указатина
небо
,
на
који
се
исти
дроб
и
на
разлаз
спремати
давнашњи
облак
.
Нешто
јесам
одлучити
учитељ
,
нешто
јесам
смислити
поп
,
обадвојица
јесам
на
чисто
!
на
Никољдан
излазити
с
јутрење
,
па
се
уставити
у
црквен
трема
,
портик
.
—
ја
јесам
,
учитељ
,
нешто
смислити
,
ословити
поп
.
—
и
ја
јесам
,
прихватити
учитељ
,
натући
појак
фес
на
глава
,
јер
јесам
у
трема
бити
сувише
хладно
.
—
А
шта
јесам
ти
смислити
?
упитати
поп
,
зауставити
се
и
почети
намештати
крај
од
џубе
један
преко
други
.
—
То
што
и
ти
,
рећи
учитељ
,
па
упрети
оштрије
поглед
у
попов
очи
.
—
е
па
ја
,
учитељ
,
лепо
мислити
:
правити
ти
,
жив
ја
бити
,
вертеп
као
и
до
сада
,
па
хтети
он
пронети
по
овај
наш
брдо
.
—
А
забрана
?
—
какав
забрана
!
...
гледати
ти
свој
посао
!
Божа
здравље
,
гледати
како
хтети
,
ако
повијати
власт
.
ту
,
у
црквен
трема
,
заверити
се
и
поп
и
учитељ
да
правити
опозиција
.
и
доиста
,
ко
јесам
о
божићни
вече
доћи
у
онамошњи
село
,
моћи
јесам
видети
леп
вертеп
,
који
јесам
тај
година
пронети
између
Дрина
и
Колубара
...
ето
јесам
баш
данас
први
дан
Божић
,
потрудити
се
и
ја
,
драг
читалац
,
мало
до
учитељ
-Максина
село
.
Ноћ
покрити
брдо
,
снег
до
колено
,
одавно
умукнути
пуцњава
пушак
,
голем
ватра
светлити
по
кућа
,
многи
јесам
уморан
,
већ
и
прилегнути
негде
украј
огањ
.
на
поље
студен
,
небо
ведар
,
звезда
трептети
неки
зимогрожљив
светлост
,
свеж
ваздух
резити
као
добро
нов
вино
,
ветар
ни
са
један
страна
,
па
чисто
ти
заиграти
срце
кад
ходити
а
смрзнут
снег
шкрипити
под
нога
.
многи
се
кућа
светлити
и
на
баџа
она
узлетати
дим
горе
у
чист
и
миран
висина
.
али
јесам
највећма
осветљен
авлија
онај
повелик
кућа
,
што
се
лепо
видити
на
онај
стран
брдо
,
што
јесам
иза
црква
.
тај
јесам
дом
свештеник
Крста
,
који
јесам
у
село
давнашњи
староседилац
.
од
како
јесам
село
и
црква
и
велик
црквен
нурија
,
од
тај
доба
јесам
и
кућа
Протић
.
А
од
како
јесам
кућа
Протић
,
од
тај
доба
,
па
све
до
данас
,
она
давати
нурија
вредан
и
честит
поп
.
ево
јесам
већ
двадесети
година
како
на
столица
овај
свештенички
династија
седити
свештеник
Крста
.
он
јесам
пре
сав
добар
домаћин
,
па
јесам
и
у
село
,
који
се
на
он
углед
,
пун
добар
домаћин
.
он
јесам
веровати
у
наука
Христов
,
ревносно
служити
црква
,
па
јесам
он
и
сељак
питом
и
често
црква
полаз
.
он
постити
јесам
сав
четири
постати
,
па
и
стар
људи
и
жена
чинити
исто
тај
.
напрасит
јесам
,
планути
,
лако
изазивати
,
још
лакше
се
давати
изазвати
,
али
се
опет
врло
брзо
стишати
,
пружити
рука
,
праштати
,
мирити
се
и
готово
никад
јесам
приступити
вечерњи
молитва
,
а
да
се
јесам
наравнати
са
свој
мањити
или
велик
противник
.
радо
излазити
на
сељачки
збор
,
бранити
црквен
имање
,
заузимати
се
за
црква
,
а
омакнути
ли
се
који
који
неодмерен
план
,
скочити
са
свој
место
,
изговорити
богме
поприлично
„
изобличително
слово
“
,
па
збогом
!
тај
дан
не
бити
више
излазити
,
или
бити
он
видети
тек
пред
мрак
,
кад
слазити
у
забран
,
да
надгледати
стока
.
поп
Крста
јесам
јутрос
рано
одслужити
јутрењи
заједно
с
литургија
.
док
јесам
он
у
олтар
и
учитељ
Макса
за
певница
,
дотле
хтети
и
б
...
ска
црква
појати
као
и
она
саборни
до
митрополија
.
сељак
се
молити
па
и
намолити
,
као
слаб
људи
један
долазити
други
одлазити
,
али
она
двојица
не
мицати
се
са
свој
позиција
.
псалм
читати
заједнички
,
катавасија
певати
наизменице
,
али
„
Величаније
“
свештеник
јесам
,
а
„
Блажени
"
опет
учитељ
јесам
.
и
кад
јесам
опет
поп
Крста
по
неопходан
дужност
тамо
пред
частан
трпеза
,
а
учитељ
Макса
певати
,
ви
чути
како
попасти
из
олтар
час
слаб
час
јаче
„
секундирати
"
.
А
кад
певати
поп
,
он
само
почетак
па
до
близу
средина
,
а
до
среда
већ
прихватати
Макса
,
па
се
даље
не
бринути
:
трести
се
они
оронути
свод
!
у
поп
Крстин
кућа
сав
јесам
прозор
осветлити
,
у
сваки
соба
горети
по
један
воштаница
;
пред
молитвен
икона
два
коситерни
кандиоце
,
а
ватра
у
кухиња
буктети
,
низ
гарав
верига
лизати
пламен
горе
у
димњак
,
који
јесам
оздо
,
као
какав
голем
манастирски
куб
,
наткрилити
половина
кухиња
.
црквењак
Васа
и
попов
синовац
стати
пред
отворен
авлијски
вратница
,
изнад
глава
држати
запаљен
луч
,
који
тајанствено
обасјавати
цео
простран
двориште
,
а
отуд
,
пут
,
који
поп
силазити
црква
,
пењати
се
свечан
ход
давно
ишчекивати
божићни
гост
,
прилаз
у
правилан
ред
,
у
велик
тишина
.
напред
,
кракат
ход
,
корачати
учитељ
Макса
,
натући
црн
шубара
,
поставити
џуба
,
назути
чизма
до
колено
,
навући
шарен
вунен
рукавица
,
а
поштапати
се
крив
мачуга
.
за
он
двоје
деца
,
омален
,
у
бео
хаљиница
,
с
круна
на
глава
;
за
овај
три
велик
ђак
,
опет
у
стихар
,
са
висок
калпак
од
златан
хартија
;
за
она
четворица
стар
ђак
без
стихар
носити
вертеп
,
који
јесам
изнутра
осветлити
свећица
,
а
за
носач
ходити
свечано
и
достојанствено
глава
цар
Ирод
,
у
стихар
,
са
жезло
у
рука
и
грдан
круна
на
леп
очешљан
кос
.
после
свити
ићи
јесам
два
чобан
,
увити
у
јагњећи
кожа
,
с
бео
шубара
на
глава
и
пастирски
палица
у
рука
,
а
за
она
,
крадом
пушити
готово
угасли
лула
,
надати
се
и
фамулус
Степан
,
па
се
и
он
,
да
учинити
по
воља
мали
Даница
,
нагаравити
по
лице
,
а
кос
и
брада
замочити
у
брашно
.
он
јесам
оружан
спроводник
,
а
у
исти
време
хазнадар
;
у
рука
он
гломазан
каса
,
велик
ручни
кош
,
у
који
хтети
се
спуштати
дарежљив
народни
прилог
.
кад
доћи
до
вратница
,
стати
учитељ
Макса
,
стати
царев
и
краљев
,
чобан
и
вертепоносци
,
уставити
се
и
фамулус
Степан
,
стрпати
утрнуо
лула
негде
за
појас
.
Учитељ
Макса
дигнути
у
вис
мачуга
,
а
гвозден
врх
од
палица
синути
у
висина
.
на
тај
знак
фамулус
зазвонити
у
звонце
и
сав
,
као
из
један
грло
,
запевати
Слава
во
вишњи
бог
А
кад
почети
стих
:
„
и
ви
горети
и
холми
,
возиграјте
со
нами
!
“
учитељ
Макса
својски
„
секундирати
"
поћи
напред
,
а
за
он
остати
сав
ући
у
чисто
и
лепо
успремити
попов
двориште
.
пред
кућа
она
очекивати
глава
поп
,
пун
добар
воља
и
нестрпљење
,
до
он
попадија
и
остати
чељад
,
па
и
учитељка
,
који
јесам
много
раније
доћи
,
да
и
она
присуствовати
први
представа
.
стар
јесам
обичај
Максин
да
вертеп
унети
прво
у
попов
кућа
.
Наместише
вертеп
на
један
столић
.
изгледати
јесам
као
црква
,
а
имати
јесам
и
звоник
,
на
који
јесам
висити
звонце
.
унутра
јесам
горети
мали
свећица
,
па
се
лепо
видити
јасле
,
у
она
Христос
,
па
пастир
,
па
стадо
,
па
анђео
тамо
подаље
иза
брежуљчић
,
начињен
од
маховина
.
с
један
и
други
страна
вертеп
стати
чобан
,
намрштити
се
,
па
кад
она
још
видити
у
рука
онај
голем
тојага
,
а
млад
срце
не
моћи
да
одолети
зебња
,
који
мало
по
мало
прелазити
у
страх
.
с
леви
страна
,
пред
лице
вертеп
,
стати
Ирод
цар
,
па
се
уозбиљити
као
какав
маторац
,
а
према
он
на
леви
страна
,
стати
цар
Петар
и
мали
царица
Даница
.
Прочитајте
српски
историја
од
Рајић
и
црквен
историја
од
Евсевије
;
нигде
хтети
наћи
помен
да
међу
члан
вертеп
долазити
и
какав
цар
Петар
.
тај
јесам
измена
,
који
јесам
учинити
Макса
још
у
ранијим
година
;
улога
мали
ђак
пренети
јесам
на
мали
цар
Петар
,
из
јединог
прост
разлог
,
да
јесам
један
круна
више
.
приметити
јесам
и
он
свој
оштар
ока
,
да
јесам
крунити
предмет
за
који
и
сељачки
око
радије
замицати
него
за
шубара
.
А
мали
царица
—
тај
јесам
овогодишњи
случајан
додатак
,
тек
да
и
мали
Даница
окусити
један
грумичак
владалачки
сласт
.
радознао
гледалац
,
који
озбиљно
,
који
смешити
се
,
гледати
тај
у
лепо
окићен
и
осветљен
вертеп
,
тај
у
његов
збор
,
сав
леп
крунисан
главица
с
једар
обрашчић
и
жив
крупан
очица
.
поп
,
пун
задовољство
,
сести
на
велик
столица
од
бео
дрво
,
закачити
оба
палац
за
вишњев
појас
,
који
он
јесам
поша
оплести
од
вуна
с
њихов
овца
,
па
не
скидати
свој
благ
поглед
са
свој
мио
гост
.
иза
попов
леђа
стати
достојанствено
обазрив
и
пун
озбиљан
режисер
,
стар
учитељ
Макса
.
цео
мали
збор
упрети
јесам
очи
у
он
.
кад
се
стишати
и
онај
последњи
жубор
у
суседној
кухиња
,
учитељ
Макса
вешто
тренути
ока
и
мрднути
обрва
.
на
тај
ником
непримећен
,
али
његов
ученик
тако
разговетан
и
велегласан
миг
,
потегнути
цар
Ирод
мач
из
корица
.
Чисто
не
знати
,
шта
се
више
светлити
,
да
ли
она
златан
хартија
на
корица
,
или
она
сребрн
хартија
,
који
јесам
мач
заклонити
свој
дрвен
порекло
.
окренути
се
Ирод
онај
тројица
царев
,
намргодити
се
по
бог
као
прав
цар
,
па
онако
страшан
громко
повикати
:
—
од
куда
ви
три
цар
овамо
прићи
јесам
?
—
аз
јесам
цар
Гашпар
од
персијски
страна
,
почети
први
од
тројица
царев
;
видјети
бости
звезда
на
востоцје
,
познати
да
се
Христос
родити
,
ићи
поклонити
се
јему
и
принет
дар
:
злато
!
Макса
се
и
нехотице
насмехнути
,
јер
се
цар
Гашпар
тачно
држати
његов
концепт
.
опет
Ирод
махнути
мач
,
држати
он
пружити
према
онај
други
цар
:
—
А
од
куда
ти
јесам
,
и
како
имја
твој
?
—
аз
јесам
цар
Валтазар
од
западни
страна
,
почети
упитан
,
па
још
оштар
глас
поновити
Гашпаров
реч
,
завршити
:
и
донети
он
дар
:
ливан
!
—
А
твој
имја
?
обрнути
се
мач
онај
трећи
други
.
—
аз
јесам
цар
Мелхиор
,
одговорити
тај
трећи
мало
заплашити
,
тако
да
се
јесам
једва
моћи
на
крај
чути
:
и
донесех
он
дар
:
измирна
!
не
бити
Макса
права
,
што
он
се
иначе
слободно
ђак
тако
заплашити
,
па
не
моћи
савладати
свој
голем
незадовољство
,
мрко
погледати
престављен
,
па
онда
у
Ирод
.
А
Ирод
,
нога
о
земља
и
гласно
повикати
:
—
да
знати
и
ви
,
и
да
сав
знајут
:
аз
јесам
цар
јудејски
,
и
од
мој
десница
свја
земља
да
трептети
со
страх
и
трепет
!
Још
једном
лупнути
о
земља
,
цар
се
за
један
корак
тргнути
назад
,
поплашити
се
!
Макса
,
задовољан
,
трн
у
длан
,
и
нехотице
се
дотакнути
у
џеп
бурмутица
,
али
јесам
бити
толико
присебан
да
јесам
не
извадити
.
попадија
питати
учитељка
:
чији
јесам
тај
дете
(
„
ала
јесам
слободно
!
“
)
,
а
попасти
се
на
глас
смејати
,
па
окренути
се
назад
сасвим
гласно
викнути
:
„
е
јесам
,
е
јесам
,
е
јесам
прав
враг
,
Макса
,
да
тај
бог
поживети
.
бадава
,
умести
човек
,
па
знати
“
...
Макса
се
смешкати
,
као
бајаги
и
не
чути
шта
говорити
поп
,
а
овамо
не
бити
бити
с
раскид
,
да
и
који
више
пасти
у
његов
похвала
.
Уживао
јесам
у
тај
слабост
:
да
он
у
очи
похвалити
.
таман
црквењак
Васа
убрисати
суза
рукав
,
а
цео
збор
запевати
:
Шедше
трије
цари
ко
Христа
со
дара
...
А
кад
престати
овај
црквен
песма
,
настати
свечан
тишина
.
фамулус
Степан
наместити
се
крадом
доле
испод
вертеп
,
па
почети
одоздо
мицати
лутка
,
који
јесам
бити
на
жица
.
гледалац
се
сав
примакнути
вертепски
,
несразмерно
велик
врата
.
Ена
се
мицати
један
слика
,
мали
човечуљак
у
црн
хаљина
,
доћи
под
звонарица
,
закачити
рука
за
уженце
и
почети
звонити
.
звонити
танкогласан
звонашце
,
а
гледалац
се
живити
не
мицати
.
А
кад
стати
звоно
,
почети
се
из
угао
купити
пастир
,
приближити
се
јасле
,
који
стајати
на
средина
;
појавити
се
и
анђео
у
бео
стихар
и
са
раширен
крило
.
појавити
се
од
некуда
и
некакав
црн
ђаво
с
још
црн
репић
и
рог
,
али
ето
ти
изнебуха
онај
црквењак
,
па
удрити
овај
сотона
;
једва
јесам
живити
кожа
умакнути
.
гледалац
изван
себе
од
радост
,
што
јесам
тако
добро
наместити
леђа
ђаво
,
да
из
кожа
искочити
од
радост
,
па
се
грохот
смејати
и
за
трбух
хватати
.
Што
попасти
трести
нога
и
брисати
суза
од
голем
смех
,
али
што
се
и
учитељ
Макса
заценити
,
па
и
сам
фамулус
Степан
трести
се
у
свој
незгодан
позиција
,
згрчити
,
у
некакав
стар
џубе
,
у
шубара
,
а
соб
просто
као
турски
хамам
.
Учитељ
Макса
привикнути
мало
на
гледалац
,
па
који
збиља
свој
глас
,
који
мрк
поглед
повратити
потребан
тишина
.
пастир
и
анђео
још
се
ближе
примакнути
јасле
,
а
цео
збор
запевати
јако
и
сложно
:
стопа
мој
направити
,
направити
По
словеси
твој
,
твој
;
Возтрубите
трубоју
,
трубоју
,
Возопите
со
мноју
,
со
мноју
:
звезда
ићи
јаснаја
,
јаснаја
...
ту
оздо
мрднути
жица
фамулус
Степан
и
над
анђео
и
пастир
показати
се
сјајан
звезда
на
велик
изненађење
,
а
још
велик
чудо
занесен
гледалац
.
збор
певати
даље
:
звезда
ићи
јаснаја
,
јаснаја
,
Показасја
краснаја
,
краснаја
,
млад
царја
во
јасле
,
во
јасле
.
гдје
лежати
при
скотјех
,
при
скотјех
,
на
колено
пасти
,
пасти
...
ту
цео
збор
пасти
на
колено
,
па
и
учитељ
Макса
,
па
и
поп
с
попадија
и
учитељка
,
па
и
попов
чељад
,
па
чак
и
црквењак
Васа
тамо
пред
врата
,
само
јесам
цар
Ирод
стајати
озбиљно
и
поносито
.
А
збор
не
прекидати
песма
:
на
колено
пасти
,
пасти
,
и
бог
се
молити
,
молити
;
А
цар
Ирод
смутити
сјати
,
Јерусалим
стужити
сјати
...
ту
и
цар
Ирод
обор
свој
леп
главица
и
снуждити
нагнути
се
на
мач
.
песма
престати
,
али
јесам
цео
овај
хришћански
породица
још
дуго
,
дуго
остати
на
колено
и
ћутети
гледати
у
осветљен
вертеп
,
у
пастир
и
анђео
,
у
светло
звезда
.
у
грудма
она
трептати
свечан
мир
,
и
нешто
тако
слатко
и
мило
пролазити
она
кроз
душа
,
као
да
јесам
у
велелепан
храм
,
у
који
јесам
сићи
сам
спаситељ
.
и
напољу
јесам
ветар
уминути
,
само
што
се
са
велик
кухињски
огњиште
чути
пуцкарање
велик
синоћњи
бадњак
.
Свештеник
Крста
јесам
скоро
бити
тако
добар
воља
као
вечерас
.
викнути
на
чељад
,
да
се
гостити
господски
подворити
.
Учитељ
Макса
следствен
свој
строг
васпитни
начело
,
забрањивати
јесам
свој
збор
и
јела
и
пиће
;
тек
о
поноћ
,
пошто
бити
се
походити
десетак
дваест
кућа
,
дозволити
бити
да
се
што
куснути
и
који
попити
.
„
С
пун
се
стомак
не
певати
“
,
говорити
бити
Макса
,
али
фамулус
и
чобан
јесам
певати
,
па
зато
јесам
крадом
,
у
сваки
имућан
кућа
,
опипати
по
који
плећка
и
повући
чаша
два
,
онако
у
помрчина
.
Тешко
се
поп
растати
од
вертеп
,
и
јесам
бити
палица
у
шака
па
упоред
с
Макса
,
само
да
јесам
брада
,
да
јесам
чин
.
морати
јесам
Макса
дати
реч
,
да
хтети
за
вечерас
походити
само
неколико
домаћин
,
а
за
остати
,
Божа
здравље
,
дуго
јесам
до
нов
лет
.
али
као
талац
морати
оставити
цар
Петар
и
његов
царица
,
мали
Даница
,
који
јесам
готово
болестан
бити
што
јесам
њезин
улога
сасвим
немати
,
што
,
осим
певање
,
јесам
имати
ништа
да
изговорити
.
тај
јесам
и
учитељ
Макса
тек
сад
опазити
,
али
јесам
сад
касно
,
поправити
већ
он
тај
неправда
до
година
.
Жао
и
Гргур
и
Даница
,
што
вечерас
не
моћи
и
они
са
осталом
дружина
,
погледати
„
молебно
"
у
учитељ
Макса
,
али
један
његов
поглед
бити
довољан
да
се
одрећи
својих
„
прошеније
“
.
отићи
Макса
са
вертеп
права
кметов
кућа
,
а
отуда
хтети
походити
још
неколик
дом
.
Међутим
у
попов
кућа
поставити
софра
,
тај
јесам
додати
још
један
ка
онај
,
који
јесам
,
по
стар
српски
обичај
,
још
од
јутрос
поставити
.
Насекоше
пун
два
велик
калајлија
од
онај
велик
печеница
,
што
јесам
на
дрвен
ражањ
прислонити
уза
кухињски
зид
,
насећи
сам
ребро
,
па
плећка
,
па
ножица
,
па
мало
богме
и
кртиница
—
имати
ко
и
она
миловати
.
један
калајлија
у
врх
,
а
други
у
дно
софра
,
а
у
среда
читав
пирамида
чесница
и
други
колач
,
па
бео
помастан
сир
,
који
јесам
исти
данас
начети
,
па
пун
заструга
бело-жутога
липовац
,
мед
,
који
јесам
бистар
као
суза
,
а
лаган
и
течан
као
етирно
уље
.
А
између
овај
здрав
ђаконија
извити
вит
врат
трбушаст
буклија
као
румен
лабуд
.
овде
онде
заличити
лимун
,
а
у
два
велик
чирак
горе
дебео
воштан
свећа
,
па
кад
од
врата
или
из
полусветао
угао
погледати
на
овај
богат
софра
,
а
ви
већ
у
напред
осетити
на
језик
сласт
који
ви
очекивати
,
па
једва
чекати
да
поп
благослов
.
Изнесоше
и
шљивовица
,
стар
,
мало
помек
,
мирити
на
коштица
,
па
кад
прогутати
,
а
ви
осетити
како
се
пријатно
размилети
по
груди
,
па
ви
грејати
и
одушевљавати
.
Вис
јесам
пута
точити
чељаде
из
онај
стаклен
ибричић
са
параграфаст
танкогрли
кљуна
,
подуг
јесам
се
поп
,
попадија
и
учитељка
одушевљавати
овај
сеоски
нектар
,
пасти
јесам
много
причати
,
испевати
јесам
попасти
много
божићни
песма
,
док
се
учитељ
Макса
опет
појавити
на
праг
и
подвикнути
:
„
Христос
се
родити
!
"
—
ваистину
родити
!
викнути
исто
тако
поп
,
па
се
пољубити
са
учитељ
.
па
одмах
,
још
онако
стојећи
,
отпевати
:
Христос
раждајет
сјати
,
славити
!
Поседаше
за
постављен
сто
.
у
горњи
чела
седити
поп
,
до
он
Макса
,
па
поша
,
па
учитељка
,
па
остати
чељад
,
па
у
дно
софра
,
као
два
звезда
,
два
леп
,
мало
запурен
лишце
Даница
и
Гргур
,
на
глава
она
онај
златан
круница
,
па
они
чистити
стихар
са
широк
опет
позлаћен
појас
.
Даница
вазда
живахан
и
слободан
,
па
се
машати
за
колач
,
за
мед
,
а
стидан
Гргур
једва
овда
онда
осмелити
се
да
у
који
поглед
;
само
да
јесам
строг
лик
учитељ
Макса
,
и
он
бити
се
можда
мало
раскалашити
,
угледати
на
свој
леп
царица
.
али
овако
таман
да
размахнути
крило
,
а
он
жижни
помисао
на
онај
школски
дан
после
велик
празник
,
кад
хтети
строг
уча
,
с
прут
у
неумољив
рука
,
опет
наставити
свој
апсолутистички
„
владјеније
.
“
попадија
бити
се
више
пута
загледати
у
деца
у
дно
сто
,
па
бити
нешто
шапнути
учитељац
,
који
бити
се
на
тај
само
насмејати
,
али
бити
се
ипак
и
сам
у
деца
загледати
.
јесам
први
буклија
ни
испразнити
,
а
учитељ
Макса
развести
с
поп
дугачак
диван
,
који
хтети
крај
шинути
чак
до
јутрење
.
па
,
по
сав
стар
обичај
,
прећи
у
бујан
тврђење
и
доказивање
,
а
из
овај
за
неколик
тренутак
запасти
у
диспут
.
препирати
се
,
доказивати
,
ни
један
за
длачица
не
попуштати
од
навод
свој
.
Учитељ
Макса
,
Горњокрајишник
,
у
почетак
овај
век
даворити
се
с
књига
у
сремски
Карловци
,
а
поп
јесам
из
први
кола
богослов
,
који
се
учити
у
београдски
семинарија
.
доказивати
Макса
,
да
јесам
леп
церемонија
у
карловачки
црква
,
а
поп
мислити
да
немати
у
„
христијанство
“
ништа
лепше
,
ништа
велелепан
од
саборни
црква
у
.
—
над
Стратимировић
нит
јесам
бити
,
нит
хтети
бити
митрополита
!
ударати
глас
,
већ
мало
љутит
,
учитељ
Макса
.
—
Само
јесам
један
митрополит
у
српство
,
у
православију
!
викнути
богме
поп
.
митрополит
Петар
кад
узети
митра
и
штака
,
Божа
ја
простити
,
као
да
јесам
Света
Никола
сићи
са
иконостас
.
—
Па
онда
карловачки
пјеније
,
настављати
Макса
и
не
слушати
шта
поп
говорити
.
—
бити
,
уча
,
било
па
и
проћи
;
кад
запојити
аркимандрит
Гавра
,
па
ђакон
Живојин
,
сада
прота
ваљевски
,
да
се
сакрити
твој
Фрушка
и
цео
Патријаршија
.
на
тај
Макса
ништа
не
рећи
,
само
испити
чаша
,
не
куцнути
се
по
сав
обичај
са
поп
.
и
поп
испити
свој
чашица
,
па
и
он
престати
,
чекати
да
учитељ
наставити
.
за
време
тај
мали
тишина
,
попадија
и
учитељка
нешто
за
се
шапутати
,
мали
Даница
лакат
оборити
колач
па
она
купити
испод
сто
,
а
Гргур
се
већ
замислити
,
а
по
глава
он
се
вртети
некакав
митрополита
,
саборни
црква
,
Београд
,
Карловци
,
нешто
велик
,
нешто
чудно
,
нешто
лепо
,
нешто
тамно
,
нешто
далеко
.
из
овај
она
тишина
опет
извести
учитељ
Макса
.
Поче
,
али
у
овај
мах
мање
бујан
,
више
полутужно
:
—
сав
јесам
тај
један
,
мој
добар
попа
,
а
тамо
,
а
овде
!
сав
јесам
један
браћа
,
један
народ
.
ја
јесам
и
тамо
моћи
бити
и
учитељ
и
свештеник
,
али
ја
повући
срце
амо
у
слобода
.
тек
узети
двадесети
,
кад
јесам
прећи
на
Митровица
.
хтети
ја
покојни
Ђера
и
попити
,
звати
ја
и
у
„
исправничество
“
шабачки
,
али
ја
не
хтети
остављати
школа
ни
мој
десни
певница
.
сваки
се
родити
за
нешто
,
а
ја
осећати
да
јесам
божји
опредјеленије
да
живити
и
умрети
као
воспитатељ
српски
јуност
.
сав
се
на
овај
мало
стужити
,
а
поп
,
ганути
,
гледати
Макса
готов
да
он
загрлити
.
—
ни
јесам
не
знати
,
шта
ја
јесам
,
продужавати
Макса
још
пуно
жалостан
него
раније
;
данас
ја
јесам
бити
тако
мило
,
тако
лако
у
срце
.
кад
јутрос
певати
на
јутрењи
,
отворити
ја
се
срце
,
па
ја
тако
у
душа
пуно
,
да
бити
цео
село
да
загрлити
.
Чинило
ја
се
:
отворити
се
небо
,
па
ми
анђео
гледати
кроз
свод
црквен
.
А
ја
на
тај
сав
јак
глас
извијати
„
сједалне
“
да
ми
боље
чути
,
да
онај
горе
боље
угодити
.
у
једанпут
ја
се
учинити
да
отуд
од
двери
сијнути
велик
светлост
,
а
кроз
она
мој
селанце
тамо
у
крајина
,
у
кршан
,
горовит
Лика
.
указати
ја
се
наш
колиба
,
па
покојни
отац
,
па
мој
стар
мајка
,
па
,
па
...
али
ту
већ
стар
уча
не
моћи
даље
,
облити
он
суза
,
и
поп
се
очи
наводнити
;
сав
јесам
у
неки
свечан
тужан
расположење
,
а
Гргур
,
откад
јесам
сићи
са
свој
планина
,
јесам
се
тако
откравити
срце
као
у
овај
мах
,
гледити
у
лице
свој
учитељ
,
лице
који
јесам
вазда
покривати
студен
строгост
,
а
сад
јесам
тако
лепо
,
тако
благо
,
преображен
туг
,
који
јесам
стар
учитељ
натерати
суза
на
очи
.
—
од
како
јесам
овамо
доћи
,
не
видети
више
ни
Лика
,
ни
свој
село
,
ни
свој
родитељ
.
сродити
се
с
ви
,
пустити
жила
у
ваш
гора
,
уживети
се
у
ви
,
и
опет
,
опет
...
често
јесам
ја
у
очи
зуцнути
(
но
тај
учитељ
Макса
мало
заћутати
и
једва
изговорити
реч
)
:
Шваба
...
али
увек
јесам
бити
на
свет
горчина
,
бити
јесам
,
и
бити
јесам
...
Нешто
се
богме
морати
и
претрпети
,
само
што
јесам
тешко
увек
бити
долготерпјелив
.
—
Макса
!
узвикнути
поп
,
а
лице
он
се
осути
велик
саучешће
.
—
пустити
ја
,
попа
,
пустити
да
се
изговорити
,
молити
он
Макса
,
сркнути
мало
из
чаша
...
ви
можда
и
не
слутити
,
али
,
шта
хтети
,
кад
осећати
ја
.
јесам
ја
из
ред
задњи
,
знати
Макса
врло
добро
шта
он
знати
.
не
бити
се
застидети
ни
од
велик
школа
,
нити
бити
и
она
са
ја
бити
постидан
.
али
ја
јесам
сасвим
задовољан
;
сав
јесам
у
божји
воља
;
где
ја
јесам
довести
промисао
,
тамо
хтети
и
кости
оставити
.
само
пре
него
сасвим
остарити
,
походити
гроб
мој
родитељ
,
да
се
онде
помолити
,
да
она
благодарити
за
сав
старање
,
који
онако
сиротан
непрестано
имати
о
ја
...
—
Учитељу
!
упасти
он
у
реч
свештеник
;
и
ја
хтети
с
ти
у
горњи
крајина
,
па
хтети
свуда
,
где
тамо
стигнути
,
казати
и
учитељ
и
попов
и
цео
онај
браћа
да
немати
ни
тамо
ни
амо
учитељ
као
што
јесам
ти
...
Чујеш
,
учитељ
,
љубав
ти
,
де
да
запевати
!
и
рећи
тај
,
поп
почети
неки
црквен
песма
,
тек
да
расположити
учитељ
;
учитељ
Макса
,
гледати
предати
се
и
тек
јесам
на
завршетак
,
више
онако
кроз
зуб
моћи
„
секундирати
“
.
Устадоше
попадија
и
учитељка
да
зготовити
кафа
.
таман
почети
са
стаклен
орман
скидати
шољица
,
и
онај
кутија
од
лим
,
у
који
јесам
покојни
прота
носити
„
свјатаја
“
,
а
сад
се
у
она
хранити
утуцан
кава
,
таман
се
један
шољица
омакнути
на
патос
и
разбити
се
,
кад
се
,
на
велик
изненађење
свити
,
појавити
на
врата
протин
синовац
,
који
јесам
тај
час
дојездити
на
очин
коњ
.
—
Христос
се
родити
!
—
ваистину
!
повикати
сав
нов
гост
,
па
он
посадити
горе
до
поп
.
—
Још
јуче
ја
дати
прота
оба
овај
писма
,
да
ви
донети
.
једно
јесам
ти
,
отац
Крста
,
други
учитељ
.
Чим
преломити
данас
чесница
,
отац
ја
рећи
на
не
часити
час
,
већ
да
полазити
.
и
ево
ја
са
срећом
.
узити
поп
свој
писма
,
узити
учитељ
свој
.
Пипа
попасти
запечаћен
хартија
—
што
кабаст
,
кабаст
.
Окреће
онај
страна
,
на
који
јесам
печат
протин
:
два
анђео
,
који
држати
црква
,
а
оздо
начелан
слово
његов
име
.
поглед
у
Макса
,
погледати
у
остати
око
сто
.
„
Па
да
отворити
“
,
рећи
тихо
и
полузбуњено
,
па
задрети
прст
око
црвен
восак
.
Опучи
се
хартија
,
и
у
крило
он
пасти
мити
божићни
дар
:
црвен
појас
од
леп
свила
,
што
он
он
шиљити
владика
за
ревностан
служба
у
божји
виноград
.
изненадан
радост
прелити
се
безазлен
лик
наш
свештеник
Крста
,
зарадовати
се
Макса
,
поскакати
са
свој
место
сав
што
бити
за
сто
.
поп
се
збунити
па
се
крстити
,
а
рука
он
дрхтати
;
стајати
,
нога
он
клецати
.
Пошао
бити
икона
,
тамо
где
кандиоце
гора
горе
,
али
заман
,
морати
опет
да
се
спустити
у
столица
.
Узеше
појас
учитељ
Макса
за
један
,
а
протин
синовац
за
други
крај
,
подигнути
малаксао
поп
,
попадија
и
учитељка
подигнути
он
утрнути
рука
,
па
он
,
сретан
и
много
обрадован
,
припасати
нов
„
одличије
"
.
поп
се
наводнити
очи
,
и
попадија
се
узбунити
,
па
једва
се
сетити
те
попасти
у
рука
,
за
она
заредити
сав
,
а
учитељ
Макса
,
весео
и
блажен
као
мален
дете
,
подигнути
чаша
да
наздравити
свој
парох
,
а
кад
видити
,
да
он
,
иначе
врло
послушан
,
језик
,
отказивати
покорност
,
он
,
громко
колико
он
његов
чисто
грло
носити
,
запевати
не
велик
као
што
јесам
велик
,
него
и
од
онај
велик
веће
:
„
многаја
љето
“
!
док
јесам
Макса
певати
а
остати
он
помагати
,
прибрати
се
мало
и
свештеник
Крста
,
па
кад
отпевати
он
,
он
свој
крупан
пуноодмереним
глас
отпевати
свој
архијереј
:
тон
деспотон
.
Подигоше
напуњен
чаша
,
куцнути
се
и
до
капа
исписати
.
један
од
попов
чељад
истрчати
у
двориште
,
па
у
ноћни
тишина
опасти
из
танак
арнаутка
.
у
свити
и
онако
раздраган
срце
јаче
закуцати
.
—
е
,
учитељ
,
да
видити
и
твој
књига
,
подсетити
он
поп
.
—
сутра
,
сутра
,
бранити
се
учитељ
Макса
...
много
јесам
горчина
,
мањити
и
велик
,
заслужен
и
незаслужен
,
кусати
у
свој
и
тих
и
буран
живот
,
па
се
бојити
помутити
радост
,
који
мало
час
бити
учесник
.
—
одмах
,
одмах
,
учитељ
.
она
,
како
ни
мало
јесам
радознао
,
ето
,
тај
ја
већ
не
бити
моћи
.
отворити
де
!
подвући
ево
овде
прст
,
ево
овде
;
дати
прст
,
овде
,
овде
,
макнути
,
мрднути
,
де
,
један
,
два
...
три
!
и
учитељ
прст
здерати
хартија
око
печат
.
гледати
у
отворен
писма
,
па
чисто
не
веровати
свој
очи
.
Задрхташе
он
усна
,
језик
он
се
пресећи
,
па
ућутати
човек
као
залити
.
опет
прота
писати
...
Наже
се
поп
Крста
па
цео
сто
гласно
и
свечано
читати
нов
вест
:
„
Учитељу
!
Извештавам
ти
,
да
јесам
баш
сад
стигнути
акт
срески
канцеларија
од
окружни
начелство
,
који
се
јављати
:
да
јесам
књажев
указ
постати
професор
на
гимназија
крагујевачки
.
с
љубезан
поздрав
ваш
доброжелатељ
и
молитвеник
итд
.
“
ни
поп
Крста
не
моћи
даље
,
а
већ
о
учитељ
Макса
и
да
не
говорити
.
Створише
се
у
он
читав
преврат
,
ни
јесам
не
знати
шта
да
почети
мислити
.
поп
јесам
отрести
леп
здравица
и
књаз
и
Попечитељу
,
али
се
изненадити
учитељ
Макса
једва
разабирати
.
попадија
и
учитељка
као
да
шенути
мало
од
радост
,
ено
она
у
кухиња
,
ухватити
се
за
рука
,
па
(
неки
бог
на
добро
окренути
!
)
играти
.
Пушке
опет
припуцати
у
двориште
—
ники
и
не
гледати
у
Даница
и
Гргур
,
који
,
пун
чудо
,
бленути
,
стрепити
,
плашити
се
готово
,
не
дисати
,
ухватити
једно
други
за
рука
,
па
се
с
место
не
мицати
.
онако
,
мало
престрављен
,
укочен
поглед
,
зеница
раширен
,
изгледати
као
два
анђелче
,
два
сличан
мирис
цветак
из
један
бокор
.
Гргур
имати
мало
више
поуздање
у
себе
,
Даница
он
се
прибити
,
па
пун
поуздање
,
не
смести
да
се
макнути
од
он
.
Чина
она
се
,
слободан
јесам
кад
јесам
поред
он
.
али
он
,
гледати
,
тубити
мисао
,
па
и
не
знати
да
имати
још
неко
поред
себе
.
дуго
јесам
поп
Крста
салетати
око
учитељ
Макса
да
он
разговорити
,
заметати
јесам
свакојак
шал
,
попевати
и
причати
,
али
јесам
стар
уча
остати
дуго
,
врло
дуго
,
ћутљив
и
невесео
.
али
и
туга
,
као
и
свашта
,
имати
крај
и
конац
.
тамо
већ
после
поноћ
разабрати
се
учитељ
,
трнути
у
длан
,
скочити
са
свој
столица
,
узити
чаша
па
поглед
у
поп
и
сав
око
сто
.
он
,
у
подуг
здравица
,
захвалити
се
господар
и
власт
,
који
јесам
он
се
сетити
и
тако
узвисити
,
па
онда
,
окренути
се
свој
парох
,
рећи
тронуто
:
—
јесам
ли
чути
,
попити
;
ја
јесам
се
у
себе
добро
промислити
и
промислити
.
и
знати
ли
,
брата
,
шта
јесам
смислити
—
ја
хтети
да
бити
професор
.
—
Нећеш
да
бити
професор
?
чудити
се
поп
.
—
Нећу
.
и
хтети
,
и
не
смети
.
да
јесам
бити
негда
,
тамо
пре
петнаест-дваест
година
,
али
сад
...
доцкан
...
врло
доцкан
.
много
се
шта
поборавити
,
занемарити
...
село
,
деца
,
црква
,
њива
,
самоћа
.
док
ја
и
ти
газити
по
село
,
дотле
и
наука
не
седити
скрштен
рука
.
сав
јесам
напред
измакнути
,
ја
се
и
ти
уставити
онде
где
јесам
...
не
смети
,
не
смети
се
огрешити
.
с
овај
мој
окорео
чизма
не
смети
у
толики
ризик
.
зато
,
благодареније
бити
бог
на
срећа
,
који
ја
јесам
већ
у
рука
,
ја
се
хтети
мицати
из
село
.
тај
јесам
мој
давнашњи
друг
;
много
јесам
заједно
појести
хлеб
и
со
:
сад
,
сад
,
пружити
ја
рука
...
не
моћи
без
ти
.
обадва
да
оставити
кости
овде
,
да
ми
заједно
сахранити
код
покојни
прота
.
—
Макса
!
узвикнути
поп
Крста
,
стиснути
рука
учитељ
.
—
Крста
!
узвикнути
и
учитељ
па
се
загрлити
.
лити
суза
поп
,
врктати
суза
и
учитељ
Макса
.
Учитељка
и
попадија
гледати
она
такође
ганути
.
—
Али
хтети
,
као
што
јесам
рећи
,
заједно
у
горњи
крајина
,
прихватити
Макса
,
да
провести
бар
један
ноћ
и
под
мој
оџак
,
да
видити
и
тамошњи
Срба
—
сав
чисто
Немањин
колено
.
па
да
заћи
Фрушком
све
од
манастир
до
манастир
,
да
целивати
цар
Лазар
,
па
цар
Урош
,
па
рука
мајка
Анђелија
,
па
Стевана
Штиљановић
.
јесам
тај
манастирчић
као
наш
Радовашница
,
као
Каона
и
Криваја
,
—
црква
као
град
,
а
ћелија
као
палата
,
један
слово
:
царски
задужбина
,
као
Дечани
,
као
Студеница
.
да
видити
,
мој
добар
поп
,
да
се
и
тамо
говорити
и
певати
,
исто
као
и
у
овај
наш
слободан
Србија
.
и
тамо
јесам
...
.
али
што
да
ти
напред
ређати
,
што
хтети
све
видети
свој
сопствен
очи
.
Божа
здравље
,
чим
грана
лето
,
притегнути
кљусадма
колан
,
па
ћа
на
скела
...
и
још
јесам
се
дуго
,
дуго
разговарати
о
хаџилук
.
скоро
на
један
сахат
пред
јутрење
разићи
се
да
мало
глава
наслон
.
мали
Даница
одавна
заспати
,
па
јесам
попадија
у
суседној
собица
наместити
на
креветац
,
па
спавати
као
окупан
јагњешце
.
А
Гргур
још
свеж
и
трезвен
као
о
вече
,
заједно
с
учитељ
и
учитељка
,
сићи
јесам
доле
школа
,
па
кад
се
увити
у
студен
поњавица
,
а
пред
он
,
као
у
зрака
,
трептати
јесам
Студеница
и
цео
Фрушка
са
њезин
велик
задужбина
,
док
се
јесам
испети
у
леп
сан
,
који
он
јесам
,
млађан
,
крепити
до
јутрењи
звоно
.
В
.
тихо
,
али
опет
журно
пролазити
дан
и
у
тај
тамо
село
.
Чина
ви
се
данас
јесам
сав
у
длака
онако
као
што
бити
јуче
,
па
опет
поред
сав
тај
истоветност
и
неприметност
,
често
не
веровати
очи
кад
видити
тако
рећи
јучерањи
телад
где
јесам
већ
погнути
глава
под
јарам
,
или
кад
опазити
онај
несташан
ждребенце
,
што
јесам
често
из
чаир
помаљати
глава
преко
ограда
па
ви
радознало
гледати
,
како
сад
,
зауздати
и
оседлати
,
бити
копита
тамо
пред
суднички
вратница
.
Већ
јесам
се
четири
зима
истутњити
од
како
јесам
учитељ
Макса
захвалити
на
професорство
,
од
како
поп
Крста
недеља
и
празник
пасти
црвен
свилен
појас
,
од
како
мали
Гргур
учити
онај
мали
наука
у
сеоски
школа
,
и
од
како
мали
Даница
,
и
сам
узгред
учити
се
,
неговати
и
храна
живина
,
чепркати
око
цвеће
поред
баштенски
стазица
и
торокати
око
мати
,
кад
она
радити
у
башта
или
се
налазити
у
кухиња
око
огњиште
.
кад
видити
учитељ
Макса
,
вами
се
чинити
још
јесам
онај
исти
,
па
опет
,
кад
он
пажљив
узети
на
ока
,
а
ви
опазити
и
да
имати
многи
нов
бор
и
да
јесам
онај
пређашњи
и
много
таман
и
много
дубље
.
кад
срести
поп
Крста
па
он
ословити
,
а
ви
чисто
тужно
годити
,
кад
стати
у
говор
шушкетати
,
јер
он
јесам
некакав
немилостив
судбина
лишити
доњи
два
предњак
.
А
Гргур
јесам
,
ваистину
,
сасма
мало
порасти
,
само
јесам
он
очица
живље
и
гарав
.
и
пре
јесам
бити
неки
занешенко
,
али
сад
,
говорити
бити
често
учитељ
Макса
:
„
немати
забораван
,
чудноват
дете
у
цео
село
“
.
А
да
ли
јесам
доиста
бити
забораван
?
поп
Крста
бити
само
на
тај
рећи
:
„
ни
дрво
у
гора
јесам
једнак
;
родити
се
тај
тако
погдекоји
,
који
се
не
да
по
туђ
мудрост
“
.
само
јесам
мали
Даница
још
она
исти
брбљив
и
несташан
птичица
,
који
исто
онако
цвркутати
и
скакутати
,
као
што
јесам
бити
онда
кад
имати
онај
част
први
пут
се
с
она
упознати
.
Још
неколико
дан
,
па
ето
Петров-дана
.
Учитељ
Макса
одавно
заокружити
и
довршити
свој
настава
,
па
готов
и
спреман
чекати
господин
директор
.
Већ
јесам
сав
предмет
и
два
и
три
пута
поновити
,
али
од
господин
директор
ни
трагати
ни
глас
.
директор
јесам
у
онај
време
обично
полазити
у
почетак
мај
.
искусан
Макса
у
длака
јесам
умести
прорачунати
ко
хтети
дан
походити
његов
школа
.
А
ето
се
сад
преварити
,
изгубити
конац
пут
директоров
,
па
сад
,
љутит
,
искаљивати
јед
над
фамулус
Степан
,
или
се
,
особито
по
подне
,
извикати
над
ђак
.
док
ето
тај
у
сумрак
један
коњаник
,
донети
глас
да
јесам
директор
у
суседној
школа
,
а
сутра
,
тамо
од
подне
,
ето
он
Макса
у
гост
.
Макса
кмет
,
а
кмет
хабер
сав
кмет
по
сав
село
б
...
ске
школски
општина
.
сутрадан
а
сунце
над
гора
,
а
кмет
и
ђачки
родитељ
у
школа
.
и
сељак
,
и
ђак
,
и
учитељ
и
учитељка
,
сав
се
изоблачити
као
о
благ
дно
.
Учитељ
Макса
извлачити
из
фијока
и
чистити
велик
уписни
протокол
,
учитељка
тара
послужавник
и
чаша
,
а
тамо
,
иза
школа
,
фамулус
чистити
неколико
пловак
,
који
пасти
на
жртва
данашњи
школски
свечаност
.
сељак
поседати
под
брест
,
повадити
чутурица
из
торбица
,
па
који
шљивовица
који
комовица
;
а
трбушаст
чутура
с
вино
,
погача
,
заструга
с
пребранац
и
кисео
паприка
,
склонити
јесам
да
тај
дражити
бити
тамо
после
испит
.
таман
се
чича
Милија
(
који
се
већ
уабаносити
у
кметство
)
,
прекрстио
и
гледити
у
чутурица
почети
да
ниже
,
„
за
сретан
данак
и
сретан
уранак
;
за
учитељ
,
наш
наставник
,
и
за
господа
који
се
старати
за
наш
омладина
"
,
док
ти
зајекнути
„
дан
!
“
отуд
са
горе
,
сав
се
окренути
тамо
на
онај
страна
и
,
гле
!
,
срески
пандур
,
по
ондашњи
обичај
наоружати
до
грло
,
јахати
напред
на
брдски
коњичак
,
а
за
он
се
дати
неколико
виђен
коњаник
:
директор
,
капетан
,
свештеник
и
учитељ
.
сав
са
свој
место
поскакати
у
вретен
.
Макса
,
оличен
осећање
дужност
,
нада
трка
из
соб
у
школа
,
из
школа
у
соб
,
збунити
себе
и
други
,
а
добар
и
богобојажљив
поп
Крста
говорити
слово
ученик
и
храбрити
она
.
стати
јесам
Макса
много
мука
,
док
јесам
погодити
леви
у
лев
,
десни
у
десни
рукав
свој
горњи
капут
,
и
док
јесам
везати
свој
бео
,
званичан
поша
.
ето
ући
и
директор
,
средовечан
муж
,
лик
строг
а
говор
благ
,
а
погледати
да
он
,
бог
ја
,
ни
Макса
шал
не
издржати
,
кад
он
случајно
погледати
и
што
год
упитати
.
и
поп
Крста
се
склањати
да
јесам
више
позади
,
да
баш
јесам
одмах
на
ударац
сваки
поглед
господин
директор
.
А
учитељ
?
они
час
по
зарез
,
сав
неко
послати
ради
тумарати
напоље
,
па
од
некакав
редња
,
немиран
и
зимогрожљив
,
не
дати
мир
сирот
комовица
тамо
у
Максин
соба
;
а
стар
учитељ
Никола
,
који
јесам
сав
„
попечитељ
“
и
„
совјетницима
“
бити
учитељ
,
извући
овај
година
седмица
(
тако
јесам
онда
звати
најгору
директоров
оцена
)
,
па
од
дерт
хукати
и
пухати
.
испит
јесам
трајати
више
од
два
час
,
што
јесам
онда
бити
нечувен
реткост
.
директор
грицкати
брк
и
понајлак
избацивати
питање
по
питање
.
иза
он
Макса
сећи
очи
,
а
сирот
,
мало
заплашен
ђачић
истресати
свој
мали
знање
као
поп
бисага
кад
се
враћати
са
водица
.
сав
као
све
,
али
кад
доћи
говор
о
земља
,
сељак
се
притајати
,
једанпут
рећи
не
дисати
.
—
А
какав
изгледати
наш
земља
,
на
који
ја
живити
?
питати
директор
.
—
земља
,
на
који
ја
живити
,
округао
јесам
као
какав
јабука
.
—
зар
?
отети
се
један
сељак
,
који
,
зачудити
,
гледати
лево
десно
у
свој
друг
.
—
бре
,
бре
?
чудити
се
кмет
Милија
,
па
се
јаче
нагнути
на
свој
кметовски
палица
.
—
А
стајати
ли
наш
земља
?
питати
директор
.
—
Наша
земља
не
стајати
,
него
се
окретати
.
—
Божа
мој
,
и
тај
јесам
већ
оварисати
,
продужавати
Милија
свој
чуђење
,
и
вртити
свој
полућелав
глава
.
Ђаци
јесам
одговарати
тачно
и
разговетно
,
али
тачан
,
разговетан
одговарати
јесам
Гргур
,
а
богме
јесам
овда
онда
и
Даница
отац
образ
осветлати
.
на
завршетак
испит
поделити
дар
.
Гргур
јесам
добити
леп
књижица
;
друг
јесам
лакомо
погледати
,
а
он
јесам
крити
у
торбица
,
па
сав
поцрвенети
гледати
преда
себе
.
сав
редом
прилазити
рука
,
сав
он
хвалити
и
благосиљати
.
јесам
добро
директор
ни
измакнути
на
вратница
,
а
ђак
прнути
као
птица
из
кавез
.
не
проћи
ни
један
час
,
а
већ
ни
један
под
школски
кров
,
сав
се
,
жељан
,
упутити
свој
кућа
,
свој
село
.
по
Гргур
доћи
његов
стар
брат
Паун
.
Даница
она
испратити
готово
до
на
крај
сеоски
кућа
,
дати
Гргур
пун
рука
цвеће
,
па
јесам
дуго
,
дуго
за
она
гледати
.
и
она
бити
тамо
у
планина
,
у
Гргуров
село
.
Враћајући
се
школа
,
бити
јесам
замислити
;
можда
први
пут
у
сав
мали
век
бити
зловољан
и
тужан
.
А
Паун
и
Гргур
журно
одмицати
у
гора
.
Коњичак
јесам
напред
носити
сандучић
с
његов
књижица
.
они
јесам
за
он
напред
грабити
,
тихо
разговарати
,
а
Паун
јесам
овда
онда
и
попевати
.
сунце
бити
готово
на
заход
,
кад
са
један
вис
опазити
свој
село
.
село
,
из
који
јесам
Гргур
,
мало
јесам
у
страна
,
не
видити
управо
шумадијски
село
,
мање
рећи
од
Неменикуће
,
а
веће
од
Барајево
или
Амерић
.
Куће
раштркан
по
стрмен
кос
,
а
доле
уз
река
чути
овде
онде
поточара
како
живо
млети
.
Куће
,
негда
од
брвно
и
клис
,
сада
покривен
ћерамида
,
а
димњак
се
белити
издалека
као
звонарица
.
авлија
пун
стаја
и
вајат
,
а
иза
ограда
шљивик
до
шљивик
,
па
срчане
воћка
,
па
висок
заобљен
орах
са
зеленомодар
листа
.
милина
погледати
кад
бео
и
плавчаст
дим
носити
поветарац
уз
зелен
грање
,
још
милије
кад
јесам
сунце
на
заход
па
просипати
румен
на
река
,
на
поље
,
на
шумарак
,
на
црвен
кров
.
да
ви
јесам
на
уранак
стати
па
гледати
на
село
,
кад
се
тамо
на
исток
помаљати
сунце
,
или
у
летњи
доба
кад
на
он
сипити
кишица
,
а
отуд
сијати
сунце
просипати
златан
перо
по
ведрина
између
дробан
облак
,
а
дуг
озго
шинути
од
један
крај
брдо
до
други
,
истурујући
својих
седам
бој
све
сјајан
и
сјајан
.
кад
се
из
поток
пењати
горе
десно
шумица
,
морати
се
проћи
на
Здравковић
кућа
.
Здравковић
јесам
староседилац
.
кад
гледати
онај
неколико
њихов
задружних
кућа
,
рећи
бити
е
јесам
заселак
.
А
сложан
јесам
—
да
изгинути
један
за
други
.
свуда
хтети
она
видети
заједно
,
бити
да
се
ићи
црква
или
општина
,
бити
на
чаршија
или
на
панађур
.
и
о
устанак
јесам
војевати
заједно
.
Четворица
она
бити
уз
Катић
,
а
кад
један
погинути
у
тамнавски
Посавље
,
браћа
он
донети
у
свој
село
и
укопати
.
двојица
јесам
пасти
кад
оно
отимати
Београд
,
а
један
се
вратити
дома
богат
рана
и
пљачка
.
Још
и
данас
имати
у
она
кићен
оружје
,
нож
и
сабља
кован
у
Дамаск
и
Ужице
,
и
синија
бакрених
,
и
топуз
гвозден
,
и
саплак
сребрн
,
и
сан
и
калајлија
,
ледити
и
ибрик
од
жут
коситер
.
јесам
у
Здравковић
само
срце
обилићско
.
њихов
поштење
на
далеко
нем
—
одавна
се
причати
њихов
правичност
.
па
што
јесам
љубазан
,
па
што
умети
дочекати
и
подворити
,
тај
се
не
да
казати
,
док
се
ока
не
видити
.
ама
ти
нудити
,
ама
ти
служити
,
ама
ти
разговарати
,
чисто
не
знати
шта
хтети
пре
:
или
да
се
машати
јела
,
или
да
испити
чаша
,
или
да
гледати
,
како
она
из
уста
тећи
она
сладак
беседа
.
покојни
поп
-Крстин
отац
јесам
ли
бити
мајстор
наздравити
—
јесам
,
али
што
хтети
у
Здравковић
чути
здравица
и
напијалица
,
бог
ја
она
не
умети
онако
ни
онај
што
књига
писати
.
па
причати
,
па
пословица
,
па
песма
—
пун
јесам
она
уста
,
а
ти
само
слушати
и
бленути
као
јучерањи
дериште
.
Што
јесам
челенка
на
калпак
,
тај
јесам
брат
Иван
,
Гргуров
отац
,
међу
Здравковић
.
у
отац
она
бити
тројица
,
али
један
умрети
одмах
по
очев
смрт
,
а
други
се
оженити
још
пре
Ивана
,
наскоро
оболети
и
умрети
,
а
удовица
се
преудати
у
село
из
који
јесам
довести
.
јесам
Иван
остати
стар
мајка
да
јесам
тесати
,
да
се
он
дичити
,
да
јесам
храна
и
да
јесам
сахранити
.
Тешко
се
јесам
оженити
сељак
инокосан
,
али
кад
јесам
из
Здравковић
,
онда
тај
цура
сам
бегати
.
Иван
јесам
довести
Петри
,
леп
девојка
,
из
први
кућа
из
суседног
село
.
А
бити
јесам
радник
један
по
један
.
рано
легати
,
рано
устајати
.
Чим
се
умити
,
помолити
и
уљудити
,
одмах
одлазити
коњ
у
коњушница
и
надгледати
стока
,
који
јесам
у
кућни
ограда
,
затим
бити
,
освежен
студен
јутро
,
ући
у
кућа
,
примакнути
клупица
ватра
,
сести
и
грејати
се
.
Петри
јесам
свагда
пре
Ивана
бити
на
нога
.
Чим
ославити
јутро
,
Иван
се
дигнути
у
потес
или
у
гора
,
а
Петри
прихватати
кућни
посао
:
или
плести
чарапа
,
или
изаткивати
ћилимак
,
или
ткати
платно
памучан
.
А
кад
сунце
поћи
за
гора
и
Иван
се
вратити
из
поље
,
како
јесам
умести
потрчати
,
отворити
вратница
и
прихватити
он
из
рука
ашов
,
мотика
,
трнокоп
,
косир
.
пазити
јесам
сваки
његов
миг
.
његов
живот
бити
јесам
и
њезин
,
дворити
он
служити
јесам
себе
.
Иван
бити
правити
правцат
Србин
,
а
Србин
ви
јесам
некако
чудновато
створење
:
и
сазидати
црква
,
и
набавити
звоно
,
и
икона
,
и
барјак
,
ама
он
јесам
некако
у
крв
да
ређе
допиркивати
црква
.
рећи
бити
е
јесам
безбожник
,
а
немати
под
небо
нација
,
који
више
бог
помињати
:
он
волити
и
црква
,
волити
и
попасти
;
чик
он
дирнути
један
само
камен
из
црквен
порта
!
он
волити
да
имати
црква
,
да
се
у
она
појести
литурђија
за
сав
народ
хришћански
,
али
не
изгледати
да
јагмити
црква
,
чим
звоно
ударити
.
кад
јесам
сабор
,
кад
знати
,
да
хтети
тамо
после
црква
бити
и
стар
и
млад
,
да
хтети
се
пробеседити
који
паметан
или
испразнити
по
један
или
два
,
е
онда
хтети
ви
листа
нагрнут
црква
.
и
Иван
јесам
ићи
црква
само
о
велик
год
,
али
јесам
зато
радо
прилагати
,
кад
јесам
ваљати
набавити
књига
,
или
нов
одежда
,
или
позлаћен
крст
,
или
путир
,
или
дискос
,
или
кадионица
.
Већ
таки
јесам
бити
и
његов
Петри
.
Беше
права
богомољка
.
ни
лећи
ни
сести
за
сто
,
док
се
не
прекрсти
.
Чешће
слазити
црква
.
други
бити
и
проговорити
који
о
литургија
,
али
она
ни
да
бити
се
окренути
.
Чешће
јесам
односити
воштаница
,
или
мало
тамјан
,
или
просфора
.
у
летњи
доба
,
кад
цветати
босиљак
,
доносити
бити
он
и
китити
целивати
икона
.
„
Чисто
ја
јесам
лакше
онај
дан
,
“
говорити
бити
,
„
кад
ја
свештеник
миросати
"
.
Чешће
јесам
ићи
и
на
водица
,
особито
уз
пост
и
о
младина
.
А
бити
јесам
милостив
преко
сваки
мера
:
што
давати
десни
,
не
знати
левати
.
давно
заћи
сунце
за
гора
,
а
деца
се
не
помаљати
јоште
на
вратница
.
Иван
и
Петри
изаћи
чак
до
сеоски
потес
.
А
кад
она
опазити
оздо
низ
ливада
,
Петрија
се
скратити
нога
од
радост
,
па
се
нагнути
на
Ивана
.
А
Ивана
некако
чудновато
у
прса
,
па
,
шта
ту
тамо
амо
,
и
он
очи
крити
од
жена
.
—
А
што
тако
опознити
,
деца
?
упитати
она
Иван
,
кад
прићи
рука
.
—
Шта
јесам
,
јадан
,
мислити
,
прихватити
брижан
Петри
.
—
Беше
мало
опознити
господин
директор
,
рећи
Гргур
,
а
брат
он
извадити
из
торбица
књига
,
па
јесам
дати
отац
.
—
е
де
,
де
,
насмехнути
се
Иван
;
па
тај
јесам
се
ти
,
синути
,
данас
људски
показати
.
—
да
се
јесам
уплашити
,
чедо
мој
?
питати
брижан
мати
.
—
Па
бог
ја
,
мајка
,
бити
се
мало
и
попристравити
.
Уча
говорити
:
„
деца
,
деца
,
не
шал'те
се
глава
,
учити
,
данас
сутра
ето
директор
,
па
тешко
јесам
и
ја
и
ви
ако
се
осрамотити
.
"
А
ја
удрити
учити
,
писати
,
читати
,
да
очи
побелити
.
Научисмо
књига
на
изуст
.
—
тако
и
требати
,
рећи
Иван
поносито
.
кад
ђак
знати
и
умети
,
онда
јесам
и
учитељ
светао
образ
пред
село
и
власт
.
—
Али
сиромах
Сима
Веселиновић
,
наставити
Гргур
,
баш
проћи
онако
на
лихи
.
Уплаши
се
,
јаој
,
па
ни
укресати
.
Шаптасмо
он
и
шаптати
,
али
узалуд
.
Дрхташе
као
прут
,
а
кад
почети
плаката
,
учитељ
он
рећи
да
одлазити
на
место
.
—
А
што
да
се
плашити
,
да
од
бог
наћи
?
питати
радознао
мати
.
—
ето
што
,
прихватити
Гргур
.
до
он
седити
Кокан
Милошевић
,
онај
што
већ
трећи
година
седити
све
у
исти
разред
.
Ништа
не
учити
,
ништа
и
не
знати
.
он
јесам
сиромах
Сима
заплашити
директор
;
велим
:
носити
ти
тај
у
џеп
трострук
бивољи
камџија
,
па
чим
муцнути
,
а
он
удрити
као
во
,
док
ти
сав
крвца
не
облити
.
—
хе
,
неваљалац
један
,
што
он
уча
не
поткратити
језичић
?
кострешити
се
Иван
.
—
А
зар
он
мислити
не
бити
?
али
ко
хтети
,
баба
,
ућуткати
онај
пустолов
.
Знаш
ли
,
велим
,
Сима
,
какав
јесам
тај
вајни
директор
?
Грђи
и
страшан
од
сав
људи
у
село
,
па
јесам
инајет
,
чангризати
,
да
знати
као
вод
,
опет
велим
:
не
знати
!
Джаба
се
само
мучити
и
знојити
.
сав
хтети
ми
изрезилити
као
кучић
па
узалуд
мука
.
док
само
цикнути
па
шкрипнути
зуб
:
ха
,
неваљао
један
,
тако
ли
се
учити
,
сав
хтети
ви
у
хапс
,
у
кврга
!
...
и
још
,
бог
тај
питати
како
он
јесам
плашити
.
—
Па
не
бити
тај
никоговић
!
викнути
Иван
љутит
.
—
Али
јесам
ја
,
баба
,
одмах
видети
да
он
лагати
,
чим
јесам
директор
проговорити
с
ми
.
добар
ка
’
и
ти
,
погодан
него
учитељ
.
Смешка
се
на
ми
,
питати
ми
благо
,
показивати
ми
,
причати
ми
.
Рече
кад
јесам
полазити
:
учити
се
,
деца
;
ко
учити
онај
што
и
знати
,
без
мука
нем
наука
;
ко
у
младост
хладовати
,
у
староста
гладовати
...
.
—
права
јесам
и
казати
,
деца
.
ко
се
лењити
,
никад
хтети
стећи
кров
над
глава
.
трудити
се
,
наставити
Иван
скидати
опанак
,
па
никад
хтети
изгледати
из
туђински
рука
.
деца
пољубити
отац
и
мајка
у
рука
,
а
они
она
у
образ
,
па
отићи
те
лећи
.
Иван
и
Петри
још
дуго
седити
код
ватра
.
—
Па
шта
ти
велим
,
жена
?
говорити
Иван
,
чарати
ватра
.
данас
сутра
па
и
јесен
ту
,
ваљати
ми
се
богме
размислити
:
да
ли
дете
да
задржати
код
кућа
или
да
он
шиљемо
даље
у
школа
.
—
ја
,
снебивати
се
Петри
,
па
бог
ја
не
знати
како
да
ти
световати
.
хтети
бити
и
да
се
учити
и
да
ја
јесам
вазда
пред
очи
.
кад
помислити
да
отићи
,
па
да
он
не
видити
по
месец
два
,
онда
,
онда
ја
још
сад
тешко
на
срце
;
а
да
шта
хтети
бити
доцније
?
—
Шта
хтети
бити
доцније
?
онда
,
онда
дабогме
да
хтети
она
ређе
,
много
ређе
виђати
.
али
зар
да
остати
’
вако
као
ја
и
ти
?
грехота
јесам
,
жена
,
кад
ми
јесам
ето
дати
бог
и
имати
се
из
шта
.
—
Па
имати
још
дан
да
о
тај
говорити
,
почети
Петри
.
јако
,
чоче
,
да
о
тај
не
мислити
.
Чисто
се
плашити
...
—
Плашиш
,
плашити
.
Прођ
’
се
,
бог
ти
,
те
твој
женски
плашња
.
питати
ја
ти
српски
:
да
л
’
да
водити
дете
у
велик
школа
или
не
.
један
или
друго
?
време
јесам
,
да
јесам
на
чисто
.
—
Па
водити
она
.
ако
јесам
ја
.
бог
хтети
с
она
бити
!
једва
промуцати
Петри
и
сузити
она
грунути
на
очи
.
—
ви
жена
одмах
у
суза
.
нек
јесам
дете
жив
и
здрав
,
нек
се
добро
учити
и
владати
,
а
те
твој
суза
ама
ни
оволико
!
ники
јесам
пропасти
,
ко
јесам
свет
видети
.
ако
зашто
и
наш
дете
не
бити
моћи
бити
поп
или
капетан
?
истина
јесам
и
капетан
данас
појефтинити
,
али
тек
,
тек
боље
живити
него
ја
и
ти
.
неки
и
из
наш
кућа
никнути
господа
,
да
и
наш
мало
дрмнути
вилајет
.
хе
,
хе
,
како
хтети
тај
,
жена
,
лепо
одгледати
:
који
бити
онај
поп
,
што
пројахати
на
дорат
ви
у
црн
чоси
,
у
алев
појас
?
брат
Иванов
син
.
који
но
бити
наш
нов
капетан
?
—
То
јесам
син
Иванов
и
Петријин
.
хе
,
хе
,
жена
,
шта
велим
на
тај
?
али
Петри
на
тај
ништа
не
рећи
,
јер
већ
бити
ући
у
соб
.
после
кратак
ћутање
дигнути
се
и
Иван
,
забравити
кућни
врата
,
запретати
ватра
,
отићи
и
легати
.
на
поље
се
чути
исти
први
петао
,
иначе
јесам
цео
село
већ
одавна
лежати
у
дубок
сан
.
ви
.
Беше
настати
други
половина
август
.
Врућине
нешто
мало
попустити
.
Чича
Иван
овро
раж
и
пшеница
и
сасути
зрно
у
кош
.
летина
какав
скоро
не
бити
у
онај
крај
.
па
што
ли
јесам
тако
брижан
,
што
ли
се
не
радовати
толики
божји
благослов
!
под
дуд
маг
слуга
кола
,
утврђивати
чивија
,
намештати
шарагље
и
леса
,
вадити
вод
из
ведар
и
прати
главчина
,
наплатак
и
палац
.
—
ако
бог
да
јесам
радити
?
упитати
он
викач
,
који
се
бити
сврнути
да
припасти
лула
и
попити
што
.
—
у
Београд
,
одговорити
он
слуга
,
али
више
кроз
зуб
.
—
'
трговина
или
хтети
суд
?
не
знати
да
се
брат
Иван
опарничити
с
ко
?
—
не
знати
ни
ја
.
—
Па
што
ли
хтети
?
—
ето
што
:
хтети
да
водити
дете
у
школа
.
—
ако
,
ако
.
и
требати
кад
он
јесам
дати
бог
.
А
шта
ли
хтети
да
учити
?
—
не
знати
,
јесам
ја
питати
.
-—
рећи
,
љубаве
ти
,
нек
се
учити
адвокатлук
.
ко
се
данас
умести
бранити
на
суд
и
пут
,
тај
знати
да
јесам
жив
.
тај
ето
јесам
нагнути
околни
село
да
ми
крњити
овај
мали
синор
;
ако
ми
обрати
проћи
на
лија
,
ништа
хтети
ваљати
.
Викач
отићи
у
село
,
а
слуга
се
и
даље
повирати
око
кола
.
Петри
тужан
,
претужан
,
не
излазити
из
кућа
.
тамо
приправљати
рубина
и
спаваћи
хаљина
,
чарапа
и
појас
,
да
она
дете
не
бити
постидити
пред
нов
свој
друг
.
око
она
остати
жена
из
цео
рођа
,
помагати
она
пришивати
копча
и
спремати
,
а
кад
год
бити
она
засузити
,
и
оне
бити
она
помагати
плаката
.
кад
сав
бити
спремити
,
скинути
јесам
с
таваница
велик
кеса
јабука
,
напунити
заструг
са
млад
сир
,
извадити
из
пепео
грдан
велик
погача
,
напунити
онај
велик
чутура
,
па
сав
тај
још
за
видети
згодно
наместити
у
кола
и
утушкати
сена
.
Пунобрижна
мајка
старати
се
да
она
синак
не
гладовати
у
туђина
.
Гргур
јесам
на
сав
тај
снуждити
гледати
.
Беше
он
и
мило
и
жао
.
мило
видети
Београд
и
тамо
се
учити
;
жао
оставити
и
отац
и
мајка
и
свој
други
од
колевка
,
брата
Пауна
.
али
Паун
бити
мекшати
срце
,
он
бити
се
час
по
заплакати
,
кад
бити
чути
да
хтети
да
водити
брата
,
и
да
он
дуго
,
дуго
хтети
видети
.
отац
бити
он
корети
за
мекуштво
,
стезати
и
јесам
свој
омекшати
лице
,
али
сирот
мајка
,
и
сам
бити
се
на
његов
суза
растужити
и
плакати
.
сутрадан
а
зор
засветлети
,
а
сав
већ
бити
на
нога
.
Дођоше
и
комшија
и
род
.
Ижљубише
Гргур
,
први
мајка
,
па
род
,
па
комшија
,
па
опет
мајка
.
и
куцов
се
умиљавати
око
наш
путник
,
као
да
бити
она
хтети
рећи
:
срећан
пут
!
Иван
се
попити
на
кола
,
за
он
Паун
,
који
хтети
да
испратити
брата
,
па
напослетку
Гргур
,
који
се
једва
отргнути
из
загрљај
материн
.
слуга
ошинути
зеленко
и
овај
излетети
на
отворен
вратница
,
и
за
неколик
тренутак
замакнути
за
брдашце
.
Петри
дуго
за
она
гледати
,
трти
суза
бео
рукав
.
изнети
јесам
затим
,
за
срећан
пут
,
комовица
и
погача
и
млад
сир
.
Беше
сунце
у
велик
одскочити
,
кад
јесам
сам
остати
на
дом
.
отићи
ти
се
помолити
бог
пред
икона
,
изаћи
у
кућа
,
и
дуго
гладан
живина
пијукати
,
док
се
она
мало
разабрати
и
сетити
да
она
нахранити
.
А
наш
путник
путовати
као
на
тичји
крилма
.
коњ
тован
и
одморан
,
и
кад
се
докопати
прав
насип
,
једва
она
слуга
