савлађивати,
као
вити
полетети
у
брз
кас
.
до
други
механа
пробити
она
зној
,
ту
она
протрљати
сена
,
услужан
механџија
изнети
ракија
и
кава
,
а
Пауна
и
Гргур
слатко
од
ружин
листа
.
одатле
се
кренути
мало
лак
каса
.
брат
Иван
већина
ћуташе
,
и
само
овда
онда
опомињати
слуга
да
скретати
тај
десно
тај
лево
,
куд
јесам
мање
кам
и
ровина
.
А
чест
промена
село
и
околина
привући
на
себе
радозналост
дечји
.
Чуђаху
се
грдан
механа
на
пут
са
ишаран
ходник
и
ћошка
.
—
нуто
,
нуто
,
баба
!
викати
Паун
,
опазив
на
механски
зид
два
јунак
,
како
кидисати
један
на
други
.
—
То
јесам
,
деца
,
Краљевић
Марка
и
Мус
Кесеџија
.
—
Краљевић
Марка
!
повикати
весео
деца
.
погле
,
оца
,
колик
он
брк
,
па
калпак
на
глава
!
А
шта
он
јесам
оно
у
рука
?
—
топузина
.
—
знати
,
знати
,
говорити
Гргур
;
уча
ми
јесам
често
причати
о
Марка
.
—
А
погодити
:
ко
јесам
она
деветорица
,
па
онај
стар
пред
она
у
дуг
сед
брада
?
Гргур
прићутати
,
па
онда
радосно
повикати
:
—
девет
Југовић
и
десети
стар
југ
Богдан
!
отац
се
насмехнути
.
бити
он
мило
што
он
дете
погодити
име
тај
славан
јунак
.
поред
пут
сеоски
потес
.
Пожњевена
жито
свежена
у
гувно
и
виђати
се
још
многи
неовршен
камара
снопље
.
иза
потес
шљивик
с
родним
подупрт
грана
,
а
за
она
сести
на
брдељак
,
на
који
се
зеленити
проређен
шумица
.
с
један
обао
вис
забелити
се
нов
црква
с
висок
бео
звонара
.
деца
јесам
гледати
и
чудити
се
величина
никад
невиђен
грађевина
.
на
један
сахат
пред
заход
сунце
испети
се
на
један
вис
.
—
погледати
права
доле
!
викнути
Иван
деца
.
деца
се
убезекнути
.
Хтедоше
нешто
рећи
,
али
она
отворити
уста
остати
непомичан
.
после
дуг
гледање
окренути
се
отац
:
—
аох
,
баба
,
да
грдан
село
и
голем
река
!
—
То
јесам
,
деца
,
Београд
,
а
оно
јесам
лево
Сава
,
десни
Дунав
.
—
ту
хтети
ти
учити
школа
,
Гргур
!
викнути
Паун
.
Гргур
заиграти
срце
од
радост
,
али
он
се
савити
око
срце
и
неки
страх
,
како
ли
хтети
остати
жив
у
тај
чудо
од
кућа
.
—
ту
испрегнути
коњ
,
и
док
она
јесам
слуга
провађати
,
отац
извадити
погача
и
сир
,
прострети
пешкирић
по
онај
трава
поред
пут
,
сести
и
јести
.
поред
она
,
случајно
,
пролазаше
читав
караван
Хер
кириџија
,
који
на
коњ
носити
у
Београд
катран
и
луч
,
па
да
тамо
узети
со
и
понети
горе
на
сав
Златибор
,
у
стар
Влах
.
—
Видиш
,
дете
мој
,
рећи
Иван
,
показивати
рука
на
овај
вечит
путник
.
Мучан
ли
јесам
живот
што
он
овај
провод
.
бити
она
у
пут
зима
и
врућина
,
и
киша
и
снег
,
и
опет
гмизати
напред
,
и
ништа
немати
што
хтети
она
уставити
.
видити
како
јесам
тешко
живети
на
овај
свет
,
па
опет
бог
не
да
да
пропасти
човек
прегалац
.
Учи
се
,
дете
мој
,
и
владати
се
добро
,
онако
како
тај
стар
бити
световати
.
моћи
никад
да
се
лењити
;
што
моћи
вечерас
,
не
одлагати
за
сутра
.
увек
имати
на
ум
овај
вредан
кириџија
,
гледати
да
сваки
дан
што
добро
свикнути
и
научити
.
А
кад
школа
свршити
,
е
онда
,
онда
...
и
ту
се
брат-Ивану
уставити
реч
у
грло
.
„
Божа
мој
,
ко
ли
хтети
тај
жив
дочекати
“
,
помислити
у
себе
.
„
да
ли
јесам
ја
тај
срећа
судити
?
“
у
тај
мах
скинути
капа
,
па
се
прекрсти
,
и
с
тај
јесам
све
положити
у
божји
рука
.
—
А
кад
Гргур
школа
свршити
,
хтети
ли
он
опет
к
ми
у
село
,
да
радити
с
ти
као
и
до
сада
?
Ивана
се
и
нехотице
нешто
хладно
савити
око
срце
.
—
дабогме
да
хтети
доћи
...
једва
промуцати
;
јесам
ли
дете
мој
,
да
ти
никад
хтети
оставити
свој
...
али
брат
Иван
већ
више
не
моћи
ни
један
.
Гргур
он
гледати
и
чудити
он
се
реч
.
он
јесам
ни
умести
разумети
тај
велик
питање
очин
.
тај
још
и
не
знати
за
какав
леп
свет
осим
свој
кућа
и
свој
село
.
али
јесам
чича
Иван
знати
да
имати
још
леп
и
дарежљив
свет
иза
сеоски
плот
.
тај
он
јесам
и
текнути
у
његов
,
данас
и
сувише
осетљив
срце
.
у
тај
се
сунце
почети
смиривати
и
хладовина
пирит
вис
на
који
се
налазити
.
Упрегоше
коњ
,
посадити
се
у
кола
,
и
већ
јесам
бити
упалити
фењер
кад
јесам
проћи
мимо
кнежев
двор
,
пред
који
се
баш
у
тај
мах
стража
мењати
.
одсести
у
један
гостионица
код
Батал-
Джамије
.
сутрадан
се
рано
дигнути
Иван
па
с
деца
поћи
свој
стар
познаник
,
Јована
столар
,
који
имати
радионица
низак
Стамбол
-капије
.
деца
ићи
уз
отац
,
а
радознало
гледати
тај
на
један
тај
на
други
страна
.
гледати
убав
дворац
,
шарен
излог
дућански
и
радионички
,
свет
који
врвити
тамо
амо
,
као
да
јесам
ту
негде
близу
сабор
или
панађур
.
па
војник
,
па
Турчин
,
па
низам
.
с
теразијски
раскршће
опазити
тамо
далеко
у
висок
јутарњи
зрака
позлаћен
кула
на
саборни
црква
.
гледати
и
гледати
,
а
све
се
бој
да
она
очи
не
варати
.
сав
она
се
чинити
као
шарен
сан
,
који
никад
дотле
уживати
јесам
.
А
Иван
?
он
ћутом
напред
корачати
.
лице
он
се
приметно
поозбиљити
.
не
гледати
ни
лево
ни
десно
.
он
се
у
себе
јесам
са
себе
разговарати
о
мио
дете
свој
,
о
судбина
,
који
сад
навијати
први
основа
.
„
Шта
ли
хтети
од
сав
тај
бити
,
Божа
,
Божа
мој
?
.
да
јесам
ко
у
тај
мах
проћи
близ
поред
он
,
чути
бити
дубок
,
скривен
уздисај
.
Међутим
стигнути
пред
радионица
Јована
столар
.
унутра
се
чути
тесање
и
струг
.
пред
врата
стајати
неколико
обојен
сто
и
столица
с
прав
и
крив
нога
,
с
лак
и
без
лак
.
—
помоћи
бог
,
мајстор
Јована
!
викнути
Иван
,
погледав
с
праг
у
радионица
.
—
бог
ти
добро
дати
,
газда
Ивана
,
одазвати
се
мајстор
Јован
,
оставити
на
страна
рендело
.
добро
јесам
ја
доћи
!
Приђи
ближе
овамо
.
клупица
,
момак
!
седити
!
деца
он
пољубити
у
рука
.
—
Жива
бити
,
жив
и
срећан
бити
!
јесам
ли
овај
твој
деца
?
да
она
бог
поживети
,
красан
син
.
А
ићи
ли
у
школа
?
—
овај
,
Гргур
,
са
наш
сеоски
школа
,
бог
хвала
,
готов
јесам
.
—
охо
!
е
баш
ја
јесам
жао
,
што
ја
јесам
овде
„
Доситеј
"
,
да
видити
какав
јесам
читач
.
А
ко
ви
јесам
бити
учитељ
?
—
господин
Макса
,
рећи
Гргур
с
пун
снебивање
.
—
господин
Макса
,
господин
Макса
...
да
јесам
жив
и
здрав
—
не
познавати
он
.
али
да
,
да
,
време
се
данас
изменити
.
кад
јесам
ја
књига
учити
,
ваљати
јесам
од
јутро
до
мрак
путовати
од
један
школа
до
други
.
А
данас
?
имати
она
у
сваки
трећи
село
—
ко
бити
запамтити
име
толики
учитељ
.
е
сад
да
нешто
устати
покојни
Доситеј
,
да
очи
видити
...
али
,
гле
,
ја
бог
ја
смести
с
ум
.
Момче
,
кава
и
ракија
!
па
,
газда
Ивана
,
шта
јесам
наумити
с
дете
?
Иван
као
да
се
дотле
са
себе
разговарати
,
па
добро
и
не
дочути
шта
он
бити
упитати
.
стога
рећи
стидети
се
:
—
Шта
рећи
,
мајстор
Јована
?
простити
,
замислити
се
мало
свој
брига
,
који
ја
одузети
и
сан
и
глад
.
—
питати
ти
:
шта
јесам
сад
наумити
с
дете
?
—
један
да
радити
земља
,
да
бити
сељак
ко
по
бог
ја
,
а
овај
(
показав
рука
на
Гргур
)
,
рад
јесам
да
школовати
.
—
да
школовати
?
па
лепо
.
кад
ти
јесам
свега
дати
бог
,
нек
имати
један
учеван
из
твој
колено
.
А
ко
да
ти
знати
,
газда
Ивана
;
из
најуђе
кровињара
излазити
први
људи
.
ко
ти
бити
отац
Доситејев
;
можда
он
се
једва
знати
име
у
Чаково
?
А
његов
син
продрмусати
јесам
богме
добро
онај
уштавелу
брада
сам
Стратимировић
.
хе
,
хе
,
тако
ти
тај
ићи
на
овај
свет
,
сваки
моћи
бити
чувен
и
велик
,
ваљати
само
присести
,
па
опљунути
у
шака
.
—
А
јесам
л
’
ви
тај
ваш
господин
Макса
учити
и
појати
?
запитати
окренути
се
деца
.
—
знати
сав
тропар
.
—
А
певати
?
—
Учили
јесам
:
„
Владета
војвода
"
,
„
Тодора
од
Сталаћ
“
и
још
многи
други
,
одговорити
Гргур
,
гледити
он
радознало
.
—
ваљан
учитељ
.
кад
једном
доћи
с
он
,
Ивана
,
позвати
он
к
ја
.
морати
ручати
за
мој
сто
.
ја
волити
певање
.
кад
видити
ко
да
радити
и
певати
,
а
ја
чисто
срце
заиграти
,
подмладити
се
.
Божа
мој
,
покојни
Марка
устабаша
,
бог
да
он
духати
простити
,
удиљ
радити
,
певати
,
па
он
радња
никад
боље
.
али
,
ево
момак
.
дело
,
љубаве
ти
,
ракија
па
кава
.
тако
.
А
ви
деца
?
Трчдер
момчити
тамо
преко
пут
,
па
донети
два
врућ
сомунчић
.
тај
обојица
почети
сркати
кава
,
који
се
пушити
.
—
даклем
,
рад
јесам
Гргур
да
дати
у
школа
?
почети
мајстор
Јов
,
намрштити
мало
свој
ведар
чела
.
—
тај
зато
и
доћи
ето
до
ти
,
да
ја
световати
,
да
ја
,
као
прост
човек
,
мало
поупутити
,
одговорити
Иван
,
остављати
празан
шоља
на
клупица
.
—
не
бринути
се
,
газда
Ивана
.
и
мој
јесам
син
свршити
школа
код
велик
црква
,
па
сад
,
како
ти
се
чинити
,
ја
велим
да
она
уписати
обојица
у
гимназија
?
—
како
тај
господ
учити
.
ето
тај
дете
,
па
он
водити
где
требати
и
ко
требати
.
ја
,
ја
се
,
мајстор
Јована
,
не
знати
макнути
.
ако
хтети
ти
,
онда
не
знати
шта
хтети
.
—
А
као
зашто
не
бити
?
Чинио
јесам
и
туђина
,
а
нек'мо
ли
ти
,
који
јесам
ја
толико
пута
учинити
добра
,
кад
оно
радити
с
проклет
дуга
.
од
јуче
јесам
започети
упис
,
ја
хтети
она
одвести
господин
директор
,
тај
јесам
мој
ствар
,
тај
хтети
ићи
лако
;
ама
јесам
ли
се
побринути
за
стан
,
где
да
сместити
дете
?
—
ја
се
код
кућа
договорити
с
газдарица
,
да
ти
молити
да
он
примити
ти
у
твој
кућа
.
заправо
да
ти
казати
,
мајстор
Јована
,
не
смети
ни
да
помислити
да
он
водити
куд
на
други
страна
.
ето
довести
сам
дете
као
златан
јабука
,
већ
,
знати
,
гледати
јесам
он
као
зеница
ока
,
као
мало
водити
на
длан
,
па
зар
да
он
сад
остављати
на
душа
туђина
и
незнан
?
—
Али
,
газда
Ивана
,
ја
не
знати
да
л
’
хтети
бити
за
дете
згодан
.
бог
ми
дати
доста
,
а
кућа
јесам
другојачије
него
баш
попритесан
.
да
се
повирати
...
—
не
,
не
,
мајстор
Јована
,
где
јесам
место
за
ви
све
,
зар
хтети
бити
иједан
угао
за
мој
дете
.
А
дух
ја
јесам
мирно
и
склонит
.
Већ
ако
он
се
нарав
не
изменити
,
вера
и
бог
хтети
он
ни
осетити
.
знати
он
добро
шта
јесам
кућни
ред
,
шта
јесам
зазор
,
а
шта
се
пристојати
.
—
е
па
да
питати
жена
.
Знаш
,
кућа
јесам
сав
о
женин
врат
...
—
А
што
ја
тај
говорити
,
мајстор
Јована
!
знати
ја
добро
шта
јесам
кућа
,
шта
јесам
кућни
ред
.
него
рећи
да
л
’
да
примити
дете
,
или
да
он
натраг
водити
...
—
е
кад
јесам
баш
навалити
,
онда
,
онда
ево
јесам
ни
ја
с
раскид
.
ја
јесам
додуше
посирома
;
код
ја
хтети
уживати
не
знати
шта
,
али
како
бити
мој
деца
,
онако
и
он
.
Што
јести
ја
,
јести
и
он
.
али
богме
хтети
да
ја
слушати
као
одати
,
а
мој
домаћица
као
свој
мати
,
твој
Петри
!
—
Чујеш
ли
,
Гргур
,
шта
велим
мајстор
Јован
?
окренути
он
се
отац
.
—
Чујем
,
баба
,
одговорити
дете
,
гледити
преда
себе
,
а
очи
он
се
наводнити
сузица
.
—
ја
хтети
можда
још
данас
с
Пауна
у
село
,
а
овај
ти
јесам
од
јак
место
ја
отац
.
Слушај
он
,
као
што
јесам
и
ја
слушати
.
он
хтети
ти
и
на
добро
упутити
.
хајде
сад
прићи
он
рука
.
Међутим
доћи
и
Јованов
газдарица
,
Макра
.
повисок
,
сув
жена
,
оличен
брига
и
старање
.
по
чистота
познавати
она
се
вредноћа
и
устаоштво
.
до
она
стајати
њезин
јединац
,
Милан
,
сувоњав
,
протегљаст
дете
,
црн
очи
,
округласт
лице
,
у
хаљиница
искраћао
,
али
чист
и
опран
.
—
хе
,
жена
,
викнути
мајстор
Јован
свој
газдарица
,
ево
ти
још
један
син
,
а
ти
,
Милана
,
брата
и
други
.
Гргур
прићи
рука
газдаричин
,
а
са
Милана
се
руковати
,
погледати
он
мало
испод
очи
,
па
опет
,
савладан
стид
,
спустити
свој
црн
дуг
веђа
,
и
гледати
преда
себе
.
—
тако
,
па
да
ја
се
пазити
и
слагати
к'о
родити
браћа
.
Тешко
јесам
,
деца
,
данас
стећи
пријатељ
,
па
зато
она
ваљати
себе
ковати
јоште
из
мален
.
па
да
се
глава
не
шалити
,
него
да
ми
се
добро
учити
,
да
не
осрамотити
ни
себе
ни
ми
.
од
ви
се
не
тражити
ни
да
орати
,
ни
да
тесати
,
књига
ви
поље
,
и
халат
и
занат
.
А
ко
се
не
учити
за
младост
,
у
староста
ни
довека
.
деца
отићи
у
кућа
,
из
кућа
у
авлија
,
а
мајстор
Јован
и
газда
Иван
до
ручак
угодити
шта
хтети
овај
имати
донети
на
издржање
детињи
:
@card@
ока
жито
,
@card@
ока
пасуљ
,
каца
сир
и
ухрањен
крмак
годишње
,
и
дукат
цесарски
месечно
.
по
ручак
се
Иван
опростити
с
мајстор
Јована
и
газдарица
,
пољубити
Гргур
и
посаветовати
он
.
Паун
загрлити
брата
и
дуго
плакати
и
један
други
нешто
неразумљив
говорити
.
после
тај
отац
с
Пауна
сести
у
кола
,
погледав
још
један
син
,
стегнути
срце
,
окренути
се
слузити
и
викнути
да
ошинути
.
Гргур
јесам
дуго
гледати
за
она
,
док
не
замакнути
за
први
угао
,
па
онда
стиснути
рука
Миланов
.
у
радионица
мајстор
-Јовановој
живо
се
радити
до
седам
сахат
у
вече
,
а
тада
се
јесам
тачно
вечерати
.
у
зачеље
сести
Јован
,
до
он
десно
жена
,
па
син
он
Милан
,
па
до
он
ћерка
Ружица
,
с
леви
страна
момак
,
који
јесам
вазда
имати
тројица
.
Шегрт
јесам
помагати
доносити
јела
и
служити
при
сто
.
овај
вече
,
пре
него
што
хтети
поседати
,
рећи
мајстор
Јован
свој
деца
.
—
хе
,
деца
,
сад
јесам
добити
још
један
брата
.
Хоћу
да
се
пазити
као
да
јесам
ви
све
троје
ја
родити
.
седити
,
Гргур
до
Ружица
,
а
она
нека
међу
ти
и
Милана
,
као
сестра
метати
браћа
свој
.
—
Гргур
сести
до
Ружица
и
стидно
гледати
преда
себе
.
Чим
погледати
на
постављен
сто
,
одмах
хтети
приметити
да
јесам
застрети
чист
чаршав
,
тањир
и
чинија
од
бео
,
истина
мало
прост
порцулан
,
нож
и
виљушка
од
челик
,
кашика
од
жут
паквон
;
сав
опран
,
очишћен
,
углачан
.
ту
јесам
сланик
,
биберница
,
бокал
с
вод
и
пред
сваки
по
један
прост
чаша
за
вод
.
пре
него
се
сести
,
он
бити
јесам
,
окренути
се
икона
свој
домаћи
патрона
,
свет
Никола
,
очитати
„
Оче
наш
.
“
Беше
понедеоник
,
зато
се
на
сто
изнети
пун
велик
чинија
кромпир
с
месо
.
код
мајстор
-
Јована
бити
тачно
утврђен
јеловник
.
осим
месне
чорба
долазити
јела
овај
ред
:
недеља
,
купус
и
печен
тесто
;
понедеоник
,
кромпир
,
а
увече
други
јела
попара
;
уторник
,
у
подне
паприкаш
,
а
увече
цицвара
од
бео
брашно
,
мало
помастан
;
среда
,
пасуљ
са
сланиница
;
четвртак
,
у
подне
куван
тесто
,
увече
пилав
с
исецан
месо
;
петак
,
пасуљ
без
сланина
и
са
салата
кад
јесам
тај
доба
;
субота
,
кромпир
,
а
увече
још
по
кришка
сир
,
или
савијача
,
или
моча
,
итд
.
о
велик
празник
у
подне
печење
,
а
момак
увече
немати
вечера
,
који
она
јесам
у
осталом
са
сав
излишан
,
јер
како
се
по
подне
умити
и
обука
,
не
долазити
кућа
другдан
до
поноћ
.
сваки
момак
добити
у
подне
по
литар
вино
,
а
мајстор
Јован
испразнити
с
мајсторица
Макрена
тачно
полуока
.
овај
столски
поредак
јесам
се
смести
мењати
ни
за
жив
глава
.
мајстор
Јован
живети
јесам
по
он
као
момак
по
Банат
и
Ердељ
и
на
он
се
навикнути
као
какав
стар
дуја
на
строгост
типик
.
изузетак
бити
бивати
само
у
изванредан
прилика
:
кад
јесам
столарски
и
браварски
пир
,
кад
доћи
гостити
,
кад
се
наплатити
по
какав
велик
наруџбина
,
итд
.
по
вече
очитати
се
опет
„
Оче
наш
.
“
момак
рећи
мајстор
:
лак
ноћ
,
па
отићи
.
док
јесам
мајсторица
успремати
сто
,
мајстор
Јован
отворити
горњи
фијока
од
велик
плав
орман
,
што
стајати
у
зачеље
између
кревет
и
извадити
један
књига
у
тврд
корица
с
црн
кожа
на
полеђина
и
четвороугао
од
црвен
кожица
,
на
који
се
виђати
упечатити
позлатити
,
али
доста
посукнути
слово
.
обрез
лист
бити
жут
боја
обојити
.
—
но
,
ђак
,
рећи
дати
књига
Гргур
и
показати
он
насловни
лист
,
дед
да
видити
како
ти
јесам
учитељ
научити
читати
.
сав
поседати
за
сто
,
Гргур
прочитати
течно
и
разговетно
:
—
Живот
и
прикљученије
Димитрија
Обрадовић
,
нареченога
у
калуђерство
Доситеј
.
—
ето
видити
,
синак
,
ја
јесам
човек
неук
,
не
знати
много
књига
,
али
се
Доситејев
књига
сваки
вече
по
који
час
забавити
.
Што
она
више
читати
,
тај
она
све
већма
разумети
и
желити
да
она
опет
узети
у
рука
.
али
имати
доста
што
шта
,
што
не
моћи
да
разумети
,
јер
ја
у
младост
јесам
у
школа
упутити
како
требати
.
зато
учити
сад
док
јесам
млад
.
Што
год
не
разумети
,
питати
,
па
хтети
се
зар
наћи
ко
хтети
ви
као
што
требати
обавестити
.
наука
јесам
наука
,
занат
над
занат
.
ко
хтети
да
јесам
учеван
,
да
знати
што
требати
да
знати
,
ваљати
много
да
читати
,
много
да
мислити
,
много
да
писати
и
учити
.
надрикњига
јесам
као
и
надристолар
,
кад
отети
какав
клупица
,
или
здепати
какав
столица
,
крај
сав
умење
.
свет
,
кад
видити
да
јесам
незналица
,
окренути
он
леђа
,
те
,
несрећник
,
умирити
од
глад
.
да
видити
,
шта
велим
игуман
хоповски
за
учен
Рајић
.
на
,
прочитати
овај
,
Милана
.
Милан
прихватити
књига
и
лепо
на
глас
читати
:
—
„
колико
јесам
ја
прост
...
“
—
То
велим
игуман
хоповски
;
приметити
мајстор
Јован
.
—
„
и
неучен
,
наставити
Милан
даље
,
ја
јесам
милије
видети
учен
млад
Рајић
,
него
четири
васеленски
патријарх
,
који
бити
без
наука
бити
као
ја
;
видети
јесам
он
како
јесам
млад
и
без
брада
,
али
кад
стати
беседити
,
ја
сав
,
с
велик
брада
,
гледати
он
,
као
да
јесам
из
диваљ
вилајет
доћи
.
"
—
хе
,
хе
,
тај
јесам
само
Доситије
умести
рећи
.
и
данас
она
имати
,
који
књига
писати
,
ама
нешто
врдати
,
нешто
увијати
,
да
она
често
јесам
господ
разумети
.
Што
не
говорити
вако
просто
,
да
она
и
ја
разумети
:
али
тако
ти
јесам
данас
и
са
столарство
,
сав
тесати
нешто
на
око
,
шарен
и
цифраст
ваздан
,
а
док
подложити
пећ
,
а
оно
се
кривити
и
витоперити
као
луб
.
узети
књига
из
рука
Миланов
,
па
јесам
пружити
Гргур
.
—
дед
ти
наставити
даље
овај
!
(
Показавши
он
прст
где
да
отпочети
.
)
Гргур
почети
мало
тих
глас
:
—
„
мој
синак
!
...
“
—
Вели
исти
игуман
хоповски
,
приметити
мајстор
Јован
.
—
„
мој
синак
,
проћи
јесам
она
глуп
и
слеп
време
,
кад
се
међу
нами
говорити
:
боље
јесам
шест
вранац
у
каруца
,
него
шест
школа
у
глава
.
сад
се
јесам
време
преокренути
;
учен
човек
,
ако
хтети
и
пешице
ићи
,
сваки
он
поштовати
,
а
неучен
,
видити
где
се
возити
на
вранац
,
говор
:
вранац
вранац
вући
;
и
право
имати
.
“
—
хајати
,
хајати
,
мој
драг
Доситије
,
уздахнути
мајстор
Јован
,
као
да
јесам
ти
ја
данас
у
тај
попузнути
.
колико
јесам
мој
професор
Сава
седети
без
служба
,
док
се
други
сметењак
товити
на
плата
,
који
ако
јесам
ја
заслужити
,
тако
јесам
и
они
.
па
још
толико
други
учеван
људи
,
који
јесам
дати
нешто
мало
службица
,
тек
да
не
помрети
од
глад
.
али
,
ко
ти
јесам
само
данас
попечитељ
просвета
?
него
,
бог
здравље
,
гледати
ја
да
се
тај
на
боље
окренути
.
само
требати
да
чинити
као
што
ми
Доситије
велим
...
Ружица
,
читати
овај
(
показати
она
прст
)
.
Поче
Ружица
свој
нежан
танак
глас
:
—
да
мој
једноплемени
усуд
се
сврх
сваки
ствар
слободно
мислити
,
и
све
,
што
чути
,
да
судити
и
расуђивати
...
—
и
тако
даље
,
и
тако
даље
,
наставити
мајстор
Јован
мало
—
као
кроз
зуб
:
„
они
,
који
се
држати
само
свој
обичај
и
хтети
да
одржати
све
онако
како
јесам
,
они
“
...
читати
даље
два
последњи
врста
!
—
остајати
за
навек
у
свеконачној
и
плач
достојан
бесвесност
,
завршити
Ружица
.
мајстор
Јован
,
поновити
још
једном
овај
реч
Доситејев
,
узити
књига
испред
кћер
и
ставити
јесам
предати
се
.
Преврнувши
два
три
листа
,
намрштити
мало
свој
и
онако
убран
чела
и
почети
у
себе
читати
.
Макрена
узити
детињи
пресвлачица
,
да
јесам
на
два
три
место
прихватити
и
пришити
дугменце
који
јесам
отпасти
.
у
који
мах
велик
сахат
на
дувар
избити
осам
,
у
тај
исти
тренутак
неки
куцнути
на
врата
,
и
кад
се
отворити
ступити
унутра
један
средовечан
човек
,
онизак
,
полупун
,
чела
висок
,
очи
живахан
,
образ
округао
,
космат
подрезан
брада
,
а
образ
онако
вазда
готовити
на
смех
.
под
пазухо
држати
дебео
трешњев
штап
.
—
А
,
добро
јесам
ми
доћи
,
господин
Сава
,
викнути
радосно
мајстор
Јован
,
устајати
он
на
сусрет
.
свагда
јесам
ми
добро
доћи
,
а
вечерас
,
долетети
.
Читам
,
а
мислити
на
ви
.
—
Шта
,
ви
ваљда
опет
с
ваш
Доситеј
,
почети
професор
Сава
смешити
се
,
оставити
сав
онизак
шешир
на
орманчић
,
где
стајати
еснафски
кутија
.
—
као
обично
,
као
обично
...
е
па
рећи
,
шта
хтети
?
у
кафана
јесам
ни
момак
ићи
...
изволети
ево
овде
на
мој
место
.
—
Макрена
,
можда
господин
јесам
још
ни
вечерати
...
—
молити
,
молити
не
трудити
се
:
абије
ићи
с
вечера
...
знати
,
наручити
јесам
бити
на
Дорћол
један
тазе
смуђ
...
—
знати
,
знати
,
да
јесам
тирјаћија
на
ваљан
риба
.
али
зато
сад
смети
мало
повише
овај
ритопечки
.
—
е
па
кад
она
јесам
судити
,
онда
шта
она
знати
,
неки
она
бити
.
ја
се
и
ви
хтети
посветити
.
тај
и
Доситије
ту
негде
велим
,
да
јесам
се
и
братија
хоповски
веома
радовати
жив
риба
и
стар
вино
.
—
Ева
,
наставити
Јован
једва
дочекати
прилика
да
опет
завирити
у
књига
...
овде
велим
Доситије
да
јесам
преко
четрдесет
дан
гладовати
Мојсије
на
Гори
синајски
и
Или
бежати
по
пустиња
,
али
бог
јесам
хтети
да
на
она
учинити
тај
чудо
,
а
где
јесам
данас
чудо
?
—
А
ја
и
ви
да
два
дан
не
јести
и
не
пити
,
шта
бити
бити
од
ми
,
драг
мајстор
-
Јована
?
просто
бити
скапати
.
—
зато
,
молити
ви
,
прихватити
овај
велик
чаша
,
понудити
он
Јован
,
кад
Макрена
принети
служавник
с
наливен
чаша
.
—
Чујеш
,
жена
,
оставити
ти
тај
пред
ми
,
ја
хтети
се
већ
сам
послужити
,
када
зажеднети
...
здравити
јесам
!
професор
Сава
одврнути
горњи
и
доњи
коштан
наглавак
са
свој
дебео
трешњевац
,
извадити
из
шпага
пљоснат
турски
лула
,
посадити
јесам
на
доњи
крај
,
а
на
горњи
бити
сисак
од
ћилибар
.
Напунивши
јесам
мирисав
дуван
,
запалити
јесам
труд
,
закачити
леви
палац
за
ивица
од
прслук
под
пазухо
,
опружити
нога
тамо
даље
под
сто
,
повући
два
три
дим
из
разгорео
лулица
,
нагнути
глава
ближе
к
десни
раме
,
погледати
задовољно
мајстор
Јована
,
и
смешити
се
трнути
у
длан
.
—
ви
јесам
данас
сасвим
добар
воља
,
господин
професор
?
приметити
он
мајстор
Јован
.
—
А
зар
ви
тај
опажати
?
—
тај
ето
смешити
се
,
па
...
—
Па
рећи
ли
ви
да
долазити
с
част
?
—
Части
?
па
колик
јесам
морати
бити
тај
ваш
славан
смуђ
?
колико
ви
бити
при
вече
?
—
ја
и
професор
Тома
и
катихета
.
али
да
знати
историја
овај
вече
,
бити
се
и
сам
мало
насмејати
.
—
молити
,
служити
се
,
док
се
вино
јесам
угрејати
.
па
,
ако
ви
јесам
по
воља
,
да
ми
приповедити
тај
историја
.
Макрена
,
кава
.
—
познавати
ли
ви
Станка
абаџија
?
почети
професор
Сава
,
пошто
јесам
,
по
сав
стар
обичај
,
мало
погладити
брада
и
пљуцнути
.
—
на
Варош-Капији
?
—
јесам
тај
.
сигурно
он
знати
син
,
што
хтети
сада
у
четврти
разред
?
лањски
година
,
некако
пред
распуст
враг
нанети
овуда
мечкар
,
па
једно
по
подне
,
баш
пред
школски
капија
,
заокупити
ударати
у
даире
:
„
играти
ја
играти
,
Кара-
Мартина
“
;
па
јадник
мед
дотерати
гурбет
,
те
кад
привикнути
:
„
узети
пушак
на
лево
око
,
па
ти
стрељати
тица
ластавица
!
“
,
а
он
из
сав
незграпан
грлина
рикати
кроз
нос
:
ма
!
деца
се
на
тај
смејати
сиромах
медвед
,
а
Циганин
скинути
мастан
фес
и
заокупити
мољакати
да
он
дати
десетпарац
.
—
ехе
,
и
сам
јесам
ви
некад
од
јутро
до
мрак
јурити
за
мечкар
.
—
дакле
Станков
синути
се
допасти
овај
мечји
игра
,
те
кад
бити
у
школа
,
а
он
скинути
тканица
,
те
дати
неки
свој
други
један
крај
,
а
други
намакнути
себе
о
врат
,
па
ићи
од
скамија
до
скамија
.
Вођ
он
викати
:
„
играти
ја
,
Кара-
Мартина
!
“
,
а
он
ходати
,
скакати
,
мумљати
као
да
јесам
порекло
из
хомољски
јазбина
.
А
кад
рикнути
кроз
нос
:
ма
!
цео
школа
узаврети
,
граја
,
урнебес
.
као
и
међ
’
људма
тако
и
међ
’
деца
:
имати
она
,
који
волити
потказати
него
да
он
господ
здравље
да
.
пре
него
хтети
се
грајати
дигнути
,
тркнути
један
крадом
директор
,
а
овај
опет
,
беспослен
као
што
он
јесам
дати
бог
,
трч
’
у
разред
као
да
хтети
он
тамо
орден
приденути
.
таман
хтети
наш
нов
Кара-
Мартин
заурлати
:
ма
!
а
директор
широм
врата
отворити
.
сиромах
Кара-Мартин
умало
се
јесам
од
етар
стропоштати
,
тканица
он
висаше
о
врат
.
Поведоше
ти
наш
медвед
,
па
с
он
на
протокол
.
по
подне
седити
у
канцеларија
,
кад
ето
тај
директор
задуван
с
врло
важан
лице
.
—
господа
мој
,
јесам
ли
чути
за
скандал
који
се
у
завод
догодити
?
—
скандал
!
упитати
он
озбиљно
и
један
други
погледати
.
—
.
.
.
безобразан
,
какав
се
још
јесам
догодити
за
мој
толикогодишњи
директоровање
.
—
А
шта
ли
се
тај
збити
?
ми
јесам
ники
ништа
јавити
.
—
знати
ја
,
знати
,
кричати
директор
,
долазити
све
већма
и
већма
у
ватра
;
по
ви
бити
моћи
завод
и
изгорети
;
ви
се
сав
тај
ништа
не
тицати
;
ви
се
разбегнути
куд
који
,
а
ја
се
све
бити
о
глава
.
и
опет
,
гдегод
стати
,
опадати
ја
:
директор
нем
посао
,
директор
нем
час
.
али
тако
јесам
тај
,
свугде
хтети
наћи
солидарност
,
па
и
код
сам
халваџија
,
само
не
у
ми
професор
...
—
Али
остав'те
,
молити
ви
,
ви
наш
солидарност
на
страна
:
расправити
јесам
кад
бити
докон
.
него
,
молити
ви
,
казати
ми
,
шта
се
тај
догодити
,
те
да
знати
да
ли
да
седити
да
ствар
пресудити
,
или
да
одлазити
.
ја
имати
свој
посао
...
.
—
ви
имати
свој
посао
,
а
ја
ваљда
немати
никакав
свој
пословати
.
кад
морати
седети
ја
,
морати
седети
и
ви
!
А
куд
ви
се
хитати
;
зар
имати
што
пречити
од
свој
званичан
дужност
,
за
који
јесам
плаћен
,
који
ви
хранити
и
одевати
?
—
богме
јесам
до
зло
бог
несносан
тај
ваш
директор
.
да
ми
јесам
устабаша
,
не
бити
он
моћи
подносити
,
приметити
мајстор
Јован
.
—
Па
,
господин
директор
,
хтети
ли
ми
казати
,
зашто
јесам
ми
сазвати
?
упитати
он
још
једном
озбиљан
професор
Тома
.
—
имати
да
ви
саопштити
неваљалство
,
какав
равнати
немати
.
ја
мислити
да
се
,
на
жалост
,
први
пут
догодити
у
наш
завод
.
затим
ми
испричати
све
што
се
догодити
.
—
Па
тај
јесам
неваљалство
,
господин
директор
;
тај
јесам
прост
несташлук
и
ништа
више
,
приметити
он
ја
.
—
у
ваш
глава
,
ал
’
у
мој
не
.
тај
помислити
само
...
—
Нећу
ни
да
мислити
,
кад
јесам
тај
јасно
као
дан
.
ја
ви
и
опет
велим
,
да
тај
нем
неваљалство
.
—
Шта
,
ви
ваљада
хтети
растројство
,
анархија
у
завод
?
красна
ја
професор
!
само
тако
,
само
тако
;
али
ја
хтети
већ
цео
ствар
доставити
попечитељство
.
не
дати
се
ја
од
ви
за
нос
вући
,
господа
мој
,
разумети
ја
,
не
дати
се
за
нос
вући
!
тако
јесам
зипарати
,
а
ја
он
хладно
рећи
,
да
он
казнити
мало
хапс
,
па
отићи
.
уз
пут
рећи
професор
Тома
:
ако
он
попечитељ
усекнути
,
али
онако
попечитељски
,
сав
ви
частити
тазе
риба
на
Дорћол
.
директор
доставити
цео
ствар
попечитељ
,
попечитељ
наћи
да
ја
имати
права
,
те
тако
се
директор
подрезати
рукав
,
а
ја
вечерас
прославити
победа
један
ваљан
смуђ
.
како
ви
се
чинити
,
мајстор
Јована
?
—
ама
све
као
што
бити
се
пожелети
моћи
;
само
ја
јесам
жао
,
што
сав
отуд
јесам
овамо
на
мој
ритопечки
.
али
,
Божа
здравље
.
молити
ви
узети
да
испразнити
још
по
један
два
,
док
ми
кава
јесам
стигнути
.
—
Па
тај
још
моћи
и
ја
имати
белај
са
тај
ваш
директор
.
знати
,
деца
јесам
деца
,
а
мој
Милан
,
да
ја
он
бог
поживети
,
мало
јесам
хитлен
,
понесташан
,
па
као
отац
ја
се
богме
ваљати
и
бојати
да
...
—
тај
не
бојити
се
ви
,
мој
драг
пријатељ
.
зато
јесам
бог
створити
уз
директор
и
професор
...
па
кад
мислити
дете
уписати
?
—
бог
молећ
’
сутра
.
али
да
,
ја
ви
се
и
не
похвалити
,
господин
професор
.
стећи
јесам
још
један
син
,
а
ви
ученик
.
професор
он
погледати
радознало
,
а
он
он
приповедити
све
,
и
зовнути
из
кућа
Гргур
.
Гргур
прићи
к
Савин
рука
,
а
овај
он
значајан
поглед
измерити
од
глава
до
пета
.
кад
јесам
Гргур
и
Милан
опет
поћи
к
врата
,
професор
Сава
,
не
скидати
ока
с
она
,
рећи
полугласан
мајстор
-
Јована
:
—
Лепа
она
јесам
издашан
природа
украсити
,
а
кућа
још
лепше
одгајити
—
шта
ли
хтети
од
она
учинити
школа
и
друштво
?
и
као
да
се
после
овај
реч
отети
професор
Сава
уздах
,
ко
толико
покрити
бити
,
да
он
ни
јесам
мајстор
Јован
јесам
приметити
.
—
ја
она
,
господин
,
предавати
у
ваш
рука
;
ја
познавати
ви
;
нек
’
бити
као
ви
—
остати
јесам
у
Божјој
рука
,
приметити
Јован
после
подуг
почивка
.
—
Али
да
ли
хтети
један
бити
довољан
,
достижан
.
данас
јесам
,
мој
драг
мајстор
Јована
,
толико
квар
међу
људи
,
да
често
сав
добар
усев
школин
позобати
.
имати
толики
жалосне
пример
пред
себе
!
ту
професор
Сава
дубоко
,
дубоко
уздахнути
.
ВИИ
.
кад
се
заћи
дубље
у
Дорћол
,
тај
комад
источни
варош
у
Београд
,
а
ви
се
и
нехотице
наметнути
други
осећање
но
онај
с
који
јесам
ући
у
тај
узак
и
крив
улица
.
Чина
ви
се
,
да
малоазијски
топли
и
ароматичан
ветрић
пирити
око
ви
,
а
онај
Банат
преко
Дунаво
—
Анадол
.
сав
добити
други
,
тајанствено
занимљив
драж
.
Мучи
ви
радозналост
,
хтети
бити
кроз
пукотиница
неокречен
зид
да
посмотрити
цветан
и
плодородан
врт
самоограничен
и
суревњив
мусломанин
.
Гранчица
бршљан
или
вршак
зелен
лоз
што
се
видити
овде
онде
изнад
зид
,
као
да
ви
приповедати
сладост
који
се
сањати
,
а
можда
и
уживати
,
у
тај
забрањен
рај
.
рај
рећи
,
али
за
оне
,
који
у
мир
тражити
храна
душа
;
пријатељ
жубор
и
борба
харемски
јесам
живот
дух
карика
.
на
угао
каменит
чесма
с
бакреним
лула
и
натпис
арапски
;
главном
улица
бајирском
,
јалија
,
живописно
блештити
дућан
са
источни
роб
,
пекарница
и
млекарница
,
џамија
и
хамам
с
кубе
,
телалница
и
прчварница
с
добар
ћебапчић
,
касапница
и
рибљи
чаршијица
,
механа
са
стаклен
ћошка
,
где
сести
средовечан
ерлија
с
бео
,
зелен
и
шарен
турбан
,
пушити
чибук
и
шарен
наргила
,
а
низ
улица
,
горе
доле
,
надати
вика
халваџија
и
кокичар
,
млађан
продавац
салеп
и
боза
,
сав
сам
млад
Рекалија
,
а
међу
она
по
који
мршав
Јеврејин
броћаст
брада
и
брк
,
погружен
и
перјав
,
трагичан
поглед
нудити
ви
црвено-жуте
неранџа
и
бледети
лимун
.
изнад
тај
шарен
свет
у
плав
висина
белити
се
вит
мунаре
,
и
кад
се
сунце
испети
на
подне
,
а
јасно-грли
мујезин
с
висина
клицати
правоверан
песма
језански
,
а
ви
,
као
у
хиљада
и
један
ноћ
,
затрепте
жив
махала
пуношаренога
Багдад
.
ту
на
тај
,
негда
тако
пуноживотном
,
данас
тако
пуст
Дорћол
,
у
улица
низак
главне
полиција
,
у
кућица
,
који
данас
камени
ка
камен
јесам
,
живети
јесам
професор
Сава
.
професор
јесам
Сава
из
онај
први
кола
Србље
,
који
,
већина
,
доћи
у
Србија
на
позив
кнез
Милош
.
философ
,
богослов
,
добар
Немац
,
а
још
добар
Латин
!
у
дужност
школски
тачан
,
у
црква
сваки
недеља
,
а
кад
јесам
празник
земаљски
,
раније
излазити
да
гледати
парада
.
јутром
јесам
много
читати
и
радио
,
пред
вече
ходати
,
а
вечером
ићи
мало
на
поседак
,
али
нигде
не
задржавати
се
после
десет
.
омален
,
шишкав
,
средовечан
,
кокорав
кос
,
брада
пун
,
подрезан
,
чела
онизак
,
очи
жив
,
мален
,
а
кожа
на
лице
ишаран
многи
ситан
мрштина
.
Кућица
,
у
који
живити
,
бити
насред
авлија
,
који
,
исто
као
и
муслимански
конак
,
опасивати
висок
зид
од
камен
.
покрити
стар
ћерамида
,
с
велик
стреха
,
с
дрвен
ћошка
и
прозор
мален
,
који
са
гломазан
дрвен
ћерчиво
још
мање
светлост
пропуштати
у
мален
соб
.
Уђете
у
кујна
,
а
из
кујна
лево
у
соб
.
у
леви
живити
стар
сестра
Савин
,
госпођа
Јелена
,
у
десни
сам
професор
Сава
.
док
се
он
можда
бавити
у
школа
,
ући
,
на
прст
,
у
тај
његов
отворен
ћелијица
,
који
јесам
тесан
,
али
који
он
ипак
за
тај
називати
свој
„
вселеном
“
.
код
прозор
прост
,
дрвен
сто
,
покрити
велик
бео
табак
,
на
он
велик
црн
дивит
од
исти
дрво
као
и
пескаоница
,
лево
и
десно
један
на
други
просто
повезати
најбоље
књига
оновремени
наш
књижевност
:
летопис
,
србски
Пчеле
,
Доситије
,
Голубица
,
Жил
Блаз
,
Хаџи-баба
.
А
на
прост
долап
књига
његов
струка
,
латински
и
нов
немачки
класика
,
међу
који
јесам
Клопшток
са
свој
ода
и
отац
Геснер
са
свој
идила
.
тамо
иза
књига
,
поред
онај
зид
без
прозор
,
скроман
јесам
креветац
,
покрити
стар
врло
прост
ћилим
,
на
који
се
и
преко
дан
почешће
одмарати
.
Чело
глава
мало
„
распетије
“
.
Сава
по
читав
сахат
читати
Вергила
,
или
Гетова
Фауст
,
или
разбојник
Шилеров
,
па
опет
,
кад
затворити
књига
и
канити
се
да
легнути
,
смерно
стати
пред
„
распетије
"
и
молити
се
бог
.
тако
јесам
бити
доба
,
а
он
бити
продукт
свој
време
;
борити
се
противу
прост
аукторитет
,
али
јесам
опет
зато
,
можда
махинално
,
љубити
владика
у
рука
и
скидати
капа
сав
великаш
.
и
отмен
госпођа
,
стар
госпођа
Симићка
,
свагда
прилазити
рука
.
али
јесам
велик
кућа
пажљиво
избегавати
:
његов
чист
,
прост
и
леп
,
али
и
сувише
затворен
натура
нагињати
јесам
више
грађански
живот
,
волети
јесам
не
толико
сељак
колико
занатлија
.
Четвртком
често
отићи
у
радионица
неки
пушкара
Ђаковалија
,
па
по
читав
сахат
гледати
како
калити
нож
и
кита
корица
,
или
бити
отићи
казас
,
који
онде
преко
пут
на
вртешка
испредати
свилен
и
сребрн
гајтан
,
а
вечером
бити
више
пут
свратити
к
мајстор
-
Јована
столар
,
где
јесам
се
први
пут
с
он
упознати
.
скоро
јесам
подне
.
професор
Сава
суморан
ући
на
капија
.
како
бити
пријатан
јесењи
дан
,
ићи
гологлав
,
у
један
држати
сав
онизак
голубаст
шешир
,
а
други
рука
намештати
свој
,
лак
зној
овлажен
кос
.
кад
јесам
бити
у
свој
„
вселени
“
,
још
док
јесам
врата
ни
притворити
,
зачути
се
његов
симпатичан
глас
:
—
Јелена
!
ето
ти
његов
стар
сестра
Јелена
,
с
наочари
на
нос
и
карта
у
сух
жилав
рука
.
—
Ручак
!
после
минут
два
изба
дванаест
,
и
она
двоје
сести
за
сто
,
на
који
се
пушити
сладак
купус
са
јагњећи
месо
.
—
Знаш
ли
ти
,
Јелена
,
зготовити
папазјанија
?
Јелена
напрћити
свој
убран
усна
.
'
—
А
бити
л
’
умести
начинити
мусака
?
Јелена
се
,
с
презирање
,
насмејати
.
—
Па
ђувеч
од
црвен
и
модар
патлиџан
?
ево
како
се
тај
готов
...
—
Али
докле
хтети
ја
,
Сава
,
бити
по
уш
са
тај
твој
модар
патлиџан
?
увек
јесам
бити
онако
,
онако
...
.
а
сад
јесам
се
,
бог
ја
,
сасвим
подетити
.
Што
ти
се
сад
наспеле
те
лудити
цинцарски
сплачина
?
—
Ал
’
чути
ја
,
Јелена
...
—
Нећу
ништа
да
чути
,
немати
ништа
да
чути
!
—
тај
дати
се
доказати
.
—
немати
ту
никакав
доказивање
.
но
,
леп
ствар
,
још
хтети
ја
учити
овај
Сервијанкуше
!
—
Јелена
!
викнути
професор
Сава
и
лупити
рука
о
сто
.
—
Шта
лупати
тако
,
јесам
ја
твој
ђак
.
ако
ти
јесам
по
воља
,
отићи
у
контумац
,
па
збогом
!
—
тај
чути
ја
само
...
—
А
шта
да
чути
,
шта
имати
да
чути
,
да
чути
ја
од
ти
;
тај
знати
мора
кад
јесам
оволишан
бити
.
кад
год
јесам
лизати
прст
за
палачинак
,
а
гле
мој
брата
јако
,
сад
он
јесам
...
—
сад
он
јесам
,
сад
он
јесам
,
шта
он
јесам
сад
?
викнути
љутит
Сава
,
жвакати
мало
живље
покрупан
залогај
;
најбоље
јесам
да
данас
и
не
говорити
.
.
ти
јесам
данас
,
онако
,
знати
,
не
смети
ни
да
ти
казати
.
—
и
боље
да
ћутети
,
кад
не
знати
шта
боље
да
ја
говорити
.
ја
хтети
како
ја
,
како
јесам
код
паметан
свет
,
а
хтети
ја
још
уливати
памет
геак
.
—
опет
!
подвикнути
Сава
.
—
они
требати
од
ја
да
се
учити
воспитаније
,
а
не
ја
од
она
.
—
Знаш
ти
,
шта
јесам
воспитаније
.
—
не
знати
,
него
хтети
се
од
ти
учити
.
-—
Чујеш
,
Јелена
...
—
Чујем
!
—
ти
јесам
...
—
Шта
јесам
ја
?
—
Ћурка
!
тај
већ
бити
нарогушен
уседелица
доста
.
план
,
скочити
,
грунути
у
плач
,
и
отићи
у
свој
соб
.
Сава
јесам
подуг
гледати
за
она
,
покушати
да
узети
још
који
залогај
,
па
онда
устати
,
прекрсти
се
и
изићи
на
ћошак
.
Гледећи
у
зов
и
онај
подивљао
лоз
,
што
се
уз
она
савијати
,
размишљати
о
тегоба
прилагођавање
један
друштвен
особина
на
други
,
о
чудноват
упорност
човечји
дух
,
који
се
противити
стар
навика
,
да
стар
знање
попунити
нов
,
да
обнова
укус
,
реч
:
да
се
саображавати
нов
прилика
,
нов
потреба
.
А
овде
Сава
,
националист
,
желити
сестра
омилити
само
оно
,
што
јесам
обичај
његов
нов
отаџбина
.
Шта
не
бити
сејати
брата
учинити
?
па
опет
,
тако
мали
захтев
,
толики
жесток
опозиција
!
Сава
запалити
пљоснат
турски
лула
на
дугачак
трешњев
чибук
.
тада
јесам
бити
у
цвет
царство
скупоцен
чибук
:
у
сав
великашки
оџаклија
служити
се
скупоцен
чибук
,
као
данас
слатко
и
кава
.
и
Сава
јесам
тај
уврстити
у
свој
невин
уживање
,
искључиво
да
се
подвргнути
обичај
.
да
он
јесам
моћи
бити
,
он
бити
и
свој
село
,
заједно
с
црква
и
школа
и
гроб
свој
отац
,
пренети
у
Шумадија
,
у
Морава
.
сад
,
повући
неколико
дим
,
желити
и
филџанчић
кава
са
служавник
,
али
јесам
,
тај
скромно
очекивање
никад
јесам
налазити
одзив
у
сестрин
комора
.
по
њен
необорив
начело
,
кава
се
само
мешати
с
млеко
о
доручак
и
ужина
.
само
у
тај
доба
латити
се
„
пиксла
“
,
иначе
јесам
тај
скупоцен
ствар
вазда
под
њезин
кључ
.
сада
пухати
,
ходати
под
стреха
и
мисао
:
бадава
он
јесам
молити
.
да
ићи
у
суседну
механа
на
један
грк
,
турски
?
не
ићи
.
професор
јесам
,
а
виши
наставник
онај
време
владати
се
полусвештенички
.
гостионица
,
јаван
пушење
,
картање
,
сав
тај
као
жив
ватра
избегавати
уредан
васпитач
онај
време
.
А
данас
?
данас
јесам
данас
,
све
лепо
и
красно
,
али
никад
оно
што
јесам
бити
онда
.
онда
легати
мирно
у
гроб
заједно
са
свој
прибор
,
свој
представник
.
кад
се
јесам
вратити
у
соб
,
сто
јесам
већ
бити
распремити
.
Јелена
јесам
мало
попустити
,
поспремати
,
почистити
,
па
се
повући
у
свој
соб
,
село
за
столићак
,
редак
карта
—
и
врачати
.
видити
:
да
се
њезин
другарица
„
проводити
несрећан
“
...
.
„
удовица
с
онај
црномањаст
човек
“
...
.
„
писма
“
...
.
„
колевка
"
...
.
„
на
страна
“
„
неки
изненадан
жалост
"
„
зацело
“
...
.
„
враг
!
“
викнути
Јелена
,
срдито
и
покупити
карта
са
сто
.
„
тако
лудити
,
глупити
,
а
јесам
она
још
од
јуче
ни
прст
дотакнути
!
"
ту
она
почети
мешати
брзо
,
брзо
,
брзо
,
па
онда
овлажити
десни
палац
,
предузети
она
поново
ређати
.
Међутим
јесам
њезин
брат
у
други
соба
сести
код
сто
,
отворити
нов
летопис
,
па
,
врло
мало
прибрати
,
мање
гледати
у
књига
,
више
размишљање
о
онај
таман
и
нов
питање
,
који
се
од
више
време
у
он
пасти
и
гасити
као
метеор
.
појавити
се
,
ишчезнути
,
а
ишчезнути
да
он
се
опет
појавити
сјајан
и
дуготрајан
.
Протосинђел
Гаврило
,
који
јесам
једном
приликом
о
тај
помињати
,
рећи
,
да
јесам
створ
машта
,
стога
да
се
опробати
у
поезија
.
он
ћуташе
на
тај
,
јесам
изјављивати
свој
противан
мишљење
.
сад
јесам
помишљати
у
себе
:
да
јесам
тај
„
весник
нов
доба
“
,
мислити
,
али
се
никад
не
усудити
да
тај
мисао
пуштати
и
у
професорски
„
сословија
“
.
ко
знати
?
Можда
имати
протосинђел
и
права
?
узети
табак
чист
хартија
,
начин
два
три
стих
исти
јесен
—
не
ићи
!
Покуша
да
саставити
нов
косовски
марш
—
и
тај
не
ићи
.
Можда
хтети
љубаван
песма
наћи
одушак
заптивен
врело
?
Још
црње
и
горе
!
Згужва
измрчен
хартија
и
хитан
јесам
под
сто
.
„
јесам
тај
хтети
,
па
бити
Његуш
—
quod
licet
Јова
,
non
licet
bova
!
мој
добар
протосинђел
!
"
Промрмљавши
тај
,
полуљутит
Сава
задубити
се
,
макар
мало
и
расејано
,
у
отворен
књига
летопис
.
отворити
се
мален
вратанца
у
зид
од
авлијски
ограда
.
Јелена
,
увек
опрезан
,
поглед
кроз
прозор
.
„
дерладија
!
“
промрмљати
кроз
зуб
,
па
наново
,
још
пажљив
,
упрети
свој
поглед
у
разметнут
карта
.
А
у
зелен
двориште
ући
тај
Јеленин
дерладија
,
два
младић
висок
и
угледан
.
један
плав
,
сувоњав
,
плав
очи
,
чела
висок
,
а
кос
отворено
жут
,
свилен
.
други
црномањаст
,
ока
црн
и
жив
,
мек
дуг
кос
,
пораст
мало
низак
,
образ
округласт
,
а
усна
руменити
и
врео
.
обојица
носити
у
рука
по
један
књига
;
по
леп
повез
и
формат
велик
осмина
знати
да
не
моћи
бити
школски
;
а
да
јесам
речник
,
ваљати
бити
да
јесам
многолистан
и
дебео
.
Већ
јесам
бити
скоро
пред
кућа
,
кад
се
професор
Сава
отети
поглед
преко
књига
кроз
прозор
у
двориште
.
Видевши
овај
два
млад
Српче
,
заиграти
он
срце
,
радост
он
затрептати
на
чела
,
на
образ
,
уста
журан
са
столица
и
широм
отворити
врата
на
свој
миран
„
вселени
“
.
обојица
ући
скромно
;
поруменити
,
погледати
свој
професор
поглед
девичански
чистота
.
А
он
она
стиснути
рука
обојица
;
да
он
не
налагати
начело
уздржљивост
према
младост
,
бити
готов
да
она
загрлити
.
„
Мојо
леп
и
драг
будућност
српски
!
“
тако
нешто
кликнути
јесам
у
он
,
и
тренутно
бити
он
тешко
,
што
свој
топла
и
нежан
осећање
морати
да
угушивати
.
Младић
положити
на
сто
донесен
књига
,
па
,
дватрипут
понудити
,
срамежљиво
поседати
тамо
на
креветац
господин
професор
.
—
дакле
,
сад
јесам
прочитати
и
други
свеска
народни
песма
...
А
тај
,
Гргур
,
шта
јесам
сад
имати
?
—
горски
венац
.
—
А
пре
себе
имати
?
—
Милутиновићев
Сербијанку
,
приметити
Гргур
.
—
прекрасно
,
наставити
професор
,
а
сад
да
прочитати
који
отићи
Мушицкову
.
Пошто
јесам
прочитати
Глас
харфа
шишатовачки
,
професор
Сава
се
зажарити
лице
а
очи
запламтети
.
Чега
ли
се
срећан
сетити
?
Можда
свој
ђаковање
у
Пожун
,
у
Ђура
,
у
Пешта
?
—
хе
,
хеј
,
како
јесам
негда
бити
,
а
како
јесам
сад
?
почети
Сава
после
неколико
расејан
тренутак
.
свет
се
кретати
унапред
,
лаган
ход
,
али
опет
одмицати
.
сав
јесам
некуд
нагло
,
сав
узимати
други
вид
,
књижевност
,
школа
,
црква
,
све
.
Нећете
заћи
у
мој
година
,
а
сав
хтети
...
али
ту
раздраган
професор
прећи
у
толики
узбуђеност
,
да
у
тај
мах
не
знати
ни
јесам
дати
израз
онај
што
обухватати
тај
његов
„
све
“
.
Стишавши
се
,
претурити
јесам
неколико
лист
онај
књига
на
сто
.
—
сав
хтети
,
рећи
ви
,
узети
други
вид
,
само
јесам
народ
сила
,
који
ни
век
лако
не
ломити
.
па
наш
красан
језик
,
наш
песма
,
наш
приповетка
—
да
прочитати
овај
диван
одломак
из
Страхиња
-
Бан
.
ти
,
Милана
,
лепо
читати
...
Милан
узити
и
милозвучан
и
тачно
прочитати
обележити
број
стих
.
—
Нестаће
,
деца
,
не
велим
Београд
,
али
зацело
и
овај
тесан
Дорћол
,
а
овај
хтети
песма
остати
вазда
жив
и
млад
,
свеж
и
росан
као
што
јесам
данас
ви
двоје
у
први
цвет
.
ко
знати
,
можда
хтети
се
и
из
ви
...
зао
ништа
,
ништа
;
ни
јесам
не
знати
шта
ви
хтети
рећи
.
Читајмо
овај
умотворина
;
као
биљка
јутро
и
кишица
,
тако
и
душа
годити
свежина
дах
природин
.
А
колико
јесам
природа
,
колико
једрина
у
сваки
стих
,
у
сваки
пословица
народни
...
Читајмо
,
—
читати
често
те
вечно
леп
глас
наш
горски
вила
...
па
песник
,
па
сав
списатељ
наш
,
који
дисати
дух
народни
,
који
он
љубити
,
који
писати
о
он
,
који
кроз
сваки
врста
бити
светлост
,
топлина
поносан
и
непобедљив
дух
народни
.
—
Кажу
,
господин
,
да
јесам
ја
мали
народ
?
усудити
се
приметити
Милан
.
—
Која
немати
велик
будућност
?
додати
и
Гргур
с
радознао
поглед
у
свој
професор
.
—
Мали
народ
—
без
будућност
?
ко
ви
велим
тај
?
Лаж
,
лаж
...
деца
мој
,
лаж
!
ту
добар
наставник
план
,
скочити
са
столица
и
проћи
узрујати
неколико
путити
по
свој
„
вселени
“
.
—
Срба
,
Хрват
,
Бугарин
—
сила
!
ко
казати
да
јесам
мален
народ
!
варање
,
изопачавање
,
обмана
!
о
,
ви
велик
народ
...
велик
народ
!
...
ходати
журно
,
да
се
трести
„
вселена
“
.
—
не
бојити
се
,
драг
мој
ученик
,
не
бојити
!
продужити
Сава
у
исти
свечан
раздраганост
...
који
народ
јесам
себе
остављати
,
онај
напуштати
и
бог
...
ко
се
причинити
да
јесам
нејак
,
слаб
,
онај
јесам
доиста
и
мален
и
нејак
.
да
јесам
наш
велик
претци
тако
мислити
,
зар
бити
данас
бити
господар
у
Београд
?
камо
дахија
?
који
народ
имати
свој
Карађорђе
,
свој
Милош
,
свој
устанак
,
тај
народ
имати
и
сила
,
имати
и
отпор
.
и
ја
хтети
се
,
деца
,
одупирати
,
‘
борити
.
дух
наш
народ
који
сузбијати
туђинштина
,
који
крхати
синџир
и
стега
,
тај
јесам
дух
—
велик
.
ја
јесам
Србин
,
ја
се
поносити
,
ја
јесам
велик
.
—
поносити
се
и
ви
тај
велик
и
славан
име
...
поносити
се
,
поносити
се
!
Живело
српство
на
сав
страна
...
Живело
славјанство
!
ко
казати
да
јесам
ја
народ
мален
...
ја
народ
мален
?
будалити
!
ходити
ближе
сто
,
ходити
.
гледати
само
овај
велик
и
диван
земља
и
град
.
Младић
прићи
сто
и
нагнути
глава
над
раширен
велик
мапа
јужне
Европа
.
професор
опкруживати
свој
бео
пун
прст
кажипут
:
—
јадрански
Мор
,
српски
приморје
,
црн
Гор
,
Скадар
,
Скопље
,
Тимоци
,
па
Мориш
,
па
Драва
,
па
Ријека
,
па
Велебит
—
сам
овејати
Србин
и
Хрват
!
...
чисто
зрно
,
пшеница
од
народ
.
па
гледнути
само
доњи
Дунаво
,
Балкан
,
јесам
родити
брат
,
вредан
Бугарин
.
глете
,
гле
,
Београд
,
Загреб
,
Сарајево
,
Скадар
,
Трново
...
варош
,
село
,
град
,
чисто
видити
народ
како
по
она
гмизати
,
чути
лађа
и
сплав
по
овај
стар
валовит
река
.
па
овај
морати
од
планина
,
пун
пастир
и
стока
:
орити
се
песма
,
фрулица
;
живот
шарен
,
врео
,
трудан
,
живот
,
који
се
не
свијати
,
упоран
,
жилав
,
чврст
,
велик
као
Дурмитор
,
непроходљив
као
и
овај
дугачак
венац
вечит
Балкан
.
бог
јесам
велик
и
милостив
...
велик
земља
...
народ
здрав
и
јак
...
милион
,
милион
,
мора
,
пучина
!
—
где
јесам
тај
,
који
хтети
ми
прегазити
,
чељуст
,
који
хтети
ми
попити
!
...
ја
—
мален
народ
...
како
рећи
?
—
без
будућност
?
сам
уље
и
нитков
!
пити
!
пљунути
и
ви
са
ја
на
тако
гадан
лаж
!
пљунути
!
професор
Сава
горе
очи
,
пламтити
образ
.
Апостолски
жар
преобразити
он
,
па
још
лепше
сјати
онај
благ
и
леп
црта
његов
и
иначе
пуно
симпатичан
лик
.
А
Милан
?
А
Гргур
?
и
они
,
раздраган
,
ужагрити
очи
,
па
бити
,
чинити
ја
се
,
да
грунути
у
густ
ордија
,
да
покајати
Косово
,
да
сав
народ
загрлити
,
да
он
пољубити
,
да
он
ослободити
.
—
Причаћу
ви
о
Штуру
,
продужавати
професор
исти
жар
.
јесам
ли
слушати
што
о
он
?
велик
,
редак
Словенин
.
сиромах
народ
словачки
.
здрав
као
вод
планински
,
питом
као
голуб
.
Мађар
,
Немштина
,
сав
јесам
тај
противник
наш
.
не
,
јесам
,
криво
јесам
казати
:
крив
јесам
наш
узак
срце
,
себичност
,
неслога
.
Шта
бити
бити
...
ох
,
Божа
мој
,
чисто
не
смети
ни
да
изустити
ту
један
реч
:
слога
!
тај
да
јесам
уз
ми
тај
велик
...
ух
(
тај
професор
план
,
скочити
,
треснути
нога
тако
силно
о
тле
,
да
јесам
прозор
зазврјати
,
трести
се
„
вселена
“
)
,
Русија
,
Русија
!
Безгранична
,
велик
,
силан
Русија
—
колос
!
Моћна
,
непобедљив
—
не
мицати
се
!
стајати
као
и
овај
каспијски
језеро
,
који
никуд
не
отицати
.
Чујете
ли
—
Русија
јесам
силан
!
сав
јесам
упрети
очи
у
она
.
А
она
?
Рођена
да
заповедати
народ
,
да
,
да
заповедати
—
а
шта
ради
она
?
скрстити
рука
па
слушати
:
покоран
службеница
незахвалан
Европа
.
тај
да
ја
јесам
један
година
заповедати
на
Нева
!
видети
бити
непријатељ
Славјан
,
ко
јесам
Рус
.
Дижи
Волга
,
Дњепар
,
извести
сав
степа
,
цео
Кавказ
и
Урал
,
сав
извести
на
граница
...
ради
ко
?
да
спасти
грешан
Европа
од
белај
.
А
кад
сломити
Бунапарта
,
онда
ти
тапшати
по
раме
,
а
ти
опет
откуд
јесам
и
доћи
—
у
степа
!
А
Срба
,
а
Славјан
?
Пољска
!
Пољска
!
—
сирот
Пољак
,
омакнути
се
замишљен
Милана
.
—
јесам
ли
баш
морати
бити
деоба
Пољска
?
питање
,
који
се
и
нехотице
омакнути
Гргур
.
—
деоба
Пољска
.
рана
,
велик
рана
.
јесам
ли
морати
бити
порабошченије
“
Србија
?
јесам
ли
морати
црн
Гор
изгубити
Бока
,
да
јесам
моћи
дати
на
поклон
ћесар
?
тако
хтети
Немац
,
тако
хтети
Русија
.
Русија
!
не
Русија
,
јесам
Русија
!
Чујте
ја
!
Милана
,
Гргур
,
чути
ја
!
овај
старати
...
.
запамтити
што
ви
говорити
...
овај
старати
бесвестан
Русија
лећи
хтети
,
морати
лећи
у
гроб
,
али
хтети
она
пре
смрт
родити
...
родити
други
Русија
,
млад
,
здрав
,
јуначан
народ
руски
,
који
хтети
љубити
ми
,
и
ко
хтети
обгрлити
ја
,
ја
њихов
потиштен
браћа
...
А
онда
?
онда
хтети
и
Рајна
научити
Возбраној
!
А
ја
?
ја
хтети
и
сам
на
Косово
у
Призрен
!
Ал
’
сирот
Словак
,
па
Чех
,
па
...
ту
се
у
мало
не
омакнути
наш
одушевљен
словенофил
:
Пољак
.
Сетивши
се
свега
и
свега
,
не
дотакнути
се
тај
рањав
место
на
тело
словенски
,
изустити
само
реч
:
Штур
,
сести
на
столица
и
мало
се
замислити
.
—
јесам
ли
слушати
што
о
Мицкијевић
?
по
дуг
ћутање
запитати
професор
Сава
свој
ученик
.
—
нити
јесам
слушати
,
нити
читати
,
одговорити
оба
младић
.
—
Али
јесам
ви
зато
кљукати
Шилер
и
Гете
,
па
чак
и
онај
будала
—
Клопшток
.
ко
марити
за
Мицкијевић
?
тај
он
јесам
Славјанин
—
шта
моћи
мудар
бити
у
ми
,
у
Славјанин
?
тако
мислити
Германац
.
ја
!
слепац
,
слепац
,
који
требати
водити
.
Свршити
гимназија
у
Србија
,
не
знати
шта
јесам
говорити
Мицкијевић
о
славјански
народ
,
о
ми
,
о
наш
народни
појезија
...
срамота
,
срамота
!
Још
хтети
ја
туђина
служити
,
још
!
и
кад
ми
хтети
,
ја
он
тражити
,
ја
он
звати
.
ићи
у
Дрезду
,
у
Вајмар
,
дабогме
,
тамо
читати
буршовима
Мушицки
,
наш
песма
,
наш
књижевност
.
ха
,
ха
,
ха
.
и
професор
,
смејати
се
саркастички
,
устати
и
опет
поћи
горе
доле
по
свој
“
вселени
“
.
—
ја
бити
тако
радо
читати
Мицкијевић
,
рећи
хтети
Гргур
,
који
бити
у
исти
занос
као
и
његов
професор
.
А
Милан
?
он
као
да
се
већ
уморити
,
нестрпљиво
се
држати
на
заузет
место
на
креветац
,
и
час
па
крадом
гледати
кроз
прозор
у
жут
невен
у
баштица
и
онај
плав
небо
преко
авлијски
зид
.
он
бити
напоље
,
на
свеж
ваздух
,
да
ходити
горе
доле
,
да
гледати
свет
.
ту
се
отворити
собњи
врата
,
професоров
сестра
госпођа
Јелена
,
намрштити
поглед
унутра
,
па
опет
притворити
крило
и
отићи
у
свој
соб
.
само
јесам
кроз
зуб
промрмљати
:
дерладија
!
професор
јесам
врло
добро
познавати
„
нарав
“
свој
стар
сестра
.
кад
јесам
нестрпљив
или
радознао
,
завирити
на
братовљев
прозор
,
без
куцање
отворити
врата
,
па
ма
унутра
седети
глава
патријарх
.
Јелена
,
Српкиња
из
Банат
,
велик
на
свет
аукторитет
бити
карловачки
митрополит
.
професор
Сава
извадити
из
долап
неколико
жут
броширан
књига
.
—
Ева
Мицкијевићех
предавање
о
славјански
књижевност
.
Немачки
.
Јака
јесам
у
немачки
,
носити
,
читати
.
Пољак
јесам
,
свој
он
јесам
књига
мио
,
познат
—
тај
он
јесам
део
изврстан
.
овај
који
дан
отићи
хтети
макар
до
Топчидер
,
—
тамо
хтети
сести
где
и
читати
балада
његов
.
ево
ви
Људевит
Штура
:
Наречја
словенски
,
па
наука
о
словенски
језик
.
овај
предговор
пред
граматика
читати
ви
од
реч
до
реч
,
да
запамтити
,
да
знати
на
изуст
.
професор
,
отворити
други
леп
повезан
књига
,
са
свет
поштовање
прочитати
ученик
свој
:
дело
песнички
Јан
Колари
.
—
и
овај
велик
Словен
морати
