лицевојводин
.
стар
се
кнез
срце
стегнути
.
он
скинути
сав
клобук
,
прићи
корак
два
ближе
,
спустити
се
на
колено
,
загледати
се
у
онај
преблед
млад
лице
од
тако
велик
лепота
;
гледати
он
;
гледати
он
;
полагано
он
спустити
свој
рука
на
његов
,
као
лед
хладан
,
леви
рука
.
осетити
како
он
се
очи
суза
напунити
;
пригнути
се
и
пољубити
мртав
војвода
у
чела
,
и
грцати
у
суза
промуцати
:
„
о
,
синути
мој
побратим
!
зар
ја
поред
ти
,
па
ти
тај
од
себе
да
учинити
?
!
...
ето
,
Бранко
“
,
—
па
погледати
у
вис
као
да
тражити
лице
свој
побратим
—
„
ето
видити
сад
,
што
ја
ти
говорити
:
„
Човече
,
не
слати
дете
у
Латина
,
да
се
тамо
витештво
учити
!
“
Ућута
мало
,
и
загледати
се
опет
у
блед
лице
мртвац
.
Превлачаше
неколико
пута
свој
рука
преко
његов
чела
,
као
да
он
миловати
.
„
и
опет
,
синак
мој
,
“
рећи
тихо
као
да
шапутати
нешто
што
јесам
велик
тајна
,
„
и
опет
,
синак
мој
,
у
тај
што
јесам
учинити
имати
пуно
,
пун
јунаштво
!
неки
ти
јесам
просто
од
ми
,
а
на
сигурно
хтети
ти
и
бог
опростити
!
“
и
онда
он
још
једном
целивати
у
чела
,
и
устати
.
„
ходити
,
господа
,
унутра
!
“
викнути
кнез
и
властела
који
на
поље
пред
шатор
стојати
сабити
у
један
од
препаст
занемео
гомила
.
„
зар
не
видити
,
“
наставити
он
кад
они
већ
велик
свој
број
ући
под
шатор
,
„
зар
не
видити
да
јесам
војвода
,
не
могав
одолети
жалост
срце
свој
,
јесам
себе
смрт
задати
?
!
видити
ли
како
јесам
се
наместити
на
свилен
свој
платни
војводски
?
видити
ли
како
јесам
положити
сав
војводски
шлем
поред
свој
глава
;
видити
ли
како
јесам
воштаница
углавити
у
земља
а
управ
чела
свој
глава
,
да
он
душа
видити
пут
небо
!
видити
ли
да
јесам
мали
нож
,
што
он
у
срце
забости
стајати
,
његов
нож
који
на
златан
дршка
носити
његов
знамење
!
А
где
ли
он
јесам
мач
?
!
“
„
Ева
он
овде
у
овај
мрачан
кут
од
шатор
пребијен
на
двоје
на
троје
!
“
рећи
кнез
Гојко
.
у
тај
час
стигнути
под
шатор
игуман
Пајсеј
с
други
духовник
.
кад
видити
војвода
мртав
,
и
кад
чути
од
кнез
Градоје
да
јесам
сасвим
очевидно
да
јесам
он
јесам
свој
рука
себе
нож
у
срце
сјурити
,
игуман
се
сав
стрести
од
ужас
,
прекрсти
се
од
чудо
,
па
,
окренути
се
цео
онај
доиста
у
препаст
и
жалост
порушен
збор
господа
,
рећи
:
„
е
јесам
ја
нешто
тешко
згрешити
господа
бог
!
после
наш
велик
несрећа
,
брука
и
срамота
,
што
не
стигнути
господин
Кнез
на
Косово
,
ево
да
ми
сада
и
овај
несрећа
снаћи
!
овај
јесам
просто
један
страховит
грех
што
он
наш
јадан
војвода
учинити
и
ја
не
знати
...
“
„
махнути
се
ти
сад
тај
,
отац
игуман
!
“
прекинути
он
оштро
кнез
Градоје
.
„
у
овај
чудноват
време
у
који
живити
,
кад
се
сав
око
ми
вртити
и
превртати
како
никада
до
сада
,
зар
јесам
чудо
што
се
и
наш
памет
хтети
да
завртити
?
!
него
боље
дати
да
испитати
слуга
војводин
,
да
видити
да
ли
јесам
какав
порука
за
ми
и
за
свој
војска
оставити
.
камо
он
Иван
,
камо
Некудим
?
“
Некудим
јесам
ући
унутра
,
гологлав
,
с
прекрштен
рука
,
сав
уплакан
.
„
Знаш
ли
ми
,
старац
,
рећи
ко
јесам
сав
синоћ
долазити
под
шатор
војвода
,
и
ко
јесам
бити
последњи
који
он
јесам
жив
видети
“
питати
кнез
Градоје
.
„
Казаћу
ти
све
по
ред
,
господин
кнез
!
“
почети
старац
хукати
;
али
чим
он
се
поглед
отети
на
мртав
војвода
,
он
гласно
зајаукати
:
„
јаох
ја
и
до
бог
мој
!
зар
ја
да
дочекати
да
он
мртав
гледати
!
“
узити
се
ударати
песница
у
прса
и
плаката
.
„
Некудим
!
“
викнути
кнез
Градоје
нестрпљиво
;
„
знати
сав
да
јесам
он
ти
од
ран
детињство
његов
веран
и
добар
слуга
бити
,
али
јесам
свагда
мислити
да
у
ти
куцати
не
само
верно
и
одано
него
и
крепко
мушки
срце
.
моћи
ти
сад
ту
нарицати
као
старати
дадиља
,
него
стегнути
срце
па
ми
као
Некудим
,
који
и
јесам
,
испричати
мирно
све
што
знати
!
“
„
Ева
хтети
,
господин
кнез
!
“
рећи
Некудим
осетити
се
некако
окрепљен
реч
кнежев
.
„
прво
јесам
доћи
војвода
под
шатор
ђак
његов
Ђурђа
,
донети
пуно
чист
листина
и
сести
да
писати
на
колено
и
чекати
да
он
војвода
почети
казивати
у
перо
.
али
он
војвода
рећи
:
„
моћи
,
синак
;
ићи
ти
па
спавати
,
а
ја
хтети
јесам
писати
што
ја
требати
!
па
онда
ја
зовнути
и
наредити
те
унети
под
шатор
к
он
онај
велик
скриња
,
који
ено
тамо
видити
,
и
у
који
он
јесам
стајати
празнични
војводски
одело
.
па
онда
ја
заповедити
да
запалити
онај
велик
жут
воштаница
,
који
ја
донети
од
игуманов
ђакон
Јеротије
,
јер
игуман
не
моћи
наћи
.
па
онда
ја
рећи
да
наћи
Ивана
Порубовић
и
да
он
казати
да
се
одмах
с
коњ
спрема
да
још
тај
ноћ
поћи
у
Двориње
с
писма
за
госпођа
.
сав
тај
ја
тако
и
учинити
а
он
остати
писати
под
шатор
.
кад
доћи
Иван
с
коњ
опремити
како
требати
,
ја
ући
под
шатор
да
јавити
.
војвода
клечати
на
земља
пред
скриња
и
при
светлост
од
онај
жут
воштаница
писати
нешто
брзо
,
а
суза
за
суза
капати
на
листина
.
„
неки
причекати
Иван
,
сад
хтети
бити
готов
!
“
и
јесам
дуго
потрајати
па
изићи
пред
шатор
,
предати
запечаћен
књига
Ивана
и
рећи
он
:
„
„
Добра
мој
синак
,
појахати
што
брже
моћи
;
кад
стигнути
у
Двориње
прво
ићи
двордржици
Рајка
;
казати
он
да
мој
књига
не
предавати
одмах
госпођа
,
него
неки
она
најпре
казати
,
како
се
глас
проносити
да
се
на
Косово
велик
несрећа
десити
,
па
кад
већ
видити
да
она
слутити
да
она
ни
од
ја
добар
гласити
стигнути
не
хтети
,
онда
неки
она
предати
овај
књига
!
“
“
тек
се
Иван
вијнути
коњ
у
седло
,
а
стигнути
игуман
Пајсеј
и
онда
...
.
.
“
„
е
сад
пустити
ја
,
Некудим
!
“
прихватити
игуман
Пајсеј
.
„
Дође
ђакон
Јеротије
чак
у
село
к
попов
кућа
,
где
јесам
ја
с
мој
други
братија
вечерати
,
и
рећи
:
„
звати
тај
војвода
да
одмах
с
петрахиљ
и
требник
права
к
он
под
шатор
доћи
.
“
стигнути
пред
шатор
баш
,
како
ви
Некудим
каза
,
кад
се
Иван
кренути
некуда
.
војвода
ја
изгледати
блед
али
миран
.
„
звати
јесам
ти
“
,
рећи
,
„
да
ја
бар
један
део
терет
са
дух
скинути
.
Хоћу
да
ти
се
исповедити
и
да
ја
опроштајни
молитва
очитати
!
“
и
исповедити
он
;
и
очитати
он
опроштајни
молитва
.
„
хвала
ти
!
“
рећи
ја
;
„
ево
ти
овај
мој
златан
крст
о
златан
ланац
на
дар
,
и
ево
тај
кеса
златан
цекин
да
делити
сиротиња
!
Ноћас
,
ако
не
моћи
заспати
,
или
ако
заспати
па
се
пробудити
,
молити
се
бог
за
ја
!
“
учинити
ја
се
да
јесам
и
миран
и
ведар
но
што
бити
кад
доћи
!
и
онда
он
ја
оставити
,
и
ни
на
крај
помислити
ја
да
он
више
жив
видети
не
хтети
!
А
сад
неки
Некудим
наставити
ако
имати
што
!
“
„
немати
много
шта
,
“
прихватити
Некудим
.
„
кад
игуман
изићи
ући
да
запитати
војвода
какав
имати
заповест
за
ја
.
„
прво
“
рећи
војвода
,
„
имати
ја
ти
да
молити
да
ја
опростити
,
ако
јесам
ти
икада
у
живот
што
на
жао
учинити
.
ето
се
исповедити
отац
Пајсеј
,
очитати
ја
опроштајни
молитва
и
облакшати
ја
,
а
још
хтети
ја
лакше
бити
ако
ја
мој
слуга
опростити
за
сваки
прек
реч
и
за
сваки
прек
чин
!
“
„
немати
ја
шта
ти
праштати
,
мио
господар
!
“
рећи
ја
;
„
немати
душеван
човек
и
добар
господар
од
ти
нигде
на
бео
свет
!
“
Али
он
навалити
да
он
казати
:
„
ма
шта
бити
,
ма
кад
бити
,
неки
ти
јесам
просто
!
“
и
ја
онда
тако
рећи
.
„
е
сад
,
“
рећи
,
„
ево
тај
мој
заповест
:
ићи
и
одморити
свој
стар
кости
,
и
моћи
долазити
у
мој
шатор
докле
год
зор
не
зарудити
а
тада
ући
!
“
и
ја
он
онда
пољубити
у
рука
,
и
не
слутити
да
он
тај
последњи
пут
жив
рука
љубити
!
“
и
онда
се
Некудимов
срце
опет
почети
растапати
у
суза
.
„
господа
!
“
рећи
кнез
Градоје
;
„
да
сав
заједно
потражити
по
шатор
.
не
моћи
бити
да
војвода
јесам
оставити
свој
последњи
заповест
!
не
рећи
ли
он
јесам
синоћ
,
да
хтети
она
зором
чути
?
!
“
Потражише
по
сав
кут
шатор
;
отворити
и
онај
велик
скриња
,
преврнути
све
што
у
она
бити
сместити
и
не
наћи
ништа
.
али
кад
дигнути
сребрн
шлем
,
који
војвода
бити
положити
на
земља
а
сасвим
близу
свој
глава
,
наћи
под
он
листина
,
исписан
рука
војводин
а
прибоден
у
земља
један
од
мален
потајан
ножић
његов
.
Додадоше
јесам
игуман
Пајсеј
да
јесам
прочитати
.
он
јесам
примакнути
к
очи
свој
,
па
јесам
онда
полагано
одмицати
од
себе
,
погледати
јесам
испод
свој
густ
веђа
нешто
натмурити
,
као
да
се
срдити
,
па
хтети
најпосле
рећи
:
„
немати
овде
доста
светлост
,
него
да
изићи
пред
шатор
на
видело
!
“
и
изићи
пред
шатор
.
Беше
сад
већ
у
велик
сванути
,
се
видети
.
Поче
игуман
Пајсеј
опет
примицати
и
одмицати
листина
,
оштро
гледати
у
она
.
узити
вртети
глава
па
рећи
:
„
Моје
јесам
се
очи
обвикнути
крупан
и
разговетан
исписан
писме
у
наш
црквен
књига
,
а
овај
јесам
наш
сиромах
војвода
брзо
и
ситно
писати
!
овај
јутрос
ако
моћи
прочитати
само
бистар
очи
Ђакона
Јеротије
а
други
никоји
!
“
и
онда
зовнути
ђакон
Јеротије
,
који
висок
глас
,
као
да
певати
јектенија
узити
да
читати
:
„
духовник
,
кнез
,
властела
и
сав
војник
мој
војска
!
Огреших
се
тешко
о
сав
ви
,
јер
ви
не
одвести
на
време
господин
Кнез
да
он
помоћи
победити
или
да
с
он
славно
гинути
.
Огреших
се
тешко
о
господин
Кнез
,
јер
он
оставити
да
бојити
бити
и
да
гинути
без
ви
.
права
јесам
да
тежак
клетва
господин
Кнез
пасти
на
ја
сам
,
а
ни
на
један
од
ви
.
Дужан
јесам
и
он
и
ви
да
показати
бар
да
видити
колико
јесам
се
огрешити
,
и
да
желити
да
тај
грех
колико
моћи
покајати
.
закопати
ја
овде
,
где
ја
с
нож
у
срце
наћи
.
сав
ви
,
од
висок
до
низак
молити
не
клети
ја
,
него
праштати
.
кнез
и
властела
мој
молити
да
се
мој
веран
а
несрећан
љуба
наћи
у
овај
њен
црн
дан
.
хвала
ви
сав
на
верност
и
љубав
ваш
.
и
док
се
овај
војни
не
свршити
неки
кнез
Градоје
Орловић
од
Орлов
Града
бити
војска
старешина
.
камо
наш
срећа
да
он
слушати
од
сам
почетак
!
Браћо
мој
,
војник
мој
,
праштати
ја
злосрећан
војвода
ваш
!
“
„
неки
бити
ти
наш
господин
Кнез
на
небо
пред
лице
господа
бог
опростити
,
како
ти
од
сав
срце
ја
овде
на
земља
праштати
,
добар
наш
војвода
!
“
рећи
свечано
стар
кнез
Градоје
дубоко
ганути
и
сузити
ронити
.
„
бог
да
он
простити
!
“
викнути
сав
онде
присутан
као
из
један
срце
и
из
један
грло
.
„
А
сад
ви
молити
!
“
рећи
Градоје
свој
дружина
тих
глас
,
готово
шапатом
,
као
да
се
бојити
да
не
узнемирити
војвода
у
његов
вечан
сан
,
„
да
се
одмакнути
од
овај
шатор
,
под
који
наш
војвода
мртав
легати
,
да
се
одмакнути
,
велим
,
тамо
под
онај
липа
,
па
да
се
договорити
о
онај
што
сад
прво
стајати
на
ред
!
“
она
бојазна
стар
кнез
,
да
не
узнемиривати
мирно
почивање
покојни
кнез
,
прећи
и
на
сав
његов
друг
,
те
се
без
разговор
и
без
шум
полагано
удалити
,
и
упутити
к
диван
један
липа
,
на
свој
двеста
корачај
од
шатор
војводин
.
В
кад
се
већ
сав
под
липа
искупити
,
узити
реч
кнез
Градоје
:
„
прво
што
имати
да
свршити
тај
јесам
да
испунити
последњи
жеља
наш
војвода
—
да
он
сахранити
на
место
,
на
који
јесам
,
од
грдан
жалост
што
на
време
на
Косово
не
стигнути
,
јесам
себе
смрт
задати
.
али
пре
него
к
тај
приступити
хтети
да
ви
предложити
овај
:
за
доказ
да
ја
војвода
наш
од
сав
срце
праштати
—
све
кад
бити
и
бити
истина
да
се
он
о
ми
огрешити
—
дати
да
се
данас
овде
на
доглед
његов
мртав
тело
заветовати
:
да
хтети
ја
до
његов
гроб
подигнути
црква
о
наш
трошак
,
и
поставити
у
она
калуђер
да
сваки
дан
читати
молитва
за
покој
дух
војвода
Радича
!
“
„
Хоћемо
,
кнез
Орловић
!
Хоћемо
!
“
привикати
сложно
кнез
и
властела
.
„
Ева
се
заветовати
да
хтети
ја
,
колико
ми
овде
имати
,
братски
ревена
подигнути
црква
код
гроб
војводин
!
“
и
сав
подигнути
рука
у
вис
као
да
се
заклињати
.
„
е
сад
,
свет
отац
!
“
окренути
се
кнез
Градоје
духовник
,
„
чим
се
ископати
гроб
,
спремити
се
да
се
тело
наш
војвода
опојити
како
требати
по
закон
наш
!
“
„
По
закон
наш
не
моћи
се
опојати
!
“
прихватити
одмах
и
одважан
игуман
Пајсеј
.
„
како
да
не
моћи
!
“
запитати
кнез
Градоје
запрепастити
.
„
тако
,
не
моћи
!
не
да
црква
опојати
онај
ко
се
јесам
убити
!
“
одговорити
Пајсеј
.
„
разумети
ја
да
не
да
црква
опојати
онај
,
који
,
за
тај
што
јесам
кукавица
,
не
хтети
или
не
смести
да
носити
сав
крст
,
који
он
јесам
бог
на
раме
положити
;
разумети
до
не
да
опојати
човек
,
лак
срце
и
мален
дух
,
који
залудити
за
неки
жена
,
па
се
убијати
што
не
моћи
да
бити
његов
.
али
јесам
овај
с
наш
војвода
сасвим
други
.
он
се
убити
не
као
кукавица
,
него
као
јунак
.
његов
јесам
дело
—
дело
велик
покајништво
пред
бог
и
пред
људи
.
за
ја
јесам
његов
дело
и
јуначно
и
побожно
.
како
моћи
бити
да
црква
не
да
опојати
такав
?
!
и
зашто
да
не
да
?
!
“
тако
говорити
кнез
Градоје
,
па
он
се
образ
зажарити
а
очи
почети
севати
муња
.
„
Па
не
да
,
ето
не
да
!
“
привикати
сложно
духовник
.
„
не
да
јер
тако
наредити
сабор
свет
отац
,
а
они
тако
наредити
јер
јесам
један
од
тежак
грех
пред
бог
,
да
човек
јесам
себе
живот
одузети
!
“
прихватити
игуман
Пајсеј
,
слаб
на
читање
ситан
рукопис
,
али
силан
у
књига
.
„
А
зар
не
моћи
ваш
молитва
да
учинити
,
да
бог
грешник
и
тежак
грех
опростити
!
“
питати
кнез
Градоје
.
„
Мог
,
како
да
не
моћи
?
!
бог
с
ти
,
кнез
!
“
викнути
духовник
сложно
.
„
Само
,
разумети
се
,
“
наставити
отац
Харалампије
нешто
мало
загушен
глас
,
„
наравно
,
према
грех
требати
и
молитва
,
и
метанија
,
и
пост
,
па
...
.
.
разумети
се
,
према
грех
и
прилог
!
“
„
кад
јесам
тако
,
“
прихватити
кнез
Градоје
,
„
онда
ви
данас
ми
опојити
како
требати
наш
војвода
,
а
сутра
—
ако
доиста
мислити
да
јесам
згрешити
—
ударити
у
молитва
,
метанија
и
пост
,
и
наставити
тако
док
не
осетити
да
ви
јесам
бог
опростити
.
А
ми
ето
казати
колик
прилог
да
дати
,
па
да
ви
дати
!
“
„
да
дати
,
кнез
,
па
неки
се
црква
и
пресипати
!
“
повикати
кнез
и
властела
.
„
и
опет
ви
казати
,
људи
Божји
,
не
моћи
тај
тако
!
“
поновити
игуман
Пајсеј
,
уздигнув
у
висина
сав
глас
,
пола
као
срдити
се
а
пола
као
молити
она
се
.
„
да
потурити
ја
на
страна
сабор
свет
отац
,
да
забацити
у
заборав
и
књига
од
црквен
закон
,
али
ето
не
моћи
забацити
наш
владика
!
Што
бити
од
свет
отац
и
смести
не
смети
од
наш
владика
!
“
»
о
,
Каритон
,
Каритон
!
камо
да
јесам
ти
ја
сад
овде
!
права
јесам
рећи
да
хтети
се
кајати
што
ти
не
повести
!
“
говорити
кнез
Градоје
снизак
глас
,
и
погледати
горе
међу
грање
од
липа
као
да
видити
да
јесам
откуд
тамо
Каритон
.
па
се
онда
опет
окренути
духовник
,
шкргутнути
мало
зуб
,
поцрвенити
у
лице
и
срдито
прозборити
:
„
ја
већ
видити
да
хтети
ви
ја
да
навести
на
много
тежак
грех
него
што
јесам
војводин
!
не
моћи
ја
пустити
да
се
тело
наш
војвода
затрпати
земља
као
да
јесам
јеретик
или
неверник
,
а
сав
само
за
тај
што
се
ви
бојити
владика
кад
се
светити
отац
и
не
бојити
.
Чујте
ви
мој
последњи
реч
:
ви
хтети
лепо
војвода
опојати
као
побожан
Хришћанина
и
добар
јунак
:
остављати
ви
да
бирати
само
овај
један
од
овај
двоје
:
или
хтети
он
опојати
са
ваш
кост
здрав
и
читав
,
или
хтети
он
опевати
оплакивати
свој
кости
изломити
!
ето
тај
ви
јесам
!
јесам
да
јесам
грести
,
али
неки
ићи
тај
грех
на
мој
душа
!
ја
још
једном
ви
све
,
у
име
цео
мој
дружина
,
молити
опојити
ми
војвода
по
закон
!
ако
видити
да
се
на
ваш
Хришћанска
срце
нехришћански
кор
ухватити
,
ех
,
онда
хтети
мој
буздован
да
ломити
тај
кор
!
“
Насмејаше
се
гласно
кнез
и
властела
.
духовник
се
згледати
;
неки
се
узети
крстити
и
шаптати
:
„
Буда
бог
с
ми
!
какав
ми
беда
још
снаћи
не
хтети
!
“
Па
онда
се
збити
тесан
у
гомила
за
себе
,
шапутати
по
дуже
,
па
хтети
онда
опет
игуман
Пајсеј
узети
реч
:
„
Кнез
Орловић
!
моћи
мислити
да
се
ја
клањати
твој
буздован
где
се
не
клањати
твој
разлог
и
не
размекшавати
на
твој
молба
.
Уздајући
се
у
превелик
милост
Божју
свршити
ето
опело
над
наш
мртав
војвода
,
а
после
хтети
већ
чинити
метанија
и
испаштати
се
.
А
већ
ваљати
да
хтети
ни
ви
заборавити
прилог
црква
!
“
и
тако
јесам
кнез
Градоје
на
сав
начин
решити
једно
незгодно
питање
.
Још
јесам
бити
приспео
подне
а
већ
сав
бити
спремно
за
укоп
војвода
Радича
:
шатор
дигнути
,
гроб
ископати
,
и
тело
војводин
положити
у
ковчег
на
брз
рука
од
сух
храстов
даска
склопити
.
око
тај
ковчег
,
покрити
војводски
плашт
и
шлем
,
девет
духовник
и
десети
Ђакон
Јеротије
узети
тужан
глас
појата
погребни
песма
,
читати
и
апостол
и
јеванђеље
,
појахати
опет
дивно
о
таштин
слава
људски
,
о
пролазност
богатство
,
сјај
и
срећа
на
овај
свет
и
о
стварност
и
непроменљивост
велик
милост
Божје
.
кад
чути
кнез
Градоје
да
допочеше
већ
певати
и
„
Придите
,
последњи
цјелованије
“
,
онда
он
полагано
и
свечано
прићи
први
ка
ковчег
у
који
мртав
војвода
лежати
.
Прекрсти
се
живо
неколико
пута
,
побожно
и
са
свет
страх
целивати
икона
,
па
онда
прићи
још
ближе
и
загледати
се
у
бледожут
лице
млад
војвода
.
уздахнути
тешко
,
пригнути
се
и
пољубити
он
у
чела
и
готово
рећи
шапнути
он
на
ухо
:
„
поздрав
твој
отац
а
мој
побратим
,
и
поздрав
мој
Милана
,
неки
ја
се
скорити
надавати
!
“
Па
онда
се
живо
исправити
,
окренути
се
нагло
,
и
брз
корак
ући
у
гомила
,
јер
он
суза
грунути
низ
образ
.
Приђоше
и
сав
други
кнез
и
властела
ред
,
и
исцеливати
свој
мртав
војвода
.
ниједан
око
јесам
остати
без
суза
.
кнез
Вукан
плакати
као
дете
.
кнез
Гојко
просто
пасти
на
прса
свој
од
детињство
други
,
и
кроз
гласно
ридање
нарицати
:
„
Друже
и
брата
мој
!
Што
ми
тако
оставити
?
Што
прекратити
сав
млађан
живот
,
кал
јесам
моћи
часно
да
он
проводити
у
сваки
срећа
и
слава
?
!
“
Приђе
он
кнез
Градоје
и
дигнути
он
са
мртав
војвода
.
„
уставити
се
,
кнез
Гојко
!
стегнути
срце
,
синовац
мој
!
“
рећи
он
.
„
Србадија
хтети
помињати
име
војвода
Радича
,
кад
давно
и
давно
бити
поборавити
наш
име
!
“
кад
се
већ
сав
изредити
на
последњи
целивање
,
кнез
Градоје
заповедити
да
се
сваки
кнез
и
сваки
властелин
ставити
на
чела
свој
чета
,
да
јесам
полаган
корак
провести
гологлав
поред
мртав
војвода
,
да
заставник
сваки
застава
приклонити
тако
да
дотакнути
плашт
и
шлем
војводин
и
да
се
уз
тај
сваки
војник
прекрсти
и
викнути
:
„
бог
да
ти
простити
,
војвода
,
као
што
ти
ја
праштати
!
“
прво
млад
Боривоје
провести
Орловићев
људи
.
Ристивор
приклонити
застава
тај
она
свилен
кићанка
целивати
плашт
и
шлем
војводин
.
само
Ристивор
не
моћи
при
тај
уздржати
свој
суза
,
него
се
заплакати
,
и
плакати
још
дуго
кад
већ
давно
прећи
бити
гроб
војводин
.
за
сав
време
док
војска
пролазити
праштати
војвода
,
кнез
Градоје
стајати
гологлав
и
са
рука
на
прса
скрштен
више
мртав
војвода
,
не
скидати
свој
поглед
са
лице
његов
.
Беше
погружити
у
некакав
тужан
и
дубок
мисао
.
око
он
се
опет
искупити
сав
кнез
и
властела
,
те
сваки
бацити
грудвица
земља
у
гроб
на
ковчег
војводин
рећи
искрено
и
од
срце
:
„
неки
ти
јесам
лак
земља
српски
!
“
Постојаше
сав
ту
гологлав
,
док
се
гроб
не
загрнути
и
дрвен
крстача
не
утврдити
.
кнез
Градоје
тада
заповедити
да
се
одмах
сав
војска
спрема
за
полазак
,
а
кнез
и
властела
позвати
да
појахати
свој
коњ
и
да
доћи
под
један
велик
брест
,
који
се
видети
близу
друм
с
онај
страна
крчма
а
на
пут
ка
Косово
.
ЧЕТВРТИ
део
на
Косово
и
Кнез
Градоје
на
свој
Лабуд
,
а
под
свој
црвен
свилен
застава
,
који
Ристивор
развити
бити
изнад
он
,
чекати
мирно
док
се
не
искупити
око
он
на
убојни
свој
коњ
сав
кнез
и
властела
.
А
кад
се
сав
искупити
,
онда
почети
да
она
говорити
овако
:
„
Чули
јесам
последњи
заповест
наш
војвода
.
Чули
јесам
да
ја
јесам
назначити
да
ви
до
крај
овај
војни
на
место
он
старешина
бити
.
знати
добро
да
јесам
он
моћи
тај
и
друкчије
да
наредити
,
јер
имати
међу
ви
који
бити
по
слава
свој
име
и
по
крепост
свој
срце
боље
од
ја
моћи
да
војска
овај
заповедати
.
него
пред
онај
непобусан
гроб
његов
,
и
на
доглед
непобусан
гробље
на
Косово
,
ја
се
без
преговори
примати
тај
старешинство
.
мој
ви
јесам
први
заповест
:
да
похитати
да
на
Косово
изићи
!
ако
се
пожурити
,
стигнути
хтети
још
за
видети
.
“
Зачу
се
журба
као
да
јесам
поветарац
гора
заљуљати
.
многи
се
од
господа
отети
узвик
,
који
показивати
како
она
јесам
заповест
кнежев
изненадити
.
један
се
загледати
у
грива
свој
коњ
;
други
се
опет
погледати
значајан
поглед
.
кнез
Вукан
,
који
по
господство
свој
племе
и
бити
угледан
,
узити
реч
:
„
јесам
овај
место
,
кнез
,
нити
јесам
прилика
,
да
загледати
јесам
ли
војвода
моћи
и
друкчије
наредити
него
како
јесам
наредити
.
али
што
се
не
бити
устезати
да
поменути
војвода
,
да
ми
јесам
он
жив
и
да
ми
јесам
такав
заповест
издати
,
тај
се
не
устезати
,
кнез
,
и
ти
да
казати
:
јесам
ја
овде
на
бојиште
,
нити
јесам
пред
непријатељ
па
да
ћутећки
примати
заповест
твој
,
и
да
по
твој
реч
летити
,
бити
на
десно
бити
на
лево
,
па
ма
тај
бити
и
у
сам
смрт
.
сав
јесам
ми
наш
отачаство
и
наш
име
подједнако
мило
.
и
с
тај
ја
велим
да
јесам
сада
прво
на
ред
да
се
договорити
шта
јесам
права
и
паметно
да
се
радити
,
па
хтети
после
већ
лако
слушати
заповест
наш
старешина
!
“
„
тако
јесам
у
истина
!
тако
јесам
!
“
привикати
одважно
многи
од
господа
са
сав
страна
око
кнез
Градоје
.
старац
се
само
окретати
са
коњ
и
десно
и
лево
,
па
поглед
пун
презривост
погледати
у
оне
,
који
тај
тако
јуначки
викати
.
„
ја
се
чинити
,
господа
,
“
узити
реч
кнез
Нинко
чак
тамо
иза
гомила
,
„
ја
се
чинити
да
војвода
рећи
да
ми
јесам
кнез
Градоје
старешина
док
овај
војни
трајати
!
како
мој
памет
сећи
,
овај
се
војни
свршити
,
и
бити
прав
и
најпаметније
да
сваки
поћи
прек
путем
свој
дом
,
да
тамо
дочекати
веста
од
Крушевац
!
после
бој
копље
у
трње
!
“
„
збиља
,
кнез
Орловић
!
“
прихватити
кнез
Добромир
,
„
ја
не
видити
што
ми
звати
на
Косово
?
не
видити
што
хтети
сад
тамо
?
!
бојити
се
бити
,
ники
он
добити
јесам
;
пасти
наш
цар
,
пасти
и
њихов
цар
;
тргнути
се
наш
војска
,
тргнути
се
и
њихов
;
немати
тамо
више
ни
место
ни
прилика
да
се
некакав
јунаштво
показати
!
Што
хтети
сад
тамо
!
?
“
„
Ева
зашто
,
кнез
Добромир
!
“
узити
реч
кнез
Градоје
.
„
прво
зато
,
што
ми
јесам
наш
господин
Кнез
Лазар
позвати
да
на
Косово
изићи
.
јесам
се
,
на
наш
несрећа
,
опознити
;
али
опет
боље
јесам
и
позно
да
изићи
него
никако
!
неки
душа
господин
Кнез
са
небо
видити
,
да
јесам
ја
желети
да
се
позив
његов
одзвати
,
и
да
јесам
истина
позно
,
ал
’
тек
опет
изићи
на
Косово
!
друго
,
баш
зато
што
јесам
се
опознити
,
ја
бити
ваљати
босоног
и
гологлав
као
покајник
да
прећи
Косов
поље
,
да
потражити
гроб
господин
Кнез
,
да
он
суза
наш
прелити
,
и
уздах
наш
окадити
,
да
земља
око
он
целивати
,
и
да
она
молити
да
ми
опростити
!
Треће
,
ако
јесам
цар
агарјански
с
војска
свој
још
на
Косово
,
видети
да
Србадија
,
имати
још
војска
,
и
да
јесам
сав
на
Видов
Дан
изгинути
;
ако
јесам
он
више
на
Косово
,
и
ако
јесам
истина
што
јесам
онај
рањен
јунак
чути
да
се
он
с
цео
свој
војска
кренути
натраг
за
Дринопољ
,
бити
још
пуно
диваљ
пљачкаш
,
бесан
гусар
без
вера
и
без
дух
,
који
хтети
да
пљачкати
богат
село
по
Косово
,
да
она
пасти
,
да
сећи
народ
,
и
млад
чељад
у
робље
да
одводити
.
Имаћемо
зар
прилика
да
тргнути
мач
,
да
одбранити
по
који
српски
глава
,
и
спасти
по
који
душа
Хришћанску
.
А
можда
бити
ми
срећа
јуначки
дати
да
неко
од
ми
,
с
мач
у
рука
и
погинути
,
те
да
се
олакшати
грех
,
који
се
о
господин
Кнез
огрешити
!
ето
,
зар
ви
тај
јесам
доста
разлог
?
!
“
„
дивно
зборити
,
стар
орле
од
Орлов
Града
!
“
рећи
кнез
Гојко
силно
раздрагати
.
„
и
доиста
дивно
зборити
у
занос
свој
свагда
јуначки
срце
!
“
прихватити
кнез
Вукан
.
„
Али
,
кнез
,
тај
јесам
од
сав
ми
овде
најбоље
знати
,
колико
јесам
овај
наш
земља
патити
и
патити
и
сав
само
зато
,
што
јесам
у
она
срце
а
не
памет
господар
!
дати
,
људи
,
неки
једном
на
збор
Србадија
памет
заузети
први
место
,
а
срце
други
!
ако
паметно
и
хладно
размислити
видети
на
мах
,
да
после
сав
што
се
десити
имати
само
двоје
што
се
паметно
учинити
моћи
:
или
да
се
разићи
свој
кнежевина
,
или
да
сав
,
овако
заједно
поћи
у
Крушевац
да
се
тамо
наћи
Госпођи
кнегиња
Милица
и
деца
њен
!
“
„
тако
јесам
и
никако
друкчије
!
“
повикати
кнез
и
властела
.
кнез
Градоје
се
чела
намрштити
и
његов
густ
веђа
спуштати
се
као
да
хтети
да
он
заклонити
очи
,
да
не
гледати
онај
покор
.
он
поћутати
мало
,
погнути
као
да
се
онај
брест
на
плећа
његов
свалити
.
поцрвенити
у
лице
,
шкргутнути
зуб
,
па
се
онда
исправити
у
седло
,
и
подигнути
десни
рука
у
вис
,
да
утишати
жагор
у
гомила
господа
.
„
јесам
ја
чути
,
господа
!
“
рећи
она
свечано
,
„
ја
јесам
ви
дати
заповест
;
дати
јесам
ви
и
разлог
за
тај
заповест
,
што
јесам
бити
дужан
давати
ви
.
Бришем
сад
сав
мој
разлог
.
остављати
ви
само
мој
заповест
.
ја
се
из
овај
стопа
кретати
за
Косово
!
до
Косово
се
осврнути
хтети
да
видити
ко
јесам
од
ви
поћи
за
ја
,
а
ко
јесам
.
А
на
Косово
хтети
видети
колико
јесам
прав
јунак
међу
ви
!
“
и
онда
кнез
Градоје
срдито
тргнути
к
себе
злато
обложен
вођица
,
окренути
свој
убојни
коњ
к
југ
,
обод
он
острица
,
те
Лабуд
полетити
поље
зелен
као
да
јесам
плав
ластавица
.
_
Остадоше
господа
,
да
се
договорити
хтети
ли
поћи
за
он
или
хтети
.
ИИ
Дуга
јесам
кнез
Градоје
јахати
јесам
.
не
хтети
се
осврнути
да
видити
ко
још
,
осем
Боривоје
и
Ристивор
,
ићи
за
он
.
али
бити
овда
и
онда
окренути
мало
час
десно
час
лево
ухо
,
да
боље
чути
топот
од
коњ
који
он
из
далек
следовати
.
по
топот
,
који
допирати
до
он
,
покушавати
да
проценити
колико
коњаник
ићи
за
он
.
и
бити
он
мило
,
што
она
очевидно
бити
по
више
.
и
опет
се
не
хтети
осврнути
,
да
свој
очи
видан
колико
она
јесам
.
па
онда
он
освојити
свакојак
тужан
и
црн
мисао
.
под
њихов
тежина
бити
оборити
глава
на
прса
,
пустити
вођица
Лабуд
,
склопити
рука
на
јабука
од
седло
,
саставити
калпак
с
густ
веђа
свој
,
седити
он
се
брк
изгубити
у
сед
брада
,
а
овај
се
повити
по
златан
и
сребрн
плоча
од
панцер
његов
.
и
Лабуд
као
да
осећати
тежина
онај
тегоба
,
који
се
свалити
бити
на
јуначан
старац
,
па
и
јесам
корачати
полагано
,
сетан
и
невесео
.
и
јесам
тај
бити
само
један
жалост
што
претишташе
срце
Градојев
.
кад
год
бити
помислити
да
се
битак
на
Косово
бити
без
он
,
да
се
изгубити
,
и
да
јесам
Кнез
Лазар
погинути
,
стресати
бити
се
од
ужас
.
Чинило
он
се
сав
тај
као
један
тежак
и
страшан
сан
.
гледати
јесам
да
он
се
отети
,
и
да
се
разбудити
из
злосрећан
сан
у
срећан
јава
.
али
јава
бити
он
,
под
блед
светлост
од
свитање
,
показати
само
—
мртав
војвода
Радича
с
мали
златан
нож
у
срце
!
тај
бити
он
призор
напунити
очи
суза
,
и
стегнути
он
срце
горак
туг
.
па
онда
бити
он
се
мисао
отети
на
онај
господа
,
који
јесам
кнез
Вукан
тако
речит
тумач
бити
.
ускипети
бити
гнев
и
јесам
себе
говорити
:
„
е
па
шта
хтети
ти
с
такав
народ
?
!
Шта
моћи
од
ми
бити
,
кад
ето
ни
на
војни
хтети
да
слушати
свој
старешина
,
него
тражити
да
се
војвода
с
војска
договарати
!
Шта
ли
бити
цар
Душан
рећи
на
господски
беседа
кнез
Вукана
?
Шта
бити
рећи
!
не
бити
рећи
ни
реч
,
него
бити
он
свој
рука
дохватити
,
из
седло
издигнути
,
па
он
треснути
о
ледина
да
пукнути
као
мехур
!
“
Па
онда
узити
јесам
себе
да
тесати
.
„
него
опет
јесам
сав
такав
.
хвала
бог
,
и
међу
млад
имати
добар
јунак
.
Шта
,
зар
мој
Милан
јесам
бити
јунак
?
зар
у
тај
,
што
млад
војвода
Радич
учинити
,
нем
јунаштво
?
!
и
овај
млад
кнез
Гојко
чинити
ја
се
добар
јунак
?
и
сав
овај
што
ићи
за
ја
,
и
ако
она
јесам
кнез
Вукан
онако
паметно
одвраћати
,
зар
јесам
и
тај
људи
срце
јуначан
?
!
“
Па
онда
кнез
Градоје
савити
глава
к
леви
раме
,
да
на
свој
леви
ухо
,
на
који
моћи
боље
чути
,
ослушкивати
топот
од
коњ
у
војска
који
он
следовати
.
али
,
на
свој
велик
чудо
,
не
моћи
више
чути
никакав
топот
у
даљина
,
него
само
корачање
два
коњ
у
непосредан
близина
иза
себе
,
за
који
јесам
,
и
не
видети
она
,
знати
да
јесам
Боривојев
Ждрал
и
Ристиворев
Јабучило
.
Окреташе
по
више
пута
час
десно
час
лево
ухо
к
поветарац
,
који
он
дувати
у
потиљак
;
али
никако
да
ухватити
ма
и
најмањи
одјек
од
топот
ма
и
малобројан
коњица
!
тек
хтети
мало
после
да
се
сетити
нешта
па
,
никако
не
освртати
се
,
викнути
:
„
о
,
Боривоје
,
синак
!
...
о
,
Ристивор
!
“
„
Ева
ја
,
деда
!
“
...
„
Ева
ја
,
господар
?
“
одазвати
се
весело
млад
огранак
дом
Орловић
,
и
његов
веран
слуга
,
па
у
два
три
скок
истерати
свој
коњ
у
лево
од
стар
кнез
.
„
помислити
да
јесам
и
ви
двојица
остати
да
се
договарати
с
кнез
Вукана
о
онај
што
памет
заповедати
да
се
радити
!
“
рећи
старац
.
»
како
бити
се
ја
од
ти
,
деда
,
одвајати
?
“
рећи
млад
унук
његов
.
»
ако
хтети
права
,
“
прихватити
Ристивор
,
„
онај
кнез
Добромир
и
кнез
Вукан
говорити
паметно
,
и
никако
јесам
друго
него
онако
!
“
„
зар
и
ти
знати
шта
јесам
паметно
?
!
“
рећи
кнез
подругљиво
.
„
веровати
и
да
не
знати
!
него
и
ако
ја
јесам
зазор
,
баш
не
моћи
срце
одолети
да
ти
не
запитати
:
шта
хтети
на
Косово
,
тај
старац
један
од
седамдесет
и
пет
лет
,
с
један
дете
,
какав
јесам
ето
наш
млад
господар
,
и
са
један
лудак
какав
јесам
ето
ја
!
друго
бити
бити
,
да
јесам
сав
војска
поћи
с
ти
!
али
поћи
један
кнез
Гојко
са
свој
стотина
коњаник
,
па
се
и
тај
чета
као
грудва
снег
отапати
уз
пут
,
отапало
,
отапало
,
док
се
јесам
свести
само
на
десетак
људи
с
који
се
кнез
Гојко
мало
час
и
јесам
вратити
!
“
„
зар
у
истина
тако
?
!
“
викнути
старац
запрепастити
,
па
се
ударити
рука
о
колено
.
„
зар
од
онолики
војска
ники
немати
да
ићи
за
ја
на
Косово
,
до
овај
нејак
дете
,
мој
унук
,
и
овај
мој
слуга
?
!
...
еј
,
мој
цар
Душана
!
...
еј
,
мој
честит
Кнез
Лазар
?
!
...
еј
,
шта
бити
од
ти
,
мој
Србадија
?
!
“
и
старац
покрити
лице
рука
,
и
заплакати
се
.
јахати
јесам
не
зборити
ни
реч
тако
за
два
до
три
стреломет
.
тада
хтети
Ристивор
да
навезати
на
онај
разговор
,
који
почети
да
се
водити
па
се
прекинути
због
велик
узбуђеност
старчев
.
„
сав
ја
звонити
у
уш
паметан
реч
кнез
Добромир
,
“
рећи
.
„
Шта
хтети
на
Косово
?
бојити
се
бити
и
свршити
,
војска
се
тргнути
,
шта
хтети
ја
сад
на
Косово
?
!
“
„
додавати
ја
ту
мој
застава
,
да
јесам
ја
јесам
понети
?
!
“
рећи
стар
кнез
.
Ристивор
он
погледати
за
неколик
тренутак
мало
као
збунити
не
знати
управо
шта
тај
он
хтети
;
али
,
навикнути
да
се
покоравати
,
додати
он
застава
.
Чим
јесам
кнез
примити
усвојити
рука
,
он
онда
јетко
рећи
Ристивор
:
„
од
овај
час
јесам
више
мој
слуга
ни
мој
властеличић
!
ићи
за
онај
,
који
се
договарати
да
пронаћи
памет
!
из
овај
стопа
одлазити
од
ја
.
јесам
Косово
за
такав
,
нит
јесам
ти
за
Косово
!
онај
истина
и
кукавица
имати
крило
,
само
што
орлов
лет
к
сунце
у
висина
,
а
кукавица
у
мрачан
шипраг
да
подметати
свој
јаје
у
туђ
гнездо
!
Полети
,
кукавица
,
у
свој
јато
!
“
„
Па
стати
мало
,
господар
,
молити
ти
!
“
рећи
збунити
Ристивор
,
који
се
препасти
видев
да
он
се
господар
од
збиља
наљутити
.
„
не
,
не
,
не
!
“
викати
старац
сав
срдит
;
„
из
овај
стопа
мицати
се
натраг
!
не
чекати
да
тај
мач
или
буздован
погонити
!
“
Боривој
на
свој
Ждрале
,
мало
иза
стар
кнез
,
давати
очи
и
рука
знак
Ристивор
да
се
уклонити
,
јер
јесам
јасно
бити
да
јесам
гнев
кнежев
исти
узети
да
кипити
.
„
Жао
ја
јесам
,
господар
,
што
хтети
да
ја
саслушати
.
али
кад
ја
заповедати
да
се
одмицати
натраг
,
послушати
ти
и
у
тај
као
и
у
сав
!
“
рећи
Ристивор
смерно
и
снуждити
,
и
окренути
Јабучило
натраг
пут
,
који
јесам
мало
час
проћи
.
кнез
поћи
с
Боривоје
даље
унапред
,
а
сиромах
Ристивор
унатраг
.
јесам
дуго
потрајати
а
Боривој
се
окренути
да
видити
шта
јесам
с
Ристивор
,
па
се
гласно
насмејати
.
„
Шта
ти
јесам
,
синак
,
смешан
?
“
запитати
кнез
попреко
.
„
Смешно
ја
јед
видити
какав
мука
имати
Ристивор
с
Јабучило
!
Неће
он
коњ
натраг
,
него
хтети
за
ми
!
он
он
окретати
правац
к
север
а
Јабучило
после
два
три
корак
окретати
к
југ
!
сиромах
Ристивор
!
деда
,
што
он
не
опростити
?
и
ако
ти
јесам
жао
Ристифор
,
зар
ти
јесам
жао
Јабучило
,
који
ето
очевидно
жалити
за
наш
друштво
!
“
„
Жао
ја
јесам
Јабучило
,
“
рећи
кнез
;
„
али
што
хтети
он
кад
имати
несрећа
да
он
јахати
човек
,
који
мислити
да
јесам
главно
гледати
шта
јесам
паметно
а
не
шта
јесам
јуначно
.
мој
синак
,
ако
хтети
ја
тражити
само
шта
јесам
паметно
,
најпаметније
јесам
чувати
свој
глава
и
свој
кожа
;
али
онда
немати
више
јунаштво
на
свет
!
“
„
Ева
,
Јабучило
,
вера
ја
!
“
повикати
Боривоје
весело
;
„
ето
отказати
послушност
Ристивор
па
он
насупрот
воља
његов
носити
к
ми
!
“
„
То
се
ти
све
тек
тако
чинити
,
синак
мој
!
“
рећи
кнез
.
„
у
сам
ствар
тај
јесам
Ристиворов
лукавство
.
али
ја
хтети
преварити
!
натраг
!
“
викнути
он
,
што
он
грло
доносити
,
Ристивор
,
који
се
доиста
напрезати
да
окренути
коњ
други
правац
.
„
натраг
,
кад
ти
казати
!
“
Па
у
срдња
свој
кнез
дохватити
буздован
,
који
он
о
јабука
седлати
висити
,
и
бацити
се
он
према
Ристивор
.
пасти
буздован
на
ледина
само
један
корак
на
десно
од
Јабучило
.
Ристивор
скочити
с
коњ
да
дигнути
буздован
.
Јабучило
,
осетити
се
слободан
,
бацити
се
стражњи
нога
у
вис
па
онда
весело
рзати
дојездити
јесам
,
без
јахач
свој
,
да
се
ставити
у
раван
врста
с
кнежев
Лабуд
.
сад
се
и
кнез
Градоје
насмејати
,
и
узити
тапкати
рука
Јабучило
по
врат
,
и
хвалити
он
што
знати
боље
од
Ристивор
који
пут
ваљати
ићи
.
„
молити
ти
,
деда
!
“
рећи
Боривој
,
„
ако
хтети
опростити
Ристивор
из
милост
свој
према
ја
,
опростити
он
за
љубав
Јабучило
!
“
и
опет
се
тихо
насмејати
кнез
,
и
тапкати
Јабучило
и
тепати
он
.
мало
час
па
Ристивор
доћи
пешице
носити
буздован
.
„
господар
,
“
рећи
он
смерно
,
„
ево
тај
буздован
твој
!
Мог
ти
требати
на
Косово
!
“
„
Јаша
свој
коњ
!
“
заповедати
он
кнез
.
„
Нај
,
носити
застава
!
А
више
ја
моћи
будаласто
помињати
памет
људи
у
који
јунаштво
немати
!
“
и
поћи
сав
тројица
напред
ка
Косово
.
ИИ
пут
она
повести
уз
бистар
а
поширок
један
поток
,
који
обала
бити
обрасти
у
густ
преплет
од
купина
,
диваљ
руж
,
вињага
и
леска
.
изнад
овај
зелен
а
мирисан
жив
ограда
подизати
јесам
се
висок
топола
,
дохватити
се
гладак
сребрнаст
свој
грана
,
као
да
јесам
се
џиновкиња
у
сребрн
оклоп
загрлити
чувати
стража
да
ники
не
прићи
да
чути
шта
тај
поток
жубор
роморити
,
а
још
мање
да
увребати
ко
се
тај
на
сребрн
месечина
у
поток
куп
.
слатко
јесам
бити
прелазити
тај
свеж
и
мирисан
хладовина
.
и
доиста
јесам
млад
Боривоје
у
свој
детињски
невиност
осећати
неописан
неки
сладост
пролазити
туда
,
сладост
који
он
чудновато
подсећати
на
час
милина
који
јесам
као
дете
на
крило
свој
добар
мајка
проводити
на
тераса
од
двор
,
на
који
јесам
у
хладовина
тако
често
с
он
седети
,
миловати
он
у
талас
од
мирис
,
који
јесам
њихов
цвеће
пун
перивој
слати
на
тераса
до
она
.
али
јесам
се
сав
тај
лепота
и
милина
онај
луг
,
који
прелазити
,
зло
слагати
са
боља
,
који
јесам
стар
витез
у
срце
носити
.
изгледати
он
јесам
чудно
да
српски
земља
моћи
мирисан
дах
да
дисати
,
да
српски
поток
моћи
сребрн
жубор
да
роморити
,
као
да
се
ништа
необично
десити
јесам
,
као
да
кнез
погинути
јесам
,
као
да
,
пре
само
два
дан
,
јесам
бити
велик
и
крвав
јадан
погибија
!
овај
ведрина
природа
као
да
се
гласно
смејати
онај
тежак
облак
,
који
се
над
душа
стар
кнез
натклопо
бити
!
Изиђоше
на
један
чистина
,
с
који
се
видети
како
јесам
тамо
,
преко
поток
запад
,
пукнути
равнина
застрвен
зрео
класје
јечмов
.
Угледаше
многи
жетелац
и
жетелица
;
прионути
бити
у
дуг
ред
по
њива
;
пригибати
се
ниско
по
класје
и
светлуцав
срп
жети
зрео
јечмов
.
„
да
стати
,
деда
,
за
који
часак
овде
,
да
поодморити
свој
коњ
,
и
да
послушати
како
моба
дивно
певати
!
“
рећи
Боривоје
у
невиност
свој
срце
.
„
како
?
!
“
запитати
старац
силно
изненађен
,
па
устава
Лабуд
.
„
Шта
рећи
ти
тај
,
синак
?
зар
певати
?
!
“
саставни
свој
густ
веђа
,
невесео
окретати
најпре
један
па
други
ухо
,
не
бити
ли
и
јесам
чути
,
да
ли
доиста
моћи
неко
да
имати
у
Србадија
који
јесам
до
певање
!
као
да
не
моћи
ништа
чути
од
жубор
бистар
вод
по
шарен
шљунак
,
и
од
шуштање
поветарац
кроз
грање
и
лишће
од
диваљ
руж
и
зелен
леска
.
„
зар
доиста
певати
?
!
“
питати
старац
по
нов
,
погледати
у
очи
час
свој
унука
а
час
Ристивор
.
„
Па
певати
,
дакако
!
“
рећи
Ристивор
.
„
кад
јесам
ти
још
видети
,
да
моба
загазити
оштар
српље
у
зрео
јечам
,
а
да
млад
момчад
и
девојчад
не
пустити
,
да
она
јасан
грло
одјекнути
весео
песма
?
ти
знати
да
моба
моћи
да
радити
пре
и
без
бео
хлеб
и
без
рујан
вино
,
а
не
моћи
без
весео
песма
!
“
„
но
знати
тај
сиромах
за
погибија
наш
!
“
рећи
кнез
Градоје
поуздано
,
„
не
бити
тај
јадан
народ
данас
запевати
,
да
знати
шта
јесам
бити
на
Косово
!
Слушај
,
синак
Ристивор
!
прегазити
поток
,
пожурити
се
међу
жетелац
,
казати
она
:
бити
се
на
Видов
Дан
велик
битак
,
српски
јесам
војска
јуначки
изгинути
,
српски
јесам
цар
Лазар
јуначки
пасти
!
тај
она
казати
и
ништа
више
!
“
продерати
Ристивор
свој
коњ
кроз
џбуње
и
шибље
,
прегазити
поток
,
окренути
копље
свој
наопако
,
да
сељанин
,
чим
он
угледати
,
узети
нагађати
,
да
се
неки
несрећа
десити
.
полаган
,
и
готово
рећи
свечан
,
корак
свој
коњ
упутити
се
бити
к
једином
храст
на
ивица
од
њива
,
под
који
јесам
угледати
неколик
стар
људи
.
мало
за
тај
па
стар
кнез
видити
како
људи
неки
потрчати
на
неколик
страна
и
махати
рука
жетелац
и
жетелица
.
млад
Боривоје
чути
како
се
довикивати
и
дозивати
,
и
како
се
певање
пресећи
као
оштар
нож
.
обојица
видети
јасно
како
са
сав
страна
жетелац
и
жетелица
потрчати
к
онај
храст
,
како
се
сав
моба
искупити
око
Ристивор
,
како
,
кад
овај
скинути
сав
калпак
,
сав
мушкарац
скинути
свој
шубарица
и
сукнен
капа
,
па
гологлав
слушати
што
она
он
нешто
говорити
.
јесам
дуго
потрајати
па
сељанин
и
сељанка
журно
покупити
срп
,
и
вила
и
грабље
,
покупити
здеље
и
чутура
,
запрегнути
во
у
кола
и
поћи
с
њива
сав
у
гомила
,
као
да
јесам
од
један
пут
сунце
заћи
и
ноћ
настати
!
Боривоје
рећи
свој
дед
:
„
ето
лепо
чути
како
жена
почети
запевати
и
нарицати
!
“
кад
стигнути
Ристивор
,
кнез
он
запитати
:
„
Шта
вео
?
“
„
Шта
хтети
да
вео
?
!
не
вео
ништа
!
старац
се
грувати
рука
у
прса
,
момчадија
занемети
,
а
од
женскадија
неки
ронити
суза
без
нарицање
,
а
по
неки
нарицати
без
суза
!
...
Ена
видити
,
отићи
сав
у
село
.
ники
ти
не
остати
на
њива
,
до
онај
неколико
вран
гавран
!
мал
’
не
заборавити
:
старац
један
,
који
јесам
ваљада
старешина
задруга
ако
јесам
старешина
село
,
рећи
ја
:
„
Кажи
господин
кнез
:
хвала
он
што
ти
послати
,
те
ми
казати
да
не
грешити
душа
песма
у
дан
,
у
који
ваљати
да
кукати
!
“
„
знати
јесам
“
,
прихватити
кнез
,
„
знати
јесам
да
хтети
тако
бити
!
“
и
онда
се
кренути
даље
,
сав
тројица
тужан
невесео
.
на
подножје
један
вис
сјахати
јесам
бити
да
коњ
свој
облакшати
,
и
поћи
уз
брдо
пешице
.
стар
бити
кнез
уз
пут
овда
и
онда
помиловати
свој
Лабуд
,
потапкати
он
по
грива
и
по
врат
,
и
проговорити
бити
он
у
кратак
реченица
,
као
да
он
јесам
тај
пријатељ
који
разумети
сав
што
он
он
казати
,
само
што
се
нем
родити
те
не
моћи
да
одговарати
!
Лабуд
бити
овда
и
онда
некако
замишљено
погледати
у
свој
господар
,
и
фркнути
бити
узастопце
по
неколик
пут
.
стар
бити
он
кнез
онда
опет
потапкати
па
задовољно
и
осмехивати
се
проговорити
:
„
ха
,
...
стар
борац
...
веран
мој
Лабуд
!
...
Погађаш
куда
полазити
,
јесам
ли
?
!
“
Лабуд
бити
опет
фркнути
,
погнути
мало
врат
,
и
покушати
да
усна
полагано
дохватити
крај
од
долама
стар
кнез
,
као
да
захвалан
хтети
да
целивати
скут
свој
господар
.
„
право
ти
јесам
?
...
како
да
ти
јесам
права
!
...
еј
,
кад
бити
сав
они
,
који
се
уз
пун
пехар
свој
јунаштво
хвала
,
имати
твој
јуначки
срце
,
мој
Лабуд
,
мој
веран
друг
!
“
„
деда
“
,
узити
реч
Боривој
;
„
кад
твој
Лабуд
знати
куда
полазити
,
зар
јесам
право
да
и
ја
и
Ристивор
тај
знати
?
!
„
куда
полазити
?
“
поновити
кнез
питање
свој
унука
.
„
мој
синак
,
ја
полазити
куда
ми
образ
јуначки
звати
а
воља
Божја
вода
!
...
полазити
,
ако
бог
да
,
у
покајање
,
.
.
из
покајање
у
опроштај
,
.
.
из
опроштај
у
славан
живот
!
“
„
јесам
видовит
,
као
Лабуд
твој
;
“
прихватити
смерно
,
али
нешто
као
и
невесео
,
Ристивор
;
„
него
опет
рећи
бити
да
се
у
тај
твој
славан
живот
само
кроз
погибија
улазити
!
“
„
за
јунак
погибија
немати
!
...
.
имати
смрт
,
“
...
.
рећи
кнез
мирно
и
поуздано
.
у
тај
изићи
на
сам
врх
брдо
.
Наша
три
Србин
уставити
се
у
исти
мах
,
као
да
она
онај
живахан
поветарац
,
који
она
запирати
у
лице
,
донети
од
некуд
заповест
„
стајати
!
“
застати
она
реч
у
грло
и
дати
у
груди
,
сав
са
лепота
призор
који
она
се
изненадно
указати
.
пукнути
равница
докле
око
допирати
.
по
њива
и
ливада
пасти
танак
маглица
као
велик
свилен
вео
обојити
блед
љубичица
.
Источно
се
небо
наслонити
на
плав
планина
,
па
она
пуштати
да
се
преливати
на
модар
перуника
.
сунце
се
на
запад
спуштати
у
талас
од
растопљен
злато
и
пурпур
.
милина
јесам
бити
погледати
на
овај
слога
од
топлих
и
нежан
бој
и
миран
свечаност
.
млад
Орловић
не
моћи
а
да
не
ускликнути
:
„
Косово
!
...
тај
тај
јесам
Косово
!
...
ај
како
јесам
дивно
!
“
стар
кнез
муком
замукнути
,
па
се
загледати
у
далек
даљина
.
Ристивор
отворити
и
очи
и
уста
,
забленути
се
у
нешто
,
чисто
се
скаменити
.
по
дуг
ћутање
проговорити
кнез
:
„
ето
ви
,
деца
,
велик
и
леп
црква
у
васиона
бог
саваот
!
“
„
Јела
мислити
црква
Грачаница
?
“
запитати
Ристивор
безазлено
.
„
какав
Грачаница
?
!
“
прихватити
кнез
.
„
не
мислити
ја
црква
који
јесам
људски
рука
градити
,
него
црква
који
јесам
јесам
бог
саградити
!
зар
не
видити
овај
велик
и
диван
куб
,
који
јесам
бог
наместити
над
Косово
?
зар
тај
поље
,
који
се
преливати
час
у
плав
а
час
у
румен
,
јесам
као
патос
од
шарен
мрамор
,
и
зар
јесам
српски
јунак
,
гинути
за
свет
вера
Хришћанску
,
крв
свој
посветити
тај
црква
на
слава
Божју
?
!
“
„
А
ја
мислити
“
рећи
Ристивор
,
„
ти
помињати
диван
Грачаница
,
који
ено
у
дно
Косово
како
се
бео
као
пехар
од
бео
мрамор
!
“
„
где
јесам
?
“
упитати
живо
стар
кнез
,
и
наднети
десни
рука
над
обрва
свој
,
да
као
пооштрити
очи
да
боље
видити
.
„
Ена
јесам
!
“
рећи
Ристивор
,
па
пружити
рука
правац
к
југоисток
.
„
ето
гледати
само
права
по
мој
рука
.
“
узалуд
се
стар
кнез
пригибати
час
с
један
час
с
други
страна
око
Ристивор
,
узалуд
по
правац
рука
његов
напрезати
свој
старачки
очи
да
продрети
што
дубље
у
сив
даљина
!
„
Ена
!
“
викнути
сад
живо
Боривој
,
„
ено
како
сунце
сијнути
о
златан
крст
!
Ена
,
деда
,
погледати
!
овамо
,
овамо
,
погледати
права
по
мој
рука
!
“
старац
оставити
Ристивор
па
по
рука
Боривојев
тражити
хтети
ли
где
у
даљина
увребати
одблесак
сунце
о
златан
крст
на
Грачаница
.
„
еј
мој
Градоје
!
“
говорити
тихо
јесам
себе
;
—
„
бадава
,
баш
као
да
јесам
почети
да
старити
!
и
јесам
друго
,
кад
ти
ето
очи
издавати
!
“
„
Али
,
молити
ти
,
деда
,
погледати
само
у
овај
правац
!
зар
не
видити
како
се
светлуцати
крст
као
да
јесам
од
жеравица
!
“
викати
Боривој
сав
усхитити
.
„
ха
,
ето
,
синак
,
сад
он
видети
!
јесам
,
видити
он
сад
!
“
закликтати
стар
кнез
радостан
.
али
радостан
бити
само
за
неколик
тренутак
,
па
се
онда
ућутати
и
снуждити
.
Замишљен
гледати
у
светло
звездица
у
који
крст
на
црква
трептати
.
Стојаше
ту
као
да
јесам
од
камени
па
укопати
.
Очи
он
се
напунити
суза
.
„
деца
!
“
прозборити
он
свечано
.
„
деца
!
онај
звезда
тамо
трептети
над
непобусан
гроб
честит
цар
наш
.
она
црква
тамо
сад
јесам
два
пут
свет
и
пред
небо
и
на
земља
!
ја
гледати
одавде
црква
,
у
који
јесам
гроб
наш
господин
Кнез
Лазар
;
а
моћи
бити
она
звезда
тамо
јесам
други
него
свет
душа
његов
,
који
оданде
на
ми
тројица
овде
гледати
!
да
скинути
калпак
,
и
да
клекнути
!
“
и
онда
старац
скинути
калпак
,
обесити
он
о
јабука
од
седло
,
а
јесам
се
полагано
спустити
на
колено
.
Прекрсти
се
неколико
пута
.
Пружи
се
и
пасти
на
прст
од
рука
свој
,
и
метанисати
три
пут
.
и
кад
трећи
метанија
начин
,
не
дигнути
се
,
—
повијен
по
земља
,
гледати
у
земља
као
да
не
смести
да
подигнути
очи
према
Грачаница
,
—
узити
да
говорити
на
глас
:
„
опростити
ми
,
господин
Кнез
!
опростити
ми
,
и
витешки
цар
наш
!
...
опростити
мој
унука
,
јер
дете
јесам
криво
што
не
стигнути
на
Косово
,
да
ти
верно
послужити
!
...
опростити
мој
слуга
Ристивор
,
јер
служити
ја
изгубити
слава
да
ти
послужити
!
...
опростити
и
ја
,
некада
твој
веран
други
а
сада
твој
стар
слуга
!
авај
жалост
мој
!
...
једва
сад
да
смети
о
себе
казати
да
јесам
веран
слуга
твој
!
како
да
смети
кад
ето
не
стигнути
да
се
поред
ти
и
за
ти
борити
!
...
Шта
хтети
?
!
Несрећа
јесам
наш
тако
хтети
!
...
.
.
Мученик
јесам
бити
за
живот
свој
—
јер
ко
моћи
да
носити
круна
овакав
народ
какав
јесам
ја
,
а
да
јесам
мученик
овај
свет
?
!
али
од
сав
мука
,
на
који
тај
жив
метати
,
чинити
ја
се
,
страшан
јесам
што
ти
дати
да
у
последњи
свој
час
на
овај
свет
помишљати
:
како
јесам
мало
веран
људи
у
народ
,
који
јесам
ти
толико
љубити
,
и
за
који
гинути
!
опростити
ми
,
господар
,
опростити
ми
;
јер
и
ако
јесам
људи
без
добар
срећа
,
јесам
људи
без
веран
срце
!
опростити
ми
!
“
и
онда
се
дигнути
,
прекрсти
се
и
наместити
сав
калпак
.
лице
он
се
чисто
разведрити
,
као
да
он
се
један
велик
терет
с
дух
скинути
.
„
сад
хтети
,
деца
,
у
име
Божје
,
да
наставити
пут
!
“
рећи
Боривоје
и
Ристивор
.
„
него
не
моћи
још
у
Грачаница
.
не
моћи
прићи
ка
гроб
господин
Кнез
овако
непокајан
!
“
и
појахати
коњ
,
и
поћи
полаган
корак
низ
брдо
,
а
правац
к
један
ступа
од
дим
и
пламен
,
који
се
на
источни
страна
Косово
видети
.
В
бити
јесам
већ
дубоко
у
ноћ
кад
се
кнез
Градоје
од
Орлов
Града
уставити
под
један
гранат
стогодишњи
храст
на
ивица
један
полупрокрчен
стар
шум
.
према
тај
шума
поље
се
полагано
уздизати
к
други
један
шумарица
,
који
се
као
зелен
венац
повијати
по
чела
тај
косина
.
Дуж
тај
венац
и
одмах
испод
он
бити
неколик
ред
шаторовати
.
стар
кнез
подуг
погледати
к
тај
шаторовима
,
као
да
јесам
ока
мерити
колико
јесам
далеко
од
храст
,
под
који
се
зауставити
бити
,
па
се
онда
окренути
Ристивор
:
„
Можеш
ли
поуздано
да
распознати
јесам
ли
тај
тамо
турски
шаторови
?
!
“
„
рећи
бити
да
јесам
турски
;
али
не
смети
ти
на
сигурно
рећи
док
она
се
не
бити
ближе
прикучити
!
“
одговорити
Ристивор
.
„
неки
сад
немати
!
“
прихватити
старац
;
„
бити
и
за
тај
време
.
Још
јесам
пола
ноћ
.
да
сјахати
овде
,
да
се
прихватити
хлеб
и
мало
вино
ако
он
још
у
твој
чутура
имати
.
да
одморити
и
себе
и
коњ
до
пред
зор
!
“
тако
и
учинити
.
Одседлаше
и
распасати
коњ
,
прострети
црвен
сукнен
плашт
по
сух
земља
испод
онај
грм
,
у
врх
плашт
,
а
уза
сам
грм
наместити
седло
,
како
хтети
она
као
узглавњак
послужити
.
сав
тројица
бити
уморан
.
млад
се
Боривој
пружити
по
свој
плашт
,
обор
седло
рука
свој
и
на
мах
заспати
.
А
кнез
Градоје
сести
с
Ристивор
те
се
најпре
прихватити
бео
погача
и
румен
вино
,
па
онда
старац
рећи
:
„
синак
Ристивор
,
ја
хтети
мало
да
отпочинути
,
а
ти
будан
чувати
стража
,
да
Турчин
не
бити
на
ми
успавати
нагазити
.
него
,
ако
бити
се
успавати
,
бити
ја
и
не
жалити
ја
,
чим
видити
да
она
велик
звездан
кола
на
небо
клизати
к
запад
!
“
и
старац
се
пружити
по
свој
плашт
поред
свој
унука
,
и
склопити
очи
.
Осећаше
умор
у
кост
и
на
очни
поклопац
;
али
не
бити
умор
у
срце
његов
.
један
мисао
витлати
јесам
други
,
онако
како
се
зрикавац
,
у
висок
трава
око
онај
храст
,
жустро
гањати
и
надметати
непрекидан
и
сав
тај
брз
и
брз
зрикање
.
Још
јесам
звездан
кола
стојати
високо
изнад
запад
,
кад
се
старац
дигнути
па
рећи
Ристивор
:
„
на
ти
јесам
сад
ред
,
синак
!
Пружи
се
па
спавати
и
одморити
се
,
а
ја
хтети
сад
већ
стража
чувати
!
“
Ристивор
бити
доиста
уморан
.
без
реч
прекрсти
се
и
прућити
по
сав
плашт
.
и
јесам
дуго
трајати
па
се
неуморљив
зрикавац
ућутати
запрепастити
,
јер
она
се
учинити
да
чути
рикање
један
џин
.
Ристивор
заспати
као
заклати
и
ркати
громко
.
одмах
у
сам
почетак
стар
кнез
зборити
тихо
у
два
мах
.
„
Лакше
,
Ристивор
,
лакше
!
бојити
се
рка
свој
пробудити
Турчин
!
“
Али
у
залуд
!
кад
јесам
већ
почети
да
свити
,
стар
кнез
продрмати
Ристивор
и
Боривоје
:
„
устајати
,
деца
,
у
име
Божје
и
у
добар
час
!
“
Ристивор
скочити
на
нога
,
протрти
мало
очи
,
превити
се
и
дубоко
поклонити
кнез
па
смерно
рећи
:
„
Добра
тај
јутро
и
добар
срећа
,
господар
!
“
„
Добра
тај
јутро
и
добар
срећа
,
деда
!
“
рећи
ведро
и
весело
Боривој
и
,
устав
хитро
,
смерно
прићи
к
рука
старчев
.
„
да
знати
како
слатко
снивати
да
јесам
у
Орлов
!
као
враћати
се
,
па
ми
народ
дочекивати
с
певање
,
а
поп
Каритон
,
у
одежда
кропити
ми
кит
босиок
.
и
тек
ја
мати
прићи
да
ја
загрлити
,
а
ти
ја
пробудити
!
“
„
нека
да
бог
да
бити
ти
се
санак
убрзо
и
испунити
!
А
сад
поћи
у
десно
;
тамо
,
видити
,
иза
онај
топола
имати
бистар
поток
,
на
који
јесам
се
ја
већ
умити
и
бог
помолити
.
ићи
ти
се
умити
и
ви
,
и
бог
помолити
;
па
онда
напојити
коњ
,
оседлати
она
и
за
пут
припремити
,
па
доћи
да
се
још
једном
заједнички
мало
заложити
!
“
тако
она
заповедати
кнез
,
тај
она
двојица
поћи
одмах
да
учинити
како
она
рећи
.
јесам
дуго
потрајати
па
се
она
двојица
вратити
водити
за
себе
сав
три
коњ
оседлати
.
Нађоше
кнез
где
стајати
пред
грм
,
а
загледати
се
бити
у
шаторове
турски
на
онај
кос
према
он
.
у
блед
светлост
од
свитање
лепо
