половинедворишта
и
отицала
напоље
.
Радиша
рече
,
да
у
њу
бацају
земљу
,
те
да
је
затрпају
и
тако
уравне
и
прошире
двориште
.
Каза
им
и
одакле
земљу
да
узимају
.
Више
школе
је
било
само
толико
пролаза
,
колико
је
захватила
нова
калдрма
испод
тротоара
;
а
Радиша
је
хтео
и
овај
пролаз
да
прошири
и
да
брдо
помакне
даље
од
школе
.
С
тога
су
одатле
и
носили
земљу
,
„
Еј
,
до
Бога
!
Мој
народ
не
зна
ни
за
колица
!
“
уздахну
Радиша
,
гледајући
како
се
деца
муче
носећи
земљу
на
даскама
и
мотикама
а
знајући
колика
је
то
потреба
свакој
кући
у
просвећенога
света
.
„
Начинићу
и
то
,
зарицао
се
у
себи
,
и
научићу
и
ученике
своје
,
барем
оне
велике
да
их
граде
!
.
.
“
Кад
је
опазио
,
да
је
„
гимнастике
“
било
доста
,
Радиша
позове
ученике
,
да
иду
на
реку
и
да
се
умију
,
а
за
тим
их
остави
,
да
се
мало
одморе
и
поткрепе
,
па
им
онда
опет
рече
,
да
уђу
у
школу
.
Сад
су
опет
погађали
,
која
се
слова
чују
у
разним
познатим
речима
највише
са
два
слога
и
писали
их
на
табли
а
за
тим
и
на
својим
таблицама
.
За
тим
су
мало
рачунали
са
десетицама
па
их
је
Радиша
пустио
кући
.
Иза
школе
а
близу
некадање
апсане
а
садање
суднице
још
су
биле
„
мацке
“
,
на
којима
су
пређашњи
кметови
делили
правду
и
непокорне
навраћали
у
покорност
.
А
сада
,
захваљујући
напретку
,
батине
беху
укинуте
,
на
радост
многога
небојше
.
Радиша
се
загледа
у
оне
две
дебеле
растове
даске
,
дуже
од
највећега
човека
,
на
које
су
легали
кривци
с
испруженим
рукама
,
које
су
се
уметале
у
„
менгеле
“
,
те
да
се
њима
не
би
бранили
.
Прошавши
поред
њих
,
Радиша
радосно
узвикну
:
„
Ево
грађе
за
моја
колица
!
И
прва
колица
у
Загорици
нека
буду
од
—
мацака
!
“
.
.
И
онога
часа
посла
Грују
кмету
Миљку
,
да
га
пита
,
може
ли
мацке
да
развали
и
нешто
од
оних
дасака
да
направи
.
Груја
оде
и
донесе
поздравље
од
кмета
,
да
може
да
чини
од
њих
што
год
хоће
.
Радиша
нареди
Груји
,
да
их
развали
и
да
сву
грађу
остави
,
а
он
оде
унутра
,
да
нацрта
и
размери
све
делове
колица
,
па
дође
Груји
и
рече
му
,
да
преструже
једну
даску
преко
половине
.
Онда
узе
једну
половину
и
обележи
на
њој
,
како
треба
да
се
скроји
и
куда
треба
да
прође
тестере
,
па
рече
Груји
,
да
овуда
преструже
.
На
кривинама
је
ишло
доста
тешко
„
дунђерским
“
тестером
,
али
је
Радиша
имао
своје
мало
,
којим
је
могао
да
струже
и
веће
кривине
.
Кад
је
истругао
,
Груја
рече
:
„
Ово
би
ми
све
,
господине
,
одељали
секиром
.
“
„
Би
,
Грујо
,
али
би
вам
цела
ова
даска
отишла
на
иверје
;
а
ја
ћу
од
ње
да
начиним
нешто
друго
“
,
рече
Радиша
и
метну
ону
састругану
половину
на
ону
другу
даску
,
обележи
писаљком
и
рече
Груји
,
да
и
њу
саструже
овако
исто
.
Тако
је
имао
обе
оне
даске
са
стране
с
дршкама
.
Ваљало
је
сада
пригодити
оне
две
попречне
дашчице
,
што
затварају
колица
,
и
дно
.
Попречне
је
ваљало
престругати
укосо
,
те
да
колица
буду
горе
шира
а
доле
ужа
,
и
задњу
оставити
дужу
,
те
да
би
дршке
биле
размакнутије
;
а
обе
под
једнаким
угловима
и
ужљебљене
у
главне
.
Само
је
дно
било
лако
пригодити
,
јер
је
оно
имало
да
веже
све
четири
даске
.
Све
је
ишло
по
нацрту
,
по
мери
и
тачно
тако
,
да
нигде
није
по
други
пут
стругано
и
кварено
.
Али
је
најтеже
било
за
точак
или
коло
.
Да
га
направи
с
главчином
,
паоцима
и
наплатцима
,
то
је
веома
тешко
и
заметно
;
а
Радиша
нема
ни
гвоздену
осовину
.
Зато
стаде
мислити
,
шта
да
ради
?
„
Ја
треба
да
направим
онака
колица
,
каква
после
сваки
у
овом
селу
може
направити
“
,
мишљаше
Радиша
:
и
смисли
овако
!
да
точак
направи
од
једноставне
даске
,
па
да
га
појача
са
две
попречне
пречанице
;
да
место
гвоздене
осовине
направи
дренову
,
па
да
се
точак
углави
за
њу
,
те
да
се
и
она
окреће
.
Зато
да
се
точак
на
средини
пробуши
четвртасто
,
и
на
самим
колицима
проврте
округле
велике
рупе
за
осовину
.
Само
све
да
буде
од
јачег
дрвета
и
дебље
даске
.
И
тако
и
учини
.
Кад
све
ово
сврши
,
Радиша
осети
потребу
за
три
гвоздена
окивача
или
шине
:
једном
да
окује
точак
,
а
другом
и
трећом
да
обавије
и
окује
сама
колица
код
попречних
дасака
.
Али
тога
нема
;
а
да
наручује
чак
у
чаршији
код
ковача
,
то
би
учинило
,
да
његови
сељаци
не
приме
ову
новину
.
Зато
смисли
,
да
точак
остави
без
окова
,
пошто
је
од
тврда
дрвета
и
дебеле
даске
а
појачан
попречним
даскама
;
а
преко
попречних
да
удари
по
једну
пречагу
па
да
је
боље
утврди
за
главне
даске
,
на
којима
су
дршке
,
те
да
се
оне
не
размакну
.
А
све
је
углављивао
не
јексерима
него
клиновима
од
суве
дреновине
,
тако
,
да
су
цела
колица
била
направљена
без
и
једнога
јексера
.
Радиша
не
беше
стигао
,
да
ово
своје
дело
доврши
до
сутрадан
.
А
кад
су
сутрадан
његови
ученици
дошли
у
школу
,
они
су
радознало
загледивали
сваку
ситницу
и
нису
могли
да
погоде
,
шта
ће
ово
да
буде
.
Али
им
је
мило
било
,
кад
су
видели
разваљене
мацке
,
којима
је
многи
отац
претио
своме
сину
,
ако
не
узаслуша
свога
учитеља
.
10
.
Друга
шетња
.
Четири
стране
света
Ноћас
је
био
ветар
и
мало
попрскала
киша
;
али
се
на
томе
и
разбило
,
те
је
освануо
опет
леп
али
мало
хладан
дан
.
Радиша
опет
помисли
,
да
ово
неће
бити
дуго
,
па
је
сматрао
за
добро
,
да
се
користи
овим
лепим
данима
,
те
да
види
и
другу
половину
свога
села
.
Зато
рече
деци
:
„
Данас
нећемо
учити
у
школи
,
него
ћемо
опет
да
идемо
у
поље
,
те
да
видим
и
ону
другу
половину
вашега
села
.
Зато
ћете
и
буквар
и
таблу
оставити
у
школи
,
а
у
торби
понесите
,
само
оно
,
што
сте
понели
за
јело
.
“
Сва
се
деца
обрадоваше
овоме
а
највише
она
,
на
чији
ће
крај
да
иду
.
И
спремише
се
и
пођоше
.
Опет
су
ишли
све
по
два
у
реду
,
докле
су
год
ишли
путем
.
А
кад
су
оставили
пут
и
почели
се
пети
уз
брдо
,
Радиша
је
рекао
,
да
се
пусте
из
реда
,
само
да
не
иду
далеко
од
њега
,
него
да
су
сви
заједно
.
Само
кад
су
били
близу
врха
,
Радиша
рече
:
„
Дете
,
ко
ће
први
!
“
и
потрчаше
сви
.
Деца
почеше
да
показују
,
где
је
чија
кућа
,
а
Радиша
извади
бележник
и
за
час
нацрта
целу
околину
и
побележи
,
како
се
зове
које
брдо
,
који
поток
,
које
поље
,
која
мала
и
које
место
и
одакле
је
који
ђак
.
Онда
рече
:
„
По
моме
сату
ево
ја
знам
,
да
до
подне
има
још
два
сата
.
А
кад
буде
подне
,
Сунце
ће
бити
на
небу
онде
.
(
Показа
руком
место
на
небу
)
.
Ако
ја
наместим
овај
прут
по
земљи
тако
,
да
један
крај
показује
ту
страну
,
где
је
Сунце
,
а
други
овамо
,
онда
ће
он
стајати
овако
,
онда
је
један
крај
окренут
југу
а
други
северу
.
Знате
ли
,
која
је
окренута
југу
а
која
северу
?
.
.
Нађите
ми
друго
једно
дрво
!
.
.
Ево
ово
ћу
да
наместим
овако
,
попречке
.
Ово
друго
дрво
показује
једним
крајем
где
је
исток
а
другим
где
је
запад
.
Ко
зна
,
на
којој
је
страни
исток
а
на
којој
запад
?
.
.
Окрените
се
сви
онамо
,
истоку
!
.
.
Прекрстите
се
!
.
Знате
ли
,
зашто
сте
се
прекрстили
?
.
.
(
Један
рече
:
„
Зато
,
што
тамо
изгрева
Сунце
“
)
.
То
је
добро
,
али
се
нисте
зато
прекрстили
.
Него
зато
,
што
се
тамо
родио
Исус
Христос
и
што
је
тамо
„
Божи
гроб
“
,
куда
иду
хаџије
на
хаџилук
.
Окрените
се
сад
западу
!
.
.
Тамо
залази
Сунце
;
тамо
је
Дрина
а
преко
ње
Босна
и
Херцеговина
,
а
онамо
даље
су
Талијани
,
Французи
и
Енглези
.
Окрените
се
северу
!
.
.
Тамо
је
Сава
и
Дунав
,
а
преко
њих
Срем
,
Славонија
,
Банат
и
Бачка
,
а
онамо
даље
Маџари
,
Моравци
,
Чеси
,
Пољаци
и
Руси
.
Окрените
се
југу
!
.
.
Тамо
је
Косово
;
оно
је
у
Старој
Србији
,
а
Стара
Србија
је
сад
у
Турској
;
а
онамо
даље
је
Маћедонија
и
Грчка
.
А
знате
ли
,
на
којој
је
страни
Бугарска
?
.
.
А
Црна
Гора
?
.
.
А
Швапска
или
Немачка
?
.
.
Сад
да
видим
,
јесте
ли
упамтили
.
Окрените
се
опет
истоку
!
.
.
Шта
је
пред
вама
?
.
.
Окрените
се
западу
!
.
.
Шта
је
сад
пред
вама
?
.
.
Окрените
се
северу
!
.
.
Шта
је
на
тој
страни
?
.
.
Окрените
се
југу
!
.
.
Шта
је
тамо
?
.
.
А
где
су
Црногорци
?
.
.
На
којој
су
страни
Бугари
?
.
.
С
које
су
стране
Швабе
?
.
.
Сад
ћу
да
вас
кушам
овако
.
Окрените
се
Русима
!
.
.
Окрените
се
Црногорцима
!
.
.
Окрените
се
Бугарима
!
.
.
Окрените
се
Босни
?
.
.
Је
ли
когод
јунак
,
да
покаже
све
четири
стране
и
шта
је
на
којој
?
.
.
Може
ли
још
когод
?
“
.
.
Овако
их
је
Радиша
дуго
вежбао
и
стојећи
и
седећи
,
а
кад
је
дошло
подне
,
он
је
опет
направио
на
земљи
крст
и
поновио
све
ово
.
Дабогме
,
да
је
било
деце
,
која
су
одмах
схватала
и
памтила
,
а
да
су
нека
непрестано
грешила
и
нису
могла
да
запамте
.
Али
се
Радиша
нимало
није
љутио
на
њих
,
него
их
је
жалио
и
с
осмејком
исправљао
грешке
њихове
.
Још
их
је
питао
,
која
су
села
око
Загорице
и
с
које
су
стране
,
и
нацртао
је
и
то
.
Сад
се
Радиша
уверио
,
да
је
Дистервег
имао
право
,
кад
је
рекао
;
„
Настава
је
вештина
дружења
с
децом
“
.
И
доиста
,
Радиши
није
требао
неки
нарочити
план
за
ову
„
екскурзију
“
,
него
је
само
требало
да
се
помеша
с
децом
,
да
заподева
и
сам
разговор
и
да
им
одговара
на
питања
.
Једно
га
је
још
уз
пут
питало
,
је
ли
Св
.
Сава
сад
жив
?
Радиша
се
нашао
у
правој
забуни
,
како
да
одговори
на
ово
питање
.
Његов
реализам
није
трпео
предрасуде
и
празноверице
,
а
његова
душа
и
критична
Филозофија
није
трпела
безбоштво
.
Рећи
да
није
Св
.
Сава
жив
,
значи
убијати
побожност
,
а
убијати
ово
у
души
њиховој
,
као
и
у
души
свакога
простога
човека
,
значи
не
давати
му
ништа
него
му
одузимати
и
оно
што
има
у
души
.
Зато
рече
:
„
Свети
Сава
је
умро
као
човек
,
али
се
после
посветио
и
као
светац
жив
је
“
.
И
деци
ово
би
мило
и
угодно
.
Теже
је
питање
било
,
које
је
ставио
Радиши
други
један
малишан
:
„
Је
ли
рај
на
небу
или
на
земљи
?
“
Радиша
га
запита
,
зашто
то
пита
,
а
он
вели
„
Рекла
ми
нана
,
да
те
питам
“
.
Свеједно
је
било
,
да
ли
пита
нана
или
тата
или
ово
дете
:
ваљало
је
дати
добар
одговор
.
А
како
да
одговори
?
!
Рећи
нема
га
,
оде
с
предрасудом
и
вера
,
веровање
и
страх
од
последица
рђавих
дела
а
радовање
и
она
мила
готовост
да
се
чине
добра
дела
.
А
да
рекне
има
га
,
изгледало
му
је
,
да
ће
рећи
неистину
и
ширити
или
барем
утврђивати
предрасуде
.
Зато
му
шаљиво
и
неодређено
одговори
:
„
На
Земљи
живе
људи
,
а
рај
,
ако
га
има
,
он
је
на
небу
.
Али
отуда
још
нико
није
дошао
,
да
нам
исприча
како
је
тамо
.
Мора
да
је
добро
,
па
нико
неће
да
изиђе
—
боји
се
,
неће
га
после
Свети
Петар
опет
пустити
у
рај
...
“
И
ово
би
добро
примљено
.
А
друга
су
питања
била
лакша
.
После
овога
„
предавања
“
на
брду
,
једно
запита
:
„
А
где
је
,
господине
,
Света
Гора
?
Радиша
пружи
руку
на
југ
и
рече
,
да
је
ту
близу
и
Солун
.
„
А
зашто
питаш
?
“
запита
га
Радиша
.
„
Што
је
Свети
Сава
отишао
тамо
,
“
рече
оно
.
Друго
је
питање
за
Призрен
,
треће
за
Каравлашку
,
четврто
за
Београд
,
пето
за
Крушевац
и
тако
даље
.
Најпосле
једно
запита
:
„
Где
је
море
?
“
Радиша
одговори
,
да
њега
има
свуда
,
и
то
много
,
а
да
је
нама
најближе
Сиње
Море
,
до
Црне
Горе
,
Бело
Море
код
Свете
Горе
и
Црно
Море
преко
Бугарске
.
У
оваком
разговору
изишли
су
још
на
једно
оближње
брдо
,
одакле
се
виде
околна
села
и
приличан
простор
на
тој
страни
,
па
су
се
онда
вратили
натраг
.
Из
ове
су
се
шетње
вратили
и
Радиша
и
његови
ученици
много
зближенији
него
и
из
оне
прве
;
јер
је
Радиша
много
боље
познавао
своје
ученике
,
а
они
су
опет
били
много
слободнији
и
више
су
волели
и
питали
свога
учитеља
.
Остатак
времена
до
мрака
Радиша
је
провео
у
довршивању
с
^
ста
јучерањег
посла
.
11
.
Продужење
свега
Радиша
је
данас
навлаш
поранио
,
да
доврши
колица
,
те
да
их
деца
затеку
готова
.
И
довршио
их
је
.
О
,
како
су
се
стала
чудити
,
кад
су
видела
шта
је
изишло
!
Како
је
које
долазило
,
ишло
је
иза
школе
и
гледало
колица
,
узимало
их
у
руке
за
дршке
и
огледало
хоће
ли
точак
да
се
окреће
.
А
нека
почеше
да
седају
у
њих
,
да
их
други
возе
.
Једно
рече
:
„
Еј
,
да
нам
је
ово
било
за
песак
!
“
А
друго
додаде
:
„
И
за
камење
!
“
а
треће
:
„
И
за
земљу
!
“
Четврто
уопшти
:
„
Све
може
да
се
вуче
на
овоме
...
“
У
школи
је
данас
Радиша
почео
овако
:
„
Јуче
сам
вам
на
брду
показао
,
које
је
исток
а
које
запад
,
које
је
југ
а
које
север
.
И
тамо
је
лако
било
и
мени
да
вам
покажем
и
вама
да
видите
и
запамтите
.
Него
да
видим
,
можете
ли
да
погодите
овде
у
школи
.
Која
се
страна
зове
исток
?
.
.
А
можете
ли
одавде
да
покажете
руком
,
на
којој
се
страни
Сунце
рађа
?
.
.
Ви
може
бити
и
не
знате
добро
,
јер
долазите
у
школу
мало
доцније
;
а
ја
знам
.
Ја
сам
пазио
где
Сунце
излази
и
нашао
сам
,
да
је
исток
управ
иза
овога
зида
,
а
запад
иза
тога
тамо
.
Онда
,
где
је
југ
а
где
север
?
...
По
томе
,
нама
је
овде
у
школи
ово
источна
,
то
тамо
западна
,
ово
јужна
а
ово
северна
страна
.
Зато
и
за
зидове
можемо
да
кажемо
,
да
је
ово
источни
зид
,
оно
западни
,
ово
јужни
а
ово
северни
.
Милане
,
покажи
ти
сва
четири
!
.
.
Да
вас
кушам
преко
реда
:
који
је
ово
?
.
.
А
ово
?
.
.
А
ово
?
.
.
А
ово
?
.
.
Ко
је
утувио
,
шта
је
оно
на
источној
страни
од
нас
?
.
.
А
ко
је
запамтио
,
шта
је
на
западној
страни
,
тамо
иза
вас
?
.
.
А
шта
је
на
овој
страни
од
нас
?
.
.
А
на
овој
северној
?
.
.
Сад
ћу
да
вас
кушам
овако
.
Пружите
руку
где
су
Руси
!
.
.
Пружите
руку
онамо
где
су
Грци
!
.
.
Покажите
руком
где
је
Босна
!
.
.
А
где
су
Бугари
!
.
.
Београд
!
.
.
Крушевац
!
.
.
Косово
!
.
.
Које
је
село
до
Загорице
с
источне
стране
?
.
.
А
које
је
село
до
Загорице
са
западне
стране
?
.
.
А
које
је
с
јужне
?
.
.
А
са
северне
?
.
.
Покажите
ми
још
једанпут
:
исток
,
запад
,
југ
,
север
!
.
.
Покажите
ми
зидове
:
источни
,
западни
,
јужни
,
северни
!
.
.
„
Добро
сте
то
запамтили
.
Сад
извадите
буквар
!
.
.
Да
читамо
.
Нађите
око
!
.
.
Које
је
то
слово
?
.
.
Ко
уме
да
прочита
оно
испод
столице
?
(
Ђак
чита
,
а
Радиша
за
сваку
реч
пита
:
шта
је
то
)
.
Нађите
нож
!
.
.
Које
је
ово
слово
код
ножа
?
.
.
Ко
уме
да
прочита
ово
испод
ножа
?
(
Опет
ђак
полако
шчитава
развучено
,
као
на
слогове
,
а
не
на
гласове
)
.
Нађите
иглу
!
.
.
Које
је
то
слово
?
!
.
Ко
уме
да
чита
ово
испод
игле
?
.
.
Које
је
ово
слово
код
евењке
!
.
.
Да
читамо
ово
испод
евењке
...
Које
је
слово
код
ашова
?
.
.
Да
читамо
ово
испод
ашова
...
„
Дотле
сам
вам
показао
прошли
пут
,
а
сад
пазите
даље
.
Које
је
слово
код
пера
?
.
.
Да
читамо
оно
испод
пера
:
па
то
је
кад
кажемо
:
хтео
би
па
не
може
,
писао
би
па
ми
се
сломило
перо
;
пе
,
то
је
пе
—
треба
још
т
па
да
буде
пет
,
и
треба
још
та
па
да
буде
пета
;
пи
,
то
је
кад
неком
кажемо
да
пије
;
по
то
је
кад
кажемо
по
школи
,
по
соби
,
по
кући
,
по
трави
,
по
земљи
,
по
глави
;
поп
,
знате
шта
је
;
попа
,
то
је
исто
то
;
писао
,
и
то
знате
,
кад
уме
неко
да
пише
,
па
је
писао
неком
писмо
;
пао
;
то
је
кад
неко
падне
,
па
велимо
пао
;
спопао
,
то
је
кад
неко
неком
каже
:
шта
си
ме
спопао
;
сноп
,
сви
знате
шта
је
је
;
посно
,
и
то
знате
,
за
које
се
јело
каже
да
је
посно
...
Сад
пазите
још
једанпут
мало
брже
!
(
И
чита
развучено
,
да
се
свака
реч
познаје
)
.
Пазите
још
брже
!
(
Чита
готово
целе
речи
)
.
Ко
уме
од
вас
?
.
.
Ко
!
још
?
.
.
Ко
може
још
брже
?
.
.
Да
покушамо
сви
заједно
...
Е
,
добро
.
Сад
ћемо
то
да
пишемо
.
Извадите
таблицу
!
Ви
можете
да
гледате
и
у
буквар
,
али
боље
да
гледате
у
ово
моје
,
како
ја
пишем
на
табли
“
.
(
И
пишу
све
ове
речи
у
узаној
линији
)
.
За
време
одмора
продужен
је
ономадашњи
посао
:
одношена
је
земља
с
брда
више
школе
у
рупу
испод
школе
и
деца
су
се
грабила
које
ће
да
вуче
колица
.
Једни
су
ашовом
и
мотиком
пунили
колица
а
други
вукли
,
и
за
кратко
време
Радиша
је
казао
доста
.
Жељна
да
вуку
колица
деца
сад
предложише
,
да
вуку
камен
и
за
то
парче
а
затим
и
песак
,
и
Радиша
одобри
;
само
им
сврати
пажњу
да
не
товаре
по
много
,
јер
могу
покварити
колица
.
Док
је
Радиша
размерио
концем
и
обележио
,
како
да
дође
то
парче
калдрме
и
докле
,
камења
је
већ
било
ту
и
они
су
могли
да
почну
;
и
за
час
се
то
парче
прекопа
и
калдрма
поче
.
Више
деци
ништа
није
било
непознато
и
посао
је
напредовао
врло
брзо
.
А
ивицу
од
брда
Радиша
је
заравнио
као
да
га
је
ножем
одсекао
,
под
углом
од
45
степена
.
Колико
су
мали
зидари
измицали
,
толико
су
им
ови
доносили
камена
а
за
тим
и
песка
,
најпре
мало
крупнијега
а
после
ситнијега
.
А
Радиша
је
само
надгледао
,
упућивао
и
исправљао
.
А
кад
је
све
било
готово
и
туцаљкама
утуцано
,
Радиша
одведе
све
на
реку
,
да
се
умију
,
и
после
малог
одмора
уђоше
опет
у
школу
.
„
Да
погађате
сад
,
која
се
слова
чују
кад
се
каже
један
?
.
.
Која
се
чују
кад
се
каже
два
?
.
.
Која
се
чују
у
три
?
.
.
Која
се
чују
у
четири
?
?
.
Која
се
чују
кад
се
рекне
пет
?
.
.
Која
се
слова
чују
кад
се
изговори
шест
?
.
.
А
у
осам
?
.
.
девет
?
.
.
У
десет
?
.
.
Шта
се
чује
кад
се
каже
сто
?
.
.
Сто
је
и
ово
(
астал
)
:
и
мој
је
шешир
на
столу
.
(
Ко
уме
да
напише
сто
?
)
Шта
се
чује
у
речи
перо
?
.
.
Шта
се
чује
у
речи
табла
?
.
.
Ау
речи
буквар
?
.
.
А
шта
се
чује
кад
рекнемо
школа
?
.
„
Извадите
буквар
!
.
.
Отворите
код
пера
!
.
.
Да
прочитамо
још
једанпут
ово
испод
пера
!
.
.
Пазите
сад
ово
код
табле
.
Које
је
слово
код
табле
?
.
.
Да
читамо
ово
испод
табле
.
Та
,
то
је
кад
кажемо
:
та
жена
,
та
њива
,
та
ливада
;
те
,
то
је
кад
их
има
више
па
велимо
:
те
жене
,
те
њиве
,
те
ливаде
;
ти
,
то
је
кад
неком
кажемо
ти
:
ти
знаш
,
ти
имаш
ти
не
умеш
;
то
,
то
је
кад
кажемо
;
то
дете
,
то
село
,
то
јагње
,
то
време
;
тата
,
то
је
кад
дете
зове
оца
тата
;
тета
,
то
је
тетка
,
па
се
из
милости
зове
тета
,
као
што
се
за
сестру
каже
сеја
;
пита
,
то
кад
ко
нешто
не
зна
па
пита
;
а
ако
се
каже
пита
,
онда
је
то
оно
што
се
једе
;
сито
,
то
је
оно
на
шта
се
сеје
брашно
;
нити
,
то
је
оно
на
разбоју
,
кроза
шта
се
протиње
пређа
;
снити
,
то
је
у
сну
нешто
снити
;
сносити
,
то
је
кад
неко
сноси
или
трпи
неку
муку
или
терет
...
Пазите
још
једанпут
!
.
.
Ко
уме
од
вас
?
.
.
Ко
још
?
.
.
Хајде
сви
заједно
!
.
.
Сад
ћемо
то
да
пишемо
...
“
(
И
Радиша
пише
на
табли
,
а
ученици
гледају
и
на
таблу
и
у
буквар
)
.
„
Сад
оставите
и
буквар
и
таблицу
,
а
извадите
оне
десетке
за
рачунање
!
.
.
Пребројте
их
,
јесу
ли
вам
све
!
.
.
Узмите
десет
!
.
.
Колико
је
остало
?
.
Узмите
још
десет
?
.
.
Колико
сте
узели
,
а
колико
је
остало
?
.
.
Узмите
опет
десет
!
.
.
Колико
сте
узели
свега
,
а
колико
је
још
остало
?
.
.
Узмите
још
десет
!
.
.
Колико
је
сад
узето
,
а
колико
није
узето
?
.
.
(
Овако
док
не
остане
ништа
)
.
Оставите
опет
све
на
клупу
!
.
.
Сад
ћемо
да
узимамо
по
две
десетке
.
Узмите
две
!
.
.
Колико
је
остало
?
.
.
Узмите
још
две
!
.
.
Колико
је
остало
?
.
.
Још
две
!
(
И
тако
даље
док
се
не
узму
све
)
.
Хајде
сад
све
по
три
!
.
.
Колико
пута
може
да
се
узме
по
три
?
.
.
Хајде
сад
све
по
четири
!
.
.
Колико
пута
може
да
се
узме
по
четири
?
.
.
Хајде
по
пет
!
.
.
Колико
пута
?
.
.
А
колико
пута
може
по
шест
?
.
.
А
по
седам
?
.
.
Сад
оставите
и
спремите
се
,
да
идете
кући
!
.
.
“
Овако
се
продужио
рад
и
сутрадан
и
прекосутра
.
Сутрадан
је
Радиша
за
време
одмора
сишао
с
децом
у
реку
и
понео
конац
и
ашов
па
је
на
једној
лепој
ледини
опружио
конац
и
ашовом
засекао
по
концу
више
од
шаке
у
дубину
.
Онда
је
помакао
конац
за
читаву
стопу
паралелно
с
овим
па
га
је
опет
утврдио
и
ашовом
поред
конца
засекао
.
Сад
је
имао
једно
платно
одсечене
ледине
свуд
једнаке
ширине
.
Још
ученици
нису
знали
шта
ће
господин
с
овим
.
Онда
Радиша
узе
дашчицу
коју
је
навлаш
за
то
спремио
и
положи
је
на
крај
тога
платна
па
одсече
бусен
исте
величине
колико
и
даска
.
Онда
је
помакну
по
ономе
платну
и
одсече
други
,
па
трећи
,
па
четврти
,
све
до
краја
.
И
још
ученици
не
знају
шта
ће
господин
.
Онда
Радиша
поче
да
вади
бусен
по
бусен
,
који
су
личили
на
цигле
,
једнаке
дужине
и
ширине
.
Онда
опет
помаче
конац
за
дужину
дашчице
и
ашовом
по
концу
одсече
другу
узницу
па
помоћу
дашчице
исече
и
тај
други
ред
и
бусење
повади
.
Овако
и
трећи
и
четврти
ред
.
За
час
бише
ту
и
колица
и
Радиша
показа
,
како
да
слажу
и
по
колико
да
мећу
.
А
неки
донеше
и
даску
,
на
којој
су
пре
колица
песак
носили
.
Неки
се
домислише
,
те
нађоше
плочаст
камен
па
на
њега
метнуше
по
један
или
два
бусена
.
Радиша
је
био
измерио
површину
коју
му
треба
покрити
бусеном
,
те
је
толико
и
ледине
исекао
.
А
кад
је
с
тим
био
готов
,
он
пође
школи
.
Дотле
је
већ
пола
бусена
било
донесено
.
Он
најпре
добро
покваси
целу
ону
стрму
површину
па
поче
да
слаже
први
ред
оздо
.
Сад
тек
деца
видеше
и
за
шта
је
ово
и
зашто
је
Радиша
секао
све
једнаке
.
Јер
су
се
слагале
лепше
и
лакше
него
кришке
сира
у
чабру
.
Кад
је
био
готов
први
ред
,
Радиша
опет
залије
сваки
бусен
озго
,
да
се
боље
састави
са
земљом
,
па
поче
други
ред
.
Овако
је
исто
урадио
и
с
другим
редом
,
па
трећим
,
четвртим
и
т
.
д
.
А
највише
је
децу
занимало
,
како
је
последње
бусење
,
горе
на
брду
,
укопао
и
саставио
и
са
земљом
и
с
овима
доле
,
те
да
се
не
познаје
где
су
састављени
.
Сад
је
потребна
била
и
решетка
за
заливање
.
Радиша
запита
:
има
ли
ко
код
куће
мали
врг
цео
,
непросечен
.
Из
гомиле
се
јави
газда
Мијаилов
син
и
отрча
да
га
донесе
.
Радиша
узе
бургију
па
га
на
неколико
места
око
цвета
проврте
а
дршку
пресече
и
семе
истресе
па
га
намести
тестији
пуној
воде
у
грлић
и
нагну
.
Вода
поче
да
шикља
у
онолико
млазева
колико
је
било
рупа
.
Радиша
пробуши
још
неколико
даље
од
цвета
.
Млазева
је
сад
било
још
више
.
Још
неколико
—
и
још
више
млазева
и
мало
хартије
или
крпе
око
дршке
у
грлићу
и
—
ето
ти
решетке
!
И
од
сад
су
се
Деца
грабила
,
које
ће
не
само
да
залива
траву
него
и
да
полива
пред
школом
и
око
школе
.
Радиша
је
осећао
јаку
потребу
још
за
једну
направу
.
И
ако
је
пред
школом
било
и
две
чистаљке
и
леса
за
чишћење
обуће
од
блата
,
опет
се
на
ногама
уносило
по
мало
песка
у
ходник
а
одавде
и
у
учионицу
;
а
Радиша
је
желео
,
да
она
буде
што
чистија
.
Зато
му
је
требао
неки
застирач
у
самоме
ходнику
.
Заго
стаде
мислити
;
шта
да
ради
,
шта
да
простре
?
Да
тражи
од
кмета
неку
поњаву
или
покровац
,
то
не
иде
,
јер
ново
не
може
набавити
а
старо
Радиша
не
би
волео
да
употреби
.
А
да
купи
у
чаршији
,
то
још
мање
:
имаће
он
шта
друго
да
купује
.
На
послетку
помисли
:
и
ово
ваља
да
буде
тако
,
како
сваки
може
направити
и
употребити
у
својој
кући
.
Зато
је
најбоље
,
да
и
ово
сам
направим
,
онако
како
после
и
други
могу
правити
.
Да
исплетем
од
сламе
.
Ње
овде
има
доста
,
а
нико
је
ни
за
шта
не
употребљава
...
У
једној
радионици
у
Немачкој
је
видео
,
како
се
од
сламе
плету
ужета
.
О
,
колико
му
је
то
сад
требало
!
Зато
запита
Грују
,
где
могу
добити
једно
бреме
ржане
сламе
?
А
Груја
сасвим
добродушно
одговори
:
„
Где
год
хоћеш
,
господине
,
и
колико
хоћеш
!
Тога
у
нас
има
доста
,
хвала
Богу
,
и
сваки
ће
нам
дати
,
јер
њу
стока
не
воли
“
.
И
,
сутрадан
је
Груја
доиста
био
донео
велико
бреме
.
Али
је
сваки
,
мислио
,
да
то
учитељу
треба
за
постељу
.
А
како
су
се
изненадили
,
кад
је
сутрадан
Радиша
изнео
једно
кукасто
дрво
и
дао
га
у
руке
најодраслијем
ђаку
,
а
он
преко
куке
превио
свежњић
сламе
па
му
је
рекао
,
да
упреда
.
Ђак
је
упредао
а
Радиша
је
непрестано
додавао
по
мало
сламе
,
пазећи
,
да
уже
изиђе
једнаке
дебљине
.
Чим
се
упрело
за
један
растегљај
или
два
,
Радиша
је
показао
,
како
ће
онај
то
упредено
да
увије
око
„
вретена
“
па
да
упреда
даље
.
А
Радиша
је
испредао
.
Тако
је
изишло
пуно
једно
клубе
.
Кад
ђак
већ
више
није
могао
да
држи
,
онда
су
крај
завезали
концем
и
заденули
га
у
клубе
.
Онда
је
куку
узео
други
и
почео
да
је
окреће
.
Радиша
је
опет
пазио
,
да
дебљина
ужета
буде
свуд
једнака
.
А
деца
су
се
сва
окупила
око
њих
и
нека
седећи
,
нека
чучећи
а
нека
клечећи
,
гледала
како
се
ово
ради
и
чудила
се
,
шта
ће
од
овога
да
буде
.
Овако
друго
и
треће
па
и
четврто
клубе
би
готово
.
Онда
узе
од
мацака
даску
метар
дугачку
и
избуши
на
њој
десет
рупа
у
реду
,
све
по
шаку
далеко
од
једне
до
друге
,
па
у
сваку
углави
по
један
прут
дебљине
обичнога
штапа
.
Многа
су
се
деца
већ
присећала
шта
ће
да
буде
,
јер
су
гледала
како
се
плете
леса
.
А
Радиша
донесе
клубе
и
поче
да
огледа
,
како
ће
да
уплете
први
ред
,
да
ли
просто
или
с
преплетањем
;
и
нађе
,
да
је
ово
друго
сигурније
и
јаче
и
да
се
крај
боље
сакрије
.
И
ово
је
већ
било
ново
за
децу
.
Онда
је
текло
обично
плетење
:
од
једнога
краја
другом
па
натраг
,
и
тако
даље
.
Само
се
на
крајевима
,
кад
се
једно
клубе
довршило
а
друго
почињало
,
ваљало
помучити
,
да
се
крајеви
сакрију
и
утврде
.
И
за
неколико
минута
били
су
при
врху
и
Радиша
опет
уплете
последњи
ред
с
преплетањем
а
крај
утврди
концем
.
Простирач
је
већ
готов
,
само
га
је
ваљало
порубити
да
се
не
осипа
и
дуже
крајеве
од
прућа
прекратити
и
све
их
изравнити
.
Како
ово
да
се
чини
?
Једно
дете
рече
:
„
Мој
брале
,
кад
плете
крошње
ногараче
,
он
после
горе
поруби
витком
овако
“
(
и
показа
)
.
А
друго
рече
:
„
А
мој
тата
кад
плете
трмке
,
он
доле
поред
сваког
прута
забоде
кукаљу
па
оне
не
даду
да
се
павита
осипа
.
“
И
усвоји
се
ово
последње
као
боље
.
Одмах
се
и
то
учини
и
простирач
је
био
готов
.
Кад
су
га
наместили
пред
вратима
где
треба
да
стоји
,
деца
су
навлаш
улазила
,
само
да
би
избрисала
ноге
.
А
једно
рече
:
„
Господине
,
добро
би
било
,
да
овако
имамо
и
у
кући
.
“
„
Добро
би
било
,
рече
Радиша
,
али
ко
је
јунак
да
направи
?
“
На
ово
многи
повикаше
:
ја
умем
,
и
ја
,
и
ја
и
ја
.
„
Ако
сте
јунаци
ви
и
направите
!
“
рече
Радиша
и
с
овим
се
заврши
и
овај
разговор
и
ова
направа
.
Код
читања
се
продужило
и
вежбање
у
растварању
речи
на
слогове
и
гласове
,
и
читање
из
буквара
и
писање
онога
што
се
прочита
;
и
све
је
ово
троје
ишло
упоредно
.
Из
рачуна
је
последња
десетица
исечена
на
јединице
и
онда
је
рађено
и
с
десетицама
и
јединицама
заједно
.
„
Да
поделимо
десет
за
двојицу
.
Колико
дође
свакоме
од
њих
?
.
.
Да
поделимо
двадесет
за
двојицу
!
.
.
Да
им
поделимо
тридесет
!
.
.
Да
им
поделимо
педесет
!
.
.
По
колико
ће
добити
,
ако
им
поделимо
шездесет
?
.
.
Сад
узмите
седамдесет
и
поделите
им
то
!
Колико
добије
први
а
колико
други
?
.
.
Поделите
им
осамдесет
!
.
.
Поделите
деведесет
!
.
.
Сто
!
.
.
“
Овако
су
делили
и
за
петорицу
и
десеторицу
,
па
су
после
огледали
и
за
тројицу
и
четворицу
,
па
и
за
осморицу
.
Онда
су
градили
све
по
једанаест
,
све
по
дванаест
,
све
по
тринаест
итд
.
и
гледали
,
колико
пута
може
да
изиђе
.
За
тим
су
тражили
,
колико
деветака
има
у
сто
,
колико
осмица
,
седмица
итд
.
Онда
су
то
исто
радили
и
на
таблицама
тачкама
,
крстићима
,
цртама
и
тако
даље
.
Све
очигледно
,
па
су
после
све
ово
огледали
напамет
.
12
.
Други
час
у
школи
за
одрасле
Дошла
је
и
друга
Недеља
,
и
дошли
су
опет
Радишини
велики
ђаци
.
И
дошли
су
сви
,
сем
једнога
,
који
је
отишао
да
проси
девојку
.
„
Добри
сте
ми
јунаци
сад
,
рече
Радиша
,
но
какви
ћете
ми
бити
зимус
по
снегу
?
“
„
И
онда
ћемо
,
господине
,
“
рече
један
.
А
Радиша
га
запита
:
„
Где
ти
је
кућа
?
“
„
Овде
на
брду
“
,
одговори
овај
.
„
Е
,
теби
је
ласно
;
но
како
ће
ови
,
којима
је
далеко
?
“
запита
Радиша
.
И
многи
превикаше
:
„
И
ми
ћемо
господине
;
нама
не
смета
снег
“
...
Кад
уђоше
у
школу
,
опет
онако
у
реду
,
и
поседаше
на
своја
места
,
Радиша
рече
најпре
да
устану
,
да
погледају
у
Св
.
Саву
и
да
се
прекрсте
,
што
и
он
учини
,
па
онда
поче
овако
:
„
Прошли
пут
сам
вам
казао
,
да
сте
учинили
добро
,
што
сте
се
одлучили
да
долазите
у
школу
и
да
изучите
књигу
,
и
рекао
сам
вам
,
да
наша
књига
ништа
није
тешка
и
да
ћете
је
веома
лако
изучити
.
У
нашем
говору
има
само
тридесет
разних
гласова
,
који
кад
се
напишу
зову
се
слова
,
и
ко
утуви
или
запамти
ових
тридесет
слова
,
он
после
уме
да
пише
што
год
хоће
и
да
чита
сваку
књигу
нашу
.
Јер
су
од
тих
тридесет
гласова
начињене
све
речи
и
са
тих
тридесет
слова
можемо
да
напишемо
све
,
што
год
хоћемо
.
Ево
на
пример
овај
глас
о
,
чује
се
кад
се
зовемо
:
о
,
Миловане
;
чује
се
и
у
самом
имену
Миловановом
:
Милован
;
чује
се
у
имену
Јован
,
чује
се
у
имену
Миљко
,
у
имену
Мијаило
,
Анђелко
,
Антоније
,
Благоје
,
Витомир
,
и
тако
даље
;
а
негде
се
чује
и
двапут
у
једној
речи
,
на
пример
:
Бошко
,
Гојко
,
Стојко
,
Милојко
,
Радојко
итд
.
И
у
другим
речима
има
о
,
на
пример
:
око
,
очи
,
огањ
,
орах
,
ораси
,
остава
,
остави
,
огртање
,
огрни
,
облак
,
облачно
,
орао
,
сврдао
,
пепео
,
отац
итд
.
Покушајте
ви
,
можете
ли
наћи
и
рећи
коју
реч
,
у
којој
се
чује
о
,
било
у
почетку
било
у
средини
,
било
на
крају
!
.
.
Хајде
сад
да
погађамо
речи
,
где
се
чује
глас
а
.
Ево
ја
да
почнем
.
Антоније
,
Алекса
,
артија
,
брат
,
отац
,
тата
,
бата
,
мајка
,
мама
...
Кажите
сад
ви
!
.
.
Хајдете
сад
да
тражимо
где
се
чује
е
,
нпр
:
ено
,
сено
,
семе
...
Дете
ви
!
.
.
Да
погађате
где
се
чује
и
;
игла
,
ивер
,
име
,
истина
,
нити
,
није
,
ниско
,
нишка
,
низина
,
висина
,
равнина
,
стрмнина
...
Дете
ви
!
.
.
Сад
да
тражимо
речи
:
где
се
чује
глас
у
:
ухо
,
увући
,
ушао
,
уско
,
умио
се
,
уста
,
устукнути
,
умукнути
...
Дете
ви
!
.
.
Тако
можемо
да
тражимо
и
слово
с
:
сено
,
син
,
сан
,
сна
,
нос
саса
,
сито
,
снег
,
стог
,
свиња
,
слама
,
слава
...
Дете
ви
!
.
.
„
Пазите
сад
овако
.
Лакше
је
да
кажемо
неку
реч
па
да
гледамо
,
која
су
слова
у
њој
или
који
се
гласови
чују
.
На
пример
,
погодите
ми
,
шта
се
чује
кад
се
рекне
со
!
.
.
Погодите
шта
се
чује
кад
се
каже
оса
!
.
.
Шта
се
чује
кад
се
вели
нос
?
.
.
Шта
се
чује
кад
се
изговори
син
?
.
.
Која
се
слова
или
гласови
чују
кад
се
рекне
пас
?
.
.
Шта
се
чује
у
речи
Бог
?
.
.
Ко
би
могао
да
нађе
слова
у
речи
соба
?
.
.
А
у
речи
очи
?
.
.
Уши
?
.
.
Зуби
?
.
.
Рука
?
.
.
Нога
?
.
.
Чело
?
.
.
„
Ето
тако
,
у
свакој
речи
можемо
да
изнађемо
слова
,
која
се
у
њој
чују
,
па
да
их
напишемо
;
а
кад
је
написано
,
ми
можемо
да
га
читамо
;
само
ако
знамо
оних
тридесет
слова
.
Зато
је
најглавније
,
да
изучите
та
слова
.
Ја
сам
вам
их
прошле
Недеље
показао
сва
,
и
писали
сте
их
,
али
то
није
доста
па
да
их
запамтите
добро
.
Зато
ћете
и
данас
да
их
учите
.
Најпре
изнесите
буквар
!
.
.
Отворите
га
код
ока
!
.
.
Које
је
то
слово
код
њега
?
.
.
А
ово
с
десне
стране
?
.
.
Је
ли
много
другојаче
печатано
од
писанога
?
.
.
Нађите
столицу
!
.
.
Које
је
то
слово
код
столице
?
.
.
На
шта
личи
?
.
.
Које
је
с
леве
а
које
с
десне
стране
?
.
.
Је
ли
печатано
много
другојаче
од
писанога
?
.
.
Које
је
слово
код
ножа
?
.
.
Које
је
писано
а
које
печатано
?
.
.
Је
ли
печатано
много
другојаче
?
.
.
Које
је
слово
код
игле
?
.
.
(
Овако
све
до
краја
)
.
„
Е
добро
;
сад
ћете
да
пишете
.
Почните
од
ока
па
редом
,
али
само
писана
,
а
печатана
ћемо
други
пут
.
А
ја
ћу
да
вам
прегледам
...
“
Кад
је
ово
свршено
,
Радиша
их
је
пустио
на
одмор
.
За
време
одмора
загледивали
су
у
све
,
што
је
од
прошле
Недеље
приновљено
.
Један
,
дирнут
овим
приновама
рече
:
„
Да
и
ми
што
год
урадимо
,
господине
“
.
А
Радиша
му
благо
одговори
:
„
Ви
шест
дана
радите
,
и
зато
седмога
треба
да
се
одморите
и
да
што
више
научите
“
.
Сви
разумеше
ово
и
предложише
,
да
разгледају
оно
,
што
су
урадили
мали
ђаци
.
Али
их
је
некако
чисто
стид
,
што
овако
умеју
они
мали
а
не
умеју
они
велики
.
А
Радиша
им
све
показа
:
како
се
обележава
концем
,
како
се
гради
нагиб
,
како
се
углављује
камење
и
зашто
се
посипа
песком
.
Видеше
и
туцаљке
и
погодише
за
шта
су
.
Гледали
су
и
сламни
простирач
пред
вратима
у
ходнику
и
питали
се
,
да
ли
би
и
они
умели
овако
да
исплету
.
Зауставили
су
се
и
на
побусаној
страни
више
школе
и
чудили
се
како
се
бусење
овако
лепо
спојило
,
да
се
не
познаје
,
где
се
бусен
с
бусеном
додирује
.
А
највише
су
их
занимала
—
колица
.
Ово
беше
новина
,
коју
дотле
не
беху
никад
видели
,
а
нађоше
,
да
је
веома
згодна
за
пренос
ђубрета
,
земље
,
песка
и
камења
па
и
ма
каквога
мањега
терета
.
Зато
су
загледивали
сваку
чивију
и
питали
се
у
себи
,
да
ли
би
и
они
умели
да
их
направе
.
Радиша
им
је
објашњавао
и
рекао
,
да
по
варошима
,
а
у
онога
света
,
где
је
он
био
на
наукама
,
и
по
селима
,
.
свака
кућа
има
овака
колица
.
Многи
рекоше
,
да
ће
и
они
огледати
да
направе
овако
.
Затим
опет
уђоше
у
школу
и
Радиша
рече
:
„
И
вама
ћу
да
дам
по
једну
оваку
хартију
.
(
И
даје
им
)
.
На
њима
је
десет
ових
редова
и
у
сваком
по
десет
ових
кромпирића
црних
,
што
се
зову
тачке
.
Пребројте
,
је
ли
истина
десет
редова
и
је
ли
истина
у
сваком
по
десет
ових
тачака
!
(
Броје
)
.
Да
ли
није
код
некога
више
или
мање
?
.
.
Колико
је
у
једном
реду
?
.
.
Колико
је
у
два
реда
?
.
.
Шта
је
то
двадесет
?
.
.
Колико
је
у
три
реда
?
.
.
Које
је
веће
:
или
три
десетке
или
тридесет
?
.
.
Колико
је
у
четири
реда
?
...
Које
је
веће
:
или
четири
десетке
или
четрдесет
?
.
.
Колико
је
у
пет
редова
?
.
.
Које
је
веће
:
педесет
или
пет
десетака
?
.
.
Колико
је
у
шест
редова
?
.
.
Шта
је
то
шездесет
?
.
.
Колико
је
у
седам
редова
?
.
.
Шта
је
то
седамдесет
?
.
.
Колико
је
у
осам
редова
?
.
.
Је
ли
веће
осамдесет
од
осам
десетака
?
.
.
Колико
је
у
девет
редова
?
.
.
Колико
је
ту
десетака
или
десетица
?
.
.
А
колико
је
у
десет
редова
?
.
.
Колико
је
то
кад
се
каже
сто
?
.
.
Колико
је
свега
на
тој
хартији
?
.
.
„
Ја
ћу
то
сада
да
вам
исечем
...
Ево
вам
сад
свака
десетка
за
себе
.
Узмите
једну
!
.
.
Колико
сте
узели
,
а
колико
је
десетака
остало
на
клупи
?
.
.
Узмите
још
једну
!
.
.
Колико
је
сад
узето
,
а
колико
је
остало
на
клупи
?
.
.
Узмите
још
једну
!
(
Овако
док
се
не
поузимају
све
)
.
Колико
вам
је
сад
у
руци
?
.
.
Оставите
на
клупу
две
!
.
.
Колико
вам
је
сад
у
руци
?
.
.
Оставите
још
две
!
.
.
Колико
вам
је
сад
у
руци
,
а
колико
је
на
клупи
?
.
.
Оставите
још
две
!
.
.
(
Овако
докле
не
оставе
све
)
.
Сад
да
узимате
по
три
.
Узмите
три
!
.
.
Колико
сте
узели
,
а
колико
је
остало
на
клупи
?
.
.
Узмите
још
три
!
.
.
Колико
сте
узели
,
а
колико
је
на
клупи
?
.
.
Узмите
још
три
!
.
.
Како
је
сад
?
.
.
Оставите
све
на
клупу
!
.
.
Узмите
четири
!
.
.
Како
је
сад
?
.
.
Узмите
још
четири
!
.
.
Како
је
сад
?
.
.
Опет
оставите
све
!
.
.
Узмите
пет
!
.
.
Како
је
сад
?
.
.
Узмите
шест
!
.
.
Како
је
сад
?
.
.
Узмите
седам
!
.
.
Како
је
сад
?
.
.
Узмите
осам
!
.
.
Како
је
сад
?
.
.
Узмите
девет
!
.
.
Како
је
сад
?
.
.
Сад
ћемо
овако
.
Оставите
све
на
клупу
!
.
.
Узмите
десет
!
.
.
Колико
је
остало
?
.
.
Узмите
двадесет
!
.
.
Колико
је
на
клупи
?
.
.
Узмите
тридесет
!
.
.
Колико
је
на
клупи
?
.
.
(
Овако
док
не
узму
свих
сто
)
.
Е
,
доста
.
Ово
ћете
чувати
и
за
други
пут
.
А
сад
ево
вам
свакоме
по
један
лист
хартије
,
да
те
десетке
завијете
овако
и
да
пазите
да
их
не
изгубите
...
Оставите
то
у
клупу
а
извадите
таблице
!
.
.
Окрените
ону
страну
где
нема
ових
црвених
пруга
!
.
.
Начините
у
једном
реду
десет
котурова
,
овако
!
(
Прави
их
на
табли
с
почетка
горе
)
.
Пребројте
,
да
ко
није
направио
више
!
.
.
Сад
у
другом
реду
направите
опет
десет
!
.
.
Колико
је
то
десет
и
десет
?
.
.
Испод
тога
начините
још
десет
!
.
.
Колико
има
сад
?
.
.
Направите
још
десет
!
.
.
Колико
има
сад
?
.
.
Направите
још
десет
!
.
.
(
И
тако
даље
до
сто
)
.
Кад
има
толико
војника
,
онда
се
то
зове
чета
;
а
како
се
зове
кад
има
толико
ока
?
.
.
Како
се
зове
кад
има
толико
година
?
.
.
Сад
оставите
и
то
у
клупу
па
седните
право
?
.
.
„
Овај
је
Свети
Сава
ишао
некада
по
земљи
.
То
није
било
баш
много
одавно
.
Било
је
пре
седам
векова
или
пре
седам
стотина
година
.
Онда
је
у
Србији
владао
Стеван
Немања
и
звао
се
велики
жупан
,
место
кнез
или
краљ
.
Жупан
је
најстарији
у
некој
жупи
или
покрајини
,
а
велики
жупан
је
био
онај
,
који
је
под
собом
имао
више
жупа
.
Тако
је
и
Стеван
Немања
имао
под
собом
више
жупа
;
зато
се
и
звао
велики
жупан
.
Немања
је
имао
три
сина
:
Стевана
,
Вука
и
Растка
.
Овај
је
најмлађи
,
Растко
,
побегао
у
манастир
.
Једанпут
су
дошли
калуђери
чак
из
Свете
Горе
,
да
просе
милостињу
за
манастир
.
А
знате
ли
,
где
је
Света
Гора
?
Она
је
од
нас
на
југ
,
у
Маћедонији
,
и
до
самога
мора
.
Они
испричају
како
је
у
Светој
Гори
лепо
:
како
има
неколико
стотина
манастира
и
два
три
пута
толико
калуђера
и
како
проводе
време
само
молећи
се
Богу
и
читајући
књиге
.
Растку
се
то
допадне
па
се
искраде
од
куће
и
с
калуђерима
побегне
у
Свету
Гору
,
покалуђери
се
тамо
и
надену
му
друго
име
Сава
.
И
од
сад
се
није
више
звао
Растко
него
Сава
.
.
После
је
и
Немања
дошао
у
Свету
Гору
и
ту
је
саградио
један
манастир
,
међу
најлепшима
у
Св
.
Гори
,
и
назвао
га
Хилендар
,
а
у
песмама
се
зове
„
Вилиндар
“
.
Сава
је
после
постао
игуман
па
архимандрит
,
па
епископ
или
владика
и
најпосле
архиепископ
или
најстарији
нада
свима
српским
цркавама
и
манастирима
или
поповима
и
калуђерима
.
А
школа
и
учитеља
онда
није
ни
било
,
него
ко
је
хтео
да
учи
књигу
,
он
је
ишао
у
манастир
.
И
Сава
је
тада
ишао
по
земљи
и
учио
народ
а
по
манастирима
је
почео
да
отвара
школе
,
те
да
у
њих
иде
и
учи
ко
год
хоће
.
И
зато
што
је
био
праведан
и
што
је
народу
своме
учинио
толико
добра
,
он
се
после
смрти
посветио
и
ми
га
сада
зовемо
Свети
Сава
и
славе
га
све
школе
у
нашем
српском
народу
.
Зато
и
ми
имамо
његову
икону
у
школи
.
Сад
ћу
из
ове
књиге
да
вам
прочитам
једну
песму
,
у
којој
се
прича
,
које
је
цркве
и
манастире
отац
Савин
подигао
.
“
(
Чита
песму
:
„
Збор
зборила
господа
Хришћанска
“
.
Чита
лагано
и
с
нагласком
као
да
догађај
гледа
.
А
кад
је
свршио
,
он
им
рече
:
)
Кад
изучите
сва
слова
и
ви
ћете
умети
овако
да
читате
“
...
ГЛАВА
ПЕТА
ГЛАВНИ
ПРИНЦИПИ
У
РАДИШИНОМ
РАДУ
1
.
Основна
начела
Не
могу
вам
причати
више
како
је
текао
и
напредовао
овај
Радишин
миран
и
поступан
рад
овако
из
дана
у
дан
,
јер
то
не
би
била
приповетка
него
рад
у
школи
.
Али
је
опет
потребно
да
вам
изнесем
барем
укратко
,
како
је
Радиша
гледао
на
оно
,
што
је
главно
у
развијању
и
учењу
омладине
и
како
је
он
то
постизао
.
На
првом
месту
он
је
гледао
,
да
почне
од
онога
што
је
већ
у
деце
.
Он
је
то
сматрао
за
темељ
,
на
којем
треба
дизати
зграду
,
за
семе
,
из
којега
ваља
да
никне
и
да
се
разграна
читава
биљка
,
или
ембрион
,
из
којега
ће
израсти
читав
и
савршен
живи
створ
.
Ово
тело
,
што
су
га
деца
донела
у
школу
,
не
сме
да
закржља
него
ваља
да
расте
и
да
се
развија
,
да
достигне
своје
савршенство
и
у
узрасту
и
у
покретљивости
и
умешности
.
Оно
мало
знања
,
с
којим
су
деца
дошла
у
школу
,
ваља
да
се
развије
у
ум
,
који
ће
да
схвати
цео
свет
и
моћи
да
мисли
правилно
о
свему
.
Из
оно
мало
чедности
и
осећања
онога
што
је
пријатно
и
непријатно
ваља
да
се
развију
осећања
за
све
оно
што
је
лепо
,
истинито
,
право
,
добро
и
узвишено
.
А
из
најпростијег
рада
и
ово
мало
наклоности
к
њему
ваља
да
се
развије
стална
навика
на
рад
и
висок
ступањ
умешности
у
њему
;
јер
се
без
рада
у
животу
не
може
,
и
само
се
радом
може
усавршавати
живот
људски
.
А
радом
се
опет
развија
и
тело
и
душа
,
цео
човек
.
Зато
је
Радиша
и
гледао
,
да
му
рад
буде
центар
све
тако
зване
наставе
,
свега
образовања
и
васпитања
.
На
другом
месту
Радиша
се
старао
,
да
све
то
иде
поступно
напред
.
Никако
много
и
никако
брзо
.
Многим
се
деца
преоптерећују
и
много
се
не
сварује
,
те
се
не
усваја
,
него
изнурава
и
троши
снагу
узалуд
;
а
брже
се
не
може
но
што
је
природа
одредила
.
Зато
и
у
души
и
у
свему
развијању
као
и
у
желуцу
да
вреди
оно
:
не
сувише
него
мало
а
добро
сварено
,
и
не
брже
од
онога
како
је
у
природи
самој
.
На
трећем
месту
све
ново
мора
се
наслањати
на
старо
и
везивати
се
с
њим
.
Цигла
на
циглу
и
малтером
да
се
споји
с
њом
,
храна
на
храну
и
да
се
састави
са
старом
,
знање
на
знање
и
да
се
уједини
с
њим
,
осећање
на
осећање
и
да
ново
само
појачава
оно
старије
,
рад
на
рад
док
он
не
постане
навика
и
умешност
.
Ништа
за
себе
,
прекинуто
и
одвојено
.
На
четвртом
месту
старао
се
,
да
се
сав
овај
развитак
врши
сам
од
себе
,
а
он
је
само
приносио
и
припремао
потребну
храну
;
он
је
био
духовни
кувар
.
Јер
тако
је
у
природи
.
Природа
само
пружа
светлост
,
топлоту
и
влагу
,
а
биљке
саме
расту
.
Тако
и
онај
,
који
гаји
животиње
.
И
телесни
и
душевни
раст
врши
се
сам
,
а
ми
му
само
помажемо
.
На
петом
месту
старао
се
,
да
му
тај
раст
ништа
не
омете
.
И
недовољна
као
и
сувишна
храна
шкоде
;
а
несварљива
је
још
шкодљивија
и
од
недовољне
.
И
несварљива
духовна
храна
исто
је
тако
шкодљива
.
Зато
и
она
мора
да
буде
одмерена
и
сварљива
.
Тај
раст
омеће
и
велика
хладноћа
:
телу
шкоди
зима
а
души
страх
,
зато
их
чувати
од
тога
.
Али
тако
исто
као
зима
шкоди
и
превелика
топлота
...
На
послетку
,
мислио
је
Радиша
,
духовну
храну
ваља
да
подесим
тако
,
да
је
душа
дечја
тражи
,
као
што
тело
тражи
своју
,
кад
је
гладно
.
Јер
деца
хоће
и
воле
да
знају
,
само
ако
је
та
храна
духовна
за
душу
њихову
лако
сварљива
.
А
има
и
зачина
за
духовну
храну
,
исто
онако
као
и
за
ону
за
тело
наше
.
То
су
:
шала
и
примена
у
животу
.
Тело
и
његов
развитак
у
почетку
су
важнији
а
после
осваја
душа
и
њен
развитак
,
докле
најпосле
сасвим
не
претегне
.
Зато
и
морам
гледати
да
у
почетку
овога
буде
мање
а
онога
више
,
а
доцније
овога
више
а
онога
мање
.
У
дисциплини
је
Радиша
гледао
,
да
децу
заинтересује
радом
и
тактом
,
те
да
им
и
не
да
прилике
да
греше
;
а
ако
би
које
и
погрешило
,
он
га
је
благо
поправљао
,
без
исмевања
.
И
настојавао
је
,
да
деца
лепо
живују
,
да
једно
другом
помаже
и
да
се
лепо
забављају
и
играју
;
а
да
се
не
задиркују
,
не
свађају
и
не
мрзе
.
Уза
све
ово
истакао
је
као
девизу
:
Здравље
и
веселост
је
песма
,
с
којом
све
напредује
...
2
.
У
Српском
језику
Овде
је
најглавније
било
,
да
деца
попамте
слова
и
да
их
изговарају
по
два
—
три
,
развучено
,
на
слогове
,
да
их
шчитавају
без
застајања
а
никако
да
их
изговарају
по
једно
,
да
сричу
.
Појам
„
глас
“
навлаш
је
избегао
,
код
малих
ученика
,
јер
је
тежи
деци
за
разумевање
.
Кад
су
оваким
вежбањем
добро
запамтила
и
рукописна
и
штампана
и
прочитала
све
оно
испод
слика
,
вежбала
су
се
у
писању
и
најдужих
речи
и
у
читању
лакших
ствари
из
другог
дела
буквара
па
одмах
прешла
на
„
Читанчицу
“
,
и
то
прво
на
најлакше
и
најзанимљивије
ствари
а
не
редом
.
Али
је
одмах
у
почетку
овога
нашао
за
потребно
,
да
упозна
децу
с
великим
словима
и
рукописним
и
штампаним
.
Рекао
им
је
овако
:
„
Ова
слова
што
сте
до
сад
учили
зову
се
мала
слова
,
и
она
су
најглавнија
;
али
има
и
великих
.
Од
њих
су
нека
исто
овака
,
као
мала
,
само
мало
већа
,
а
нека
су
другојача
,
и
њих
треба
добро
да
запамтите
.
Ево
о
,
овако
је
писано
а
овако
печатано
мало
;
а
овако
је
велико
;
дакле
готово
исто
онако
.
Ево
с
писано
и
с
штампано
мало
,
а
ево
велико
;
дакле
сасвим
исто
онако
.
А
н
је
писано
овако
а
печатано
овако
;
а
велико
писано
овако
а
печатао
овако
;
дакле
печатано
исто
онако
а
писано
мало
другојаче
.
Зато
извадите
буквар
и
нађите
после
џамије
и
феса
велика
слова
па
пазите
да
вам
покажем
сва
редом
...
Хајде
сад
писана
да
пишете
а
штампана
да
цртате
те
да
их
боље
запамтите
.
.
“
И
писали
су
их
и
цртали
више
пута
докле
их
нису
запамтили
.
Онда
им
рече
:
„
Ваља
сад
да
запамтите
,
што
ће
нам
ова
велика
слова
,
кад
се
пишу
и
штампају
или
печатају
.
Она
се
пишу
увек
у
почетку
,
а
никад
у
средини
или
на
крају
.
Најпре
запамтите
,
да
се
наша
имена
пишу
великим
словом
,
нпр
.
Алекса
,
треба
велико
а
;
Благоје
,
треба
велико
б
;
Василије
,
треба
велико
в
.
.
!
Како
је
теби
име
?
.
.
Које
слово
треба
велико
?
.
.
Како
је
теби
?
.
.
Које
ти
слово
треба
велико
?
.
.
А
како
је
теби
?
.
.
Које
слово
ту
треба
велико
?
.
.
А
теби
?
.
.
Које
Здравко
теби
треба
велико
слово
?
.
.
Е
лепо
.
Сад
извадите
таблицу
,
да
пишемо
сва
имена
ваша
.
Да
почнемо
од
прве
клупе
па
редом
.
А
да
би
лепше
писали
,
ево
и
ја
ћу
да
пишем
на
мојој
табли
,
а
ви
да
прегледате
.
“
(
Пишу
)
.
Други
пут
је
наставио
ово
овако
:
„
Прошли
сам
вам
пут
казао
,
да
се
свако
име
људско
,
човечије
или
женино
,
пише
великим
словом
из
почетка
.
Сад
запамтите
,
да
се
и
презимена
пишу
великим
словом
.
На
пример
,
за
твоје
презиме
Лазовић
треба
велико
л
,
за
твоје
Васић
треба
велико
в
;
за
твоје
Живановићу
треба
велико
ж
итд
.
Које
треба
за
твоје
Лазаревићу
?
.
.
А
које
за
твоје
Милане
?
А
за
твоје
?
.
.
Добро
.
Сад
ћемо
да
пишемо
сва
ваша
презимена
...
“
И
пишу
.
Други
пут
су
писали
своја
имена
и
презимена
заједно
а
за
тим
и
туђа
.
Сутрадан
је
казао
,
да
се
свако
село
пише
великим
словом
и
почели
су
од
Загорице
па
писали
сва
позната
села
.
Онда
им
је
казао
,
да
се
и
вароши
или
градови
пишу
великим
словом
и
писали
су
све
познате
.
Другом
приликом
поновио
је
ово
све
и
додао
,
да
се
и
сви
потоци
и
све
реке
и
сва
брда
и
све
планине
пишу
великим
словом
и
писали
су
све
у
околини
.
И
на
послетку
казао
им
је
,
да
се
и
народи
и
њине
земље
пишу
великим
словом
,
нпр
.
Срби
и
Србија
треба
велико
с
,
Турци
и
Турска
треба
велико
т
,
Грци
и
Грчка
треба
велико
г
итд
.
и
писали
су
све
народе
и
њине
земље
,
којих
су
могли
да
се
сете
.
Још
је
остало
да
им
каже
,
да
се
велика
слова
пишу
и
у
почетку
свакога
говора
или
приче
и
у
почетку
сваке
реченице
после
тачке
.
Али
је
зато
требало
да
знају
шта
је
тачка
и
зашто
се
она
пише
;
а
то
је
најзгодније
било
показати
на
ономе
,
што
се
чита
.
Кад
су
ово
добро
утврдили
,
прешли
су
на
„
Читанчицу
“
,
тражили
велика
слова
и
казивали
зашто
је
где
написано
.
Код
„
Читанчице
“
најпре
је
Радиша
испричао
оно
што
ће
да
читају
,
те
да
