близуКосмај
,
опазити
на
један
низбрдица
човек
,
који
он
се
учинити
познати
.
на
глава
он
бити
велик
црвен
фес
с
дуг
кићанка
,
на
леђа
кожух
,
а
о
раме
дуг
пушак
.
Човек
обазриво
сићи
низ
кос
,
скренути
лево
,
доћи
у
један
шумарак
и
изгубити
се
.
Бошка
поћи
лагано
напред
,
доћи
до
један
грм
и
ту
застати
.
у
тај
непознат
проба
кроз
луг
и
испасти
на
друм
.
Бошка
он
умотрити
и
познати
.
—
Обрад
!
—
викнути
он
.
Човек
се
обазрети
и
стати
.
тај
бити
Обрад
Момировић
.
Бошка
он
полетити
на
сусрет
.
Обрад
познати
син
Ђукићев
,
стати
као
стена
и
прекрсти
се
.
—
зар
жив
с
колац
,
тако
ти
име
Божјега
?
!
—
као
што
видити
...
Божја
воља
!
.
.
јунак
раширити
рука
,
загрлити
се
и
ижљубити
.
по
тај
скренути
с
друм
,
ући
у
шум
и
поседати
.
—
ја
ти
већ
упокојити
—
рећи
Обрад
и
потапшати
Бошка
по
раме
...
како
умакнути
с
колац
,
тако
тај
бог
?
Бошка
он
испричати
цео
догађај
.
—
Па
куд
сад
мислити
?
—
упитати
он
Обрад
.
—
у
хајдук
—
одговорити
Бошка
.
—
С
ким
?
—
С
ко
бити
.
.
моћи
и
с
ти
.
—
Врла
добро
—
прихватити
Обрад
.
—
у
Милићев
брдо
чекати
ми
дружина
...
тамо
хтети
доћи
и
Жарко
.
Бошка
се
згранути
кад
чути
овај
име
.
—
Која
Жарко
?
—
упитати
он
потмуло
.
—
Павлов
син
.
—
зар
син
онај
изрод
?
!
—
не
резити
он
!
...
јесам
ти
тај
ни
налик
на
отац
.
Честито
момак
,
да
он
пар
требати
тражити
.
мрзети
Турчин
,
зуб
бити
она
клати
.
тај
рећи
Обрад
,
па
испричати
догађај
у
Рудовци
.
—
ваљати
он
се
причувати
!
—
рећи
Бошка
махати
глава
.
—
Павлов
јесам
син
тај
!
.
,
.
—
не
познавати
он
,
соко
.
немати
ти
тај
ни
оволико
очев
!
—
рећи
Обрад
и
показати
црно
испод
нокат
.
—
Бома
се
варати
...
гуја
јесам
тај
,
Обрад
!
—
не
грешити
дух
!
...
тај
ти
јесам
,
болан
,
спасти
мати
и
сестра
.
—
зар
он
?
тај
бити
питање
,
пун
презрење
и
подсмех
.
—
он
—
одговорити
Обрад
одсечно
.
—
А
Тоска
?
...
—
и
Тоска
,
али
Жарко
још
више
...
он
она
јесам
примити
у
село
,
пазити
као
свој
и
притицати
она
у
помоћ
.
—
не
моћи
...
не
моћи
да
он
веровати
—
рећи
Бошка
гневно
и
одмахнути
рука
.
—
веровати
ја
,
но
!
.
.
зар
ја
да
бранити
уље
?
!
Бошка
обор
глава
и
набрати
чела
.
—
бити
јесам
са
ја
у
Радовцима
...
заклети
се
на
крст
и
еванђеље
...
—
да
хтети
ви
проказати
—
завршити
Бошка
и
јетко
се
насмешити
.
обрада
се
навући
преко
чела
мутан
облак
.
он
оштро
погледати
у
Бошка
.
—
где
ти
јесам
сад
тај
јунак
,
што
ти
тако
за
срце
прирасти
?
—
упитати
он
Бошка
—
Ена
он
у
Самаила
код
мати
.
за
дан-два
бити
у
Милићев
брдо
.
—
да
јесам
жив
и
здрав
!
...
Жарко
ти
јесам
у
град
код
паш
—
рећи
Бошка
.
Обрад
се
згранути
и
чисто
подигнути
с
место
.
—
јесам
...
Ена
он
у
град
—
потврдити
Бошка
.
Обрад
скочити
као
опарити
.
—
То
не
моћи
бити
!
...
—
ја
ти
рећи
...
мој
јесам
он
очи
видети
—
одговорити
Бошка
и
уста
.
—
преварити
јесам
се
,
соко
!
—
Ена
ти
Тоска
.
обрада
се
зажарити
образ
.
он
стајати
као
стена
и
бленути
у
решен
лице
Бошков
.
—
Верујеш
ли
?
—
упитати
он
Бошка
након
кратак
почивка
.
—
Баш
у
град
отићи
?
—
Баш
у
град
—
потврдити
Бошка
.
—
Баш
паша
?
—
Паша
или
који
други
.
.
сав
један
.
.
он
јесам
увод
.
—
овај
хтети
он
судити
!
—
рећи
Обрад
љутит
,
па
натући
фес
на
глава
и
удар
рука
по
сред
пушак
.
—
Биће
доцкан
—
приметити
Бошка
.
—
ма
кад
—
одговорити
Обрад
,
па
обесити
пушак
о
рам
.
по
тај
пружити
рука
и
рећи
:
збогом
!
—
куда
?
—
упитати
он
Бошка
.
—
у
гора
...
Чеко
ја
дружина
.
—
ето
и
ја
кроз
који
дан
.
Треће
ноћ
Бошка
стигнути
у
Горачићи
.
Требаше
он
још
да
се
успети
на
један
брежуљак
,
па
да
видити
дом
свој
ујак
.
Беше
весео
и
да
моћи
чисто
бити
узлетети
на
вис
.
кад
стигнути
на
брежуљак
,
стати
и
радосно
бацити
поглед
према
себе
.
дом
,
који
тражити
очи
,
не
бити
на
место
.
—
одавде
хтети
боље
видети
—
рећи
он
у
себе
и
попити
се
на
вишу
тачка
.
какав
обмана
!
.
.
дома
нигде
,
као
да
бити
у
земља
пропасти
.
Бошка
се
следити
.
нога
он
заклецати
и
једва
сићи
низ
брежуљак
.
кад
проћи
мимо
кућа
Глигоријевић
и
доћи
до
ограда
дома
ујаков
,
сав
задрхтати
.
Шта
бити
угледати
?
Пустош
!
дом
ујак
он
бити
сравнити
са
земља
.
ограда
растурити
,
стајати
порушен
,
воћњак
у
корен
сатрти
—
свуда
пустош
и
рушевина
.
Бошка
,
трести
се
цео
снага
,
доћи
до
рушевина
,
и
кад
углед
праг
разорен
дом
,
пасти
на
студен
камен
,
обгрлити
он
и
суза
оросити
.
остати
тако
неки
време
,
трести
се
и
суза
проливати
.
по
тај
се
дигнути
и
са
душа
пун
бол
и
туга
заћи
по
рушевина
.
Спотичући
се
преко
нагорео
греда
и
баскија
,
обићи
сав
згариште
и
рушевина
,
и
савладан
умор
сести
на
један
камен
.
ту
дрхтати
и
уздисати
за
леп
дом
свој
ујак
.
у
неки
доба
дигнути
се
,
ући
у
рушевина
дом
,
доћи
до
огњиште
,
одбацити
неколико
греда
и
баскија
,
разгрнути
пепео
,
клечати
,
извадити
нож
и
почети
копати
.
кад
ископати
рупа
,
дубок
један
стопа
,
затрпати
јесам
и
почети
копати
други
.
тако
ископати
три
рупа
,
и
сваки
затрпати
.
Поче
копати
и
четврти
.
не
бити
ископати
ни
за
један
шака
,
а
нож
зашкрипати
.
Беше
наићи
на
камен
.
—
ту
јесам
!
—
рећи
он
у
себе
,
па
окопати
камен
са
сав
страна
и
извадити
он
.
под
камен
бити
парац
сукно
.
Бошка
дигнути
сукно
и
спазити
ибрик
с
новац
.
тај
бити
оставати
његов
ујак
.
онај
ноћ
,
када
Горачићани
потући
момак
Латифове
,
Манојло
,
видити
шта
се
спремати
,
узити
сав
свој
готовина
и
закопати
под
огњиште
.
кад
бити
у
Небош-Планини
и
кад
доћи
час
да
се
растајати
,
он
поверити
овај
остава
свој
нећака
.
Нећак
се
сетити
оставити
и
похитати
да
јесам
дигнути
.
Нашавши
благо
,
Бошка
извадити
ибрик
,
отворити
торба
,
сручити
новац
,
дигнути
се
и
отићи
.
за
себе
оставити
потпун
пустош
.
Латиф
разорити
дом
,
а
Бошка
огњиште
.
на
бедем
Беше
први
недеља
частан
пост
.
Ћаја
паш
обилазити
градски
бедем
.
са
он
ићи
два
бег
:
Фејзул-бег
и
Јусуф-бег
,
и
још
неколико
пратилац
.
Ћаја
обићи
горњи
град
и
сићи
у
доњи
.
Свит
ићи
за
он
узастопце
.
Обиђоше
сваки
кутић
и
доћи
до
Сава-Капије
.
одатле
скренути
десно
,
попети
се
на
бедем
и
ударити
у
правац
Небојша
.
дан
бити
ведар
,
небо
чисто
као
огледало
,
а
сунце
благ
и
пун
љупкост
.
Ћаја
застати
и
бацити
поглед
по
околина
.
пред
он
бити
Сава
и
Дунаво
,
чији
вод
разлучаваше
дуг
,
кос
пруга
,
од
безбројан
сребрнаст
таласић
.
на
далек
запад
плавити
се
висок
планина
,
снег
прошарати
,
а
на
исток
пукнути
непрегледан
равница
,
на
чији
крајњи
тачка
уздизати
се
два
висок
горе
,
као
два
исполин
.
Тамо-амо
,
по
простран
равница
,
белити
се
банатски
село
,
као
лађа
на
тих
морски
пучина
.
Ћаја
поћи
даље
бедем
и
доћи
до
један
кућа
.
пред
кућа
седити
четири
човек
.
кад
се
Ћаја
са
свита
појавити
,
људи
устати
и
,
држати
рука
на
прса
,
смерно
он
поздравити
.
—
Ко
јесам
овај
?
—
упитати
Ћаја
Фејзул-бега
.
—
овај
јесам
Ђенадија
—
одговорити
бег
и
показати
један
.
—
А
овај
?
—
То
јесам
Стојан
,
син
старчев
.
Ћаја
одмерити
старац
и
син
он
,
па
прићи
осталој
двојица
.
—
То
јесам
два
брата
Јаковљевић
—
рећи
Фејзул-бег
.
Ћаја
се
вратити
Ђенадија
.
—
одакле
јесам
,
старац
?
—
из
Драгачево
,
честит
паша
—
одговорити
погурен
старац
и
поклонити
се
.
—
да
јесам
тај
онај
калуђер
из
Благовештења
?
—
упитати
Ћаја
Фејзул-бега
.
—
јесам
...
тај
јесам
духовник
Ђенадија
—
одговорити
бег
.
Старц
се
превући
капак
низ
очи
,
брада
он
задрхтати
и
потајан
уздах
отети
он
се
из
груда
.
—
овај
јесам
Стојан
,
његов
син
...
овај
јесам
два
брата
Јаковљевић
из
Левча
—
наставити
бег
.
—
аха
!
...
тај
ли
јесам
они
што
замести
кавга
?
—
рећи
Ћаја
,
мерити
она
од
глава
до
пета
.
—
сад
јесам
миран
и
послушан
—
приметити
бег
,
а
усна
он
се
развести
.
—
Добра
,
боме
,
проћи
!
...
да
не
бити
Тоска
,
давно
бити
бити
тамо
—
рећи
Ћаја
и
пружити
рука
у
правац
Стамбол-Каније
.
сав
четворица
стрести
се
.
—
како
ви
јесам
сад
,
старац
?
...
јесам
ли
задовољан
?
—
хвала
ти
,
честит
паша
...
добро
ми
јесам
—
одговорити
старац
држати
рука
на
прса
.
—
Биће
ви
и
боље
,
ако
се
потурчити
.
Иначе
отићи
за
Пајсије
.
бити
само
послушан
—
рећи
Ћаја
и
поћи
.
Свит
се
кренути
за
он
.
кад
Ћаја
измакнути
,
један
из
свита
издвојити
се
и
прићи
Ђенадија
.
тај
бити
Јусуф-бег
,
повисок
и
леп
младић
,
црн
очи
мали
брчић
,
голобрад
,
у
леп
турски
одело
,
с
висок
фес
на
глава
:
—
Познајеш
ли
ја
,
отац
?
—
упитати
он
старац
.
старац
он
погледати
,
па
слегнути
раме
.
—
А
тај
?
—
упитати
бег
Стојан
,
син
старчев
.
Стојан
познати
човек
и
у
мах
се
променити
.
—
ја
јесам
Жарко
—
рећи
бег
.
по
тај
се
нагнути
и
шапатом
рећи
:
не
осуђивати
ја
.
због
ви
овај
учинити
.
бити
спокојан
.
из
кула
ви
извести
,
а
скоро
хтети
,
ако
бог
да
,
и
из
град
.
тај
рећи
бег
,
па
се
осврнути
и
живо
отићи
за
свита
.
Стојан
искрснути
пред
очи
сав
прошлост
.
он
задрхтати
и
пратећи
очи
бегати
,
гневно
махати
глава
.
Уђоше
сав
у
кућа
.
—
Ко
бити
тај
младић
,
синути
?
—
упитати
Ђенадија
Стојан
.
—
из
Горачићи
—
одговорити
Стојан
хладно
и
усиљено
.
—
јесам
ли
тај
син
кмет
Павао
,
о
који
ми
причати
?
Стојан
климнути
глава
.
—
Па
се
потурчити
?
!
—
Потурчи
се
изрод
—
одговорити
Стојан
једак
глас
.
Кључ
од
харем
у
горњи
град
,
недалеко
од
капија
кроз
који
се
низ
стрман
и
вијугав
степеница
силазити
у
доњи
град
,
бити
у
овај
доба
повелик
кућа
,
оградити
висок
зид
.
Кућа
личити
на
усамљен
манастир
.
Голи
зид
,
подигнути
од
камен
и
цигља
,
покрити
ћерамида
,
допирати
висина
по
више
стреја
,
тако
да
требати
прилично
одмакнути
се
од
зид
,
да
бити
се
моћи
преко
он
,
а
кроз
густ
грање
разнолик
дрвеће
,
видети
горњи
део
кров
.
до
овај
кућа
бити
други
,
мања
,
такође
оградити
висок
зид
.
зид
оба
овај
кућа
описивати
правоугаоник
,
који
на
југоисточни
страна
недостајати
један
квадрат
,
што
цео
овај
простор
,
зид
ограђен
,
давати
изглед
г
.
оба
овај
двориште
имати
два
улаз
:
главни
,
на
северозападни
,
и
споредан
,
на
североисточни
страна
.
на
главном
улаз
бити
велик
двокрилан
капија
,
а
на
споредан
капиџик
,
нешто
мало
низак
од
узраст
човечји
.
овакав
исти
капиџик
бити
и
у
зид
,
који
предвајати
велик
двориште
од
мањег
.
и
главни
и
споредан
улаз
бити
готово
по
ваздан
затворити
.
бивати
јесам
често
да
по
неколик
дан
протећи
,
а
у
овај
скривен
дом
нити
ко
ући
нити
изићи
.
на
главном
и
споредан
улаз
стајати
преко
дан
по
један
стражар
,
а
обноћ
она
бити
стално
четири
,
од
који
двојица
бити
на
југоисточни
и
двојица
на
југозападни
угао
.
овај
два
кућа
бити
харем
Сулејман-Скопљак
пасти
.
други
недеља
частан
постати
,
један
жена
ући
у
гориш
град
и
запитати
за
Јусуф-бега
.
Показаше
она
један
кућица
,
десно
од
сат-куле
.
пред
кућа
седити
Јусуф-бег
.
Беше
се
налактити
на
колено
,
снага
погнути
,
а
десни
нога
потапкаваше
прашина
на
земља
кад
углед
жена
,
устати
и
живо
она
поћи
на
сусрет
.
тај
бити
Милица
,
који
Бошка
бити
некада
на
друм
спасти
.
—
Стиг
ли
,
снаха
?
упитати
јесам
бег
радосно
и
пружити
она
РУКУ-
—
једва
ја
пустити
.
да
не
бити
Тоска
,
морати
бити
се
вратити
.
бег
увести
жена
у
одаја
.
—
Очекујем
ти
као
озебао
сунце
.
по
тај
хтети
јесам
упитати
:
—
где
јесам
тај
деца
?
—
у
Трнава
,
код
рођака
—
одговорити
Милица
.
—
имати
ли
све
што
она
требати
.
—
имати
,
хвала
бог
!
—
јесам
ли
примити
новац
?
—
послати
ја
јесам
Тоска
.
—
е
,
лепо
—
рећи
бег
,
па
се
дигнути
и
доћи
до
прозор
.
Жена
поћи
за
он
.
—
Видиш
ли
онај
два
кућа
,
ограђен
зид
?
—
рећи
бег
и
показати
рука
.
—
видити
—
одговорити
Милица
,
гледати
у
правац
његов
рука
.
—
Оно
јесам
харем
Скопљак
пасти
...
у
онај
велик
кућа
боравити
Спасенија
с
Ана
.
Жену
обузети
радост
и
лице
она
чисто
заиграти
.
—
у
онај
мањој
живити
Петри
с
деца
—
наставити
бег
.
—
А
Ђенадија
?
—
упитати
жена
живо
,
не
одвајати
ока
са
прозор
.
—
у
доњи
град
,
заједно
са
син
.
Жена
се
подигнути
на
прст
,
тражити
ока
обиталиште
духовников
.
—
но
видити
се
—
приметити
бег
и
удати
се
од
прозор
.
Поседаше
поново
.
—
ти
знати
зашто
јесам
амо
доћи
?
—
рећи
хтети
бег
.
—
знати
.
—
онај
сиротица
требати
спасавати
.
ти
хтети
ја
бити
.
.
—
А
отац
Ђенадија
?
прекинути
он
жена
.
—
са
она
ја
јесам
лако
...
овамо
ја
јесам
тешко
.
Жепа
он
посматрати
пажљиво
.
—
Али
се
уздати
у
бог
и
у
ти
—
наставити
бег
.
—
ти
хтети
ја
бити
кључ
од
харем
.
—
за
Спасенија
бити
сав
што
хтети
.
.
и
бог
јесам
права
да
кћер
српски
војвода
бити
турски
робиња
.
—
тако
јесам
,
снаха
.
само
морати
похитати
.
—
рећи
само
.
.
ја
јесам
на
сав
готов
.
—
Лепа
—
рећи
бег
.
—
Пристајеш
ли
да
служити
у
харем
?
—
Само
ако
ја
примити
.
—
Примић
ти
.
—
зар
+
+
паш
?
—
не
бринути
...
о
тај
он
и
не
водити
брига
,
а
и
да
водити
јесам
он
сад
до
харем
.
—
Што
?
—
упитати
жена
радознало
.
—
болестан
јесам
.
—
од
кад
?
—
Већ
неколико
недеља
.
—
А
ко
примати
послуга
у
харем
?
—
Домаћица
Фејзул-бегова
.
она
јесам
надзорница
.
—
да
ли
хтети
ја
примити
?
—
сигурно
.
.
Обећао
ја
јесам
бег
.
—
зар
примати
и
ђаурка
?
—
Прима
—
одговорити
бег
,
па
се
дигнути
и
почети
ходати
по
соба
.
Жена
он
немо
пратити
очи
.
Јусуф
прећи
неколико
пута
соб
,
па
стати
,
осврнути
се
жена
рећи
:
—
где
јесам
тај
ствар
?
—
код
Тоска
,
одговорити
жена
.
—
Наредићу
да
се
донети
...
А
сад
да
ти
показати
кућа
бегов
.
Жена
се
дигнути
и
поћи
за
он
.
Јусуф
она
показати
кућа
и
при
растанак
рећи
:
—
Пријавићеш
се
беговица
.
Пристаћеш
на
сав
што
бити
захтевати
.
рећи
она
да
немати
нигде
ники
од
свој
.
о
Спасенија
и
осталима
ни
реч
.
Чина
се
као
да
она
и
не
познавати
...
јесам
ли
разумети
?
—
јесам
—
одговорити
Милица
и
отићи
права
у
кућа
бегов
.
Ајша
.
у
простран
соба
харемски
,
застрвен
богат
персиским
ћилим
,
на
свилен
миндерлук
седити
Ајша
и
плакати
.
глава
бити
наслонити
на
јастук
,
и
док
један
рука
држати
под
глава
,
други
грчевито
дохватати
марама
са
крило
и
суза
брисати
.
дуг
,
црн
кос
,
посувратити
с
леђа
,
пасти
она
на
прса
,
те
она
она
кад
и
кад
рука
немарно
отискивати
.
...
...
Несрећна
судба
мој
!
—
туговати
Ајша
,
јецати
и
и
суза
брисати
...
у
хладан
камени
пећина
,
у
онај
мрачан
стена
,
бити
спокојан
и
срећан
.
тамо
ја
мајка
миље
загревати
;
и
сваки
реч
њен
бити
мелем
срце
мој
.
ево
ја
сада
у
свила
и
злато
;
у
сваки
богатство
и
изобиље
!
сав
ја
се
клањати
,
сав
ја
служити
,
па
опет
несрећан
,
никад
несрећан
!
.
.
на
што
ја
јесам
овај
свилен
рухо
,
на
што
све
овај
богатство
,
кад
ја
чезнути
у
самоћа
,
лишити
матерински
загрљај
и
умиљат
поглед
њен
?
!
.
.
тако
Ајша
па
се
дигнути
и
поћи
по
ћилим
.
не
бити
тај
људски
прилика
,
већ
вити
,
који
бити
присвојити
сав
лепота
овај
свет
.
лице
,
бео
као
снег
,
обрва
танак
густ
и
црн
,
очи
крупан
и
пун
чар
.
нос
танак
,
нежан
гребен
повијен
,
а
уста
мален
,
и
румен
обасут
.
дуг
,
црн
кос
,
пасти
она
на
плећа
па
се
лепршати
по
свилен
јелече
,
злато
извезен
.
лако
као
срна
корачати
она
у
злаћен
папуча
и
бео
чарапа
до
колено
,
по
више
који
свилен
шалваре
шуштати
као
лишће
,
кад
он
лак
поветарац
кренути
.
Пређа
неколико
пута
преко
соб
,
па
се
поново
спустити
на
миндерлук
и
завалити
глава
међу
јастук
.
...
.
Тужим
се
на
судба
свој
,
а
можда
бог
вређати
!
—
наставити
Ајша
.
зар
не
рећи
сам
:
ићи
да
спасти
брата
свој
?
...
па
што
тужити
сада
?
Лишена
јесам
материн
загрљај
за
добар
брата
свој
.
Шта
бити
мати
без
син
свој
,
без
заштита
и
одбрана
свој
?
.
.
у
тај
као
да
се
присетити
нешта
,
и
тргнути
се
.
кос
она
бити
пасти
на
чела
,
и
она
јесам
подигнути
.
за
тај
се
налактити
на
јастук
,
па
гледати
у
под
и
тужно
махати
глава
,
наставити
:
...
Мор
јесам
међу
ми
,
драг
Стојан
!
...
заверити
се
један
други
,
али
гле
,
како
јесам
ништаван
реч
човек
у
зверски
чељуст
!
.
.
,
.
Душманска
рука
отргнути
ми
једно
други
из
наручје
,
отргнути
ми
на
свагда
!
...
.
ти
тужити
и
трунути
у
мемљив
тамница
,
а
ја
чамити
и
копнити
у
сваки
изобиље
!
.
.
овај
свилен
и
злато
везен
рухо
,
овај
богат
персијски
ћилим
и
јастук
,
—
сав
јесам
тај
оков
,
што
ја
стезати
и
срце
и
душа
!
...
.
...
.
о
драг
Стојан
!
...
ако
кад
год
стећи
крило
и
прнути
у
слобода
,
сетити
се
свој
Спасенија
!
ти
још
и
незнаш
какав
јесам
црн
судба
бити
потерати
.
злотвор
са
сав
страна
,
па
нигде
мир
ни
покоји
.
потуцати
се
од
немио
до
не
драгати
.
Бошка
чекати
колац
,
а
ја
гадан
чељуст
Латифове
.
и
шта
ја
бити
прече
у
овај
невоља
,
до
да
сачувати
себе
брата
,
а
мати
син
,
бранитељ
и
хранитељ
?
...
.
Ајша
бити
и
даље
,
да
се
врата
не
отворити
.
млад
и
леп
женски
,
у
богат
рухо
,
ући
у
соб
и
хитро
приступити
Ајша
.
тај
бити
Ана
,
снаха
Михаила
Глигоријевић
.
—
Што
јесам
ја
тако
тужан
,
мити
мој
Спасенија
?
—
рећи
Ана
и
загрлити
Ајша
.
Ајша
задрхтати
мишић
око
усна
.
у
место
одговор
,
она
оба
рука
стиснути
глава
Анина
и
пољубити
јесам
неколико
пута
.
—
Чуј
мити
мој
!
—
рећи
Ана
и
посадити
се
поред
она
на
миндерлук
...
.
моћи
да
тужити
.
бог
јесам
добар
.
он
хтети
ми
послати
ангел
избавитељ
.
—
е
...
драгати
мој
!
—
рећи
Ајша
и
уздахнути
.
.
и
он
додијати
молба
наш
.
—
не
грешити
,
мити
мој
!
...
.
Радосна
тај
вест
носити
.
—
Вест
!
.
.
радостан
вест
!
рећи
Ајша
узбуђено
и
зграбити
оба
рука
Анина
.
—
јесам
,
мити
мој
!
.
.
Радосна
тај
вест
носити
.
—
говорити
,
драгати
мој
...
говорити
!
—
Стојан
...
—
Стојан
!
...
мој
Стојан
...
говорити
,
мити
мој
!
прекинути
јесам
Ајша
.
—
Слободан
јесам
!
Ајша
задрхтати
од
радост
,
поскочити
с
миндерлук
,
пасти
Ана
око
врата
и
стати
јесам
обасипати
пољубац
.
—
Слободан
!
...
Стојан
слободан
!
—
рећи
ја
мити
мој
...
река
!
—
говорити
она
раздрагати
,
не
престајати
грлити
и
љубити
свој
мио
Ана
.
—
јесам
,
драгати
Спасенија
!
...
Слободан
јесам
и
он
и
отац
он
—
одговорити
Ана
,
враћати
она
пољубац
.
Ајша
раздрагати
овај
вест
,
спустити
се
поред
свој
мио
другарица
,
припити
она
се
уз
рам
,
и
играти
се
рука
њен
испитивати
она
сваки
цртица
на
лице
.
—
од
ко
јесам
чути
,
мити
мој
?
—
упитати
она
Ана
пошто
се
мало
утишати
.
—
од
Фејзул
беговица
...
.
мало
час
јесам
бити
код
Петрија
.
—
о
,
Божа
мој
!
...
А
где
јесам
сад
?
—
у
доњи
град
...
Шта
!
?
—
прекинути
јесам
Ајша
изненадити
овај
одговор
.
зар
се
јесам
опростити
град
?
—
опростити
јесам
се
тамница
и
глава
сачувати
мити
мој
!
—
не
разумети
ти
,
драгати
Ана
—
рећи
Ајша
,
чудно
посматрати
сво
]
у
пријатељица
.
—
е
...
мити
мој
!
...
колац
она
бити
намењен
!
Ајша
со
тргнути
и
дигнути
рука
с
крило
Анин
.
—
морати
се
потурчити
.
Ана
не
довршити
Спасенија
скочити
и
као
гуја
ошинути
цикнути
:
—
Шта
рећи
!
?
Потурчили
се
!
—
јесам
,
мити
мој
,
али
хтети
морати
.
Ајша
се
повести
,
спустити
на
миндерлук
и
завалити
глава
међу
јастук
.
—
Шта
ти
јесам
,
мити
мој
?
—
потресен
глас
рећи
Ана
па
прићи
и
загрлити
јесам
.
Ајша
не
дигнути
глава
нити
што
прозборити
.
само
јецати
и
сузити
пролевати
.
—
не
тужити
,
мити
мој
Спасенија
...
не
тужити
!
.
,
.
Божја
јесам
воља
да
тако
бити
...
Неће
Стојан
ти
заборавити
...
бог
јесам
милостив
...
он
хтети
избавити
невољник
...
опет
хтети
Стојан
твој
бити
...
Утеши
се
,
мити
мој
,
утешити
!
...
Ана
хтети
и
даље
да
тесати
свој
драг
пријатељица
,
али
не
моћи
.
суза
она
грунути
на
очи
и
угушити
она
реч
у
грло
.
у
тај
се
отворити
врата
и
у
соб
ући
два
женски
.
тај
бити
Фејзул-беговица
и
Милица
.
спремати
исти
дан
,
пред
вече
,
ето
Милица
Јусуф-бегу
.
—
Примише
ја
!
—
рећи
она
радосно
ући
у
одаја
.
—
нек
јесам
са
срећом
!
—
одвратити
Јусуф
,
па
прићи
и
затворити
врата
.
—
А
,
гле
!
...
ствар
јесам
ја
овде
—
рећи
Милица
,
спазити
дењак
у
један
угао
.
Јусуф
прићи
миндерлук
,
сагнути
се
,
извући
један
празан
сандук
,
отворити
долап
и
извадити
један
повелик
завежљај
.
—
Чуј
!
—
рећи
он
пошто
се
обазрети
.
—
у
овај
завежљај
имати
четири
пар
одело
.
—
Женског
?
—
Мушког
.
.
војнички
,
одговорити
бег
.
Жена
он
с
чуђење
посматрати
.
—
Добра
да
пазити
!
—
рећи
бег
,
па
отворити
празан
сандук
и
мета
одело
на
дно
.
по
тај
одрешити
дењак
,
извадити
ствар
Миличин
и
поређати
она
озго
.
Жена
стајати
и
немо
он
посматрати
.
—
овај
јесам
одело
за
ти
,
Спасенија
,
Ана
и
Петри
.
Чувај
он
као
очи
у
глава
.
ники
ништа
не
говорити
...
јесам
ли
разумети
?
Жена
климнути
глава
.
Јусуф
се
сагнути
,
закључати
сандук
и
предати
кључ
жена
.
—
Данас
јесам
субота
...
сутра
недеља
...
.
понедеоник
...
уторак
,
среда
,
у
среда
,
а
далек
у
четвртак
да
бити
овде
.
дотле
хтети
сав
бити
спремити
.
тада
хтети
чути
шта
требати
да
радити
...
за
сад
не
говорити
ником
ништа
.
—
зар
ни
Спасенија
?
Јусуф
обор
глава
,
и
као
мало
се
промислити
.
по
тај
хтети
рећи
више
кроза
зуб
:
—
А
шта
радити
Спасенија
?
—
Тужи
и
јадиковати
—
одговорити
Милица
и
пустити
из
груда
дубок
уздах
.
—
затећи
и
она
и
Ана
суза
облити
.
—
да
она
јесам
што
говорити
?
Жена
се
снебивати
.
—
моћи
крити
!
—
јесам
!
—
Шта
?
—
да
се
уздавати
у
бог
и
да
он
се
молити
.
.
он
хтети
она
у
скоро
послати
избавитељ
.
—
Ништа
више
.
—
Ништа
.
—
Мен
јесам
спомињати
?
—
не
...
рећи
она
само
да
хтети
она
огрејати
сунце
одакле
се
јесам
надати
.
—
јесам
ли
се
зачудити
твој
долазак
!
—
Зачудиле
и
зарадовати
као
да
у
ја
и
мати
видети
.
—
сигурно
она
јесам
ништа
говорити
зашто
јесам
доћи
?
—
упитати
бег
,
строго
испитујући
лице
Миличин
.
—
Ништа
,
одговорити
жена
одсечно
.
—
Добра
...
моћи
она
ништа
ни
говорити
док
не
бити
време
.
тај
рећи
бег
,
па
изићи
,
дозвати
момак
и
предати
он
сандук
са
ствар
да
однети
до
харем
.
сутра
дан
Јусуф-бег
рано
изићи
из
град
и
упутити
се
права
Рустемов
хан
.
—
где
јесам
Тоска
?
—
упитати
он
Рустем
,
који
стајати
код
камин
и
кава
кувати
.
Рустем
он
показати
.
Јусуф
проћи
кроз
хан
,
изићи
у
двориште
и
затећи
ага
у
ходник
.
ага
седити
у
један
угао
,
с
чибук
у
рука
.
пред
он
,
на
доксат
,
стајати
ибрик
с
филџан
.
—
Ена
де
!
...
од
куд
ти
тако
сабајле
?
упитати
он
ага
.
Јусуф
прићи
и
поздравити
он
.
—
Добра
јесам
доћи
,
синути
!
...
дати
амо
онај
филџан
с
раф
.
Јусуф
се
обазрети
,
спазити
уза
зид
један
стар
раф
,
прићи
,
узити
филџан
,
донети
он
и
посадити
се
према
ага
.
—
дед
један
—
рећи
ага
,
па
узити
филџан
и
насути
из
ибричета
.
бег
сркнути
два-три
пут
,
па
оставити
филџан
,
нагнути
се
према
ага
и
пошто
се
обазрети
и
на
један
и
на
други
страна
,
рећи
низак
глас
:
—
Милица
јесам
примити
...
—
е
!
...
кад
јесам
примити
?
—
Још
јуче
.
—
Врла
добро
!
—
рећи
ага
,
па
тргнути
два-три
дим
...
Шта
учинити
с
одело
?
—
Ена
он
у
харем
.
—
Само
памет
у
глава
!
...
с
тај
се
не
шалити
.
—
не
бринути
...
учинити
јесам
све
како
ваљати
.
остајати
сад
још
један
,
и
тај
главни
.
—
Шта
?
—
Чамац
.
—
за
колико
?
Јусуф
узити
филџан
,
сркнути
неколико
пута
,
оставити
он
,
дигнути
глава
и
почети
бројати
.
—
за
дванаест
—
бити
одговор
.
—
за
дванаест
?
...
много
!
—
толико
она
јесам
—
рећи
бег
и
стати
она
ређати
:
Спасенија
...
Ана
.
.
Петри
и
њен
троје
деца
...
тај
јесам
шест
;
отац
Ђенадија
и
Стојан
...
осам
;
два
брата
Јаковљевић
...
десет
;
ја
и
Милица
...
дванаест
...
сав
дванаест
.
—
и
пет-шест
веслач
најмање
?
—
приметити
ага
.
—
Доста
јесам
двојица
...
нек
бити
повише
весло
.
—
умести
ли
веслати
?
—
Постараћемо
се
.
—
кад
требати
чамац
?
—
у
четвртак
.
—
у
који
доба
?
—
Ока
поноћ
.
—
на
који
место
?
—
код
Небојша
.
ага
се
мало
промислити
,
па
хтети
рећи
:
—
Добра
...
.
сав
хтети
бити
удесити
.
бег
сркнути
и
остатак
из
филџан
.
—
Мог
ли
сигурно
рачунати
?
—
рећи
он
дизати
се
.
—
хм
!
...
А
кад
још
код
Тоска
јесам
бити
сигурно
?
—
на
један
сат
пре
поноћ
.
—
не
бринути
.
.
Учини
ти
само
што
требати
.
бег
се
дигнути
и
отићи
.
наредба
среда
бити
и
проћи
,
а
Милица
никако
из
харем
.
овај
Јусуф
бацити
у
брига
,
и
с
нестрпљење
очекивати
сутрашњи
дан
.
осванути
и
четвртак
.
бег
још
више
узнемирити
.
не
моћи
да
се
скрасити
на
један
место
.
Час
бити
излазити
и
с
нестрпљење
изгледати
Милица
,
час
бити
се
упутити
харем
,
па
се
по
тај
враћати
у
одаја
и
немарно
по
она
ходати
.
Већ
доћи
и
подне
,
а
Милица
никако
.
Јусуф
да
се
згранути
.
изгубити
већ
сваки
стрпљење
.
Што
више
дан
одмицати
,
он
све
тежити
.
као
да
бити
у
грозничав
стање
.
Час
бити
сести
,
час
устати
и
ходати
,
час
прозор
прилазити
,
по
тај
опет
седати
,
ходати
и
тако
без
престанак
.
Дође
и
вечерњи
,
а
Милица
ни
с
који
страна
.
Јусуф-бег
изгубити
сваки
нада
.
умор
он
савладати
,
он
се
спустити
на
миндерлук
,
обор
глава
на
јастук
,
покрити
рука
очи
и
као
да
заспати
.
Протече
тако
неки
време
,
а
бег
нити
дигнути
глава
,
нити
рука
с
очи
.
у
неки
час
врата
се
отворити
и
у
одаја
ући
Фејзул-бег
.
Јусуф
се
пренути
,
подскочити
с
миндерлук
и
протрљати
очи
.
—
Добра
ти
наћи
...
имати
један
хитан
наредба
—
рећи
Фејзул-бег
и
прићи
он
живо
.
—
од
ко
?
—
—
од
Ћаје
...
за
онај
твој
земљак
.
Јусуф
у
пол
нестати
.
—
за
који
земљак
?
—
за
Ђенадија
,
Стојан
и
онај
остати
.
—
Шта
јесам
наредити
?
—
да
се
иселити
из
онај
кућа
.
Јусуф
погодити
нож
у
срце
.
соб
он
се
окренути
.
он
се
једва
држати
на
нога
.
—
А
куда
?
—
упитати
он
,
упињати
се
да
прикрити
узбуђеност
.
—
у
горњи
град
—
одговорити
Фејзул
.
—
куда
?
—
у
горњи
град
...
онај
кућа
морати
се
још
данас
испразнити
.
—
Јусуф
занемити
.
он
видити
,
како
се
све
наврсти
да
он
осујетити
план
То
он
бацити
у
очајање
и
сав
он
снага
одузети
.
Фејзул
приметити
промена
на
његов
лице
,
па
хтети
он
упитати
:
—
као
да
ти
се
не
допадати
овај
наредба
?
—
у
млад
нем
поговор
—
одговорити
Јусуф
.
—
Само
не
знати
куда
хтети
она
?
Фејзул-бег
слегнути
раме
.
—
Знаш
ли
какав
кућа
?
Фејзул
поново
слегнути
раме
.
—
какав
јесам
она
кућа
у
доњи
град
?
—
где
?
—
код
кула
.
—
хм
!
...
моћи
бити
и
тамо
,
но
наредба
јесам
на
горњи
град
.
Јусуф-бег
изгубити
сваки
нада
.
он
не
знати
како
даље
да
почети
.
—
јесам
ли
тај
онај
кућица
...
тамо
код
Небојша
?
—
упитати
он
Фејзул
након
дуг
почивка
.
—
јесте
—
бити
одговор
.
—
да
упитати
Ћају
—
рећи
Фејзул
па
се
окренути
и
отићи
.
Јусуф
остати
поразити
.
језа
он
свега
обузети
.
он
стати
ходати
по
соба
,
хукати
и
прст
кршити
.
не
проћи
ни
добар
четврт
,
а
ето
Фејзула
натраг
.
—
Шта
бити
?
—
упитати
он
Јусуф
нестрпељив
.
—
ма
где
...
само
она
кућа
да
се
одмах
испразнити
—
бити
одговор
.
Јусуф
мало
лакнути
на
душа
.
—
наредба
се
морати
одмах
извршити
.
Ћаји
јесам
потребан
кућа
—
додати
Фејзул
.
—
Ко
хтети
јесам
извршити
?
—
ти
.
—
ја
?
—
упитати
Јусуф
.
—
јесам
...
.
ти
—
рећи
Фејзул
,
па
онда
додати
:
и
још
нешто
.
—
Шта
?
—
наредба
јесам
,
да
се
они
потурчити
.
—
Која
?
—
рећи
Јусуф
пренеражено
.
—
Ђенадија
,
Стојан
и
онај
двојица
.
—
кад
?
—
сутра
зором
.
Јусуф
се
окренути
соб
.
он
замуча
као
стена
.
—
Одвешћемо
она
зором
у
џамија
.
тамо
хтети
и
Ћаја
бити
.
тај
рећи
Фејзул
и
отићи
.
тек
што
Јусуф
бити
испратити
Фејзула
и
сести
да
мало
одахнути
после
овај
узбуђење
,
а
врата
на
одаја
поново
се
отворити
.
тај
бити
Милица
.
—
где
јесам
,
ако
бог
знати
?
!
—
рећи
Јусуф
и
полетити
она
на
сусрет
.
—
једва
улучити
прилика
—
одговорити
жена
сав
задуван
.
—
Шта
јесам
с
одело
?
—
Ена
он
у
сандук
.
—
зар
он
јесам
претресати
?
—
јесам
.
.
стајати
све
онако
како
јесам
оставити
.
—
неки
ми
бог
бити
у
помоћ
!
рећи
Јусуф
,
па
скинути
фес
и
прекрсти
се
.
по
тај
прићи
жена
и
низак
глас
рећи
:
—
у
име
Божје
,
сав
јесам
спремити
.
.
Чамац
хтети
бити
на
сав
место
.
цео
ствар
испричати
Спасенија
,
Ана
и
Петрија
.
кад
се
све
смирити
,
обући
хтети
одело
,
отићи
хтети
код
Петрија
и
тамо
чекати
.
непрестано
хтети
бити
на
опрез
.
Чим
чути
да
упасти
камен
у
двориште
одмах
хтети
изаћи
на
капиџик
.
—
А
кључ
?
—
Ева
—
рећи
бег
,
па
отворити
долап
,
извадити
кључ
и
предати
она
.
—
А
стража
?
—
рећи
жена
узнемирено
.
—
не
бринути
!
ја
јесам
она
данас
господар
.
—
А
деца
?
шта
хтети
с
она
?
—
С
деца
заједно
...
.
само
она
залагати
,
да
не
бити
плакати
...
.
ви
пак
не
смести
ништа
говорити
.
Понашаћете
се
као
прав
војник
.
морати
бити
слободан
и
отресит
.
Што
ви
бити
казати
,
радити
без
поговор
...
.
јесам
ли
разумети
?
—
јесам
—
одговорити
жена
,
а
срце
она
јаче
закуцати
.
Јусуф
испратити
Милица
,
па
се
упутити
права
на
бедем
к
онај
кућица
,
у
који
боравити
Ђенадија
са
осталима
.
кад
доћи
до
кућа
,
изазвати
старац
,
повести
он
на
страна
и
рећи
:
—
Оче
,
веровати
ја
као
синути
свој
!
...
сав
мој
добро
оставити
јесам
и
потурчити
се
за
спас
ваш
.
Старц
заиграти
лице
од
радост
,
али
се
у
мах
променити
.
као
да
он
неки
црн
мисао
пројурити
кроз
душа
.
—
ти
као
да
сумњати
,
отац
?
старац
немо
посматрати
бегати
.
—
бог
ја
јесам
сведок
—
рећи
бег
и
подигнути
очи
пут
небо
.
—
Син
,
ваљ
’
да
јесам
бог
заборавити
?
—
изустити
старац
дирнут
реч
бегов
.
—
Његов
воља
и
чинити
овај
,
отац
—
одговорити
бег
.
—
он
хтети
ти
по
заслуга
платити
,
синути
.
—
неки
ја
поразити
овде
пред
ти
,
ако
што
рђаво
мислити
—
рећи
бег
и
метнути
рука
на
срце
.
Старц
се
разведрити
лице
,
па
хтети
рећи
потресен
глас
:
—
А
шта
се
моћи
надати
,
синути
,
у
овај
гробница
,
зидина
ограђен
и
стража
поседнут
?
—
Слобода
,
отац
!
—
одговорити
бег
с
неки
поуздање
,
од
који
старац
заиграти
срце
.
—
Син
!
.
.
Вера
ми
једном
сачувати
колац
,
више
заиста
хтети
.
—
бог
сав
моћи
,
отац
!
овај
реч
као
да
подсетити
старац
на
један
од
свет
дужност
његов
.
он
обор
глава
и
поглед
у
земља
.
—
овде
хтети
бити
до
поноћ
,
па
онда
...
.
у
име
Божје
!
—
рећи
бег
и
манути
рука
у
правац
Сава
.
старац
подигнути
глава
,
метнути
десни
рука
у
леви
,
отиснути
она
од
себе
и
рећи
:
—
бог
неки
ти
бити
у
помоћ
,
синути
!
—
да
бог
да
,
отац
!
—
одговорити
бег
.
по
тај
прићи
ближе
старац
,
обазрети
се
око
себе
и
рећи
:
—
наредба
јесам
да
ви
иселити
из
овај
кућа
.
тај
неки
ви
ништа
не
страшити
.
Бићете
преселити
ближе
слобода
.
тамо
,
код
Небојша
,
имати
један
кућица
.
у
она
хтети
боравити
до
поноћ
,
а
после
...
у
име
Божје
!
погрбљен
старац
гутати
сваки
реч
бегов
.
—
припремити
јесам
све
што
требати
—
наставити
бег
.
—
цео
ноћ
морати
бити
на
опрез
.
Чим
чути
куцањ
на
врата
,
одмах
хтети
изаћи
—
А
стража
,
синути
?
—
упитати
он
старац
.
—
не
бринути
,
отац
...
ја
јесам
она
данас
господар
.
—
неки
тај
бог
умудрити
,
синути
!
—
да
бог
да
,
отац
—
одговорити
бег
.
по
тај
додати
:
—
о
сав
овај
не
говорити
ни
синути
ни
осталима
.
кад
ви
бити
преселити
,
тад
хтети
она
све
испричати
...
.
сад
ићи
,
отац
,
и
спремити
се
за
сеоба
.
тај
рећи
бег
,
па
продужити
пут
бедем
.
Пожар
Поноћ
јесам
...
у
град
београдски
мртав
тишина
.
кад
и
кад
само
по
који
стражар
викнути
са
бедем
и
јавити
се
онај
до
себе
.
испрекидан
облак
,
растурити
по
цео
небо
,
готово
се
и
не
мицати
.
тама
притиснути
сав
бедем
и
обавити
кула
градски
.
Дође
време
смена
.
омањи
одељење
војнички
стати
крстарити
по
град
.
један
група
од
пет
војник
проћи
доњи
град
,
попити
се
уз
камени
степеница
,
проћи
кроз
капија
и
доћи
пред
харем
.
тај
бити
стража
,
који
предводити
Јусуф-бег
.
бег
прићи
стражара
на
главном
улаз
и
сменити
он
.
по
тај
сменити
оне
на
југозападни
и
југоисточни
угао
,
и
кренути
се
капиџик
да
сменити
и
последњи
.
кад
стигнути
близу
капиџик
,
један
од
његов
војник
спазити
светлост
на
источни
страна
и
викнути
:
Пожар
!
—
стајати
!
—
рећи
бег
.
Стража
стати
.
Јусуф
сменити
и
четврти
стражара
.
—
оставити
пушак
!
рећи
он
онај
четворица
што
бити
сменити
.
војник
прићи
зид
и
оставити
пушак
.
—
ви
двојица
ићи
на
Видин
,
а
ви
други
на
Зиндан-Капију
.
разбрати
шта
горети
,
па
ја
јавити
.
војник
се
окренути
и
живо
отићи
.
—
арслан
!
—
рећи
хтети
бег
онај
што
остати
на
стража
.
—
Ида
Фејзул
бег
и
рећи
он
да
јесам
пожар
испод
Зиндан-Капије
.
арслан
отићи
.
бег
се
сагнути
,
дохватити
са
земља
повелик
камен
и
убацити
у
двориште
.
не
потрајати
дуго
,
а
капиџик
зашкрипати
и
отворити
се
.
Четири
женски
,
прерушити
у
војнички
одело
,
изићи
.
један
од
она
водити
за
рука
троје
деца
.
—
узети
пушак
!
—
рећи
бег
.
Женскиње
узети
.
—
метнути
она
на
лево
рам
!
Метнуше
она
.
—
дед
сад
два
и
два
!
Постројише
се
.
бег
се
сагнути
,
узити
најмање
дете
,
подигнути
он
и
метнути
на
рука
.
по
тај
уза
за
рука
остати
двоје
деца
и
рећи
:
—
напред
!
Пожар
узимати
све
више
мах
.
за
час
се
дигнути
узбуна
.
Старешине
и
војник
изјурити
из
дом
,
а
војник
из
касарна
,
потећи
Зиндан-Капији
.
један
од
Турчин
познати
бегати
и
упитати
:
—
какав
јесам
тај
узбуна
,
бег
?
—
Пожар
.
—
где
?
—
код
Зиндан-Капије
.
—
Шта
горети
?
—
Сена
!
—
Чија
јесам
ти
тај
деца
?
—
Бећир-бегова
...
.
Побегоше
од
пожар
—
одговорити
бег
,
па
проћи
кроз
капија
,
сићи
низ
степеница
,
пројурити
кроз
доњи
град
ударити
полудесно
,
по
тај
савити
лево
,
сићи
у
један
шанац
,
проћи
кроз
један
мрачан
подземан
капија
,
доћи
до
један
кућица
,
прићи
врата
и
закуцати
.
неколико
тренутак
по
тај
,
врата
се
отворити
и
четири
човек
изаћи
.
—
за
ја
!
—
рећи
бег
и
живо
поћи
напред
.
—
овде
јесам
стража
!
—
приметити
неко
из
гомила
.
—
Ноћас
јесам
немати
—
одговорити
бег
.
Дођоше
до
последњи
бедем
,
о
који
се
ломити
талас
Дунаво
.
у
бедем
бити
отвор
налик
на
прозор
.
Јусуф
помолити
глава
кроз
отвор
,
обазрети
се
лево
и
десно
,
па
се
исправити
,
и
рећи
женскиња
:
—
бацити
пушак
!
Оружје
бити
бацити
.
бег
узити
најмање
дете
и
провући
кроз
отвор
.
дете
нестати
.
тако
учинити
и
са
остати
двоје
деца
.
—
сад
ви
!
—
рећи
хтети
он
женскиња
.
Четири
женскиња
прићи
зид
,
и
један
по
један
нестати
.
за
тај
се
провући
и
остати
.
најзад
се
провући
и
бег
и
наћи
она
све
у
чамац
.
осам
весло
заграбити
вод
из
Дунаво
и
чамац
се
отиснути
од
бедем
.
књига
седми
такови
Жарко
тек
што
пролетњи
сунце
бити
гранути
и
гора
се
заоденути
први
листа
,
Рудник
се
замаглити
и
кроз
магла
синути
муња
.
Лома
опасти
пиштољ
и
дати
абер
на
сав
четири
страна
.
Обрад
и
Бошка
чути
глас
са
Рудник
,
прикупити
дружина
и
похитати
у
помоћ
.
Дођоше
у
Букуља
,
и
ту
затећи
Капетан-Божа
,
са
доста
друг
.
—
Водиш
ли
још
који
потурица
!
—
бити
први
реч
,
који
Божа
поздрав
Обрад
.
овај
не
бити
поздрав
већ
оштар
нож
,
који
згодити
Обрад
по
сред
срце
.
он
набрати
повија
,
натуштити
чела
и
мрко
погледати
јунак
.
—
камо
ти
Жарко
?
—
упитати
он
Божа
и
лукав
се
насмешити
.
Обрад
задрхтати
и
прострелити
он
очи
.
—
Шта
се
мргодити
?
...
камо
ти
Жарко
?
—
Ева
он
!
...
планути
Обрад
и
наперити
пушак
на
Божа
.
мало
требати
,
па
да
легнути
крв
.
за
тренут
ока
момак
се
слегнути
са
сав
страна
,
раздвојити
завадити
,
одузети
она
оружје
и
стати
она
умиривати
.
Обрад
дрхтати
.
неколико
пута
покушавати
да
се
отети
из
рука
пријатељ
и
да
сукнути
на
Божа
као
муња
.
—
Шта
ви
бити
?
!
—
чути
се
са
сав
страна
.
—
зар
се
тако
поздрављати
?
!
—
цикнути
Обрад
,
а
усна
он
задрхтати
.
—
умирити
се
,
умирити
,
побратимити
—
почети
он
Бошка
благо
тешити
.
—
Мор
,
шал
јесам
—
повикати
неко
из
дружина
.
—
какав
шал
?
!
—
загрмети
Обрад
.
.
Што
ја
непрестано
натицати
издајица
на
нос
?
—
Пошалих
се
као
с
пријатељ
—
утакнути
се
Божа
са
други
крај
.
—
зар
се
тако
шалити
?
...
Ножем
по
сред
срце
?
—
измирити
се
—
рећи
хтети
Бошка
и
потапшати
Обрад
по
раме
.
Обрад
ћуташе
и
у
земља
гледати
.
усница
он
модрити
,
а
образ
још
зажарити
од
први
ватра
.
—
измирити
се
,
измирити
!
—
салетише
и
с
лев
и
с
десни
.
Протече
прилично
време
док
се
Обрад
утишати
.
друг
он
ухватити
испод
мишка
и
привести
Божа
.
Завађени
се
погледати
,
насмешити
,
потом
загрлити
и
пољубити
.
—
Срећно
!
Живели
!
—
повикати
дружина
и
слегнути
се
око
она
.
тек
што
овај
радостан
усклик
ишчезнути
,
а
из
даљина
чути
се
песма
.
за
тренут
ока
сав
се
утишати
.
присутан
погледати
у
правац
одакле
глас
допирати
.
у
даљина
од
@card@
метар
опазити
човек
како
излазити
из
луг
.
Човек
скренути
десно
и
упутити
се
права
поток
.
Бошка
изићи
из
дружина
,
крочити
неколико
пута
,
стати
и
наткрилити
чела
рука
.
колко
за
тренут
ока
,
он
се
вратити
и
сав
усплахирен
рећи
:
—
Мор
,
тај
јесам
он
!
—
Ко
?
—
упитати
Божа
.
—
она
потурица
...
Жарко
.
—
Шта
?
!
...
зар
он
?
.
.
цикнути
Обрад
,
па
као
муња
заждити
за
један
грм
и
наперити
пушак
.
Човек
ићи
слободно
и
певати
.
Беше
већ
доћи
до
поток
.
у
који
мах
појмити
да
прескочити
поток
,
Обрадов
пушак
план
и
пуцањ
се
разлегати
по
гора
.
Човек
стати
као
укопати
.
—
добар
сам
ловац
!
—
кликнути
Божа
,
па
се
измакнути
,
подбацити
пушак
и
узити
човек
на
ока
.
у
тај
мах
чути
се
глас
из
даљина
:
—
Обрад
!
...
Бошка
!
.
.
о
Бошка
!
Бошка
познати
глас
,
па
као
муња
сукно
на
Божа
и
одбити
он
пушак
.
—
оставити
ја
лов
!
—
осећи
се
Божа
и
понова
узити
човек
на
ока
.
—
Дол
пушак
!
...
Ена
Стојан
Ђенадић
!
—
повикати
Бошка
и
поново
одбити
наперен
пушак
.
—
не
бити
ја
побратим
!
—
зачути
се
глас
из
даљина
.
присутан
видети
други
човек
како
истрчати
из
луг
.
тај
бити
Стојан
,
син
Оца-Ђенадија
.
Обрад
он
познати
,
оставити
бусија
и
вратити
се
дружина
са
погнут
глава
.
присутан
ники
поникнути
.
овај
она
бити
загонетка
,
који
не
моћи
одгоненути
.
у
тај
Стојан
бити
већ
стигнути
до
поток
,
и
како
стигнути
,
загрлити
Жарко
,
те
с
он
права
дружина
.
—
помоћи
ви
бог
!
—
повикати
они
кад
стигнути
пред
дружина
.
јунак
се
згледати
и
чудно
она
отпоздравити
.
Стојан
ступити
напред
и
почети
причати
историја
свој
и
Жарково
.
сав
дружина
претворити
се
у
ухо
.
Обрад
стајати
као
стена
и
гутати
сваки
реч
Стојанов
.
Стојан
свршити
.
—
Праштај
,
соко
!
—
кликнути
Обрад
,
па
хитро
прићи
Жарко
и
загрлити
он
.
овај
призор
тронути
Бошка
.
образ
он
се
зажарити
,
а
у
грло
он
нешто
тако
силно
стегнути
,
да
једва
дихати
.
у
тај
мах
поглед
његов
и
Жарков
сукобити
се
.
—
Жарко
!
...
Праштај
увреда
!
—
рећи
Бошка
тронут
глас
.
—
бог
неки
ми
сав
опростити
!
—
одговорити
Жарко
и
прићи
Бошка
.
Загрлише
се
и
ватрено
пољубити
.
—
Живели
!
—
кликнути
Обрад
.
по
тај
се
осврнути
Божа
:
—
А
?
...
Шта
сад
велим
?
—
питати
Бошка
!
—
одговорити
овај
јетко
и
окренути
глава
.
побратимити
Жарко
осветлати
себе
образ
.
он
искупити
грех
отац
свој
и
скинути
терет
са
дух
свој
.
непријатељ
бити
победити
.
они
положити
оружје
,
прићи
и
пружити
рука
пријатељство
.
Жарко
бити
мртав
,
и
оживити
;
бити
изгубљен
,
и
наћи
се
.
он
бити
она
изгубити
овца
,
што
постати
мио
од
сав
деведесет
и
девет
.
он
се
приближити
Стојан
,
и
овај
наћи
у
он
други
себе
.
они
се
упознати
,
један
други
омилити
и
побратимити
.
бављење
у
Купиново
бити
она
врло
пријатан
.
добар
Купиновљани
примити
браћа
свој
и
гостољубље
ублажавати
невоља
њихан
.
Свештеник
купиновљански
,
Василија
Протић
,
старити
се
о
бегунац
као
добар
пастир
о
стадо
свој
.
његов
заузимање
бити
образовати
одбор
од
имућан
и
милостив
домаћин
.
не
бити
ни
један
имућан
српски
дом
,
а
да
милосрђе
и
гостопримство
не
утирати
суза
нејач
српски
.
поп
Василија
бити
први
и
давати
пример
сав
.
у
његов
дом
наћи
склониште
удовица
и
кћер
војвода
жупски
;
у
дом
брата
његов
:
Ана
и
Милица
.
остати
бегунац
бити
разместити
по
дом
њин
сродник
и
пријатељ
.
Стојан
бити
веома
расположен
.
овај
он
бити
први
срећан
дан
после
онај
порука
,
што
јесам
извршити
у
Горачићи
.
Беше
изгубити
сваки
нада
,
да
хтети
икад
више
видети
злато
свој
.
и
гле
!
како
се
срећа
насмешити
после
толико
буран
и
злокобан
дан
!
Кућа
свештеник
купиновљанског
постати
он
тако
мити
и
драгати
,
да
се
с
мука
од
она
растајати
.
у
она
он
бити
сав
благо
,
сав
нада
и
сав
утеха
.
Спасенија
он
дочекивати
и
испраћати
као
мати
мио
чедо
свој
.
њен
поглед
,
пун
драж
;
њен
осмејак
,
пун
љупкост
;
њен
срце
,
пун
нежност
,
—
сав
тај
бити
ђаконија
,
који
се
Стојан
слатко
опијати
.
Стојан
и
Жарко
готово
се
не
раздвајати
.
Што
бити
један
рећи
,
прихватити
бити
радо
и
други
.
они
се
слагати
у
сав
;
па
мож'да
и
више
него
што
и
требати
за
прав
пријатељ
.
имати
нешто
у
шта
се
добар
пријатељ
не
смејати
сложити
.
тај
јесам
предмет
љубав
.
пријатељ
моћи
пријатељ
сав
уступити
,
само
не
онај
који
љубити
.
Стојан
и
Жарко
имати
један
препона
,
који
сметати
да
међу
она
бити
са
сав
чист
рачун
.
тај
бити
Спасенија
.
она
бити
међу
она
узрок
тајни
сукоб
,
који
обојица
јасно
опажати
,
али
он
један
од
други
тајити
.
Стојан
сматрати
да
јесам
у
права
,
па
с
тај
редовно
посећивати
Спасенија
.
Жарко
нагонски
осећати
,
да
бити
требати
тај
исто
да
радити
,
али
не
моћи
никако
да
се
одважити
.
Покушаваше
готово
сваки
дан
,
па
никако
да
до
крај
извести
свој
намера
.
долазити
бити
до
капија
свештеников
кућа
,
ту
мало
прочепао
,
неколико
се
пута
осврнути
,
па
се
увек
напразно
враћати
.
за
особит
срећа
сматрати
кад
бити
по
који
пут
,
пролазити
мимо
кућа
свештеников
,
спазити
у
двориште
Спасенија
,
са
попов
ћерка
.
Још
кад
бити
се
десити
,
да
он
Спасенија
умиљато
погледати
,
по
цео
бити
дан
весело
певуцкати
и
са
особит
задовољство
сам
себе
разговарати
.
овај
умиљат
поглед
улевати
он
уверење
,
да
он
Спасенија
миловати
и
да
јако
грешити
што
јесам
избегавати
.
али
шта
јесам
знати
да
радити
?
зар
да
ступити
у
отворен
сукоб
са
свој
побратим
?
зар
поново
да
навући
на
себе
мржња
,
који
тако
тешко
скинути
и
у
заборав
бацити
?
и
после
,
ко
знати
шта
јесам
у
ствар
?
Мож'да
он
умиљат
поглед
Спасенијин
вар
,
мож'да
јесам
тај
само
знак
признање
и
захвалност
,
и
ништа
више
.
тако
мислити
Жарко
,
и
тај
не
бити
безразложан
.
колико
ли
јесам
пута
очекивати
да
он
побратити
позвати
свештеников
кућа
,
па
никад
ни
да
се
пошалити
!
један
прилика
,
мало
он
к'о
нагласити
,
да
бити
тај
желети
,
али
се
Стојан
чинити
и
невешт
.
и
колико
више
Жарко
истицати
свој
жеља
,
у
толико
се
Стојан
невешт
показивати
.
Околишење
Жарково
на
сав
могућ
начин
,
остати
без
успех
.
да
јавно
изићи
са
свој
жеља
,
јесам
смести
ни
помислити
.
истина
,
Стојан
бити
у
сав
искрен
према
он
,
али
у
овај
ствар
никако
да
се
погодити
.
Често
јесам
излазити
у
шетња
,
и
кад
год
бити
Стојан
зажелети
да
видити
Спасенија
,
увек
бити
се
вешто
извући
и
оставити
Жарко
мало
подаље
од
свештеников
кућа
.
дан
јесам
пролазити
,
а
Жарко
никако
да
се
решити
.
до
капија
доћи
,
па
ни
коракати
даље
.
Чудио
се
сам
себе
.
код
кућа
бити
један
,
код
капија
други
.
корети
јесам
сам
себе
што
јесам
тако
слаботиња
,
и
кад
год
бити
се
вратити
,
тврдо
бити
се
зарицати
да
хтети
сутра
јуначки
,
па
шта
бог
да
!
одлука
увек
бити
један
до
суд
,
а
други
од
суд
.
Жарко
постајати
већ
и
зловољан
.
побратити
он
бити
грдан
препона
,
преко
који
не
моћи
никако
.
стотину
разлог
налазити
,
како
не
бити
бити
никакав
грести
,
да
бити
поред
оне
,
који
тако
силно
љубити
.
и
тек
да
се
решити
,
а
један
једина
мисао
искрснути
и
сав
разлог
разгонити
.
један
дан
упитати
сам
себе
:
не
бити
ли
мудро
бити
да
се
испитати
срце
Спасенијино
,
да
се
сазнати
тајна
њен
?
и
овај
мисао
овладати
он
.
он
се
решити
,
и
отићи
Милица
.
после
обичан
разговор
упитати
јесам
он
:
—
Састајеш
ли
се
са
Ђукићев
?
—
Врла
често
...
Баш
јуче
јесам
бити
код
она
—
одговорити
Милица
.
—
А
долазити
ли
онај
к
ти
?
—
долазити
.
бити
јесам
пре
@card@
—
@card@
дан
.
—
Жарко
подавити
усница
и
задубити
се
.
—
А
што
питати
?
—
упитати
он
жена
после
кратак
почивка
.
—
Жарко
се
насмешити
и
бацити
детињаст
поглед
на
жена
.
—
да
јесам
због
Спасенија
...
а
?
Жарко
поруменити
и
кришом
погледати
у
Милица
.
—
Мор
,
рећи
бити
;
да
ти
јесам
јако
замакнути
за
ока
?
Жарко
проћи
струја
.
он
обор
глава
и
поглед
предати
се
.
—
ко
хтети
пре
?
—
наставити
Милица
смешити
се
.
—
Хоће
Стојан
,
хтети
ти
!
.
ватати
се
у
штап
,
па
чији
бити
!
...
—
е
...
уздахнути
Жарко
.
.
далеко
јесам
она
од
ја
!
—
А
ко
тај
знати
?
—
приметити
Милица
и
ђаволаст
се
насмешити
.
—
знати
Жарко
.
.
знати
да
она
узалуд
отварати
срце
свој
.
—
Неће
баш
тако
бити
...
да
се
ти
не
варати
?
Жарко
облити
румен
.
—
о
ти
јесам
често
разговарати
—
рећи
хтети
жена
...
не
моћи
да
се
нахвалити
твој
јунаштво
.
сваки
она
реч
из
срце
потицати
.
—
не
веровати
,
Милица
!
пре
хтети
бити
да
јесам
она
сав
црн
.
—
Вараш
се
,
младић
.
никад
прекоран
не
чути
из
њен
уста
.
један
једини
прекор
бити
,
и
тај
праведан
.
—
јесам
,
Милица
.
.
праведан
прекор
!
ја
јесам
грешник
.
.
—
Грешник
,
да
како
—
потврд
жена
.
ево
већ
два
недеља
како
јесам
у
туђина
,
а
ти
никако
да
она
се
сетити
.
Жарко
задрхтати
.
—
Милица
!
...
бог
ја
јесам
сведок
—
рећи
он
и
зграбити
оба
рука
њен
...
Сећам
она
се
и
дан
и
ноћ
...
не
моћи
мирно
ни
да
спавати
.
—
Па
камо
ти
,
кад
толико
о
она
мислити
?
—
е
...
Милица
!
.
.
ти
не
знати
какав
ја
невоља
морити
.
—
какав
невоља
?
!
—
имати
неко
,
ко
бити
увредити
мој
долазак
Ђукићев
.
—
А
ко
јесам
тај
?
Жарко
оћутати
.
—
да
јесам
Стојан
?
Жарко
климнути
глава
.
—
Баш
јесам
права
дете
!
—
рећи
Милица
и
слатко
се
насмејати
...
.
зар
бити
он
смести
посумњати
у
чистота
срце
Спасенијиног
?
!
Жарко
прикупити
снага
да
нешто
одговорити
,
али
баш
у
тај
мах
неки
закуцати
на
врата
.
станица
и
Спасенија
ући
.
Жарко
се
упрепастити
кад
сагледати
њихов
лице
,
и
у
земља
да
пропасти
.
узврдати
се
и
узврпољити
,
као
да
он
мрав
спопасти
.
хтети
на
врата
,
али
он
Милица
шчепати
за
раме
,
догурати
до
миндерлук
и
слатко
смејати
се
рећи
:
—
Ева
онај
што
се
не
да
видети
!
—
где
јесам
,
синути
?
—
упитати
он
старица
матерински
глас
.
Жарко
,
постидити
као
девојка
,
дигнути
се
,
прићи
старица
и
пољубити
јесам
у
рука
.
она
он
у
чела
.
—
немати
ти
,
синути
,
баш
никако
да
доћи
!
—
рећи
—
и
погледати
он
благо
.
Жарко
промуцати
нешто
,
али
тај
бити
тако
нејасан
,
да
јесам
тешко
и
јесам
разумети
.
по
тај
,
збунити
к'о
никада
дотле
,
с
оборен
глава
и
успламтео
образ
,
прићи
Спасенија
и
пружити
она
рука
.
девојка
се
дигнути
,
погледати
он
слободно
и
дати
он
рука
.
Жарко
се
изгубити
.
с
тежак
мука
вратити
се
миндерлук
и
сести
.
стати
се
врпољити
као
да
на
клинац
седити
.
глава
бити
кад
и
кад
подигнути
,
али
поглед
он
вечито
тумарати
по
под
и
собни
кут
.
разговор
почети
,
али
Жарко
никако
да
се
смирити
.
на
сваки
питање
одговарати
збуњено
,
готово
за
себе
.
Још
кад
бити
се
десити
,
да
он
се
поглед
случајно
сукоб
са
девојачки
,
толико
бити
се
збунити
,
да
не
бити
чути
ни
питање
,
који
бити
се
на
он
управити
.
овај
незгодан
положај
бити
он
толико
заморити
,
да
једва
чекати
згодан
прилика
да
он
избегнути
.
и
прилика
он
се
указати
.
он
се
у
један
мах
дигнути
,
рећи
збогом
и
штукнути
на
врата
.
Беше
отпратити
весео
смех
.
Жарко
доћи
кућа
,
и
покајати
се
.
Осуђиваше
свој
малодушност
и
зарицати
се
да
хтети
у
будући
бити
одлучан
.
Нешто
он
почети
уверавати
,
да
јесам
његов
отуђивање
права
бесмислица
,
и
да
се
не
бити
ни
у
колико
огрешити
о
свој
побратим
,
ако
бити
кад
и
кад
посетити
овај
добар
дух
.
Шта
више
,
увиђати
сада
,
да
он
јесам
тај
и
дужност
,
и
да
јако
грешити
што
она
се
не
одазивати
.
и
размишљати
тако
,
доћи
до
закључак
,
да
требати
и
да
морати
бити
одлучан
.
исти
дан
у
вече
тврдо
се
решити
да
сутра
но
подне
посетити
Ђукићев
.
и
доиста
,
сутра
дан
,
у
намишљен
време
,
дигнути
се
и
одлучно
поћи
свештеников
кућа
.
у
глава
он
бити
само
мисао
о
чист
дужност
,
и
с
тај
ићи
права
и
слободно
куда
бити
наумити
.
али
,
што
се
више
примицати
кући
свештеников
,
овај
мисао
некако
слабити
,
и
у
колико
она
више
слабити
,
у
толико
он
јаче
успоравати
корак
.
једва
баша
превалити
пола
пута
,
а
кроз
мисао
дужност
сијнути
он
она
о
тајни
љубав
,
и
овладати
он
.
он
стати
и
сукобити
се
са
верност
,
који
дуговати
свој
побратим
.
у
тренутак
отворити
се
читав
борба
у
његов
душа
.
један
једина
мисао
окомити
се
снажно
против
сав
разлог
о
дужност
...
он
стајати
,
а
време
промицати
.
мисаон
теразије
гибати
се
непрестано
,
и
како
се
оне
гибати
,
тако
он
ићи
час
напред
час
назад
.
дуго
се
тако
колебати
младић
,
док
у
неки
доба
не
изустити
:
„
доцкан
јесам
сад
!
”
и
вратити
се
.
сутра
дан
у
исти
време
,
покушати
понова
срећа
.
овај
пут
бити
много
одлучан
.
Иђаше
слободно
и
бити
већ
у
велик
превалити
пола
пута
.
истина
,
срце
он
заиграти
кад
углед
свештеников
кућа
,
али
ипак
ићи
смело
напред
.
Требаше
он
још
један
кућа
да
прећи
,
па
да
ући
у
капија
.
Кураж
бити
ту
,
али
срећа
умакнути
.
Беше
доцкан
!
у
тај
мах
од
некуда
искрснути
Стојан
,
тај
права
предати
он
.
—
куда
,
побратим
?
—
упитати
он
он
.
Жарко
,
као
гром
поразити
,
стати
и
убезекнут
поглед
побратим
.
—
да
не
тражити
ја
?
—
јесам
...
с
тежак
мука
претурити
Жарко
преко
језик
.
—
Бома
и
ја
ти
!
.
,
.
имати
писма
из
Србија
.
—
од
ко
?
—
од
Обрад
.
—
е
?
—
ваљати
ми
се
враћати
.
—
Што
?
—
Лома
диг'о
крајина
...
ваљати
заклетва
одржати
.
Жарко
запламтити
уш
.
Учини
он
се
да
чути
неки
писка
,
неки
бучање
и
звонење
у
даљина
.
—
сутра
морати
на
пут
!
—
наставити
Стојан
.
—
сутра
?
