
јесам
данас
свој
свршити
,
и
ваљати
ми
се
разилазити
.
Ћесарства
свој
не
дати
,
али
бити
данас
радо
положити
с
онај
мач
пред
престо
да
први
не
бити
мач
Радичев
.
овако
—
један
јесам
од
ми
двојица
морати
изостати
!
Вук
непрестано
осећати
да
он
ваљати
што
год
рећи
и
започети
,
али
ни
он
сам
не
бити
ништа
јасно
и
одредити
.
војвода
се
и
већник
разићи
одатле
и
отићи
се
спремати
за
путовање
.
Ћесар
Угљеша
и
јесам
отићи
свој
зет
и
домаћин
војвода
колубарски
,
а
кад
ући
у
одаја
затећи
тамо
Злата
и
деспотов
војвода
Синиша
.
Опазивши
данас
у
храм
девојка
који
он
онако
брижљиво
понеговати
за
један
часак
његов
живот
и
тај
у
тренутак
кад
он
јесам
онако
добро
бити
потребан
,
Синиша
тешко
пасти
што
она
онде
и
онај
трен
не
моћи
баш
на
тај
свет
место
захвалити
и
—
опет
она
наблизо
погледати
у
очи
који
он
толико
пута
на
ум
падати
.
али
јесам
он
морати
у
стопа
ићи
за
свој
дужност
.
бити
јесам
на
збор
,
и
морати
јесам
бити
готов
да
на
први
реч
деспотов
усести
на
коњ
и
отићи
на
крај
бео
свет
,
тамо
куд
он
деспот
и
дужност
налог
.
време
бити
имати
тада
тек
толико
колико
трајати
веран
војвода
поклон
пред
господар
.
и
тада
бити
опет
с
очи
изгубити
она
,
и
бог
знати
да
ли
бити
се
икада
више
срести
.
али
тај
,
бог
хвала
,
јесам
бити
.
кад
он
по
свршен
збор
деспот
отпустити
да
се
одморити
од
ноћашњи
путовање
,
Синиша
се
одмах
журно
упутити
да
што
више
сазнати
о
кћер
ћесар
Угљеша
.
јесам
он
бити
тешко
тај
сазнати
,
и
после
кратак
време
Синиша
закуцати
на
врата
дом
колубарски
војвода
,
а
наскоро
за
тај
млад
деспотов
војвода
уместо
одмор
поново
се
замарати
хватати
мах
срећа
свој
.
—
владика
племенит
!
говорити
Синиша
збуњен
али
весео
девојка
.
сад
ти
тек
моћи
рећи
:
хвала
!
ја
јесам
проучити
многи
књига
и
видети
доста
свет
,
знати
многи
тајна
висок
наука
о
који
се
дан
ноћ
бавити
слуга
господњи
,
знати
и
веровати
да
сваки
душа
имати
свој
анђео
који
јесам
храна
и
који
над
она
бдети
и
онда
кад
он
се
она
и
не
нада
.
ја
јесам
запамтити
родитељ
свој
ни
милошта
мајчин
ни
старање
отац
,
нити
видети
да
се
ко
год
растужити
бол
мој
ни
обрадовати
радост
мој
.
много
јесам
мој
витешки
друг
и
пријатељ
!
много
јесам
живот
који
бити
се
у
сваки
погибао
за
ја
заложити
.
али
тај
јесам
још
све
.
они
чинити
витешки
онај
што
бити
и
ја
за
сваки
од
она
учинити
.
ја
пасти
у
бој
,
у
крв
огрезнути
и
онесвестити
се
.
и
ја
тамо
не
остати
.
Витешки
ја
спасти
витез
и
ја
бити
држати
да
они
не
чинити
свој
кад
бити
помислити
да
јесам
моћи
друкчије
бити
.
али
доћи
у
мој
живот
један
час
кад
се
више
мој
постеља
на
који
издисати
указати
анђео
који
јесам
крити
чист
плав
небо
,
бескрајан
неизвесност
и
болећив
нада
,
узети
да
он
бити
очи
у
леп
глава
његов
.
од
тај
ја
час
пратити
срећа
обилат
.
ја
не
моћи
задуго
сагледати
тај
очи
.
Анђела
тражити
,
али
се
он
јављати
јесам
а
не
кад
он
ја
самртан
желити
.
отићи
,
следовати
дужност
свој
,
са
нада
кнежев
војинства
,
са
цвет
снага
наш
,
и
прећи
мора
да
у
туђ
земља
копље
укрстити
.
ниједан
од
снага
кнез
не
познавати
шта
јесам
тај
страх
,
али
многи
се
и
нехотице
окренути
овамо
,
овај
наш
страна
,
и
још
једном
,
многи
и
последњи
пут
,
поглед
потражити
наш
горе
наш
небо
,
кад
прећи
на
онај
страна
морати
.
ја
бити
тешко
,
као
што
јесам
млад
срце
кад
се
без
благослов
материн
кренути
у
туђ
свет
.
Мишљах
да
ићи
сада
даље
без
свој
анђео
хранитељ
.
не
желити
умрети
,
али
ја
носити
са
себе
дуг
,
а
дуг
неплаћен
грех
неопроштен
.
у
очи
сам
бој
,
крвав
и
страховит
,
јер
се
борити
арслан
са
тигар
,
свести
очи
код
чадор
деспотов
и
за
тренут-два
снивати
.
снивати
анђео
који
без
крило
летити
и
прелетати
река
и
поље
,
морати
и
горе
.
он
тражити
ја
и
његов
ја
очи
сагледати
у
мора
свет
сав
језик
и
сав
вера
.
он
се
благо
на
ја
осмехнути
и
ја
бити
блажити
.
у
блаженство
се
пробудити
и
питати
се
,
да
ли
ја
он
тај
опомињати
на
обавеза
да
не
смети
умрети
док
не
стати
пред
лице
његов
.
ево
ја
сада
где
стајати
,
јер
тај
бити
ти
,
племенит
владика
!
Злата
бити
тај
говор
занети
,
и
она
лагано
одговорити
:
—
ја
не
смети
рећи
да
јесам
тај
бити
доброчинство
.
тај
јесам
бити
само
дужност
мој
.
тако
ја
рећи
и
отац
кад
он
се
исповедити
.
—
зар
висок
ћесар
знати
тај
?
—
ја
он
се
,
казати
%
,
исповедити
.
—
ја
не
јер
не
знати
погодити
час
кад
хтети
храбар
ћесар
бити
угодно
чути
тај
.
Реч
ја
јесам
на
усна
застајати
и
ја
гледати
да
се
други
услуга
одужити
,
јер
ја
бити
угодно
ма
само
и
мислити
на
овај
тренутак
.
—
и
ја
,
врли
витез
,
чисто
слободан
прозборити
Злата
.
клекнути
јесам
пред
наш
домаћи
икона
,
кад
јесам
стигнути
дома
и
молити
се
за
онај
витез
који
болан
ости
у
манастир
.
А
кад
год
се
после
молити
бог
да
заштитити
и
здраво
ми
вратити
отац
,
мисао
ја
одводити
на
разбојиште
не
бити
ли
на
он
наћи
још
ко
за
ко
бити
се
скромно
господа
помолити
.
и
ја
тада
припадати
молитва
за
брата
и
сав
,
све
,
и
за
—
један
још
јунак
...
у
тај
мах
у
одаја
%
стући
ћесар
Угљеша
.
Злата
прићи
и
пољубити
рука
отац
па
се
стидљиво
повући
даље
у
дно
одаја
.
Синиша
се
дубоко
поклонити
,
а
ћесар
он
пружити
рука
:
—
здраво
,
витез
!
—
Дођох
,
светао
ћесар
,
почети
после
поздрав
Синиша
,
да
се
захвално
поклонити
племенит
кћер
твој
.
твој
суседни
велик
властелин
и
војвода
у
Липовац
стар
Чреп
,
умр'о
јесам
—
Угљеша
се
смрачити
чела
,
и
он
потрести
рећи
:
—
Порушио
се
бедем
Лазарев
слава
!
стар
друг
и
пријатељ
мој
!
бог
нек
тај
простити
!
Чреп
јесам
умр'о
!
—
тако
гласити
писма
који
се
деспот
јављати
о
тај
и
који
јесам
он
добити
мало
пре
.
за
други
и
јуначки
сувременик
кнез
Лазар
и
узвишен
деспот
не
мање
зажалити
.
Угљеша
се
прибрати
и
скинути
капа
поглед
горе
:
—
бог
нек
он
простити
!
Синиша
гологлав
стати
мирно
и
приклонити
глава
.
—
Још
ја
рећи
деспот
,
да
се
спремити
и
прихватити
управа
над
баштина
Чреповом
који
умрети
без
икоји
свој
.
—
после
жалосног
глас
тај
ја
долазити
као
утеха
.
тај
се
од
срце
радовати
!
рећи
Угљеша
,
на
онда
сести
са
Синиша
и
продужити
разговор
,
док
се
Злата
прибирати
од
силан
утисак
који
учинити
виђење
са
Синиша
и
сада
глас
што
она
Синиша
ћесар
саопштити
...
многи
се
војвода
још
исти
дан
кренути
натраг
свој
град
,
а
свет
београдски
опет
се
узрујати
колико
с
полазак
поједини
толико
и
с
нагађање
и
различит
тумачење
данашњи
збор
властеоски
.
таки
мислити
доћи
и
до
болница
и
гостопријемнице
који
деспот
основа
и
богато
снабдети
сав
потреба
.
ту
вршити
дужност
милосрдан
неговалаца
монахиња
и
други
помоћник
њихов
уз
многи
врач
и
видар
.
Старешина
сав
бити
монахиња
Јефимија
,
негда
деспотица
и
љуба
струмског
деспот
Угљеша
Мрњавчевић
,
о
чији
се
доброта
и
ученост
читав
бајка
проносити
.
из
висок
одаја
у
гостопријемници
гледати
тај
дан
око
залазак
сунчев
Јефимија
дуж
пут
који
почињати
од
источни
велик
врата
и
ићи
низ
Дунав
залазити
мало
даље
у
брдо
који
међа
Дунав
с
десни
страна
његов
.
пут
одлазити
са
свој
свита
неки
од
војвода
%
,
а
крај
Јефимија
стајати
један
млад
монахиња
.
тај
јесам
бити
Драгиња
,
%
стар
кћер
ранијег
војвода
и
по
тај
за
невоља
калуђер
Никола
Зојић
а
сада
монахиња
Григорије
.
Јефимија
се
осврнути
и
поглед
Григорије
који
поглед
свој
остати
на
пут
који
одлазити
копљаник
са
свој
војвода
.
Јефимија
видити
како
се
млад
монахиња
очи
замутити
суза
,
али
се
чинити
невешт
,
а
кад
се
сузити
стати
више
у
очи
скупљати
и
ронити
се
,
незадржаване
,
низ
образ
,
Јефемија
она
проговорити
:
—
сестра
,
ти
јесам
зло
?
—
јесам
,
одговорити
Григорије
,
или
јесам
.
не
знати
шта
да
ти
казати
.
на
поглед
овај
људи
с
који
деспот
наш
гледати
да
васкрснути
стар
слава
наш
,
мисао
ја
се
отимати
и
преко
воља
мој
,
јер
јесам
не
моћи
уздржати
,
залаз
у
дан
кад
се
отац
мој
,
пун
брига
,
враћати
с
овакав
сабор
.
о
сестра
,
ал
’
јесам
тај
брига
бити
свет
!
силан
јесам
туг
за
изгубљен
завичај
;
драго
јесам
паштење
за
срећа
његов
.
али
један
дан
демон
разрушити
спокојство
и
понос
наш
дом
.
и
шта
јесам
бити
даље
знати
.
онај
дан
,
када
се
одрећи
свет
и
ја
и
сестра
ја
и
отац
и
мајка
,
заветовати
се
на
служба
земља
овај
и
узети
из
храм
стар
један
црн
гривна
на
који
јесам
жигосати
Јудин
издаја
и
ставити
јесам
на
наг
десни
рука
,
ево
испод
риза
,
да
јесам
носити
дотле
докле
ја
у
душа
не
сванути
и
не
одјекнути
да
јесам
искупити
грести
дома
наш
.
Кћи
ћесар
Војихна
и
љуба
деспот
Угљеша
примити
на
свој
груда
кћер
војвода
Никола
Зојић
,
па
јесам
,
и
сам
тронути
,
пустити
да
се
исплакати
докле
она
душа
не
лакнути
...
А
у
сам
вече
тај
дан
деспот
се
Стеван
поздрав
и
опростити
с
палатин
угарски
и
зет
свој
Никола
Горанско
који
се
,
задовољан
свршетак
саборисања
,
кренути
за
Будим
да
се
завет
с
деспот
довршити
.
бити
јесам
већ
неки
доба
ноћ
;
многи
јесам
у
сан
тражити
одмор
;
а
стражара
удвајати
пажња
свој
—
кад
се
деспот
разговарати
с
један
од
мио
саветник
свој
,
човек
који
не
бити
место
на
збор
као
што
јесам
бити
јутрошњи
али
који
деспот
не
затајивати
кадшто
садржина
и
таки
већање
.
тај
јесам
бити
Костантин
Костенски
ко
с
ученост
,
мудрост
и
књижеван
рад
на
двор
деспотов
назвати
философ
.
—
Дошао
јесам
ред
да
и
с
ти
водити
данас
говор
,
и
ако
бити
кад
бити
сав
бити
мирно
и
срећно
с
ти
почињати
а
не
довршивати
дневни
посао
,
говорити
Стеван
Константина
,
човек
одевен
у
риза
монашки
,
велик
чела
,
замислити
лик
на
који
се
светлити
очи
,
нешто
мало
упао
али
пун
одлучност
.
—
превисок
деспот
и
господар
,
тај
од
разриканог
звер
отргнути
из
чељуст
душа
мој
,
спасти
ја
од
освета
агаранске
.
тако
хтети
благоразумним
рад
свој
спасти
дух
толики
од
тама
и
мрачност
.
—
ако
бог
хтети
,
прихватити
деспот
,
ја
данас
доконати
један
важан
посао
.
ја
јесам
писати
још
много
паштење
док
се
подигнути
порабоћени
род
наш
.
али
и
ти
тек
настајати
делање
.
сад
моћи
учинити
оно
што
толико
желети
.
уз
један
посао
везати
и
други
.
Подић
хтети
нов
и
велик
град
,
у
он
храм
и
двор
где
хтети
се
учен
књига
преписивати
и
нов
писати
.
тај
хтети
бити
глава
и
учитељ
сав
преводника
.
—
Створићу
правило
за
писање
а
тај
заповедити
да
се
по
она
писати
,
па
хтети
по
један
образ
процветати
слово
наш
.
—
тако
хтети
и
бити
!
—
радост
наш
,
слава
твој
,
господар
!
дубоко
у
ноћ
још
остати
у
разговор
деспот
и
његов
учен
дворанин
а
иза
овај
њихов
саветовање
доћи
доцније
величанствен
манастир
и
град
Ресава
са
чувен
школа
ресавски
преводника
.
девети
поглавље
кобан
виђење
.
на
свршетак
велик
клисура
кроз
који
се
пробијати
пун
два
час
Моравица
,
на
вис
с
леви
страна
њен
,
одакле
се
отварати
поглед
на
моравски
раван
,
бити
јесам
град
Бован
чувен
и
славан
са
богатсва
свој
становник
и
сила
свој
господар
.
Водећи
од
Дунаво
ка
стар
Ниш
и
далек
Цариград
и
на
југ
мора
,
главни
јесам
пут
ударати
управо
на
Бован
.
он
и
учинити
ти
се
уз
град
засновати
и
развити
трг
који
се
моћи
мерити
с
први
трг
свој
доба
,
тако
да
јесам
бити
чувен
и
тамо
где
за
град
,
више
он
,
и
не
знати
.
Држећи
и
велик
клисура
бовански
,
војвода
јесам
и
властелин
овај
крај
бити
врло
знатан
и
са
он
јесам
некада
водити
први
реч
на
двор
северни
српски
господар
.
али
јесам
пређашњи
војвода
његов
такав
поверење
заслуживати
и
честитост
свој
,
јуначки
држање
у
бојеви
и
поштен
рад
за
миран
доба
.
тај
јесам
бити
војвода
Влатковић
који
јесам
служити
свој
господар
сав
до
поход
на
Босна
,
а
тада
се
,
стар
и
изнурен
,
на
смрт
поболети
.
кад
по
тај
опет
настати
буран
дан
,
кнез
предати
свој
војвода
Михаила
Ђурђевић
Бован
на
управа
,
јер
стар
Влатковић
не
имати
у
сав
род
заменик
.
Још
се
говорити
о
богатство
и
благо
који
јесам
имати
Влатковић
.
А
о
нов
се
властелин
знати
да
се
на
он
много
полагати
,
док
јесам
бити
у
околина
кнежев
.
Међа
тај
,
доћи
овамо
,
војвода
Михаило
као
да
се
не
старити
оправдати
нада
који
се
на
он
полагати
.
његов
војска
с
који
одлазити
на
позив
господарев
нити
издвајати
број
ни
опрема
,
нити
се
војвода
журити
да
међу
први
стигнути
на
збориште
.
Изгледаше
да
јесам
постигнути
сврха
тај
што
јесам
постати
моћан
властелин
,
и
да
он
се
ваљати
одмарати
.
Шта
више
о
он
се
и
овај
знати
.
кад
јесам
Никола
Зојић
и
Новак
Белоцрквић
устати
против
кнез
Стевана
и
осумњичити
он
Бајазит
,
послати
кнез
одмах
војвода
Михаила
да
оправдати
кнез
код
цар
.
Михаило
отићи
али
не
успети
ни
у
колико
.
с
тај
јесам
морати
сам
кнез
ићи
и
бити
у
погибао
.
али
по
онај
што
кнез
тада
видити
и
наћи
на
двор
царев
чинити
се
као
да
се
војвода
Михаило
јесам
много
ни
трудити
о
сав
посланство
.
тај
јесам
кнез
сазнати
,
а
од
он
чути
неколик
веран
кнежев
војвода
.
Извршујући
можда
и
сам
наредба
%
деспотов
,
Синиша
јесам
први
дан
,
кад
јесам
у
Липовац
примити
властелинство
свој
,
отићи
у
Бован
у
поход
војвода
Михаила
.
са
он
доћи
и
Јанка
Угљешић
који
управљати
крајњи
северни
град
ћесарства
Угљешин
Ниш
.
А
тај
се
стећи
и
Марина
у
гост
код
војвода
бовански
који
јесам
Маринин
муж
Бан
Крајиновић
венчати
још
кад
Бан
бити
моћан
протовистијар
кнежев
.
кобан
бити
тај
Маринино
гостовање
!
у
лепо
намештен
соба
у
двор
бовански
град
стајати
пред
Марина
Синиша
и
говорити
леп
млад
удовица
чији
он
судбина
бити
ражалостити
.
Марина
изићи
из
свој
замак
после
дуг
време
самовање
,
премишљање
о
свој
прошли
дан
и
о
онај
шта
она
јесам
судбина
уделити
а
шта
се
она
у
сан
свој
млад
и
бујан
дух
надати
—
стајати
сада
пред
живот
вољан
,
весео
,
и
водити
говор
с
витез
чији
слика
непрестано
сада
дозивати
да
она
се
у
успомена
јавити
.
али
се
лик
не
обнављати
у
сећање
њен
као
нешто
што
јесам
знати
и
видети
.
она
јесам
у
ведар
дан
онај
доба
који
граничити
с
детињство
с
један
и
младост
с
други
страна
многи
слика
сновати
па
она
у
жеља
и
мисао
оживљавати
.
А
сад
стајати
пред
она
један
такав
појава
.
после
толико
време
самовање
у
леп
али
ипак
хладнети
зидина
њен
Врмџа
,
Марина
слушати
говор
тако
мити
,
тако
срдачан
!
—
ја
се
радовати
,
рећи
она
Синиша
,
што
ми
јесам
за
суседа
доћи
такав
витез
.
Синиша
се
поклонити
,
а
Марина
још
мек
глас
наставити
:
—
ја
се
ипак
морати
сматрати
срећан
,
што
ја
се
после
толики
зима
и
студ
у
живот
мој
указивати
зрачак
топлога
сунце
у
искрен
пријем
који
у
свој
рођака
овде
налазити
и
у
готовост
који
се
болећив
одазивати
о
мој
судбина
.
Синиша
прихватити
:
—
Лепа
владика
,
отупити
реч
мој
у
крвав
бој
јер
она
се
ваљати
надметати
са
грмљава
топ
,
писка
и
фијук
стрела
,
тутњава
убојни
и
мешати
се
с
јаук
онај
који
испуштати
дух
свој
у
бол
несавладном
не
с
дубина
рана
који
стрела
,
мач
и
копље
задавати
већ
са
туга
за
остављен
,
далеко
остављен
,
мио
и
драг
.
—
Али
јесам
твој
реч
,
витез
,
опет
сладак
који
јесам
душа
мој
икада
чути
,
рећи
Марина
с
приличан
стрепња
па
се
онда
ослободити
и
поћи
да
јуриш
освојити
драг
она
непријатељ
,
погледати
он
смишљен
поглед
крупан
свој
плав
очи
.
Синиша
се
мало
збунити
и
као
да
бити
хтети
ограничити
говор
који
тако
брзо
и
смело
поћи
напред
,
те
рећи
:
—
и
ја
се
радовати
што
ја
,
непознат
,
предусретати
таки
хвала
и
витешки
гостопримство
племенит
господар
бовански
.
—
у
наш
моравички
тврђава
наћи
хтети
,
надати
се
,
наш
сусед
и
такав
витез
и
више
задовољство
и
топлога
кут
за
одмор
после
тежак
посао
који
задавати
веран
служба
господар
земља
.
у
тај
мах
звук
труба
огласити
нечији
улазак
у
град
.
Синиша
се
поклонити
Марина
:
—
време
јесам
,
племенит
владика
,
да
овај
звук
оглас
и
мој
одлазак
.
—
зар
тако
брзо
?
и
ја
јесам
,
истина
,
тек
само
гост
овде
,
али
имати
права
запитати
:
зар
тако
брзо
?
зар
хтети
и
даље
бити
у
драг
ја
рођака
радо
гледан
гост
.
—
Данас
више
не
.
али
јесам
овај
тек
само
почетак
.
ја
хтети
имати
још
доста
тренутак
да
проводити
и
овде
и
у
свој
други
суседа
.
ја
чекати
већ
пратилац
и
други
ја
сусед
,
нишки
војвода
Јанка
Угљешић
...
мало
после
из
град
изићи
Синиша
и
Јанка
с
пратња
свој
,
а
кад
труба
огласити
њихов
излазак
,
у
исти
соба
у
који
мало
пре
говорити
са
Синиша
Марина
бити
сам
.
склопити
очи
и
чинити
да
у
она
остати
слика
Синишин
,
па
у
тренутак
смело
устати
и
на
мали
прозор
тражити
коњаник
који
већ
крити
брег
око
који
пут
у
лево
савијати
.
али
о
она
не
мислити
у
овај
мах
само
Марина
.
на
трг
бовански
бити
одавно
%
цариник
старац
Марка
који
јесам
још
под
војвода
Влатковић
,
и
тај
од
први
дан
његов
управљање
,
вршити
тај
служба
.
цариник
седити
у
кућа
први
испод
бедем
мален
град
бовански
,
и
од
он
се
почињати
низ
дом
трговачки
па
и
сокаљничких
,
људи
који
радити
различит
занат
па
с
алат
ићи
кадшто
од
град
до
град
и
од
трг
до
трг
.
старац
Марка
бити
без
жена
и
без
породица
.
али
од
пре
неколико
година
у
његов
дом
почети
се
виђати
један
девојче
од
свој
четрнаест
,
петнаест
година
који
старац
особито
пазити
.
људи
нагађати
ко
хтети
тај
бити
,
и
свашта
се
рећи
,
а
Марка
на
питање
вазда
одговарати
само
један
и
исто
:
—
сирот
!
од
смеран
и
благ
поглед
те
сирота
,
име
Бранка
%
,
сада
девојка
од
осамнаест
лет
не
умакнути
долазак
Јанка
Угљешић
ни
пре
када
Јанка
доћи
и
када
наскоро
опет
са
Синиша
отићи
.
само
—
ко
хтети
још
знати
и
шта
сирот
девојка
мислити
!
Бован
не
заборавити
одмах
по
излазак
из
он
ни
они
о
који
се
у
град
тако
замислити
Марина
и
Бранка
.
Синиша
јесам
сређивати
свој
осећај
и
разбирати
се
у
многи
нов
утисак
који
из
Бовна
а
о
његов
гошћа
понети
.
Јанка
јесам
такође
мислити
и
—
сећати
се
.
јесам
бити
тако
одавно
,
тек
пре
пет
година
.
први
сусед
новобрдски
бити
јесам
и
онда
,
као
и
сад
,
прешевски
господар
Угљеша
,
а
Јанка
,
вежбати
се
још
у
витешки
забава
весео
друштво
,
бити
често
гост
новобрдски
млад
витез
који
се
често
и
у
Прешево
стицати
богат
двор
моћан
ћесар
.
Јанка
јесам
бити
момак
у
двадесети
година
,
а
Марина
,
лепо
дете
богат
кнез
рупничког
,
за
који
лето
млад
.
у
двор
образован
кнез
бити
често
одабран
и
весео
друштво
,
млад
витез
и
госпођа
.
дом
његов
постати
на
далеко
чувен
и
знан
са
свој
сјај
,
гостољубље
и
весео
живот
.
да
ли
услужно
гостољубље
бити
мамац
за
млад
јунак
?
или
јесам
он
лежати
у
весео
живот
који
јесам
сваки
кут
његов
живети
?
или
у
вино
који
се
из
близ
и
далек
пробирати
за
тај
кућа
?
или
можда
—
у
лепота
кнежев
јединица
?
Можда
јесам
,
како
за
ко
,
повод
бити
у
сав
тај
,
али
се
ни
онда
не
моћи
скрити
да
многи
од
млад
витез
у
осама
уздисати
а
у
сукоб
крв
лија
за
кнежев
Марина
.
они
бити
један
други
супарник
,
а
и
не
слутити
ко
она
се
са
страна
ваљати
прибојавати
.
у
тај
друштво
бити
и
Јанка
.
ако
јесам
по
бојни
вештина
—
бити
јесам
стар
ратник
;
ако
јесам
по
снага
момачки
—
бити
јесам
развијен
;
ако
јесам
по
знање
свет
и
живот
—
бити
јесам
мудар
.
али
не
бити
у
тај
друштво
ники
од
племенит
род
.
А
тај
Јанка
давати
доста
изгледати
за
успех
онај
дан
када
узваља
потрчати
девојка
.
тако
мислити
и
његов
супарник
.
А
један
јесам
,
с
тај
,
с
Јанка
и
мач
укрстити
.
тада
се
Јанка
,
у
осама
,
у
шума
недалеки
од
манастир
свет
Прохор
,
јуначки
понети
али
и
рана
на
десни
рука
задобити
.
видати
јесам
он
,
тајно
,
ту
у
манастир
вешт
видар
,
а
глас
отићи
па
тако
сазнати
и
дом
прешевски
ћесар
да
јесам
Јанка
зао
удес
с
коњ
пасти
и
рука
повредити
.
леп
се
Марина
опет
подједнако
смешити
на
сав
који
она
хвала
прилазити
.
тек
ни
сам
јесам
слутити
свој
суђеник
.
А
он
јесам
ипак
доћи
брзо
и
ненадно
,
и
ту
јесам
бити
сав
крај
.
сад
у
Бовну
Јанка
опет
утонути
у
онај
очи
који
и
сад
блистати
онаки
,
само
прекаљен
,
сјајати
.
залуд
се
у
пут
отимати
мисао
,
онај
он
непрестано
у
онај
доба
односити
,
па
он
везивати
прошлост
,
преко
данашњи
виђење
,
за
будућност
.
у
тај
мисао
стигнути
у
Липовац
доста
доцнити
.
—
Марина
се
сутра
дан
вратити
у
Врмџа
и
ту
затећи
Лобојевића
.
први
пут
који
јесам
по
повратак
из
Београд
Лобојевић
предузети
из
Соколац
бити
он
јесам
поход
у
Врмџа
.
кад
се
кренути
из
Београд
са
син
,
кћер
и
свој
свита
ћесар
Угљеша
,
поћи
јесам
с
она
и
Лобојевић
и
отпратити
она
до
Ниш
.
тај
он
ћесар
пружити
рука
и
рећи
:
—
До
виђење
,
пријатељ
!
ја
ваљати
бити
на
стража
српски
деспотство
увек
а
особито
сада
кад
хтети
београдски
збор
раздражити
Турчин
против
ми
.
здраво
стигнути
свој
Соколац
и
бити
ми
крити
на
крајина
!
Лобојевић
се
тада
вратити
у
Соколац
.
али
јесам
његов
нејасан
жеља
сада
добити
одређенији
облик
.
он
се
на
сабор
београдски
јасно
истакати
.
тај
он
јесам
признати
и
ћесар
Угљеша
.
у
пут
његов
мисао
о
женидба
постати
жеља
—
и
он
јесам
сада
имати
јасан
смер
.
Марина
бити
час
весео
и
расположен
а
час
замислити
и
расејати
,
а
Лобојевић
она
рећи
:
—
после
саборисања
остајати
ја
чист
земљиште
за
рад
.
ја
се
издвојити
од
деспот
.
Ћесар
Угљеша
сверовати
и
остати
за
онда
сталан
.
али
јесам
он
још
непрестано
неодлучан
,
а
његов
бити
ми
одлучност
бити
потребан
.
па
и
опет
,
ако
јесам
он
одлучан
бити
ја
.
—
како
?
упитати
он
Марина
,
неразумевајући
он
.
—
у
ћесар
јесам
кћер
;
не
,
тај
јесам
анђео
.
али
на
страна
што
јесам
леп
,
а
о
таки
ја
лепота
говорити
и
један
млад
врачара
.
на
страна
и
што
јесам
богат
,
а
и
о
богатство
ја
зборити
и
тај
врачара
.
али
се
не
моћи
одбацити
што
случај
наводити
на
помисао
:
мој
јесам
баштина
у
близина
његов
ћесарства
,
бити
ли
%
соколачки
властелин
зет
ћесарев
бити
он
и
наследник
,
јер
његов
син
и
не
марити
,
изгледати
,
да
се
о
тај
мучити
и
размишљати
.
тада
бити
друкчије
стајати
према
деспот
.
прво
бити
доћи
наш
ћесарство
па
онда
његов
деспотство
.
хајати
,
да
јесам
нешто
жив
твој
господар
,
да
видити
како
се
ствар
окретати
!
ти
хтети
ја
,
госпођа
,
бити
на
помоћ
?
—
ја
?
Чиме
?
—
хм
,
моћи
ако
хтети
.
А
ако
хтети
,
кршити
воља
свој
добар
покојни
господар
.
—
А
у
шта
јесам
његов
воља
?
расејано
упитати
Марина
.
—
у
освета
,
у
тај
што
деспот
,
онда
кнез
,
немати
мир
докле
он
не
уклонити
с
моћан
положај
његов
.
—
Мојо
јесам
помоћ
слаб
,
одговорити
Марин
глас
који
и
Лобојевић
добро
%
разумеде
да
јесам
за
данас
доста
.
—
неки
ја
се
само
обећати
,
и
тај
језа
сад
доста
!
одговорити
Лобојевић
па
се
мало
после
удати
.
Оставши
сам
,
Марина
бацити
поглед
на
зид
соб
у
који
бити
,
прићи
прозор
и
стати
поред
он
па
посматрати
доља
и
даљина
.
у
она
све
још
бити
нејасно
,
неодређено
,
али
она
се
причињавати
да
у
магла
видити
зрак
с
кула
светиља
који
она
ваљати
управити
корабаљ
њен
пореметити
судбина
.
долина
овај
,
пун
драж
и
лепота
%
,
не
бити
она
ни
досада
особито
драг
и
мио
,
а
сада
она
се
учинити
гробље
у
који
јесам
,
на
ивица
његов
,
узвисити
рак
за
њен
младост
.
па
опет
као
да
јесам
дан
неизвесност
и
суморан
очај
проћи
и
да
се
гласити
дан
леп
и
сунчан
,
на
чији
хтети
јавити
сав
овај
досада
изгледати
тек
као
сан
,
ружан
и
досадан
дугачак
сан
,
који
%
,
хвала
срећан
удес
,
пролазити
.
Можда
бити
требати
да
штогод
учинити
,
јер
јесам
сваки
свој
срећа
ковач
.
А
она
тај
до
сада
не
бити
.
јесам
њен
судбина
бити
такав
да
јесам
она
у
њен
опредељивање
моћи
имати
ма
какав
учешће
.
слика
се
из
прошлост
почети
низати
један
за
други
,
и
онај
она
тај
потврђивати
...
њен
одлука
бити
готов
.
она
морати
делати
,
јер
сад
настајати
њен
живот
.
али
шта
?
десети
поглавље
уста
говорити
што
срце
осећати
.
Прошло
јесам
после
овај
догађај
неки
време
,
а
кад
грана
премалеће
Синиша
се
кренути
један
дан
у
Ниш
,
у
поход
војвода
Јанка
Угљешић
.
слободан
од
сваки
други
веза
и
брига
,
Синиша
јесам
сада
знати
само
непрекорну
верност
према
деспот
,
готовост
да
пред
свој
ратник
у
бој
пасти
јуначки
,
и
за
—
љубав
према
Злата
.
тај
он
осећање
гонити
да
ићи
у
Ниш
где
јесам
она
бити
,
а
оно
он
и
задржавати
од
тај
корак
.
гонити
он
јесам
жеља
да
прићи
ближе
Злата
,
и
задржавати
он
јесам
бојазан
да
он
тако
приближавање
не
одузети
слобода
сновати
о
леп
будућност
живот
његов
.
па
ипак
се
кренути
и
отићи
тамо
.
војвода
Јанка
бити
у
лов
а
дворана
његов
прихватити
Синиша
и
одвести
у
леп
одаја
висок
кула
Јанков
у
простран
град
нишки
.
Синиша
се
осећати
необично
и
слутња
са
страх
који
дотле
мало
познавати
испунити
душа
његов
.
кад
за
тај
сићи
с
кула
да
се
забавити
разгледање
град
сачекати
он
пред
кула
Злата
са
свој
пратиља
,
и
поздрав
гост
у
име
брата
свој
.
Синиша
прихватити
њен
рука
и
прозборити
:
—
војвода
јесам
дома
,
али
ја
срећа
опет
не
остављати
,
кад
ја
овде
тако
дочекивати
.
у
очекивање
да
се
вратити
Јанка
поћи
мало
и
наићи
на
велик
врт
који
се
подигнути
иза
кула
где
становати
војвода
.
небо
јесам
бити
чисто
и
ведро
,
а
на
он
у
пун
сјај
светлити
сунце
.
његов
јесам
топлота
настати
будити
изнемогао
живот
земљин
и
свега
жив
на
она
,
а
тај
се
буђење
споро
помицати
.
грана
и
дрвеће
бити
још
доста
обнажити
;
на
она
немати
више
снег
,
али
се
млад
лишће
разређен
и
бојажљив
јављати
као
слаб
накит
који
још
јесам
поуздан
са
свој
живот
.
стаза
који
кроз
врт
кривудати
и
укрштати
се
црнити
се
лишће
што
јесам
под
снег
претурити
студен
и
дочекати
да
он
нов
сунце
огрејати
.
али
у
он
не
бити
више
живот
,
онај
јесам
бити
и
више
он
јесам
,
а
место
он
се
јављати
нов
живот
млад
лист
.
Синиша
и
Злата
говорити
о
тај
што
се
пред
очи
њихов
јављати
,
о
доживљај
и
живот
,
о
земља
где
јесам
сунце
топлије
и
небо
вечно
плав
.
—
тамо
јесам
ваљада
и
живот
друкчији
,
рећи
Злата
Синиша
.
—
Ко
знати
,
одговорити
она
он
.
Биће
да
јесам
много
што
шта
друкчије
%
,
али
људи
,
не
,
срце
у
груди
,
бити
да
јесам
свуда
једнако
.
—
А
како
тај
?
срдачан
он
глас
упитати
Злата
%
.
—
младост
јесам
без
сумња
свуда
леп
,
мио
и
живаљ
од
староста
;
а
старост
јесам
ваљада
опет
за
тај
увек
мудријати
од
младост
.
—
Биће
да
јесам
тај
непоречан
истина
,
али
зар
јесам
свуда
живот
овакав
исти
као
у
ми
?
тај
не
веровати
.
—
и
јесам
.
видети
јесам
један
и
други
мора
,
бити
јесам
на
Јадранима
и
пловити
јесам
за
азиски
страна
,
кад
јесам
војевати
уз
Турчин
а
против
азиски
цар
Демир
.
сав
јесам
свуда
друкчије
,
ал
’
срце
јесам
,
рећи
,
свуда
срце
.
младост
можда
грешити
али
и
љубити
.
старост
можда
ићи
свој
путем
права
али
јесам
хладан
.
она
јесам
без
љубав
,
или
бар
њен
љубав
јесам
онаки
као
младоснога
доба
.
—
То
све
схватати
,
мало
%
збунена
рећи
Злата
с
лак
осмејак
из
који
бити
Синиша
моћи
видети
и
милина
те
забуна
,
да
не
бити
и
јесам
узбуђен
.
—
кад
јесам
бити
у
азиски
страна
љутито
ми
мучити
више
пута
жеђ
.
Кажу
да
тај
тамо
често
бивати
,
и
да
туђина
и
путник
који
туда
наићи
покадшто
и
живот
плата
.
сада
се
туда
кретати
и
крстарити
многи
војска
турски
цар
,
спремати
се
да
дочекати
сила
цар
Демир
.
људи
,
становник
тај
крај
,
у
сав
тај
гледати
Божју
казна
за
себе
и
нерадо
отварати
свој
врата
.
вод
јесам
бити
омалити
,
а
још
ми
се
валити
и
причувати
,
јер
се
гласати
да
јесам
цар
Демир
,
знати
за
тај
оскудица
,
просути
силно
злато
те
преко
свој
поуздан
отровати
многи
студенац
и
источник
.
—
Безбожник
!
рећи
Злата
с
пун
саучешће
слушати
Синиша
.
—
један
дан
и
ми
скобити
тај
јуначки
невоља
.
Чинисмо
што
се
моћи
чинити
и
подносити
дивски
мука
.
али
зло
постајати
сав
веће
.
—
Божа
,
господа
!
узвикнути
Злата
,
и
Синиша
већ
и
јесам
видити
њен
жив
пажња
.
—
мој
се
копљаник
држати
јуначки
.
сунце
жећи
,
до
ноћ
јесам
далеко
,
а
до
источник
—
ко
знати
да
ли
он
и
имати
и
да
ли
јесам
отровати
!
најпосле
и
мој
људи
почети
губити
снага
и
стати
се
разређивати
,
падати
.
тренутак
бити
очајан
.
тада
ударити
на
један
колиба
и
ја
се
издвојити
с
један
турски
војник
.
у
колиба
наћи
један
стар
жена
и
девојче
.
они
се
престравити
и
унезверено
гледати
у
ми
,
а
можда
она
и
мој
опрема
,
она
необичан
и
невиђен
,
плашити
.
рећи
свој
турски
пратилац
,
да
она
замолити
хтети
ли
она
знати
гдегод
у
близина
извор
,
и
откуда
они
водити
захватати
.
он
она
проговорити
али
онај
ћутаху
.
„
не
разумети
ваљда
?
“
упитати
пратилац
.
„
разумети
али
јесам
сада
тешко
од
она
реч
чути
“
,
одговорити
ја
он
,
па
она
стати
опет
молити
и
најпосле
претити
.
оне
се
не
јавити
једном
реч
.
сав
бити
у
залуд
.
у
недоумица
шта
да
радити
и
задржавати
оштар
заповест
пратилац
да
она
у
срџба
не
исећи
,
премишљати
.
у
једанпут
девојче
проговорити
свој
звонак
глас
нешто
стар
онај
жена
.
Баба
се
још
јаче
намрштити
и
прекорно
погледати
девојче
,
а
оно
она
опет
нешто
рећи
и
устати
брзо
,
па
позвати
мој
пратилац
.
кренути
се
за
она
и
за
мало
сићи
низа
страна
.
%
Девојче
стати
и
подигнути
на
један
место
чист
камени
плоча
и
пред
ми
се
указати
читаво
врео
.
—
хвала
господа
!
весело
кликнути
Злата
,
а
Синиша
се
пожурити
:
—
пустити
коњ
који
водити
за
себе
и
похитати
ти
се
запојити
хладан
вод
.
али
у
тај
нестати
добар
девојка
.
она
се
или
скрити
или
брзо
вратити
колиба
.
Нађосмо
и
куда
отицати
врео
.
на
дваестина
корачај
онај
опет
увирати
у
понор
а
и
поток
и
увор
јесам
он
лепо
поплочати
и
озго
заравнити
.
тај
јесам
врео
од
ми
бити
скрити
.
али
оно
сад
вратити
душа
и
снага
мој
копљаник
,
кад
она
ту
довести
.
—
о
,
да
добар
девојка
!
и
међу
она
имати
благ
дух
?
—
отићи
с
пратилац
опет
колиба
и
бацити
девојка
златан
новац
.
али
он
она
одбацити
и
рећи
нешто
мој
пратилац
.
Баба
узити
новац
и
стегнути
он
,
чисто
се
бојити
да
она
он
натраг
не
узети
.
отићи
,
а
пратилац
ја
стати
казивати
њихов
разговор
.
„
ја
се
не
бојити
ништа
,
али
хтети
да
он
казати
,
рећи
јесам
девојка
баба
,
за
његов
младост
плакати
негде
далеко
срце
какав
леп
девојка
.
“
А
кад
јесам
вратити
новац
рећи
јесам
:
„
ја
знати
што
јесам
тако
чинити
,
али
за
новац
јесам
.
“
—
Добра
душа
!
—
Али
да
јесам
она
знати
,
да
ја
немати
овде
ники
који
бити
за
ја
зажалити
и
суза
пролити
,
да
јесам
знати
—
—
она
јесам
истина
знати
и
истина
рећи
!
јако
узбудити
,
савлађивати
бурно
дихање
,
прозборити
Злата
.
—
То
онда
моћи
бити
само
мој
ранија
избавитељка
!
девојка
,
тај
ја
и
по
други
пут
спасти
...
ја
само
ти
имати
!
Измолићу
те
у
отац
твој
,
да
бити
живот
мој
вечан
анђео
хранитељ
а
ја
хтети
ти
бити
све
и
отац
и
мајка
и
брат
и
сестра
.
тај
хтети
бити
постидан
с
ја
!
бити
мој
,
бог
тај
ја
давати
!
злато
дрхтати
,
у
силан
занос
клон
,
а
Синиша
јесам
придржати
на
свој
груда
и
пољубац
овлажити
мекан
влас
леп
она
косити
који
лак
прамен
пасти
и
преко
чела
.
из
тај
она
занос
тргнути
глас
рог
који
се
град
разлегати
.
војвода
Јанка
долазити
из
лов
са
свој
пратња
ловачки
.
Синиша
и
Злата
поћи
он
на
сусрет
и
поздравити
се
са
он
.
у
тај
стигнути
у
град
и
Лобојевић
који
се
,
враћати
се
из
Топлица
дома
,
сустигнути
с
Јанка
и
сада
свратити
у
Ниш
.
кад
доћи
горе
у
соб
на
кула
,
где
јесам
већ
у
весео
разговор
седети
Синиша
и
Јанка
,
Лобојевићу
не
бити
право
што
ту
затећи
Синиша
.
он
се
стати
досећати
поједини
прилика
за
кратак
бављење
у
Београд
када
он
поникнути
сумња
.
ко
се
боја
тај
јесам
вазда
готов
на
сумња
.
и
само
један
поглед
или
један
,
друкчије
схваћен
реч
,
довољан
јесам
у
таки
прилика
да
се
употреба
као
разлог
који
доказивати
сумња
.
у
осталом
љубав
јесам
Лобојевићу
више
изазивати
државнички
смишљеност
и
рачун
његов
него
срце
.
с
тај
се
моћи
и
сад
вешто
прикрити
.
Лобојевић
се
чинити
весео
и
расположен
,
као
што
јесам
и
они
,
и
разговарати
са
она
о
сав
и
свашта
.
Причаше
о
свој
садашњи
путовање
,
згода
и
незгода
који
јесам
кад
проживети
и
о
пређашњи
сав
бављење
у
нов
брдо
,
па
доћи
реч
и
о
госпођа
врмџанској
.
Јанка
нешто
такнути
срце
тај
спомињање
и
упустити
се
у
живаљ
разговор
са
он
.
Синиша
,
заузети
свој
мисао
,
кад
она
двојица
почети
о
тај
говорити
,
тек
се
у
неколико
дотицати
њихов
разговор
.
па
и
толико
бити
довољно
да
запазити
како
се
његов
пријатељ
Јанка
чудно
заузимати
да
разбрати
још
штогод
о
Марина
.
А
ни
Лобојевићу
не
остати
све
тај
са
сав
сакрити
.
—
ти
често
свраћати
њен
дом
?
запитати
Јанка
Лобојевића
.
—
како
се
узети
,
одговорити
Лобојевић
,
не
знати
ни
јесам
шта
бити
боље
бити
да
казати
.
али
госпођа
не
ићи
.
тек
се
кадшто
кренути
,
а
тај
јесам
штета
.
њен
живот
јесам
за
онај
самоћа
.
—
То
право
велим
,
војвода
,
прихватити
Јанка
с
неки
одушевљење
.
зар
ни
у
црква
не
ићи
никада
?
—
Ида
.
али
она
имати
капела
и
у
свој
Врмџа
.
Често
ја
нада
на
памет
:
јесам
ли
овај
земља
проклети
—
—
А
од
куд
тај
мисао
?
—
јесам
ли
овај
земља
проклети
кад
на
она
не
моћи
да
се
расцветати
пупољак
који
тако
рано
Бан
протовистијар
узабрати
у
градина
који
чувати
толики
млад
витез
?
—
и
опет
:
права
зборити
!
викнути
Јанка
и
лупити
се
рука
по
колено
,
па
се
онда
као
тргнути
и
мало
помести
додати
:
—
ја
лако
планути
,
кад
помислити
на
неправда
који
се
чинити
невин
,
или
кад
чути
за
страдање
добар
дух
.
али
се
он
већ
бити
издати
.
не
имати
за
овај
мах
шта
више
ишчекивати
,
Лобојевић
се
дигнути
и
опростити
па
отпутовати
даље
,
незадовољан
што
се
сумња
његов
јаче
потврђивати
,
и
опет
у
добит
толико
што
он
Јанков
неуздржљивост
откривати
жеља
и
мисао
око
он
.
—
тај
вече
седити
Синиша
и
Јанка
уз
пехар
вино
,
а
Јанка
открити
Синиша
тајна
свој
љубав
.
—
ја
хтети
ти
исповедити
што
ја
јесам
на
душа
а
тај
ја
судити
.
бити
јесам
момак
који
јесам
тек
ступити
у
живот
,
кад
јесам
ући
у
дом
кнез
рупничког
у
нов
брдо
.
мој
отац
не
марити
много
за
он
,
а
ја
само
случај
тамо
одвести
.
у
двор
јесам
његов
бити
његов
једина
кћер
.
лепота
се
њен
јесам
моћи
спорити
.
она
јесам
бити
нада
многи
млад
јунак
.
други
сам
пут
отићи
у
нов
брдо
радије
и
забавити
јесам
се
дуже
.
кад
јесам
се
растајати
с
кнежев
кћер
Марина
,
позвати
ја
јесам
да
она
опет
и
тај
што
скори
походити
.
ја
се
чинити
да
ја
радије
гледати
но
други
.
Можда
јесам
се
и
варати
.
тек
у
један
прилика
ја
однети
победа
.
тај
јесам
бити
овако
.
али
куцнути
се
!
Испише
по
пехар
,
па
Јанка
наставити
:
—
Син
војвода
нов
брдо
бити
момак
на
који
се
имати
шта
похвалити
,
али
не
бити
ипак
без
мана
.
Држао
јесам
да
сав
што
јесам
у
нов
брдо
ваљати
да
припадати
прво
он
па
онда
други
.
до
дух
,
јесам
баш
ни
часно
пустити
да
онаки
девојка
—
ал
’
и
јесам
бити
девојка
,
зар
не
?
да
,
ти
и
не
знати
!
куцнути
се
!
Искапише
опет
пехар
,
а
Јанка
живље
наставити
:
—
упустити
да
други
одвести
девојка
који
јесам
пред
ти
,
јесам
баш
похвалан
.
ја
он
тај
,
ето
,
данас
признавати
.
А
ни
онда
он
јесам
баш
тако
замерати
.
један
дан
у
градски
%
пољу—паде
с
отац
Марин
међу
ми
,
па
весело
показивати
од
лавор
венчић
који
у
рука
држати
рећи
као
Александар
Велика
:
„
достојан
!
“
ваљати
јесам
за
тај
сврха
прескакати
с
коњ
дубок
и
доста
широк
ров
под
градски
бедем
.
ја
се
одлучити
да
кушати
срећа
.
А
тај
јесам
,
у
онај
прилика
,
бити
што
и
кушати
бог
.
али
—
ко
тај
питати
?
испити
!
опет
се
куцнути
и
Јанка
се
разгрејати
:
—
имати
јесам
у
свој
мрков
велик
поуздање
.
Чеках
ред
.
прво
се
пустити
тај
—
јесам
баш
тај
мазан
дечко
.
он
не
бити
честито
ни
изићи
из
школа
витешки
живот
.
али
првенство
уступити
он
.
залуд
јесам
он
свој
коњ
двапут
догонити
до
ров
.
коњ
се
заустављише
и
помамно
ударати
натраг
.
„
Велика
жртва
тражити
од
она
.
Погибаона
јесам
твој
шал
!
“
рећи
кнез
Марина
.
ја
чути
тај
,
али
не
знати
баш
да
ли
јесам
и
он
чути
.
тек
он
заповеднички
викнути
:
„
овај
жив
човек
никада
јесам
прескакати
.
ја
забрањивати
даље
!
“
рећи
да
баш
и
не
бити
обичан
забава
.
али
ја
план
искрасти
понос
у
душа
.
и
док
остати
гледати
да
и
сам
признавање
загладити
срамота
његов
,
ја
обости
коњ
,
у
тренутак
стигнути
до
мета
и
окренути
он
назад
па
се
стати
на
он
прикупљати
.
„
Шта
?
“
викнути
они
.
„
Погинућеш
,
ја
забрањивати
!
“
викнути
и
кнез
.
доцне
!
сав
јесам
ставити
на
коцка
.
пуст
мрков
,
међ
’
она
запрепашћење
,
чути
још
како
Марина
цикнути
:
„
о
,
Божа
!
“
ветар
ја
звизнути
око
уш
,
смркнути
ја
се
пред
очи
—
и
мрков
се
дограбити
срећно
други
страна
.
„
Јуначки
!
“
повикати
они
,
а
Марина
ја
,
узбудити
,
прићи
и
погледати
%
,
смешити
се
—
ах
,
тај
очи
!
испити
!
А
после
мало
заморен
продужити
:
—
бити
јесам
блажен
.
за
тај
јесам
се
морати
тући
са
он
.
бити
јесам
поносит
,
он
очајан
.
али
јесам
обојица
пролити
крв
.
и
после
јесам
доћи
ружан
прилика
.
она
се
удати
.
А
ја
јесам
она
волети
.
ја
јесам
и
данас
волити
.
бити
јесам
у
душа
мој
слика
њен
превући
танак
магла
намеран
заборав
.
али
ко
моћи
срце
заповедати
?
кад
јесам
први
зрачак
сунце
очи
њен
после
тај
гранути
разгонити
јесам
тај
магла
,
и
лик
јесам
њен
засјати
јак
и
светао
.
куцнути
се
!
А
срце
јесам
тешко
заповедати
!
—
Тешко
,
одиста
тешко
!
и
јесам
раздрагати
одобрити
он
Синиша
.
једанаести
поглавље
Крчма
у
Трговиште
.
Трговиште
јесам
,
као
што
јесам
казати
,
припадати
Врмџа
.
тај
јесам
леп
и
прилично
населити
трг
који
бити
моћи
красити
и
ма
који
град
и
бити
он
достојно
подграђе
.
у
он
јесам
низ
засебан
кућа
који
јесам
доста
високо
извести
од
камен
,
па
јесам
врх
тај
подигнути
од
дрвен
грађа
,
лепо
срезан
и
жућкаст
обојити
,
одељење
за
становање
.
сваки
јесам
дом
у
врт
,
ограђен
добар
и
јак
зид
,
а
међу
дом
се
браздати
утрвен
стаза
који
она
одржавати
веза
.
тек
с
један
страна
ићи
,
с
исток
запад
,
према
ток
Моравице
,
широк
и
шљунак
посут
пут
који
на
сав
крај
ка
Врмџа
скретати
мало
навише
у
брдо
и
залаз
у
шум
који
ту
почињати
и
трајати
до
Врмџа
.
други
се
,
такав
исти
само
доста
кратак
,
пут
спуштати
с
брдо
доле
и
средина
пресецати
онај
прав
,
тај
јесам
на
раскршће
њихов
оставити
велик
место
са
који
се
моћи
на
сав
четири
страна
Трговиште
прегледати
и
око
ко
јесам
главне
продавница
.
тај
јесам
и
повисок
кула
у
који
становати
трговишки
ћефалија
Богдан
који
у
име
деспотов
расправљати
спор
међу
купац
и
продавац
.
око
сав
јесам
Трговиште
велик
ров
који
бранити
улаз
на
трг
,
куда
се
моћи
једино
ући
и
отуда
изићи
пут
што
са
сав
четири
страна
водити
на
трг
.
А
на
она
јесам
,
при
улазак
,
стражара
који
заустављати
свако
и
наплаћивати
за
купљу
што
се
носити
на
трг
.
њихов
јесам
пак
старешина
тржник
који
ту
становати
и
који
се
у
сав
старати
да
се
права
госпођа
од
Врмџа
не
крњити
.
у
Трговиште
се
стицати
свет
из
моравички
долина
и
сав
околина
северно
и
јужно
од
брдо
и
планински
венац
који
јесам
окруживати
,
па
не
бити
оно
никада
жељно
ни
Тимочанин
а
по
највише
сврљишки
трговац
.
—
бити
јесам
један
леп
тржни
дан
с
почетак
пролеће
,
кад
вечерњи
хладноћа
прекинути
жив
жагор
купац
и
продавац
у
Трговиште
,
те
се
они
почети
склањати
и
тражити
место
за
преноћиште
,
а
који
јесам
састављати
појак
дружина
тај
се
смети
кренути
да
и
по
помрчина
стигнути
дома
,
ти
се
и
упутити
тамо
.
тада
и
три
човек
,
мало
боље
обучен
,
свратити
у
мали
крчма
што
јесам
на
доњи
стран
трг
,
дубоко
повући
у
дно
двориште
ограђен
висок
зид
.
у
крчма
јак
озидан
камен
,
на
који
се
са
два
страна
лево
и
десно
од
врата
укрштати
прозор
,
узан
и
високо
подигнути
до
таваница
тако
да
моћи
лако
одговорити
и
потреба
отвор
за
битак
—
горети
јесам
на
средина
,
на
уздигнут
огњиште
ватра
који
јесам
и
светлети
и
грејати
у
мали
котао
вод
,
без
сумња
за
направа
вечера
сам
крчмар
.
лево
се
од
она
пружати
повећи
дрвен
сто
с
клупа
око
он
поређан
,
а
десно
јесам
стајати
посуђе
.
Још
јесам
око
огњиште
бити
низак
троножни
столичица
,
а
са
сав
три
страна
јесам
се
уза
зид
пружати
широк
,
по
три
поређан
,
треница
на
низак
нога
од
трупац
.
онај
бити
наменити
сан
и
одмор
,
али
сада
,
као
и
обично
,
стајати
незастрвене
.
кад
она
тројица
ући
унутра
,
брзо
се
дигнути
са
свој
седиште
други
двојица
што
јесам
бити
код
ватра
.
један
јесам
од
она
бити
човек
осредњи
доба
,
омален
и
живахан
с
кратак
кос
и
жив
очи
на
опаљен
жгољав
лице
,
са
запрегачом
сив
и
доста
крут
,
ваљада
са
дебљина
.
он
брзо
скинути
свој
мали
шубара
па
се
,
мало
смешан
али
хитро
,
поклонити
гост
.
други
јесам
у
крчма
бити
Циганин
Ариз
.
као
да
он
нимало
не
бити
угодан
долазак
овај
,
јер
се
он
,
погледати
она
тек
преко
раме
,
брзо
склонити
у
онај
крај
који
светлост
ватра
готово
и
не
дохватати
и
на
који
јесам
бити
врата
што
водити
у
двориште
.
ту
у
крај
застати
Ариз
и
остати
,
на
зид
наслонити
,
дуго
,
можда
и
неопажен
од
гост
који
сести
уза
средина
сто
близ
ватра
и
њен
светлост
.
један
од
она
бити
ћефалија
Богдан
млад
човек
добродушан
изглед
приличан
брк
и
мали
брада
који
рука
гладити
кад
год
бити
његов
друг
стати
испредати
дуже
говорити
.
његов
леп
одело
који
се
слабо
моћи
разликовати
од
војводски
и
калпак
са
богат
перваз
казивати
као
да
јесам
сиромах
човек
.
други
јесам
бити
тржник
Радослав
мало
стар
од
ћефалија
,
светао
лик
с
плав
очи
,
пљоснат
и
поширок
црвенкаст
нос
који
таман
доликовати
риђ
брк
и
мешовит
риђ
и
црнкаст
брада
.
на
он
се
тако
исто
светлети
одећа
који
јесам
главни
представник
бити
дугачак
кожан
горњи
хаљина
с
крупан
вез
жут
и
црвен
.
Трећи
јесам
бити
—
војвода
Јанка
.
али
се
он
бити
знатно
прерушити
у
велик
кабаница
добро
прикопчан
и
топлој
шубара
од
мек
црн
јагњетина
.
кад
крчмар
ставити
пред
она
велик
земљан
суд
,
на
лик
котлајка
,
с
добар
црн
вино
и
три
куп
,
они
продужити
разговор
који
бити
при
улазак
прекинути
.
—
А
зар
никад
не
свраћати
овамо
ваш
госпођа
из
Врмџа
?
упитати
Јанка
са
жив
воља
да
о
тај
наставити
говор
.
—
долазити
,
али
одавно
јесам
бити
,
одговорити
тржник
.
А
и
шта
хтети
овде
?
оно
,
бог
хвала
,
јесам
ни
овде
ружан
,
моћи
се
живети
,
али
јесам
овај
за
она
.
ја
водити
о
сав
рачун
и
кад
проћи
време
згрнути
Врмџа
гомила
новац
свакојак
врста
.
А
моћи
бити
живети
и
без
овај
.
јесам
ли
,
пријатељ
Београђанин
,
бити
кад
у
Врмџа
?
—
јесам
никада
,
%
оговорити
Јанка
све
вољан
.
—
хе
,
онда
незнаш
,
дабогме
!
Прича
се
чудо
за
Београд
.
не
знати
,
јесам
видети
ал
’
ја
не
бити
пожелети
други
рај
од
Врмџа
.
—
истина
велим
?
—
Душа
ја
!
Тржник
много
још
хвалити
Врмџа
,
кад
он
Јанка
остављати
испијен
куп
,
запитати
:
—
А
имати
ли
у
тај
рај
и
анђео
?
па
се
чисто
пренути
што
додиривати
и
тај
.
—
те
још
какав
!
похитати
тржник
с
одговор
загрејати
и
вино
и
говор
.
зар
не
видити
?
А
где
тај
очи
бити
,
болан
брајко
!
—
видети
,
силом
се
савлађивати
Јанка
.
видети
мало
пре
кад
се
госпођа
враћати
из
тај
ваш
бања
.
и
јесам
хвалити
вредан
!
никад
јесам
јесам
тако
леп
...
никад
,
хтети
рећи
,
јесам
тако
леп
владика
видети
!
—
е
,
тај
ти
веровати
!
%
умети
се
ћефалија
.
у
здравље
њен
!
Куцнуше
се
и
искапити
,
па
ћефалија
продужити
:
—
кад
јесам
на
коњ
гледати
онако
гиздав
са
танак
вео
и
онај
њен
кос
и
још
,
чути
,
беда
рука
што
тако
вешто
гонити
немиран
коњ
,
рећи
бити
да
се
у
идол
слити
драг
небески
лепота
.
али
кад
спазити
очи
,
онда
видити
да
јесам
хладан
идол
већ
живот
—
живот
—
хеј
!
Испише
опет
,
па
се
Јанка
не
моћи
савладати
:
—
ја
волити
—
ја
ценити
таки
владика
.
ах
!
—
али
он
тај
уздах
не
бити
горак
.
тада
се
тржник
пожурити
да
прихватити
реч
:
%
—
Али
тамо
имати
и
ђаво
—
бити
бог
с
ми
!
—
те
још
какав
ђаволчић
.
е
,
ту
баш
моћи
слободно
рећи
.
не
знати
ко
јесам
добар
:
анђео
или
ђаволчић
!
тај
јесам
,
знати
ко
јесам
добар
али
ко
јесам
леп
!
па
,
права
да
рећи
,
знати
и
тај
.
ево
,
ја
бити
пре
бити
ђаво
,
ако
хтети
се
с
онаки
ђаволчић
у
пакао
мучити
!
весео
скинути
капа
и
бацити
јесам
на
сто
,
а
на
глава
он
се
указати
приличан
ћела
.
—
Па
рећи
штогод
још
о
тај
,
кад
већ
тако
слатко
причати
,
позвати
он
ћефалија
а
тржник
узити
:
—
да
рећи
?
А
што
и
не
?
ал
’
можда
ни
ти
,
деспотов
ћефалија
,
не
знати
онај
црнпураст
девојче
што
јесам
бити
узбунити
наш
свет
свој
гатање
.
тај
јесам
неки
чудан
чељаде
од
онај
црн
људи
који
некад
не
бити
у
наш
крај
.
седети
јесам
тај
девојка
у
један
колиба
ту
више
где
се
Бањица
спајати
с
Моравицом
под
крш
што
настајати
десно
од
Превалца
,
кад
ићи
у
Соколац
.
много
јесам
о
она
слушати
па
јесам
и
сам
хтети
ићи
она
,
ал
’
тако
...
отићи
ти
пре
десетак
дан
да
носити
царина
у
Врмџа
.
кад
тамо
,
а
један
жив
звере
—
да
не
макнути
очи
!
Душа
ја
!
тај
јесам
црнпурка
од
скори
код
наш
госпођа
.
Дошла
јесам
,
казати
,
као
да
јесам
позвати
.
А
тако
хтети
и
бити
,
јер
она
знати
сваки
ђаво
.
али
,
истина
ви
зборити
,
окром
сав
леп
јесам
.
—
Па
онда
смети
и
у
њен
здравље
!
рећи
ћефалија
па
се
куцнути
.
у
мрачан
кут
крчма
нешто
лупити
као
да
пасти
на
земља
,
а
одмах
се
за
тај
лагано
ошкринути
врата
и
неки
изићи
,
затворити
она
за
себе
.
тај
јесам
бити
Ариз
.
они
он
и
не
опазити
,
нити
бити
она
што
кренути
за
он
и
да
јесам
он
смотрити
.
у
весео
разговор
који
водити
живо
и
од
срце
они
,
поред
вино
који
она
поново
донети
крчмар
кад
ући
унутра
,
остати
још
дуго
оран
и
весео
.
Тржник
отићи
даље
приповедати
све
што
знати
о
Врмџа
и
живот
у
она
,
па
поменути
и
Лобојевића
који
тамо
често
свраћати
.
Јанка
тај
не
бити
права
и
осетити
како
он
црв
љубомора
подгризати
весео
биљка
који
јесам
никнути
на
земљиште
његов
ведар
прошлост
и
сјајан
нада
у
будућност
.
тада
и
ћефалија
почети
о
Лобојевићу
:
—
Чудан
јесам
тај
човек
.
ја
за
он
не
марити
,
нити
ко
чути
који
бити
он
од
срце
пожелети
,
и
ако
он
јесам
и
отац
бити
властелин
соколачки
.
ко
јесам
задовољан
с
онај
што
он
бог
да
,
јесам
ни
за
тај
што
имати
.
ја
тако
судити
,
али
не
судити
тако
и
он
,
и
ако
бити
он
се
ваљати
чешће
тај
сећати
.
„
Ко
јесам
твој
пријатељ
?
“
да
он
запитати
он
ти
не
бити
знати
ништа
рећи
,
јер
не
знати
који
бити
моћи
до
крај
веровати
.
долазити
ја
јесам
једном
у
дом
.
хм
,
чудно
ја
јесам
што
шта
говорити
.
заклети
ја
да
хтети
ништа
чинити
јесам
,
ако
не
бити
пристати
да
у
друштво
са
он
радити
што
хтети
ја
казати
.
и
тада
ја
рећи
,
како
хтети
учинити
све
што
се
моћи
да
наћи
неки
закопан
благо
.
позвати
ја
да
ја
нагонити
овде
свет
,
да
копати
где
се
бити
одредити
.
хм
!
благо
јесам
леп
,
ваистину
,
ствар
,
али
јурити
и
под
земља
за
он
кад
јесам
оно
туђ
,
тај
ја
се
не
свидети
часно
.
јесам
он
моћи
помоћ
,
и
он
јесам
јесам
неки
јад
радио
.
богме
и
јесам
јад
!
доста
дубоко
у
Озрен
богомоља
јесам
,
манастир
свет
Аранђел
.
тај
јесам
,
брата
,
светиња
,
Божје
јесам
.
ал
’
он
као
да
јесам
понети
ђаво
,
па
се
сав
туда
најмити
да
тражити
благо
.
Тешко
падати
тај
овај
свет
а
јесам
,
брата
,
ни
шал
.
црква
јесам
кућа
Божја
,
а
он
бити
хтети
да
јесам
издвојити
од
свет
и
да
забранити
у
она
долазити
.
Весели
игуман
Макарије
хтети
да
свиснути
од
жалост
.
„
јесам
ја
,
велим
,
ништа
жао
,
ал
’
ја
душа
плакати
што
крстити
човек
така
сила
чинити
.
Што
не
чекати
кад
манастир
опустити
,
кад
Турчин
у
он
доћи
,
ако
бог
хтети
да
ми
са
сав
оставити
,
већ
хтети
да
он
и
опустити
и
заронити
!
Плаче
свет
отац
као
мали
дете
,
а
ја
он
велим
:
„
Жали
се
деспот
.
“
„
и
хтети
,
ма
ја
глава
стати
,
хтети
,
јер
хтети
на
ја
проклество
пасти
,
да
јесам
хтети
ни
умести
чувати
кућа
Божје
!
Хоћу
.
“
и
хтети
,
бог
ја
,
јер
јесам
тај
слуга
Божји
какав
хтети
заман
тражити
до
Света
