онадебео
;
он
матор
,
она
матор
;
а
он
уз
тај
још
и
пијан
,
трештен
пијан
.
хајде
почети
.
накрив
капа
старац
,
подбочити
се
у
десни
бок
,
куцнути
пета
у
пета
,
зазвектати
мамуза
,
тај
један
пут
те
други
пут
,
а
ја
гледати
у
трепавица
младина
;
она
она
подигнути
и
погледати
невесео
и
бојажљив
горе
у
таваница
,
а
ја
кроз
таваница
у
облак
,
отићи
,
отићи
у
облак
,
залутати
мој
ћемане
,
изгубити
се
Борчија
,
изгубити
се
чардаш
,
изгубити
старац
корак
,
ударити
пијан
гостити
у
смех
!
...
расрдити
се
старац
младожења
па
права
на
Борчија
да
он
рука
удавити
.
„
јесам
ја
крив
,
милостив
гроф
!
“
бранити
се
Борчија
;
„
него
ето
тај
слуга
,
или
јесам
пијан
или
луд
,
бленути
у
млада
па
не
знати
шта
свирати
!
"
—
„
бленути
у
млада
?
!
“
викнути
старац
гњевно
;
„
ха
,
чекати
се
тај
што
твој
цигански
очи
бленути
у
мој
млада
!
Мартина
,
где
јесам
ти
Мартина
?
“
Дође
Мартин
,
надзорник
од
имање
.
„
Дај
неколико
момак
;
извући
на
двориште
овај
безобразник
што
бленути
у
мој
млада
,
и
опалити
он
врућ
четрдесет
батина
!
“
пијан
гост
узети
да
кликтати
од
радост
и
да
пљескати
.
А
млад
невеста
,
сав
пребледети
,
дрктати
,
ломити
прст
,
савијати
рука
па
молити
младожења
да
ја
опростити
.
аја
!
хтети
пијан
младожења
ни
да
чути
!
она
пасти
преда
он
на
колено
,
склопити
рука
,
па
кроз
суза
молити
за
ја
.
аја
!
не
да
се
старац
омекшати
.
Подиже
јесам
са
колено
,
па
јесам
пред
сав
ми
пољубити
и
само
рећи
:
„
голубица
мој
,
ти
хтети
да
љубити
,
а
Циганин
хтети
да
бити
!
како
смести
псина
један
да
пиљити
у
твој
леп
лице
,
кад
јесам
само
мој
?
!
“
сад
што
да
ти
дуљити
—
извући
ја
и
истући
ја
.
кад
се
дигнути
рећи
она
:
„
казати
гроф
запамтити
он
овај
!
“
Па
се
онда
Циганин
мало
уставити
.
Наже
чутура
и
опет
се
добро
напити
,
као
да
се
мало
поткрепити
,
после
онај
чудо
и
белај
што
он
снаћи
.
@card@
„
отићи
права
к
Турчин
!
“
причати
Циганин
даље
.
„
Изађох
пред
паш
,
повикати
:
„
Алах-ил-Алах
Мухамед
ресулах
!
“
потурчити
ја
;
поклонити
ја
паш
неколико
кеса
сребрн
грош
.
„
не
требати
ја
тај
!
“
рећи
он
,
„
него
дати
ја
чета
акинџија
,
да
се
осветити
мој
крвник
!
“
Дадоше
ја
неки
љут
арамија
.
одјездити
преко
граница
,
и
ударити
ноћу
на
двор
Нађ-Бању
.
стар
гроф
и
не
бити
дома
,
али
он
бити
млад
грофица
.
кад
кош
и
сењак
око
двор
букнути
у
пламен
и
кад
ја
викати
„
Алах—Алах
!
“
грунути
у
двор
,
она
пуцати
на
ми
кроз
прозор
из
пиштољ
.
А
кад
разбити
врата
наћи
јесам
где
легати
на
под
;
обнезнанити
се
.
скинути
она
с
врата
црвен
свилен
марама
,
везати
она
рука
наопако
,
понети
јесам
до
мој
коњ
,
скочити
у
седло
,
привезати
јесам
мој
каница
за
себе
и
онда
бегати
преко
граница
.
ето
јесам
од
тај
доба
мој
робиња
!
“
овде
сад
бити
згодан
прилика
за
Бекри-Бекира
да
сухо
грло
овлажити
.
А
већ
више
и
не
мислити
да
нудити
чутура
свој
ортак
.
„
моћи
јесам
леп
новац
добити
,
да
јесам
јесам
њен
господар
на
откуп
понудити
!
рећи
Рајко
.
—
„
на
откуп
?
!
“
викнути
Циганин
као
пун
пуд
.
„
тај
не
бити
ја
она
дати
ни
за
какав
откуп
!
А
шта
мислити
пошто
бити
јесам
моћи
продати
?
!
“
„
Шта
ти
ја
знати
!
“
одговорити
Рајко
.
„
у
ми
се
крштен
дух
не
продавати
,
а
слушати
јесам
од
Турчин
да
се
у
Стамбул
леп
Ђурђијанка
робињица
моћи
да
купити
за
хиљада
грош
!
“
—
„
охо
,
хо
,
хо
!
о
хо
,
хо
,
хо
!
А
ха
,
ха
,
ха
,
ха
!
“
смејати
се
Циганин
.
„
А
знати
тај
болан
...
"
па
почети
да
запињати
језик
и
трептати
очи
;
„
а
знати
ти
болан
...
.
да
јесам
ја
Халил-бег
Махмут-беговић
платити
овде
,
ево
...
виш
’
овде
на
овај
асура
...
овде
,
двеста
сребрн
грош
,
да
јесам
се
нагледати
кад
играти
велик
чардаш
?
!
“
„
Велика
чардаш
?
!
“
поновити
Рајко
као
у
недоумица
шта
хтети
тај
да
значити
.
—
„
ех
,
па
не
знати
,
ја
како
!
“
рећи
Циганин
,
па
узити
да
мигати
и
да
се
кривити
на
Рајка
,
као
да
он
тако
дати
разумети
шта
јесам
велик
чардаш
.
„
него
,
како
хтети
и
да
знати
,
млад
јесам
!
и
после
тај
се
само
у
конак
Бекри-Бекира
моћи
да
видити
!
А
?
Чујеш
ли
ја
бесан
Маџарица
,
хтети
ли
један
?
хајде
да
овај
мајкин
момак
видити
што
не
бити
ни
у
сан
моћи
снити
?
А
?
!
“
она
не
рећи
ни
реч
,
само
се
сав
стрести
као
да
она
доћи
наступ
од
грозница
,
и
окренути
глава
на
други
страна
.
Циганин
устати
па
већ
посртати
отићи
те
из
један
костретан
врећа
(
арар
)
у
сув
кут
иза
мех
извадити
један
ћемане
.
Враћајући
се
на
свој
место
запети
нога
за
асура
и
стропоштати
се
на
Рајка
.
гласно
се
јесам
себе
насмејати
;
сести
,
нагнути
чутура
,
па
онда
узити
да
удешавати
ћемане
.
у
тај
посао
љуљати
се
тај
на
десно
тај
на
лево
и
дуго
не
моћи
да
удесити
струна
како
он
ухо
требати
.
најпосле
она
удесити
,
и
почети
да
гудети
неописан
жалостив
један
увод
,
који
мало
час
па
букнути
у
пламен
и
жив
кликтање
.
Изгледаше
Рајка
као
да
из
онај
ћемане
,
који
мало
час
онако
тужно
плакати
,
сад
сав
сам
варница
прснути
.
погледати
к
робиња
и
видити
како
она
низ
образ
један
суза
други
стигнути
.
Свираше
тако
Циганин
још
неколико
тренутак
,
па
се
онда
уставити
да
рећи
:
„
Што
јесам
права
,
права
!
дати
јесам
ја
ватра
ватра
од
ракија
;
требати
да
ти
вратити
ватра
ватра
од
њен
чардаш
!
него
велик
хтети
да
видити
кад
донети
...
.
знати
оно
...
.
како
јесам
погодба
...
.
четвртина
...
.
половина
...
.
како
бити
?
!
А
сад
,
бити
ти
доста
да
видити
и
мали
!
хеј
,
Маџарица
бесан
!
него
искати
,
млад
мој
ортак
,
имати
какав
кајиш
?
стегнути
он
глава
да
ти
се
мозак
не
преврнути
.
не
знати
тај
какав
се
чардаш
овде
игра
!
Халил-бег
јесам
матор
,
хладан
дртина
,
па
кад
јесам
видети
,
он
полудити
,
полудити
,
у
мало
ја
ето
овде
на
овај
асура
не
удавити
!
“
„
ама
како
ти
тај
говорити
?
!
"
питати
Рајко
,
који
и
не
слутити
о
шта
Бекир
мислити
.
—
„
ето
како
:
за
мали
чардаш
Маџарица
морати
да
скинути
јелек
и
кошуља
до
појас
,
а
за
велик
сав
,
баш
све
,
ха
,
ха
,
ха
!
хо
,
хо
,
хо
,
хо
!
видити
ја
,
хтети
мој
ортак
одмах
велик
чардаш
!
Чујеш
,
Маџарица
бесан
?
“
„
она
,
да
грдан
брука
да
тако
и
говорити
а
некмо
ли
да
тако
и
радити
!
“
рећи
Рајко
сав
пренеразити
.
„
Комшија
,
ти
канда
хватати
ракија
?
“
—
„
јок
вала
;
него
ето
ухватити
ја
она
па
не
пуштати
!
А
сад
,
Маџарица
,
устајати
па
скидати
јелек
и
кошуља
за
мали
чардаш
!
“
Па
Циганин
превући
гудало
по
струна
.
„
Нећу
ти
ја
ноћас
пред
тај
млад
човек
скинути
ни
јелек
,
а
камо
ли
кошуља
до
појас
,
па
ма
ја
убити
!
“
рећи
млад
Маџарица
.
„
Нећеш
?
!
“
дрекнути
Циганин
па
избуљити
очи
на
она
.
„
Вал
хтети
да
играти
и
мали
и
велик
па
још
маџарски
да
певати
!
Знаш
,
јесам
хтети
ни
онда
,
па
јесам
морати
!
хајде
,
одмах
,
брзо
,
скидати
се
до
појас
!
“
„
убити
ја
,
сећи
ја
,
пећи
ја
!
пред
тај
крштен
човек
хтети
ти
поиграти
ни
мали
а
још
мање
велик
!
“
говорити
она
упорно
и
са
сав
одсудан
.
—
„
Комшија
!
“
прихватити
Рајко
;
„
молити
те
оставити
се
такав
разговор
.
сад
хтети
ваљати
да
већ
скорити
и
пола
ноћ
па
требати
наш
посао
да
гледати
!
“
Али
Циганин
више
и
не
слушати
шта
Рајко
говорити
.
Диже
се
,
отићи
до
један
корито
,
у
који
бити
свакојак
ковачки
алатка
,
пробрати
двоје
клеште
па
,
мало
посртати
,
отићи
ти
она
завући
у
жеравица
.
„
слободно
!
слободно
!
говорити
он
робиња
немарно
.
„
Нећу
ја
ноћас
ни
мој
врат
а
камо
ли
груда
обнажити
пред
тај
момак
тамо
,
па
ти
слободно
кидати
с
ја
месо
усијан
клешта
.
пећи
јесам
ја
пред
Халил-бегом
па
јесам
зажмурити
;
али
ноћас
да
умрети
а
зажмурити
хтети
!
“
—
„
устајати
!
не
требати
ја
више
мали
,
хтети
сад
велик
!
“
дрекнути
Циганин
па
већ
запенушити
.
Изгледаше
као
прав
нечастив
;
избуљити
очи
па
она
сав
у
ковитлац
окретати
,
дрктати
он
црн
кожа
на
образ
,
искезити
зуб
,
па
резати
као
бесно
псето
.
али
она
се
не
макнути
с
место
.
„
Хоћеш
или
хтети
?
!
“
цикнути
он
опет
па
треснути
нога
о
земља
.
она
ни
реч
не
проговорити
нити
се
помакнути
.
—
„
е
,
валах
хтети
сад
да
скочити
!
“
рећи
Циганин
,
па
из
један
други
корито
дохватити
неки
влажан
и
прљав
крпа
,
обмотати
у
она
десни
рука
,
извући
из
жеравица
већ
усијан
кљеште
,
па
онда
права
к
робиња
да
јесам
она
за
мишица
стегнути
.
у
исти
тренутак
Рајко
један
скок
долетити
те
стати
између
робиња
и
Циганин
.
гурнути
Бекира
оба
рука
те
овај
пасти
на
земља
,
а
клеште
он
одлетети
под
мех
.
Рајко
он
клечати
на
прса
и
док
још
Циганин
не
доћи
к
себе
од
чудо
,
скинути
он
с
рука
онај
влажан
крпа
и
напунити
он
она
уста
као
чеп
,
те
сад
већ
не
моћи
ни
зуцнути
.
„
Брза
отворити
онај
мој
сиџаде
и
додавати
ја
из
она
конопац
!
"
рећи
Рајко
млада
Маџарица
који
већ
бити
скочити
на
нога
,
па
збуњено
гледати
шта
тај
бити
.
Циганин
бити
доћи
к
себе
и
напрезати
се
силно
да
збацити
са
себе
Рајка
,
и
бацакати
се
нога
као
бесомучан
.
али
он
тај
ништа
не
помоћи
,
и
само
он
брже
изнуравати
.
Рајко
он
јесам
држати
као
за
земља
прикуцати
.
Маџарица
он
додати
конопац
.
бити
већ
на
замак
припремити
,
те
у
она
брзо
ухватити
и
стегнути
нога
Циганинов
.
па
онда
један
жив
напор
окренути
Циганин
на
прса
и
мало
по
мало
и
не
без
мука
,
веза
он
рука
на
леђа
!
јесам
дуго
трајати
од
онај
тренутак
кад
оно
Циганин
прићи
с
усијан
кљешта
да
кидати
месо
с
робињица
,
а
он
већ
лежати
као
пањ
на
земља
.
Рајко
се
дигнути
и
гледати
он
мирно
за
неколик
тренутак
,
па
онда
узити
још
конопац
,
натопити
она
у
вода
и
онда
увезати
чврсто
нога
Циганинов
сав
до
колено
,
а
рука
од
раме
до
лакат
.
требати
бити
време
док
бити
он
и
ко
други
одрешити
,
а
већ
јесам
да
се
из
тако
чврст
веза
измигољити
јесам
бити
ни
мислити
.
кад
се
по
други
пут
од
он
подигнути
,
Маџарица
он
пружити
један
дугачак
нож
,
који
јесам
извадити
из
некакав
зембил
,
па
он
једва
чујан
шапатом
рећи
:
„
заклати
он
!
“
—
„
Ида
жена
!
“
рећи
она
Рајко
изненадити
,
па
јесам
рука
тих
од
себе
одгурнути
.
„
како
да
заклати
човек
и
пијан
и
везан
?
!
не
моћи
тај
.
бити
бити
тај
и
грехота
пред
бог
и
срамота
пред
људма
!
овај
јесам
овако
доста
за
наш
потреба
!
“
„
@card@
ти
не
знати
какав
јесам
тај
гадан
звер
!
да
јесам
ти
патити
хиљадити
део
онај
што
јесам
ја
овде
препатити
,
тај
клати
бити
он
зубма
а
не
нож
!
“
—
„
махнути
се
тај
!
хвала
бог
јесам
ми
невоља
да
крв
проливати
.
него
ево
у
мој
сиџаде
хаљина
за
ти
.
навући
све
тај
преко
твој
руво
,
па
да
у
име
божји
полазити
!
“
Поможе
она
да
навући
неки
стар
антерија
,
опасати
јесам
брзо
широк
и
дугачак
један
стамбулски
појас
,
помоћи
она
обући
и
кафтан
од
зелен
чоха
,
наместити
она
на
глава
висок
сукнен
саркол
јаничарски
,
па
она
онда
додати
пар
црвен
а
широк
турски
чизма
да
она
навући
.
она
он
се
сад
у
сав
покоравати
као
дете
,
и
од
час
на
час
бити
он
тек
зачудити
погледати
крупан
свој
очи
,
који
бити
овда
и
онда
протрти
прст
као
да
се
уверити
да
не
снивати
.
.
—
„
Имаш
ли
што
бити
желети
одавде
себе
да
понети
?
"
„
Баш
ништа
!
ах
,
чекати
!
да
пустити
мој
славуј
из
кавез
!
“
и
онда
отићи
у
одаја
иза
ковачница
,
извадити
из
кавез
птичица
,
пољубити
јесам
и
пустити
јесам
кроз
врата
у
ноћ
.
„
е
,
сад
у
име
божји
да
поћи
!
“
рећи
Рајко
.
„
Ева
ја
хтети
најпре
изаћи
да
видити
да
немати
ко
.
ако
ники
немати
зазвиждати
,
а
ти
онда
изаћи
па
журно
за
ја
!
“
То
рећи
,
узити
чутура
о
један
рам
,
сиџаде
пребацити
преко
други
,
па
полагано
изаћи
.
млад
месец
се
спуштати
к
запад
.
на
тамно
плав
и
високо
издигнут
небо
пун
звезда
.
Свеж
поветарац
дувати
од
Јастребац
.
нигде
ники
.
Рајко
зазвиждати
.
али
Маџарица
не
изаћи
.
звизнути
и
други
пут
и
трећи
пут
.
„
Шта
јесам
сад
наопако
?
!
“
мислити
Рајко
у
себе
,
па
се
вратити
к
Циганинов
чатрља
.
кад
ући
видити
у
онај
нејасан
и
несигуран
осветљење
од
лојан
свећа
и
ватра
с
огњиште
како
Маџарица
стајати
поред
Циганин
,
стати
он
један
нога
на
прса
.
„
еј
,
злосрећница
!
"
зајечати
Рајко
сав
пренеразити
.
„
да
он
јесам
заклати
?
!
“
—
„
хтети
!
“
рећи
она
мирно
;
„
али
бадава
,
не
моћи
;
сетити
се
што
ти
оно
рећи
да
јесам
и
грехота
и
срамота
;
него
он
стати
чизма
на
прса
и
рећи
он
:
„
ево
јесам
поган
звер
у
мој
рука
!
моћи
бити
тај
грло
овај
нож
пресећи
,
али
хтети
нож
да
поганити
.
пих
,
скот
један
!
“
и
пљунути
он
три
пут
у
лице
!
неки
он
!
хајде
сад
,
јунак
,
ја
хтети
с
ти
и
за
ти
!
“
и
поћи
заједно
и
ћуташе
.
мало
после
па
један
сјајан
звезда
прелетити
небо
,
као
да
јурити
к
млад
месец
на
запад
.
„
Вид
ли
онај
звезда
што
прелетити
небо
?
“
питати
јесам
Рајко
неки
радостан
трепет
и
шапут
.
„
видети
јесам
!
“
одговорити
она
.
—
„
То
јесам
ти
!
“
рећи
она
Рајко
.
„
небо
ти
видити
,
па
звезда
звезда
јављати
да
се
роб
један
у
слобода
враћати
.
хвала
бог
на
добар
знамење
!
“
и
онда
корачати
даље
ћутети
у
сав
густ
мрак
неки
тесан
улица
на
крај
Крушевац
.
други
део
у
Шумадија
@card@
Ван
варош
усред
један
ливада
под
стар
један
липа
чекати
она
човек
са
оседлан
ластавица
.
„
хвала
бог
!
рећи
тај
човек
Рајка
;
„
побојати
се
хтети
ни
доћи
и
ево
чак
узети
премишљати
да
јесам
погинути
!
гледати
па
хватати
пут
.
по
ноћ
јесам
превалити
.
Јевросима
ти
јесам
спремити
у
бисага
нешто
рубља
,
а
наћи
хтети
и
брашненица
и
још
понешто
шта
ми
јесам
бог
дати
!
“
Рајко
разгледати
најпре
јесам
ли
седло
притврдити
како
требати
,
опипати
сваки
кајиш
свој
рука
,
а
млад
жена
тапкати
ластавица
по
врат
и
намештати
она
чуп
од
грива
изнад
чела
и
тепати
она
нешто
маџарски
.
кад
од
свој
кабаница
и
сиџаде
начинити
што
ужити
свитак
и
кад
он
привезати
за
седло
Рајко
рећи
Маргита
:
„
Хајд
сад
,
у
име
божји
,
у
седло
.
“
и
помоћи
она
да
се
наместити
.
»
да
ја
јесам
овај
широк
турски
чизма
,
“
извињавати
се
млад
Маџарица
Рајка
,
„
видети
бити
ти
како
бити
се
ја
друкчије
винути
коњ
у
седло
.
али
како
хтети
с
оваки
чизма
!
“
па
погледати
са
седло
тај
на
један
тај
на
други
црвен
чизма
и
намештати
она
у
широк
бакрачлија
.
„
него
да
видити
,
какав
јесам
такав
јесам
,
тек
добро
пристајати
у
овакав
бакрачлија
!
“
„
хвала
тај
брата
Јова
!
поздрав
ја
Јевросима
,
хвала
и
она
!
у
здравље
да
бог
да
да
се
опет
видити
!
"
рећи
Рајко
,
пољубити
се
с
Јов
,
који
он
бити
некакав
својта
,
па
онда
повести
ластавица
за
улар
.
постати
јесам
много
мрачан
,
те
Рајко
морати
изаћи
на
колски
пут
да
по
мрак
не
бити
залутати
.
А
чим
почети
да
свити
он
окренути
на
лево
и
подаље
од
колски
пут
те
кроз
њива
и
поље
и
испод
дрвеће
журити
се
напред
а
сав
правац
уз
Морава
.
цео
пут
до
свануће
јесам
ни
реч
говорити
.
он
бити
се
само
овда
и
онда
окренути
да
погледати
да
ли
млад
Маџарица
јесам
у
седло
заспати
,
и
увек
бити
видети
њен
два
велик
ока
како
бистар
и
бодро
светлуцати
.
кад
већ
бити
лепо
сванути
угледати
један
чардак
поред
Морава
и
на
вода
испод
он
скела
.
„
да
јесам
тамо
господа
маџарски
?
"
запитати
Маргита
.
—
„
бог
знати
где
јесам
ти
сад
господа
маџарски
!
Мог
бити
да
јесам
већ
у
Стамбол
!
одговорити
она
Рајко
.
Маргита
притегнути
узда
па
устава
ластавица
.
„
Шта
рећи
?
!
“
питати
он
сав
пренеразити
.
—
„
не
знати
ти
ја
казати
где
јесам
сада
господа
маџарски
!
“
поновити
Рајко
,
а
бити
он
мало
и
зачудити
што
он
она
тако
питати
.
„
зар
ти
ја
не
водити
к
она
?
зар
ти
јесам
од
она
к
ја
послати
?
питати
она
у
чудо
;
веђа
она
се
саставити
и
очи
она
засенути
као
да
јесам
на
она
пасти
од
некуд
сенка
тежак
неки
облак
.
—
„
е
,
мој
госпођа
!
Побојаше
се
они
да
се
због
ти
не
заметнути
кавга
с
Турчин
,
па
отићи
свој
посао
!
А
ја
рећи
да
огледати
да
ти
послужити
,
те
да
се
ропство
избавити
,
ако
бити
ми
бог
помоћи
!
"
говорити
Рајко
мирно
и
просто
као
о
нешта
што
јесам
са
сав
обично
.
она
седити
у
седло
као
да
се
скаменити
,
па
он
гледати
непомично
очи
ширимице
отворен
.
„
зар
јесам
се
збиља
,
“
почети
она
после
подуг
ћутање
,
„
зар
јесам
се
збиља
ти
јесам
у
себе
поуздати
да
ја
помоћи
да
до
слобода
и
завичај
доћи
?
!
"
„
не
бити
се
ја
смести
поуздати
у
се
да
се
не
поуздати
у
бог
,
и
ево
се
у
он
и
уздати
!
“
рећи
он
скромно
.
Заћуташе
опет
обадвоје
.
ластавица
поглед
у
Рајка
,
па
онда
савити
глава
на
десно
и
гледати
у
црвен
чизма
у
широк
бакрачлија
.
Маргита
не
знати
ни
шта
да
мислити
ни
шта
да
казати
,
него
онако
занемети
од
чудо
,
не
скидати
свој
поглед
са
Рајка
.
„
видити
!
узити
Рајко
снуждити
да
говорити
;
„
видити
немати
вера
у
ја
!
Мог
бити
баш
да
ја
се
и
побојавати
!
А
тако
ја
образ
и
српски
поштење
ево
јесам
ти
узети
на
душа
као
свет
аманет
.
моћи
да
не
умеднем
да
ти
послужити
и
подворити
како
требати
док
јесам
заједно
,
али
се
не
бојити
да
хтети
се
заборавити
ма
у
шта
.
и
да
јесам
госпођа
робиња
јесам
,
и
да
јесам
робиња
жена
јесам
,
жудити
за
завичај
и
за
слобода
свој
.
вала
три
пут
јесам
ја
свет
!
не
бојити
се
,
госпођа
;
не
сумњати
се
;
уздавати
се
у
бог
и
веровати
у
мој
српски
поштење
!
“
Ударише
Рајка
пламен
у
образ
.
Очи
он
се
разгорети
топлом
ватра
.
Изгледаше
дивно
у
онај
јутарњи
зрака
онако
узбуђен
и
онако
поносито
стојећи
пред
онај
млад
и
леп
жена
.
„
како
ти
бити
име
?
“
запитати
он
она
.
—
„
Рајко
,
“
одговорити
он
;
„
звати
ја
и
„
од
Расина
Рајко
“
јер
ја
јесам
задруга
у
Расина
.
“
„
Рајко
,
“
почети
она
тако
милозвучан
,
да
се
млад
човек
први
пут
у
његов
живот
учинити
да
у
његов
име
имати
као
почетак
од
некакав
песма
.
„
Рајко
!
боље
од
твој
реч
очи
ја
твој
казивати
да
поштено
мислити
,
витешки
осећати
и
искрено
говорити
.
видити
ти
много
млад
за
тежак
посао
који
јесам
се
латити
;
али
осећати
,
ето
сад
овде
у
овај
час
,
на
овај
леп
јутро
,
под
овај
први
зрака
сунчан
,
осећати
да
јесам
витез
.
стављати
ево
сав
свој
вера
на
твој
српски
образ
!
Рајко
,
витез
,
дати
ја
твој
рука
!
“
он
она
пружити
свој
десни
рука
.
она
јесам
стегнути
у
свој
и
,
пустив
јесам
,
рећи
:
„
сад
,
хајде
,
напред
,
водити
како
знати
!
“
„
хвала
ти
,
госпођа
!
А
бог
нек
ми
водити
!
“
рећи
Рајко
радосно
узбуђен
и
поћи
напред
.
Сиђоше
ка
скела
.
један
млад
сељак
чувати
јесам
.
„
камо
скелеџија
?
!
“
викнути
Рајко
.
—
„
ама
ето
,
мало
час
отићи
с
веслар
у
брдо
у
виноград
!
“
рећи
дечко
;
„
баш
говорити
ники
хтети
тако
сабаиле
ударати
на
скела
!
“
„
где
јесам
виноград
?
"
питати
Рајко
,
који
нов
један
мисао
синути
.
—
„
ето
он
у
брдо
!
јесам
далеко
!
"
„
Чујеш
момак
,
јесам
ја
за
чекање
.
него
ево
тај
сребрн
грош
,
да
потрчати
у
виноград
да
зовнути
скелеџија
,
и
ево
ну
носити
сребрн
талир
,
да
одмах
доћи
да
ми
превести
!
“
Сељаче
јесам
никада
видети
толико
благо
у
свој
рука
.
узити
грош
и
узити
талир
па
без
реч
појурити
к
брдо
.
Чим
заћи
за
неки
дрвеће
,
Рајко
рећи
Маргита
:
„
одјахивати
,
па
хајдмо
у
скела
!
“
она
увести
ластавица
у
скела
а
он
,
одрешити
узак
од
колац
,
отиснути
јесам
,
скочити
у
она
,
зграбити
оба
весло
а
Маргита
рећи
,
да
слободно
пустити
ластавица
па
да
прихватити
крма
.
после
жив
веслање
,
не
без
силан
напрезање
,
сав
црвен
у
лице
и
са
крупан
зној
на
чела
,
Рајко
један
скок
искочити
на
леви
обала
Морава
,
привући
скела
конопац
,
викнути
ластавица
те
овај
сам
врло
пажљиво
,
али
са
сав
сигуран
нога
,
изаћи
на
сув
,
па
кад
за
ластавица
и
Маргита
поред
сав
шалваре
,
кафтан
и
чизма
хитро
искочити
—
он
онда
пустити
скела
низ
Морава
.
она
двоје
одмах
се
прихватити
уз
један
брдо
.
кад
изаћи
на
врх
,
и
пре
него
хтети
ући
у
густ
један
шум
растов
,
зачути
како
од
скелеџијски
чардак
пушак
пуцати
.
Скелеџија
и
његов
људи
давати
абер
сељанин
у
околина
,
да
она
јесам
неки
велик
невоља
.
„
Вал
,
госпођа
,
"
рећи
Рајко
Маргита
;
„
ако
ти
бог
помоћи
те
стигнути
у
сав
дом
,
да
послати
скелеџија
пар
што
он
скела
низ
вод
отиснути
.
знати
ухватити
јесам
,
али
хтети
имати
штета
и
дангуба
.
сад
јесам
на
невоља
па
нек
ми
бог
опростити
;
а
кад
бити
у
срећа
и
у
господство
сетити
се
на
овај
!
“
—
„
тај
само
да
стигнути
у
Маџарска
!
"
рећи
Маргита
;
„
видети
,
мој
старац
ја
толико
волити
,
да
хтети
он
скелеџија
скела
позлатити
.
па
већ
видети
и
јесам
!
“
@card@
путовати
јесам
цео
тај
дан
скоро
без
одмор
,
јер
оно
нешто
мало
време
што
провести
под
један
грм
,
заложити
се
мало
хлеб
,
једва
да
се
моћи
звати
одмор
.
Жураху
се
да
још
за
видело
изаћи
на
један
вис
,
на
ко
из
далек
видети
зидина
од
некакав
стар
порушен
град
.
али
се
већ
мрак
ухватити
бити
кад
изаћи
на
тај
вис
.
под
сам
град
опазити
један
мали
ватра
.
Рајко
мислити
да
хтети
јесам
бити
какав
козара
наложити
бити
.
али
кад
она
прићи
ближе
,
опазити
да
ватра
горети
пред
један
пећина
,
у
стена
под
сам
некадашњи
град
,
и
да
поред
ватра
седити
један
старац
са
дуг
бео
брада
,
у
црн
риза
до
земља
и
са
црн
камилавка
од
груб
сукно
на
глава
.
Рајко
се
чисто
препасти
па
уставити
ластавица
,
а
рука
показати
Маргита
на
старац
.
него
после
неколик
тренутак
,
и
више
да
бити
Маргита
ослободити
,
рећи
она
:
„
а
знати
ко
хтети
тај
бити
?
сад
се
сетити
да
јесам
слушати
да
овде
негде
у
руднички
планина
имати
неки
Светогорац
испосник
,
за
који
народ
причати
да
чудо
чинити
.
не
знати
да
л
’
он
смети
прићи
?
!
“
у
тај
она
јесам
и
старац
опазити
.
у
место
да
као
какав
полудивљи
пустињик
,
светомрзац
,
бегати
од
она
у
пећина
,
он
она
мирно
посматрати
за
неки
време
,
па
кад
видити
да
се
устручавати
да
он
прићи
,
он
она
за
чудојасним
глас
разговетно
викнути
:
"
не
бојити
се
деца
,
приступити
слободно
.
ако
бити
и
турски
вера
бити
приступити
.
уморан
путник
,
ма
који
вера
бити
,
свуда
јесам
под
божји
небо
добро
доћи
!
“
бити
јесам
тако
пун
срдачност
у
тај
поздрав
,
да
на
мах
нестати
зебња
у
Рајка
и
у
Маргита
.
он
одмах
скинути
шубара
и
прићи
к
рука
старчев
.
Маргита
сјахати
,
застати
за
неколик
тренутак
у
забуна
и
нерешљивост
,
па
онда
и
сам
прићи
к
рука
који
и
она
,
као
оно
и
Рајка
,
жив
благослов
.
Беше
тај
некакав
жив
и
крепак
старац
,
са
бистар
очи
испод
густ
веђа
и
румен
образ
.
„
куд
јесам
ви
двоје
млад
овако
позно
залутати
на
овај
вис
?
"
проговорити
старац
,
погледати
час
на
Рајка
час
на
Маргита
,
па
он
се
најпосле
на
овај
очи
зауставити
.
„
Или
ја
старити
мој
очи
варати
,
или
баш
никад
не
видети
тако
младолик
јаничар
!
добро
јесам
ја
доћи
,
ага
!
“
она
се
двоје
насмејати
а
Рајко
прихватити
:
„
причати
ти
све
по
ред
отац
.
јесам
овај
младолик
јаничар
,
већ
јесам
овај
млад
један
госпођа
из
земља
маџарски
,
који
бегати
из
турски
ропство
,
да
се
спасти
ако
бити
воља
божји
!
Причаћемо
ти
све
по
ред
,
само
ако
ми
пустити
да
се
гдегод
овде
преко
ноћ
склонити
!
"
—
„
у
добар
час
да
бог
да
!
“
узвикнути
старац
;
„
добар
јесам
бог
деца
!
камо
да
ти
боље
видити
кћер
мој
!
“
па
јесам
узити
за
оба
рука
и
окренути
лице
к
ватра
,
тај
јесам
са
пун
очински
саучешће
гледати
,
па
гледати
јесам
зборити
више
као
сам
себе
:
„
кћер
земља
маџарски
!
...
.
госпођа
!
...
.
робиња
!
...
.
турски
робиња
!
...
.
да
јесам
јуче
умр'о
,
умр'о
бити
не
видев
тако
чудо
,
сав
тај
троје
заједно
,
па
још
сав
тај
троје
под
руво
јаничарски
!
“
Па
онда
јесам
посадити
поред
ватра
,
изнети
она
у
један
заструга
млеко
,
у
други
дрвен
здела
сат
мед
,
изнети
један
костретан
врећица
стар
орај
и
лешник
и
други
један
сељачки
шареница
пун
јабука
.
изнети
некакав
мали
и
велик
чутура
.
сав
тај
метнути
пред
она
и
око
она
и
наваљивати
на
она
да
се
прихватити
.
она
се
жудно
напити
млеко
,
одломити
један
комадић
погача
,
па
почети
да
јести
с
она
липов
мед
.
„
А
,
“
рећи
она
са
несташан
осмех
на
усна
и
у
онај
,
„
па
са
мед
овако
мирисан
,
и
млеко
тако
сладак
,
и
погача
овако
бео
,
и
са
овако
пун
добар
ствар
,
па
са
пун
слобода
,
и
са
сладак
тишина
,
и
са
овако
свеж
поветарац
,
који
оживљавати
и
умор
однос
,
јесам
тешко
бити
испосник
,
и
баш
јесам
слатко
бити
пустињик
!
“
"
Дета
мој
,
“
узити
старац
благо
да
говорити
,
„
имати
сладост
у
сваки
живот
,
само
кад
човек
умести
да
се
удубити
па
да
јесам
наћи
.
зар
пчела
само
са
руж
и
крин
мед
купити
?
А
пустињаштво
имати
пун
сладост
и
без
тај
млеко
,
који
ја
добивати
за
један
мој
горски
пријатељ
,
ко
хтети
ти
моћи
бити
сутра
и
показати
,
и
без
тај
мед
,
који
ја
за
горски
пчела
чувати
,
и
без
тај
орах
,
који
ја
с
веверица
делити
.
Чак
и
слобода
делити
с
орао
,
који
изнад
овај
вис
волити
да
се
носити
,
и
тишина
делити
с
овај
стена
и
зидина
.
нем
пустињиштво
који
пустињик
не
бити
моћи
с
ко
да
поделити
,
и
оно
моћи
да
се
сносити
баш
за
тај
,
што
моћи
тако
да
се
делити
!
“
„
како
лепо
говорити
!
Слађа
ја
јесам
да
ти
слушати
него
да
овај
мед
у
уста
топити
!
“
рећи
Маргита
,
па
она
онако
уморан
очи
затрептати
топлом
ватра
,
а
лице
она
се
озарити
нов
осмех
.
—
„
хе
хе
хе
!
“
насмејати
се
старац
срдачно
;
„
а
ко
тај
тако
из
ти
говорити
?
да
ли
јесам
тај
госпођа
,
или
робиња
,
или
кћер
земља
маџарски
?
!
“
„
Кћи
земља
маџарски
!
"
рећи
она
мирно
али
и
свечано
.
Рајко
јесам
међу
тај
бити
скинути
седло
и
узда
са
ластавица
,
протрти
јесам
мало
рука
свој
и
чешагија
и
одвести
јесам
на
један
ледина
у
присоје
испод
град
.
кад
се
вратити
к
ватра
,
наћи
старац
и
Маргита
како
ћеретати
као
да
јесам
пријатељ
од
вајкада
.
"
„
заповедити
она
отац
,
“
рећи
Рајко
,
„
заповедити
она
да
ићи
да
се
испавати
.
уморан
јесам
.
јесам
чудо
,
од
кад
се
тај
путовати
!
А
сутра
опет
ваљати
рано
ранити
;
далеко
јесам
тих
вод
Дунаво
!
"
Маргита
отићи
у
пећина
те
по
мирисан
сена
,
што
у
један
кут
бити
положити
,
разастрети
црвен
плашт
Рајков
и
на
он
убрзо
заспати
слатко
,
како
можда
још
никада
у
свој
млад
живот
заспати
јесам
.
старац
и
Рајко
остати
да
преноћити
поред
онај
ватрица
испред
пећина
.
Рајко
јесам
испричати
старац
све
како
јесам
бити
у
Крушевац
,
а
после
и
сав
што
јесам
по
Београд
слушати
о
последњи
рат
између
султан
и
ћесар
.
А
старац
он
причати
о
српски
манастир
на
Св
.
Гори
и
о
светогорски
испосник
.
разговарати
се
тако
скоро
сав
ноћ
.
@card@
кад
јесам
јутро
осванути
не
дати
она
старац
да
се
кренути
.
„
Причекајте
,
"
рећи
она
;
„
ја
јесам
већ
ударити
белег
који
хтети
сељак
оздо
из
село
видети
и
разумети
.
кроз
сат
или
два
доћи
хтети
двојица
да
ви
пропратити
кроз
Венчац
.
имати
тамо
сад
хајдук
,
који
хтети
да
пуцати
на
саркол
јаничарски
чим
он
из
далек
угледати
.
ваљати
да
послати
испред
ви
људи
који
хтети
дати
знак
да
јесам
наш
!
“
Маргита
се
бити
умити
на
бистар
планински
извор
испод
град
,
па
се
осећати
хитар
као
срна
и
свеж
као
тица
на
грана
.
Вераше
се
по
рушевина
од
град
као
веверица
;
час
бити
се
дрско
успети
на
висок
зид
па
се
усправити
да
стајати
као
кип
,
и
са
усхићење
погледати
бити
по
талас
од
зелен
гора
,
који
се
пружати
на
сав
страна
докле
око
допирати
;
час
бити
опет
скочити
у
остатак
од
градски
ров
,
па
по
он
тражити
комадић
од
горски
кристал
.
„
Умориће
се
ти
хтети
моћи
путем
одмицати
;
него
да
јесам
зовнути
да
седити
с
ми
на
мир
док
твој
људи
не
доћи
,
“
рећи
Рајко
старац
,
па
јесам
онда
викнути
.
„
какав
јесам
онај
олован
цев
што
на
два
три
место
стрчати
кроз
зидина
и
из
рушевина
?
“
питати
она
старац
,
седати
поред
он
,
—
„
Ена
сад
,
зар
јесам
и
тај
видети
?
“
прихватити
старац
очевидно
изненадити
онаки
питање
,
па
онда
одмах
мирно
наставити
:
„
бити
да
јесам
тај
цев
од
какав
стар
водовод
.
него
ето
хтети
се
скоро
и
растати
,
а
ништа
ми
јесам
причати
о
твој
робовање
у
Турчин
!
дед
’
ми
причати
што
!
“
„
@card@
,
грозити
се
и
да
погледати
натраг
!
“
рећи
Маргита
,
па
се
сав
стрести
.
„
овај
ја
јесам
први
дан
срећа
после
тако
дуг
,
дуг
,
и
тако
страшан
несрећа
!
...
А
шта
да
ви
причати
?
!
...
ко
+
јесам
јесам
патити
што
јесам
ја
патити
,
или
ко
јесам
очи
гледати
мој
мука
,
тај
не
моћи
да
замислити
сав
страхота
њихов
...
.
Речима
се
тај
не
да
описати
...
.
Чудим
се
како
јесам
полудети
.
кад
ја
јесам
Бекри-Бекир
унети
везан
у
онај
мрачан
и
прљав
јазбина
свој
у
Крушевац
,
и
кад
помислити
у
какав
јесам
добар
и
на
какав
нега
одрасти
,
какав
јесам
госпођа
бити
и
куда
ето
доспети
,
ја
пасти
на
земља
као
мртав
.
један
се
дан
хтети
заклати
,
па
ја
он
истргнути
нож
из
рука
.
други
један
дан
утећи
,
али
ја
Турчин
ухватити
још
у
сам
Крушевац
и
довести
он
натраг
.
Избише
ја
љутито
камџија
док
опет
не
обамрети
.
кад
доћи
к
себе
наћи
се
у
некакав
гвозден
кавез
,
па
још
оковати
у
ланац
по
нога
и
по
рука
.
молити
јесам
се
по
цео
дан
и
по
цео
ноћ
бог
из
глас
и
на
колено
,
купати
јесам
се
у
суза
,
па
ништа
,
и
никакав
помоћ
.
неколико
јесам
пута
покушавати
да
се
глад
и
жеђ
уморити
,
али
кад
већ
клонути
и
обамрети
Бекри-Бекир
довести
жена
,
те
ја
силом
сипати
млеко
у
уста
и
ко
знати
шта
још
те
ја
повратити
.
нит
’
моћи
да
утећи
,
нит
’
моћи
да
се
убити
;
узети
јесам
се
онда
молити
бог
,
неки
ја
бар
памет
преврнути
,
те
да
у
лудило
и
не
знати
ништа
и
не
осећати
ништа
.
па
као
у
инат
онда
ја
тек
долазити
,
да
све
тај
с
велик
бол
осећати
сав
грозност
свој
положај
,
сав
свој
и
телесни
и
душеван
мука
.
видети
,
бадава
све
,
немати
тај
помоћ
ни
ослобођење
.
рећи
Бекри-Бекиру
:
„
ево
давати
тај
реч
хтети
бегати
,
пристајати
да
ти
служити
,
да
носити
вод
,
да
цепати
дрво
,
да
ложити
ватра
,
да
чистити
ковачница
,
да
прати
и
да
кувати
,
да
чекић
ковати
потковица
и
клинац
,
само
—
не
тражити
ништа
више
од
ја
и
не
ударати
ја
камџија
кад
ја
доћи
да
се
заплакати
.
"
он
тобож
пристати
.
отковати
ја
,
пустити
ја
из
кавез
.
узети
радити
по
ковачница
као
да
јесам
се
у
цигански
черзи
и
родити
.
од
тежак
мука
у
оков
бити
јесам
стати
сам
кожа
и
кост
.
он
навалити
да
ја
храна
сутлијаш
.
на
мој
несрећа
доћи
к
себе
и
поправити
се
,
а
он
онда
поново
побеснити
.
уз
тај
се
бити
пропити
,
па
кад
јесам
пијан
онда
јесам
прав
сотона
.
кад
не
бити
хтети
да
он
играти
што
он
прозвати
мали
и
велик
чардашем
,
он
бити
ја
најпре
хладан
клешта
штипати
,
а
кад
ја
упорно
хтети
него
стегнути
срце
и
стиснути
зуб
па
и
не
јаукнути
,
он
метнути
клеште
у
ватра
па
ја
онда
,
кад
се
усијати
,
месо
са
мишица
и
плећа
жив
хтети
да
откидати
!
“
Маргита
се
ту
уставити
па
се
сав
стресати
као
да
јесам
грозничав
језа
ухватити
.
„
ја
да
скот
један
!
“
викнути
старац
сав
поразити
;
„
да
бог
да
он
вући
жив
растрзати
,
а
већ
тамо
хтети
он
сотона
усијан
клешта
вући
по
пакао
!
о
јадан
кћер
,
како
јесам
од
таки
чудо
жив
остати
?
!
“
—
„
Па
и
не
моћи
све
да
ви
причати
.
не
моћи
ви
замислити
ни
стотинити
део
онај
грозан
мука
што
јесам
ја
у
онај
зверски
јазбина
претрпети
!
мало
по
мало
па
осећати
како
се
и
сам
претварати
као
у
неки
звер
.
завадити
се
с
бог
.
.
“
„
како
јадан
да
се
завадити
с
бог
?
!
“
прекинути
јесам
старац
запрепастити
.
—
„
Па
тако
;
дуго
бити
бити
да
ви
тај
причати
;
уверити
се
да
он
или
и
немати
,
или
да
баш
хтети
да
чути
мој
молитва
,
нити
да
видити
мој
мука
и
мој
суза
;
он
се
окренути
од
ја
,
ја
се
окренути
од
он
.
кад
Бекри-Бекир
узити
да
ја
усијан
клешта
наморавати
да
пред
Турчин
играти
...
.
ех
,
не
моћи
ви
од
зазор
ни
казати
како
...
.
ја
онда
опет
један
ноћ
кад
он
бити
трештен
пијан
,
покушати
поново
срећа
да
бегати
.
Ишла
јесам
цео
ноћ
,
јесам
ни
сам
знати
куда
.
гладан
,
жедан
,
прашњав
,
посртати
од
умор
,
стремити
јесам
само
даље
и
даље
.
сунце
јесам
већ
бити
прилично
одскочити
кад
угледати
река
.
„
'
го
хтети
бити
Морава
!
“
рећи
,
„
ах
,
да
ли
хтети
наћи
какав
чун
,
па
да
се
он
низ
река
пустити
!
“
тек
тај
рећи
а
учинити
ја
се
да
чути
вика
неки
и
лавеж
пас
у
даљина
.
окренути
се
и
имати
шта
да
видити
!
Чет
Турчин
на
коњма
и
читав
руља
самсов
испред
она
јурити
права
к
ја
!
...
.
стати
,
скаменити
се
!
Шта
хтети
сад
јадан
!
...
гледати
она
како
јурити
као
да
јесам
се
помамити
;
засукати
рукав
до
раме
,
завалити
турбан
и
саркол
,
витлати
дугачак
татарски
камџија
,
напуцкавају
самсов
а
сам
урлати
;
самсов
јурити
њушкати
сав
мој
трага
,
па
кад
ја
из
далек
опазити
ударити
у
лавеж
,
који
се
помешати
с
онај
халакање
Турчин
,
да
ја
језа
подухват
и
сав
се
стрести
!
Шта
хтети
јадан
и
кукаван
!
ох
,
не
желити
ни
сав
душманин
да
проћи
кроз
онакав
тренутак
,
кроз
какав
јесам
у
онај
час
ја
душа
свој
пролазити
!
...
“
„
Па
онда
...
од
једанпут
као
да
неки
невидљив
рука
отковати
срце
мој
од
оков
у
који
он
јесам
страх
везати
бити
;
мој
памет
,
који
мало
час
хтети
да
прснути
,
наћи
опет
свој
присебност
.
мој
очи
мирно
погледати
на
река
,
који
тако
бистар
,
тако
тих
,
нешто
канда
ја
шапутати
.
и
што
урлање
и
лавеж
сав
тај
ближе
долазити
,
сав
тај
разговетан
чути
шапат
Морава
:
„
грофица
од
Нађ-Бање
,
кћер
земља
маџарски
,
кад
јесам
се
тај
још
смрт
бојати
?
зар
јесам
јесам
толико
пута
преклињати
да
ти
доћи
па
да
ти
избавити
?
зар
да
тај
самсов
вући
у
јазбина
онај
црн
звер
?
!
предавати
се
мој
бистар
талас
,
пустити
неки
тај
загрлити
,
неки
ти
свој
шапут
успавати
,
неки
тај
успаван
љуба
,
неки
ти
нежно
милован
однети
стар
Дунаво
,
Дунаво
хтети
ти
изнети
на
песак
земља
маџарски
,
и
предати
ти
твој
род
и
твој
завичај
!
“
“
„
кад
разабрати
тај
шапут
,
ударити
ја
сузити
од
милина
.
веровати
ја
од
милина
,
а
не
од
страх
.
зајецати
гласно
,
раширити
рука
,
потрчати
и
—
скочити
у
Морава
!
"
Маргита
се
ту
уставити
.
Ћуташе
и
гледати
озбиљан
и
невесео
предати
се
;
бити
мало
побледети
а
угао
од
усна
грчевито
задрхтавати
,
као
оно
у
деца
кад
хтети
да
бризнути
у
плач
.
ал
’
се
још
не
заплакати
него
наставити
:
„
кад
ја
вод
изнети
горе
,
два
ја
самсов
дохватити
.
на
леви
мишица
и
сад
ја
се
познавати
где
ја
јесам
један
зуб
докопати
.
Извукоше
ја
на
обала
!
...
еј
,
грофица
од
Нађ-Бање
,
еј
госпођа
од
толики
баштина
,
еј
девојка
око
који
јесам
се
велик
господа
маџарски
и
велик
наш
јунак
купити
,
да
она
трака
на
застава
везивати
,
или
да
она
пољубац
један
на
балчак
од
сабља
,
сабља
посвећивати
,
—
шта
јесам
ти
тако
тешко
бог
згрешити
да
тај
пас
као
јареб
гонити
и
да
тај
самсов
као
мрцина
вући
?
!
...
ах
!
“
јекнути
Маргита
и
онда
онај
севање
од
узбуђеност
око
леп
срезан
усна
прснути
у
дажд
од
крупан
суза
из
крупан
очи
и
у
гласно
јецање
.
старац
и
Рајко
бити
и
сам
дубоко
узбудити
и
погледати
један
у
други
,
не
знати
шта
да
почети
.
„
Госпођо
,
"
почети
Рајко
;
„
док
јесам
причати
ја
сав
себе
питати
:
„
кад
јесам
овај
жена
такав
јунак
,
ја
какав
јесам
јунак
људи
у
њен
земља
?
!
“
А
сад
видити
,
да
ако
у
ви
и
имати
много
срчаност
још
више
имати
суза
.
никада
ја
не
видети
наш
Српкиња
да
такав
суза
лити
!
моћи
,
госпођа
;
пустити
нека
опет
синути
јуначки
срце
и
неки
одгонити
тај
облачак
!
“
„
моћи
кћер
мој
!
“
прихватити
старац
;
"
ево
ја
јесам
сад
тешко
што
ти
навести
да
причати
!
“
„
моћи
да
ти
јесам
тешко
,
добар
отац
;
ево
хтети
ја
одмах
лакнути
!
него
...
шта
јесам
тај
?
!
“
рећи
Маргита
сав
усплахирити
,
па
савити
глава
мало
на
десно
,
као
да
леви
ухо
боље
чути
.
Подиже
се
са
камен
на
који
седити
,
поћи
два
три
корак
низ
кос
,
уставити
се
и
опет
ослушкивати
.
па
се
онда
окренути
према
старац
и
Рајка
,
блед
као
крпа
,
отворити
уста
,
разрогачити
очи
,
изгледати
престравити
као
да
јесам
авет
неки
угледати
.
Посрћући
поћи
к
она
,
ударити
се
рука
у
чела
,
стропоштати
се
поред
старац
и
просто
цикнути
:
„
ах
,
авај
ја
!
...
ево
Турчин
!
...
ево
самсов
!
“
@card@
Рајко
она
прићи
ближе
,
а
старац
јесам
узити
за
оба
хладан
рука
па
јесам
дрмати
,
као
да
хтети
да
јесам
из
занос
разбудити
.
„
какав
самсов
,
кћер
мој
?
мало
час
јесам
о
она
причати
,
па
ти
се
причињавати
да
она
чути
!
“
рећи
она
старац
.
—
„
јесам
,
јесам
отац
!
Чуле
јесам
,
ево
и
сад
чути
лавеж
и
скамукање
њихов
!
еј
тешко
ја
!
Шта
хтети
сад
јадан
Рајко
?
“
и
онда
се
опет
подигнути
,
склопити
рука
и
ослушкивати
.
Ослушкиваше
и
Рајко
,
ослушкивати
и
старац
.
она
се
двоје
погледати
,
а
Рајка
се
променити
бој
у
лице
.
„
бог
ја
,
овај
ићи
неки
ломњава
оздо
уз
планина
!
“
рећи
он
.
„
јесте
,
синак
!
Баш
као
да
јесам
хајкати
!
на
звериње
нем
за
што
да
јесам
,
а
јесам
ни
на
хајдук
,
јер
она
овуда
немати
.
Чудо
ја
јесам
да
ја
сељак
ништа
не
јавити
!
“
говорити
старац
и
јесам
бити
очевидно
узбуђен
и
збуњен
.
у
тај
се
доста
разговетно
зачути
вика
један
громогласан
сељак
:
„
ој
,
хој
,
хој
,
Јована
...
морити
Јована
...
ој
,
чути
ли
Јована
!
Моли
бегати
да
савити
у
лево
да
не
ударати
хајка
на
свечев
пећина
!
моћи
,
бежати
...
моћи
аман
тај
!
...
Неће
ми
се
на
добар
проћи
ако
тамо
ударити
!
“
„
рећи
бити
да
јесам
глас
Милисава
кнез
из
доњи
Буква
!
Баш
јесам
он
!
“
говорити
старац
више
јесам
себе
;
„
он
тај
довикивати
Јована
кнез
од
Богдање
!
јесам
друго
ићи
с
неки
Турчин
!
А
ето
сад
опет
ударити
пас
у
лавеж
!
деца
,
да
ми
јесам
бог
помоћи
,
овај
се
ваљати
на
ми
мука
и
невоља
!
“
„
Рајко
,
хајде
да
бегати
!
где
ти
јесам
ластавица
?
!
Оче
,
немати
ли
где
да
се
сакрити
у
овај
урвина
?
"
питати
Маргита
па
дрктати
као
прут
,
и
грчевито
крхати
прст
свој
.
А
кад
ветар
донети
нов
талас
од
лавеж
пас
,
она
као
преплашен
срна
утећи
у
пустињаков
пећина
.
Рајка
се
за
неколик
тренутак
бити
смркнути
пред
очи
,
као
да
он
јесам
неки
буздован
у
глава
ударити
.
не
моћи
ни
да
мислити
ни
да
осећати
.
Беше
се
као
скаменити
.
али
кад
Маргита
хитро
скочити
унутра
у
пећина
,
он
поћи
за
она
а
за
он
и
старац
.
„
Госпођо
,
"
узити
Рајко
да
говорити
као
из
сан
пробудити
и
тек
осетити
да
имати
и
срце
и
памет
;
„
госпођа
,
док
бити
ја
наћи
и
довести
ластавица
,
дотле
бити
и
Турчин
са
самсов
,
или
бар
самсов
без
Турчин
,
стигнути
овамо
.
ако
ми
свет
отац
не
знати
показати
какав
сигуран
склониште
у
овај
урвина
,
онда
ми
само
бог
једини
чудо
какав
спасти
моћи
,
а
друкчије
ил
’
се
ваљати
предавати
,
или
—
мрети
!
"
овај
миран
говор
повратити
мир
у
душа
Маргитин
,
и
куцање
њен
бурно
узбуђен
срце
почети
да
се
стишавати
.
—
„
ако
ми
свет
отац
немати
где
да
сакрити
,
онда
ваљати
мрети
,
—
јер
ја
се
Турчин
жив
не
предавати
!
“
рећи
Маргита
.
усправити
се
,
подигнути
глава
у
вис
,
лице
она
пун
озбиљност
,
али
и
пун
миран
одважност
.
сад
се
тек
Рајка
учинити
да
јесам
дивно
леп
.
„
деца
,
у
урвина
и
што
бити
бити
склониште
од
поглед
људски
,
нем
склониште
од
њушкање
самсовски
.
доиста
,
само
једини
бог
чудо
свој
моћи
да
ви
спасти
!
о
господа
,
"
узити
старац
гласно
да
викати
бог
,
па
се
прекрсти
неколико
пута
;
„
о
,
господа
,
који
јесам
и
милостив
и
свесилан
,
смиловати
се
на
овај
деца
!
смиловати
се
и
на
мој
грешан
старост
,
отворити
ја
очи
да
у
овај
тежак
час
видити
шта
јесам
твој
свет
воља
!
“
и
старац
се
онда
спустити
на
колено
пред
један
у
стена
груб
урезан
крст
и
шапутати
још
некакав
молитва
за
неколик
тренутак
,
па
се
онда
дигнути
и
окренути
се
Рајка
и
Маргита
запитати
она
:
„
шта
мислити
?
“
„
ја
јесам
се
смислити
!
“
рећи
Маргита
мирно
и
готово
хладно
.
„
Рајко
,
који
ја
се
довде
показати
као
витез
,
неки
ја
у
овај
час
бити
као
брат
родити
,
па
неки
ја
позајмити
сав
нож
.
ти
,
отац
,
и
Рајко
изићи
овај
час
у
гора
и
склонити
се
мало
.
кад
турски
самсов
дојурити
у
пећина
,
наћи
хтети
Маргита
с
нож
у
срда
!
А
кад
Турчин
видити
да
јесам
са
ја
свршен
,
хтети
марити
да
ви
зло
какав
чинити
!
“
„
јесам
права
што
говорити
,
госпођа
!
“
рећи
Рајко
;
„
ја
ти
навести
да
бегати
,
ја
ти
довести
у
овај
клопка
,
па
зар
ја
да
остати
да
жив
ти
мртав
на
душа
носити
?
!
...
не
моћи
тако
!
...
ако
се
не
мислити
жив
предавати
,
онда
...
ево
ти
мој
мали
пињал
;
оштар
јесам
као
гуја
.
седити
тамо
у
дно
пећина
,
па
кад
видити
да
Турчин
преко
ја
мртав
к
ти
скакати
,
радити
како
ти
бог
кроз
тај
твој
срце
казати
бити
.
“
Рајко
јесам
говорити
мирно
али
с
потресен
глас
.
бити
јесам
блед
;
у
очи
он
збиља
и
туг
уједно
;
обрва
саставити
,
чела
наоблачити
.
дохватити
свој
арнаутка
,
огледати
она
кремен
,
подасути
она
чанак
,
подасути
оба
пиштољ
,
па
она
онда
намештати
по
земља
један
поред
други
на
сам
улазак
од
пећина
.
старац
изаћи
бити
мало
пред
пећина
,
али
се
одмах
вратити
.
„
Примичу
се
скот
!
“
рећи
он
не
толико
уплашити
колико
љутит
,
и
шкргутнути
зубма
као
да
кроз
она
млети
не
више
какав
кратак
молитва
,
него
неки
крупан
псовка
.
Лавеж
пас
и
вика
од
људи
сав
се
јасније
чути
.
„
ама
моћи
тамо
,
ако
бог
знати
!
моћи
на
свечев
пећина
,
хтети
ми
белај
снаћи
!
Аман
бежати
да
скренути
у
лево
!
“
викати
опет
онај
сељак
који
глас
сад
већ
бити
орапавити
од
многи
вика
.
„
Примичу
се
скот
!
“
промумлати
опет
старац
;
„
вала
,
господа
Божа
мој
,
сад
ил'никад
;
умудрити
ја
шта
да
радити
с
овај
двоје
млад
да
у
луд
глава
не
изгубити
!
“
—
„
Оче
!
“
прихватити
Рајко
смерно
скинути
шубара
.
„
опростити
ја
!
...
ја
из
овај
пећина
жив
изаћи
хтети
,
а
ти
ако
жив
остати
,
сахранити
ја
негде
овде
у
планина
,
па
ја
обићи
гроб
молитва
и
помен
.
А
јавити
мој
у
Расина
!
“
Саже
се
па
с
пун
побожност
пољубити
старац
у
рука
.
па
онда
прићи
гологлав
к
Маргита
,
метнути
рука
на
срце
,
поклонити
она
се
смерно
и
говорити
мирно
али
са
уздрхтан
глас
:
"
Госпођо
,
опростити
ја
!
хтети
да
ти
послужити
,
али
ето
јесам
тако
воља
божји
!
...
опростити
ја
твој
мука
ако
узживиш
...
опростити
ја
ран
смрт
свој
,
ако
она
се
жив
хтети
да
предати
!
"
Маргита
,
који
јесам
мало
час
село
на
земља
,
дигнути
се
сад
у
висина
.
Приђе
к
Рајка
,
положити
он
оба
свој
рука
на
раме
,
загледати
се
неколико
тренутак
свој
крупан
очи
у
његов
очи
,
и
онда
дочети
полагано
а
пун
милозвучан
свој
глас
да
говорити
:
„
о
витез
,
од
Расина
Рајко
,
—
хвала
ти
на
витештво
твој
!
не
падати
смрт
мој
на
твој
душа
,
али
падати
на
мој
душа
,
што
због
ја
тако
млад
гинути
.
немати
шта
ја
ти
да
праштати
и
опет
хтети
да
казати
:
неки
ти
јесам
просто
!
А
простити
ти
ја
што
хтети
младост
твој
преранити
гроб
у
овај
горети
да
покривати
!
"
и
онда
он
се
примакнути
још
ближе
и
—
пољубити
он
у
уста
!
као
да
јесам
из
Маргита
муња
севнути
,
и
као
да
јесам
гром
поред
он
пукнути
,
тако
Рајко
бити
заглунути
,
занемети
и
задрхтати
.
за
неколик
тренутак
јесам
ништа
ни
мислити
;
заборавити
Турчин
и
самсов
;
заборавити
и
живот
и
смрт
.
знати
јесам
само
да
пред
он
стајати
Маргита
,
и
да
он
свој
леп
очи
кроз
суза
гледати
.
—
„
ама
,
луд
деца
,
зар
не
чути
да
ви
викати
?
Што
јесам
се
обадвоје
скаменити
,
бог
ви
видети
?
!
овамо
,
брзо
овамо
!
“
викати
стар
пустињак
,
па
она
крепко
дохватити
обадвоје
за
рука
и
повући
—
к
један
отвор
у
стена
од
пећина
.
@card@
онај
део
стена
,
на
који
јесам
бити
урезан
крст
,
нагнути
се
у
пећина
као
да
јесам
бити
на
какав
осовина
.
испод
она
се
моћи
човек
ниско
погнути
провући
некуда
унутра
у
мрак
.
кад
она
старац
довести
пред
тај
отвор
,
дубоко
узбуђен
и
сав
блед
,
подигнути
у
вис
оба
рука
,
који
дрхтати
као
прут
,
па
она
свечано
рећи
:
„
заклети
ја
се
сав
што
ви
јесам
на
овај
свет
свет
,
да
никада
и
ники
казати
хтети
ако
што
бити
видети
!
“
„
заклињати
се
,
тако
ја
бог
на
страшан
суд
милостив
бити
!
“
викнути
Рајко
тако
исто
свечано
.
—
„
гроб
мој
мајка
...
небо
и
земља
мој
отаџбина
...
.
заклињати
се
!
“
говорити
Маргита
мирно
,
озбиљно
и
свечано
.
Учини
се
Рајка
да
она
глас
никада
јесам
бити
тако
сладак
,
тако
мек
и
опет
тако
јасан
.
„
улазити
унутра
и
не
бојити
се
!
“
рећи
она
старац
.
Рајко
ући
први
,
провукав
се
готово
на
колено
испод
огроман
камени
плоча
што
изнад
он
висаше
.
за
он
ући
Маргита
.
Плоча
се
винути
на
свој
осовина
и
затворити
пећина
.
она
двоје
бити
у
један
мрачан
узан
ходник
.
мрак
бити
тако
густ
и
црн
да
не
моћи
једно
друго
видети
.
—
„
Рајко
!
“
дозивати
он
Маргита
шапут
;
„
Рајко
,
где
јесам
?
дати
ја
рука
твој
.
страх
ја
јесам
!
овај
јесам
канда
неки
гробница
.
Чина
ја
се
да
мирисати
кости
мртвачки
!
“
Рајко
она
пружити
рука
тај
дохватити
њен
,
који
бити
хладан
као
исти
стена
.
А
стена
се
опет
повити
на
осовина
.
један
сутоњски
прамен
пасти
из
пећина
унутра
у
мрачан
ходник
а
с
он
и
глас
стар
пустињик
:
„
Рајко
,
брзо
хватати
твој
оружје
да
он
Турчин
овде
не
наћи
.
тако
...
на
,
хватати
и
овај
зембил
...
и
овај
тиква
с
вод
...
дед
’
,
дед
’
брзо
само
!
Слушај
,
корачај
на
десно
док
не
видити
светлост
!
и
сад
неки
јесам
бог
с
ви
!
“
Зачуше
и
лавеж
пас
и
вика
од
људи
са
сав
близу
пећина
.
стена
се
опет
окренути
и
пасти
на
земља
са
велик
силина
но
пре
,
као
да
хтети
да
згњечити
онај
прамен
сутон
,
што
јесам
из
пећина
дрзнути
да
завирити
у
онај
црн
гробница
,
или
—
као
да
се
журити
да
заклонити
велик
један
тајна
од
турски
поглед
.
и
ништа
се
више
не
зачути
.
Маргита
се
приљубити
бити
уз
Рајка
и
чврсто
се
држати
једном
рука
за
његов
рука
а
други
за
рам
његов
.
обадвоје
стојати
позадуго
пред
стена
,
који
она
раздвајати
од
пећина
и
ослушкивати
не
бити
ли
што
чути
.
мало
час
па
она
почети
грчевито
да
притискивати
рука
његов
,
као
да
он
тај
обратити
пажња
на
страхота
који
видити
и
од
који
стрепити
.
„
Чујеш
ли
самсов
?
"
питати
он
тих
и
устрептан
шапут
на
ухо
.
—
„
не
чути
?
“
одговорити
он
тако
исти
шапут
.
„
о
,
ја
она
чути
!
ето
она
с
онај
страна
овај
стена
.
гребати
и
скакати
уз
она
скамукати
!
молити
те
метнути
ухо
на
сам
камен
па
слушати
!
“
Рајко
прислонити
ухо
к
стена
и
после
неколик
тренутак
рећи
:
„
.
јесам
,
гребати
овај
стена
и
лајати
помамно
.
велик
јесам
вика
у
пећина
.
рећи
бити
да
се
свађати
ако
се
још
и
не
бити
!
“
и
онда
опет
обадвоје
мирно
а
радознало
ослушкивати
.
од
час
на
час
Маргита
бити
грчевит
притискивање
свој
танак
прст
у
рука
Рајков
давати
он
на
знање
,
кад
год
бити
појачати
вика
у
пећина
одјекнути
у
јак
куцање
срце
њен
.
и
Рајко
се
бити
сав
претворити
у
слух
.
Већ
јесам
и
напустити
бити
сваки
нада
,
да
моћи
што
разабрати
у
онај
потмуо
и
неразговетан
видац
.
тек
опет
ослушкивати
да
ли
хтети
и
кад
хтети
онај
жубор
престати
.
па
доћи
ми
кад
престати
.
изгубити
се
и
последњи
неразговетан
одјекивање
говор
људски
у
даљина
.
Савршена
тишина
,
у
који
он
само
лупање
свој
срце
чути
,
казивати
он
да
у
пећина
немати
више
ники
жив
.
тада
први
мисао
Рајков
бити
:
"
ако
јесам
Турчин
убити
старац
,
па
немати
ко
да
отворити
овај
гробница
,
шта
хтети
да
бити
од
овај
јадан
жена
поред
нена
?
!
“
сав
се
стрести
од
ужас
,
али
не
рећи
ни
реч
.
„
Што
ти
јесам
од
једанпут
рука
тако
хладан
?
"
шапутати
Маргита
свој
топлим
дах
.
—
„
ваљати
да
од
овај
хладан
стена
.
А
и
твој
јесам
рука
хладан
!
“
рећи
он
.
„
о
,
ја
јесам
страва
неки
ухватити
.
као
да
ја
неки
на
ухо
шапутати
,
да
јесам
жив
у
гроб
закопати
!
Чина
ја
се
свиснути
бити
од
страх
да
јесам
поред
ти
!
“
—
„
не
бојити
се
!
“
рећи
она
Рајко
,
па
узити
и
даље
да
ослушкивати
.
али
он
сад
нов
ужас
обузети
.
десити
он
се
нешто
што
никада
дотле
у
живот
.
Учини
он
се
као
да
он
се
душа
поделити
у
двоје
.
један
половина
слушати
кроз
ухо
уз
стена
прислонити
,
да
ли
се
тамо
иза
стена
што
збивати
;
други
половина
слушати
исти
такав
жудан
пажња
један
тих
гласић
,
који
у
он
сам
и
од
он
сам
тихо
шапутати
.
да
ли
тај
шапут
долазити
из
срце
његов
,
или
са
леви
раме
његов
,
тај
не
знати
ни
јесам
;
али
знати
да
јесам
са
десни
раме
,
јер
јесам
ту
лежати
њен
рука
,
на
који
она
баш
мало
час
наслонити
лице
свој
.
тек
онај
тајни
тих
гласић
шапутати
:
„
како
оно
синути
муња
кад
се
њен
усна
дотакнути
твој
усна
!
како
диван
бити
онај
сузне
очи
...
како
јесам
топао
дах
усна
њен
...
како
јесам
пун
милина
у
гипкост
овај
вилински
стас
,
што
се
тако
поверљиво
уза
тај
приљубљивати
...
шта
ли
јесам
сладак
:
живети
па
љубити
онако
сладак
уста
,
или
упрети
љубити
она
?
...
лудо
један
!
јесам
л
’
тај
она
род
какав
?
јесам
тај
сестра
,
јесам
тај
посестрима
;
какав
јесам
тај
род
њен
младост
,
њен
лепота
и
њен
милина
?
!
за
што
да
ти
не
бити
присан
и
присан
,
родити
и
рођени
...
за
што
да
јесам
јак
свој
мишица
не
загрлити
и
на
мушко
свој
прса
не
пригњечити
...
“
на
овај
последњи
реч
Рајка
срце
бурно
закуцати
.
он
се
препасти
од
сам
себе
.
Трже
десни
рука
свој
из
десница
Маргитин
,
скинути
њен
рука
са
раме
свој
,
одгурнути
јесам
оба
рука
свој
,
али
тихо
,
од
себе
,
и
крочити
неколико
корачај
сам
за
себе
у
мрак
,
као
да
хтети
да
бегати
од
она
.
„
не
,
Рајко
!
...
не
остављати
ја
сам
у
овај
гробница
!
"
цикнути
Маргита
;
„
где
јесам
?
!
...
Шта
,
тај
бити
?
!
...
о
,
дати
ја
да
чути
глас
твој
!
дати
ја
опет
рука
твој
!
“
Рајко
се
у
мрак
три
пут
бити
прекрстио
,
и
одмах
доћи
к
себе
.
сад
он
ганути
њен
жалостив
глас
.
„
не
бојити
се
,
госпођа
!
“
рећи
она
;
„
ево
ја
!
Нешто
ја
се
смучити
.
у
душа
ја
бити
помрчати
,
али
јесам
хвала
бог
сад
опет
сав
светло
предати
ја
.
не
бојити
се
;
ево
мој
рука
!
“
у
мрак
наићи
један
на
други
.
оба
рука
свој
обесити
он
се
она
о
