@card@
српски
КЊИЖЕВНА
задруга
@card@
ХАДжИ-ДИША
роман
из
Живота
стар
Београд
од
драг
.
Ј
.
ИЛИЈЋА
Београд
нов
ШТАМПАРИЈА
-
„
ДАВИДОВИЋ
“
ЉУБ
.
м
.
ДАВИДОВИЋ
@card@
.
ХАДжИ-ДИША
„
сопутница
,
у
жизни
плачеван
,
Честној
жена
сејати
памјатник
движе
:
Хаџи-Диша
,
у
надежда
реван
,
со
тај
да
се
спасти
љут
грижа
,
Совјест
што
он
притискати
зјело
.
ах
,
печалан
судбина
!
Всецјело
Количество
бољезан
и
јад
Смерт
попашан
вјечан
рука
рушити
!
Здје
,
у
гроб
,
мир
прелестни
влада
,
А
над
гроб
у
туга
се
гушити
вјеран
супруг
сред
жизненог
мрак
Ко
остатак
от
земаљски
брак
!
и
тај
,
који
легати
у
тљености
,
Суза
горак
орошавати
кости
!
“
А
одмах
,
испод
овај
суморан
и
нешто
загонетан
стих
,
стојати
јесам
урезан
:
„
Здје
почивајет
Лепосава
,
папуџика
,
вјеран
супружница
мајстор-Дише
обућар
,
честију
и
љубовју
озарити
јего
ранше
уцвјељену
душа
,
а
по
тај
,
подарити
јему
истовремено
три
отрок
мужескаго
спол
,
престависја
у
господа
@card@
...
љето
от
рождество
Христов
.
—
амин
!
сејати
памјатник
подигнути
зјело
уцвјељени
супруг
Хаџи-Диша
“
.
па
где
јесам
сада
тај
„
памјатник
?
“
Зађите
у
стар
београдски
гробље
,
ићи
онај
хладовит
стазица
,
који
међу
гроб
кривудати
између
мален
црквица
и
звонара
,
потражити
он
и
—
хтети
он
наћи
више
.
зуб
време
оглодати
јесам
слово
,
а
жив
трн
,
који
онако
раскошно
бујати
над
стар
,
запуштен
гроб
,
не
допуштати
да
се
приближити
гроб
,
ко
не
долазити
више
ники
;
јер
сав
они
,
знан
и
незнан
,
који
искрено
тужити
за
покојница
,
давно
јесам
иструнути
:
и
неутешан
супруг
,
мајстор
Диша
,
и
ожалошћен
калфа
,
Јанићије
бик
,
и
сав
остати
комшилук
,
који
се
наслађавати
некада
,
слушати
кад
мајстор-Дишиница
запевати
онај
чувен
песма
:
„
Зашт
’
да
прећутати
ја
овај
свјета
,
да
мој
млад
овде
трунути
љето
,
кад
сватко
очевидно
знати
Чјем
јесам
сердце
оскудно
!
“
ах
!
стар
,
честито
време
!
стар
честит
људи
!
како
ми
и
ваш
,
давно
запуштен
гроб
изгледати
тајанствен
!
у
успомена
,
као
кроза
сан
,
ко
се
једва
опомињати
,
таласати
се
ваш
спокојан
сен
у
дуг
антерија
емир-боје
ћурчетима
,
оперважен
жут
лисичина
;
са
црвен
јеменије
и
дињаром
на
глава
.
Промичу
ваш
упокојен
сен
,
са
бројаница
у
рука
и
дуванкеса
за
појас
;
промицати
и
ишчезавати
као
далек
звук
или
кукурекање
петлов
,
који
се
чак
из
други
село
разлегати
.
А
хаџи-Дишу
,
чији
достојан
успомена
чупати
из
заборав
,
ако
ни
за
шта
други
,
вредно
јесам
поменути
по
онај
чудо
,
који
он
се
још
у
Јерусалим
приказати
,
наговестити
он
,
да
хтети
у
скоро
постати
„
родоначалником
“
многобројан
потомство
,
који
хтети
,
с
колено
на
колено
,
предавати
један
други
„
шилт
“
,
на
који
бити
исписати
лисица
са
калпак
на
глава
,
како
чучити
и
предњи
шапа
држати
кожа
од
неки
други
лисица
.
по
онај
крупан
,
зелен
суза
што
капати
из
очи
овај
лисица
,
а
и
по
брк
,
што
јесам
са
њушка
на
одеран
кожа
стршити
,
човек
,
иоле
вешт
у
читање
хијероглиф
и
стар
шилт
,
досећати
се
,
да
јесам
онај
кожа
њезин
рано
изгубљен
супруга
,
лисац
,
и
да
она
,
као
сваки
неутешан
и
честит
удовица
,
јадиковати
за
ненакнадним
губитак
.
но
,
како
се
у
мајстор-Дишином
дом
извршити
чудо
,
и
како
јесам
он
постати
отац
три
синчић
,
који
он
,
у
један
исти
час
,
испунити
кућа
детински
плакати
,
тај
јесам
вредно
сазнати
,
нарочито
садањи
појас
муж
и
жена
,
који
јесам
деца
један
тегоба
,
па
тако
и
немати
ники
свој
,
који
бити
она
,
на
суђен
час
,
свећа
додржати
и
пар
очи
заклопити
.
глава
први
@card@
.
мајстор
Диша
уживати
јесам
у
стар
Београд
добар
глас
,
не
само
међу
Србин
и
Турчин
,
него
чак
и
међу
Грко-цинцарима
,
који
,
у
онај
доба
,
бити
друштвен
живот
што
и
со
хлеб
,
и
чији
трговачки
фирма
не
моћи
одолети
ни
време
ни
онај
нов
фирма
са
чист
српски
име
.
Кир-Бенџо
,
Ламбре
,
данга
,
Джанга
,
Шабакидес
,
Сакаларидес
,
дати
,
Пијаде
,
Гуша
,
Нуша
,
и
т
.
д
.
бити
јесам
,
у
тај
доба
,
као
градски
бедем
чврст
име
,
који
господарити
по
Главној
Чаршији
и
Зерек
,
бацати
у
присенак
онај
српски
сиромашан
дућанчић
по
окрајак
Београд
.
колико
јесам
пак
мајстор
Диша
бити
уважити
међу
овај
,
бити
напоменути
,
да
он
јесам
први
жена
,
Анастасија
,
оженити
грчки
чаршија
,
и
да
он
јесам
проводаџија
бити
глава
кир-Ламбре
,
трговац
са
Зерек
.
А
тај
,
како
се
оженити
први
пут
и
како
јесам
са
овај
жена
проћи
,
требати
да
се
знати
,
јер
стајати
у
јак
веза
са
онај
што
јесам
после
бити
;
а
тај
хтети
ми
,
најзад
,
објаснити
и
онај
загонетан
стих
на
гроб
други
он
жена
,
где
велим
,
да
тај
„
памјатник
“
подигнути
свој
„
честит
“
жена
,
у
нада
,
да
хтети
се
тај
спасти
љут
грижа
,
који
он
јесам
савест
притискивати
.
Иначе
,
када
тај
не
бити
знати
,
моћи
бити
још
помислити
,
да
се
за
овај
загонетан
стих
прикривати
какав
злочин
;
а
тај
бити
бити
клеветати
на
један
честит
грађанин
,
који
јесам
сав
непорочан
живот
освештати
још
и
хаџилук
,
и
чији
јесам
молитва
најзад
успети
,
да
он
други
жена
,
на
седам
година
по
венчање
,
обрадовати
тројка
,
једрити
и
тако
грлат
,
да
јесам
свој
терцет
,
чим
се
промолити
на
свет
,
расплашити
јато
домаћи
гушчић
,
који
,
са
свој
родитељ
,
под
кутњи
настрешница
чупкати
трава
.
у
тај
доба
,
када
хтети
кир-Ламбре
,
са
још
неколицина
свој
пријатељ
,
бацити
око
на
мајстор-Дишу
,
он
јесам
моћи
бити
тридесет
и
шест
година
.
тридесет
и
шест
година
,
па
још
бити
неожењен
,
не
само
да
се
сматрати
као
велик
чудо
,
него
и
као
велик
грех
.
и
мајстор-Диши
јесам
замерати
,
па
јесам
он
дуго
и
гонити
,
да
се
оженити
,
али
он
тај
не
учинити
,
можда
и
зато
,
што
он
судбина
,
у
који
јесам
он
безусловно
веровати
,
бити
наменити
,
да
се
баш
Анастасија
Бенџином
оженити
,
а
Бенџа
опет
јесам
моћи
умрети
раније
,
него
што
јесам
тај
бити
уписати
у
књига
.
Анастасија
јесам
први
пут
бити
удати
за
кир-Бенџу
,
казас
из
Главне
Чаршије
,
који
поживети
с
она
три
година
и
,
умрети
у
шездесетдругој
година
,
оставити
уцвељен
младица
,
који
тада
не
бити
више
од
двадесет
година
.
Мог
се
мислити
како
јесам
бити
грчки
чаршија
,
а
нарочито
комшија
онај
време
,
гледати
међу
себе
млад
,
леп
удовица
,
па
још
без
деца
,
са
један
румен
младешчић
у
сам
кут
доњи
усница
,
и
јелече
,
за
који
јесам
морати
страховати
,
да
хтети
тај
час
пукнути
баш
на
онај
место
,
где
се
пуцати
скопчавати
.
млад
удовица
јесам
ватра
само
у
кућа
;
њезин
пламен
лизати
и
кроз
махала
где
год
проћи
,
и
онда
јесам
никако
чудо
,
што
јесам
сав
пријатељ
пок
.
кир-Бенџе
,
а
нарочито
жена
њихов
журити
,
да
спречити
сваки
могућ
пожар
,
који
бити
се
моћи
ма
када
јавити
.
—
ватра
запрет
,
удовица
удати
!
—
казати
јесам
кир-Дума
;
а
тај
јесам
реч
,
као
крилат
,
пролетети
кроза
сав
махала
испод
Дервишане
и
Бајрак-џамије
.
онај
дућан
,
што
јесам
кир-Бенџо
оставити
за
себе
,
претворити
јесам
пријатељ
у
готов
новац
,
те
тако
,
после
неки
обрачун
,
што
она
јесам
кир-Дума
имати
између
четири
ока
са
покојник
,
уцвељен
удовица
,
поред
кратак
успомена
на
проживљен
брак
,
остати
још
и
три
хиљада
и
пет
стотина
грош
готовина
.
добар
прилика
у
онај
доба
,
кад
јесам
се
капитала
рачунати
на
грош
;
па
још
кад
се
имати
на
ум
,
да
јесам
кира-Анастасији
први
комшија
бити
кир-Ламбре
,
који
се
затећи
на
издисај
свој
пријатељ
Бенџе
,
те
тако
,
у
неки
рука
,
постати
природан
старалац
млад
удовица
.
од
онај
дан
,
када
укопати
земаљски
остатак
Бенџине
,
кир-Ламбре
не
бити
отићи
у
сав
дућан
,
а
да
не
навратити
удовица
,
тек
да
видити
,
не
оскудевати
ли
у
шта
и
,
као
први
комшија
и
мушки
глава
,
да
она
обратити
пажња
тај
на
овај
тај
на
оно
,
тек
колико
јесам
бити
потребно
,
да
удовица
онакав
један
муж
не
бити
,
ма
у
шта
бити
,
изгубити
од
онај
леп
углед
,
који
се
,
као
жена
кир-Бенџина
,
моћи
дичити
.
и
кира-Анастасија
,
уз
пријатељски
пажња
чаршија
и
кир-Ламбрину
,
сносити
јесам
стојички
сав
удовички
бол
и
,
као
под
неки
магијски
сила
,
што
јесам
дубље
залазити
у
удовиштво
,
сав
јесам
леп
бивати
,
тако
,
да
о
трогодишњи
парастос
не
бити
у
чаршија
ни
један
човек
у
антерија
од
ћитајка
,
који
јесам
доћи
у
црква
,
да
се
помолити
за
покој
дух
кир-Бенџине
и
,
колико
јесам
могућно
,
утешити
уцвељен
срце
млад
удовица
.
Кира-Анастасија
јесам
запалити
цео
чаршија
.
она
крилат
реч
,
који
,
пре
три
година
изрећи
кир-Дума
,
потпуно
се
обистинити
,
те
тај
нагнати
цео
насеобина
,
да
што
пре
стати
на
пут
неприлика
,
који
јесам
већ
почети
овде
онде
искрсавати
.
А
тај
се
већ
почети
у
велик
јављати
.
од
неки
време
млад
удовица
,
не
знати
ни
сам
од
куда
тај
долазити
,
ретко
који
јутро
да
не
наћи
у
свој
авлија
убачен
по
који
глава
шећер
или
труба
платно
,
а
често
и
по
неколико
аршин
свилен
материја
или
нов
новцат
јеменије
од
црвен
сахтијан
,
мајушан
као
детињи
шака
,
таман
за
њезин
ножица
,
који
јесам
,
заједно
са
тај
младешчић
у
леви
кут
доњи
усница
,
постати
већ
предмет
један
песмица
на
грчки
језик
.
јесам
могућно
,
да
јесам
сав
тај
„
артикл
“
убацивати
један
лице
;
јер
по
предмет
,
почињати
од
бакалски
и
болтаџијскога
па
до
бућмеџијски
еспап
,
изгледати
да
јесам
,
у
овај
невин
обожавање
и
саучешће
,
бити
заступити
сав
еснаф
,
који
се
у
ондашњи
чаршија
налазити
.
и
што
јесам
најважније
,
уза
сваки
убачен
поклон
наћи
бити
и
по
један
кит
цвеће
,
тако
сређен
,
да
јесам
удовица
из
он
моћи
прочитати
и
сав
жеља
онај
,
који
јесам
дотични
поклон
послати
.
али
сав
тај
поклоник
,
поред
сав
свој
чежња
и
толики
жртва
,
не
имати
кураж
да
се
лично
јавити
;
они
јесам
чезнути
,
очекивати
,
да
се
сам
кира-Анастасија
досетити
,
а
овај
опет
редовно
јесам
разбијати
глава
размишљати
ко
она
сав
тај
слати
,
ствар
привлачити
у
кућа
као
свој
,
а
цвеће
метал
у
чаша
,
где
јесам
мирисати
,
докле
он
не
бити
заменити
други
,
свеж
китица
,
преко
зид
бачен
.
и
сам
бог
знати
,
докле
бити
овај
идила
потрајати
,
да
јесам
кир-Дума
,
устабаша
бакалски
еснаф
,
не
пресећи
као
на
пањ
.
на
недеља
дан
,
после
трогодишњи
парастос
,
бахнути
он
у
кућа
кир-Ламбрину
,
по
обичај
изути
јеменије
пред
врата
и
у
танак
мества
ући
у
соб
.
—
Кали-мера
,
кир-Ламбре
!
—
Кали-мера
!
—
одазвати
се
домаћин
—
Орсе
,
изволети
кир-Дума
,
орсе
!
—
и
услужно
он
показати
место
у
чела
миндерлук
,
где
се
обично
угледан
гостити
посађивати
.
Кира-Ламбриница
,
који
јесам
,
за
последњи
три
година
,
приметно
увести
,
па
се
,
чисто
за
неколик
недеља
,
још
више
издужити
,
озарити
се
,
кад
углед
кир-Думу
и
приступити
он
рука
.
—
Зива
бити
!
Зива
бити
!
—
одговорити
кир-Дума
,
пружити
она
рука
у
који
јесам
бројаница
са
педесет
и
четири
зрно
,
као
дренак
дугуљаст
и
крупан
ћилибар
.
иза
појас
извадити
стручак
босиок
и
пружити
он
домаћица
.
—
сутра
па
да
изволети
на
куде
мој
домакица
,
на
еден
кадаиф
и
ратлокум
.
—
Зашто
,
кир-Дума
?
да
ли
не
мислити
на
син
да
просити
девојка
?
—
Још
он
неје
вакат
,
него
хтети
сутра
мој
домакица
да
ја
наниже
оштити
едно
килибар-зрно
.
—
А
колико
ли
бројити
па
сад
?
—
запитати
он
кир-Ламбре
и
подавити
нога
поред
свој
гост
.
—
педесет
и
четири
.
—
у
здравје
да
нанизати
оштити
педесет
и
четири
!
—
одговорити
Ламбре
весело
и
дати
знак
свој
домаћица
,
да
пред
гост
донети
распаљен
наргила
.
—
много
,
кир-Ламбре
,
много
бре
,
оштити
педесет
и
четири
!
—
Неје
много
за
едно
мудар
и
уважен
глава
.
разговор
се
водити
око
свакидашњи
ствар
;
по
неколик
пут
понављати
се
онај
о
шта
се
цео
недеља
разговарати
,
а
кир-Дума
никако
да
подесити
згодан
тренутак
,
те
да
започети
о
главноме
.
Кир-Ламбре
јесам
предосећати
већ
,
да
јесам
неки
други
,
много
важан
мисао
довести
Дума
он
,
па
се
чак
по
мало
и
досећати
,
да
хтети
се
тицати
и
удовица
,
те
он
некако
доћи
тако
нелагодан
око
срце
,
као
онај
,
који
за
леђи
осећати
наднесен
шака
и
чекати
када
хтети
он
по
врат
пљеснути
.
најпосле
,
после
кратак
ћутање
и
пребрајања
ћилибарски
зрнце
,
кир-Дума
се
мало
искашљати
и
,
окренути
очи
у
страна
,
започети
:
—
Ела
,
просло
три
година
!
—
и
седум
дан
!
—
допунити
Ламбре
.
—
Па
,
па
,
па
!
—
учинити
Дума
и
занијати
глава
,
као
да
се
чудити
,
како
и
тај
седам
дан
проћи
.
—
Сирома
кир-Бенџо
!
онакав
памет
,
онакав
философ
!
као
да
он
и
сад
гледати
у
онај
његов
болта
.
и
оба
пријатељ
Бенџина
оборити
глава
,
дубоко
се
замислити
и
тихо
сркати
кафа
,
који
она
кира-Ламбриница
мало
час
принети
.
—
А
кира-Анастасија
,
па
сас
она
што
хтети
?
сад
већ
не
бити
никакав
тешкоћа
;
устава
јесам
пробити
и
бујица
мисао
и
размишљање
моћи
јесам
тећи
свој
корито
.
на
горњи
питање
кир-Ламбре
трепнути
мало
очи
и
лагано
погладити
сав
образ
.
—
тај
ли
ти
јесам
брига
?
—
запитати
тихо
,
некако
замишљено
,
више
као
да
размишљавати
него
ли
да
питати
.
—
како
,
џанум
?
Наша
кост
,
наш
месо
!
Кој
па
да
се
бринути
у
овај
чаршија
за
едно
грцко
удовица
?
—
Па
,
па
,
па
!
—
учинити
Ламбре
,
као
чудити
се
кир-Думи
на
така
разговор
.
—
не
сум
она
ни
татко
ни
брат
,
ни
кум
;
ако
се
разбирати
за
њен
к'смет
,
зашто
па
ја
питати
?
—
како
,
зашто
,
Ламбро
бре
?
не
ли
јесам
тај
први
комшија
на
кира-Анастасија
?
ако
први
комшија
,
Грк
и
пријатељ
,
не
водити
брига
на
грцко
удовица
,
кој
да
гу
водити
.
него
знати
шта
јесам
?
Кира-Анастасија
да
удати
!
не
моћи
се
рећи
да
и
сам
кир-Ламбре
јесам
помишљати
на
овај
,
а
нарочито
од
онда
,
кад
јесам
кира-Ламбриница
почети
нагло
венути
и
потајно
довлачити
у
кућа
неки
чињарице
,
који
јесам
она
редовно
у
њезин
душа
увлачити
сумња
,
а
из
сандук
извлачити
разнети
ствар
:
шкуртељке
,
ћитајка
,
платно
,
па
,
чак
,
из
добро
набијен
душек
опран
вуна
,
што
она
јесам
кира-Мана
(
тако
се
звати
Ламбрина
жена
)
„
на
белег
“
и
„
срећа
радити
“
кришом
поклањати
.
осетити
Ламбре
одавно
,
како
он
жена
вена
а
ствар
ишчезавати
,
али
још
као
не
моћи
да
схватити
зашто
тај
.
али
кад
један
јутро
,
сркати
кафа
,
у
мало
не
прогутати
читав
чичак
,
који
јесам
кира-Мана
у
кафа
спустити
,
он
сав
побледити
.
видити
да
он
јесам
жена
забраздити
далеко
,
да
се
ђаво
увући
у
њезин
душа
,
тај
окренути
да
гонити
из
женин
срце
ђаво
сав
онај
средство
,
који
,
у
онај
време
,
једном
савестан
муж
и
домаћин
стајати
на
расположење
.
ретко
који
дан
да
кира-Мана
јесам
примити
сав
део
„
лечење
“
,
али
онај
ђаво
што
она
се
у
душа
увући
,
тако
се
заквачити
нокат
,
да
он
ни
за
реп
ни
за
уш
не
моћи
извући
одатле
.
на
против
,
што
јесам
Ламбре
гонити
из
она
ђаво
усрдан
,
тај
се
он
све
чвршће
усађивати
у
она
.
и
тако
у
овај
одличан
и
од
сав
грчки
махала
уважен
кућа
,
настати
такав
стање
,
да
се
већ
и
у
комшилук
почети
о
тај
расправљати
.
Кира-Мана
јесам
силно
волети
свој
Ламбру
,
а
имати
јесам
и
ту
добар
страна
,
што
се
јесам
ники
жалити
на
свој
муж
,
па
чак
ни
кир-Думи
,
свој
венчаноме
кум
.
—
Али
што
јесам
језик
открити
,
тај
открити
једаред
у
хамам
неколик
модрица
,
што
она
кир-Думина
жена
спазити
на
кумин
плећа
.
и
овај
јесам
убрзати
ствар
;
јер
ма
колико
да
јесам
човек
прав
,
у
очи
жена
,
докле
се
пазити
,
он
јесам
увек
кривац
.
А
овај
два
кум
толико
јесам
се
пазити
,
да
јесам
један
други
без
икакав
истраживање
на
гол
реч
веровати
све
.
А
бар
да
јесам
кира-Мана
имати
права
,
што
јесам
сумњичити
свој
муж
!
цео
чаршија
знати
јесам
да
један
„
старатељ
“
,
тако
рећи
,
други
отац
,
не
моћи
ни
помишљати
и
на
такав
ешеклук
,
на
какав
жена
старатељева
обично
помишљати
.
али
како
он
драго
,
тек
сав
овај
ускорити
јесам
,
да
се
овај
разговор
повести
баш
сада
,
тако
рећи
пре
него
ли
што
јесам
уцвељен
удовица
бити
у
стање
да
утрти
трогодишњи
суза
над
успомена
покојни
супруга
.
Кир-Ламбре
бити
,
можда
,
причекати
још
који
година
,
докле
удовица
потпуно
не
залечити
рана
,
који
она
Бенџина
смрт
задати
,
али
Дума
,
као
кум
,
а
после
тај
и
као
један
добар
пријатељ
како
Ламбрин
тако
и
покојник
и
његов
удовица
,
журити
јесам
,
да
се
што
пре
чаршија
умирити
.
и
тако
,
сав
разлог
бити
јесам
тако
снажан
,
да
она
се
јесам
моћи
одолети
ни
с
који
страна
.
али
,
ако
јесам
се
кум
и
сложити
у
тај
,
јесам
бити
баш
тако
лако
пронаћи
прилика
,
који
бити
одговарати
положај
један
тако
леп
и
угледан
удовица
.
да
јесам
удаду
за
какав
Грк
или
Цинцарин
,
о
тај
јесам
моћи
бити
разговор
,
јер
,
као
на
пакост
,
ни
један
од
њихов
жена
,
у
овај
време
,
јесам
ни
помишљати
да
свој
супруга
ожалостити
.
А
да
јесам
удаду
за
Србин
,
тај
бити
бити
грести
према
покојник
,
који
јесам
Срба
,
као
и
сав
Грко-цинцари
,
уважавати
само
као
добар
муштерија
,
али
никако
као
раван
грчко-цинцарској
нација
.
о
тај
јесам
бити
оба
кум
на
чисто
;
али
,
тамо
овамо
,
не
остати
она
други
,
него
да
сав
историјски
понос
националан
ипак
умекшати
.
Међа
Србин
јесам
бити
већ
такови
људи
,
који
,
и
ако
не
имати
ни
капа
крв
са
Термопил
,
ипак
свој
васпитање
бити
толико
успети
,
да
се
отрести
варварски
особина
свој
племе
и
да
се
подражавање
и
опхођење
у
живот
јако
приближити
потомак
јелински
и
римски
философ
.
такав
један
просвећен
српски
тип
бити
јесам
и
мајстор
Диша
.
од
детињство
још
служити
у
Грко-цинцара
на
занат
,
Диша
јесам
постепено
примити
сав
навика
и
поглед
свој
мајстор
,
па
јесам
ни
чудо
,
што
јесам
,
мало
по
мало
,
успети
дотле
,
да
јесам
он
у
чаршија
сав
Грко-цинцари
почети
убрајати
као
у
неки
сав
„
културан
трофеј
“
.
свуда
,
где
год
бити
он
се
дати
прилика
,
он
јесам
,
свој
примеран
држање
,
успевати
да
показати
,
колико
јесам
културно
одмакнути
од
многи
свој
врсник
.
у
црква
јесам
увек
хватати
грчки
страна
,
који
се
од
српски
одвајати
,
као
зејтин
од
вод
;
многи
црквен
песма
певати
јесам
по
грчки
,
а
оне
,
који
јесам
умести
,
удешавати
јесам
кроз
нос
тако
,
да
ти
се
увек
чинити
као
да
она
Грк
певати
.
али
,
чинити
ја
се
,
тај
свој
погрчен
чувство
никада
боље
и
лепше
јесам
истицати
,
као
што
јесам
тај
чинити
,
кад
се
у
црква
појавити
београдски
митрополит
,
Антим
,
по
народност
Грк
.
у
такав
прилика
први
бити
запевати
„
тон
деспот
“
,
да
јесам
грчки
певница
бити
милина
слушати
он
како
извијати
.
Побожан
као
Грк
,
љубак
и
разложит
као
Грк
,
штедљив
као
Грк
,
услужан
као
Грк
,
и
поносит
на
тај
,
што
он
грчки
чаршија
у
свој
„
трофеј
“
убрајати
,
он
се
трудити
да
удесити
и
ход
онако
ситан
,
као
што
се
и
грчки
ситно
говорити
.
—
овај
он
јесам
,
до
дух
,
већ
много
теже
ићи
због
гојазан
трбух
,
који
се
спокојно
држати
на
кратак
,
као
ступити
дебео
и
чврст
нога
.
али
тај
недостатак
покривати
јесам
антерија
до
чланак
и
кратак
подшишан
брк
,
који
,
широк
лице
и
нос
,
сасвим
различит
од
грчко-цинцарскога
,
ипак
придавати
неки
нарочит
сличност
са
културан
нација
,
у
који
се
стапати
.
А
онај
националан
погрешка
свој
родитељ
трудити
се
,
да
изгладити
тај
,
што
јесам
од
први
младост
свој
градити
план
,
како
да
се
ородити
с
Грк
,
те
кад
он
јесам
бити
срећан
,
а
оно
да
он
бар
у
дечица
прострујити
грчки
крв
.
у
овај
можда
и
легати
кључ
тајна
,
што
јесам
мајстор
Диша
одоцнити
тако
са
свој
женидба
.
моћи
јесам
узети
који
он
драго
Српкиња
,
али
тај
бити
бити
онакав
исти
грех
према
будући
свој
деца
,
као
што
бити
грести
његов
родитељ
према
он
.
Међутим
грчко-цинцарске
кћер
некако
јесам
још
уочити
овај
чежња
мајстор-Дишину
,
тај
се
удавати
за
свој
момак
и
не
слутити
колико
туга
и
бол
остављати
у
један
уцвељен
срце
.
као
и
сав
чаршија
,
тако
јесам
и
кир-Ламбре
мајстор-Дишу
уважавати
и
издвајати
од
осталих
Срба
.
Чак
он
јесам
помагати
и
да
радња
отворити
и
да
он
у
чаршија
подигнути
углед
као
равноправан
члан
грчки
насеобина
.
да
тај
јесам
бити
,
бог
знати
бити
ли
се
мајстор
Диша
моћи
одржати
међу
онолики
грчко-цинцарским
и
јеврејски
фирма
,
који
,
у
тадањи
Београд
,
јасно
показивати
,
да
јесам
сав
угледан
занат
и
трговина
у
туђ
рука
.
сав
овај
питом
особина
дизати
јесам
он
углед
међу
Грк
,
али
,
у
очи
кир-Думиним
,
нарочито
његов
хришћански
питомост
,
који
јесам
показивати
не
само
према
себе
раван
,
него
чак
и
наспрам
просјак
.
ниједан
просјак
не
бити
он
отпустити
без
благ
хришћански
утеха
.
—
ако
он
и
не
уделити
пар
,
уделити
он
благ
реч
!
—
бити
јесам
његов
опомена
онај
,
који
бити
просјак
,
са
праг
свој
дућан
,
сурово
најурити
.
и
он
се
тај
држати
као
стена
.
први
два
просјак
,
који
бити
он
навратити
на
дућан
и
почети
богорадити
,
испратити
бити
обично
реч
:
„
Даће
бог
,
Божји
људи
,
дати
бог
!
“
и
махнути
бити
она
рука
,
да
се
удати
;
а
тек
трећи
,
кад
навратити
,
бити
бити
задржати
са
реч
:
„
Чекај
,
чекати
!
дати
бог
,
брата
,
дати
бог
!
“
и
докле
јесам
овај
реч
по
десет
и
дваест
пут
понављати
,
а
просјак
пред
врата
понизно
чекати
,
он
бити
се
пропети
на
прст
,
бркати
по
један
торбица
,
обешен
о
дувар
,
све
дотле
,
докле
не
бити
напипати
један
аспра
(
@card@
/
@card@
од
пар
)
,
па
кад
јесам
напипати
,
приступити
просјак
,
тиснути
он
јесам
у
шака
,
а
други
рука
прихватити
он
благо
за
плећа
и
потискивати
на
сокак
.
—
дати
бог
,
брата
,
дати
бог
!
просјак
обично
отворити
рука
,
и
кад
видити
колико
он
јесам
дати
,
промрмљати
понешто
;
а
гдекоји
од
овај
,
срдито
он
одбацити
аспра
у
блато
и
отићи
.
тада
мајстор
Диша
тужно
узвикнути
:
—
немати
сиротиња
,
нем
сиротиња
!
—
и
тај
говорити
све
докле
не
пронаћи
одбачен
аспра
,
узети
јесам
међ
прст
,
отрти
она
блато
о
антерија
,
па
јесам
опет
вратити
на
стар
место
,
да
јесам
уделити
онај
трећи
,
који
се
,
по
ред
,
јавити
.
—
мајстор
Диша
јесам
наш
човек
,
права
Грекос
.
јазук
,
сто
он
не
родити
грцко
мајка
!
—
Мор
какав
:
„
мајстор
“
?
кир
-Диса
,
кир
-Диса
!
—
поправити
кир-Думу
кир-Ламбре
.
и
тако
,
оба
кум
,
задовољан
свак
на
свој
рука
,
дигнути
се
у
чаршија
,
те
да
уз
пут
мало
боље
промозгати
и
удесити
,
а
кира-Мана
,
чим
она
отпратити
очи
,
штукнути
кроз
суседне
капиџик
и
башча
до
кира-Думинице
,
да
она
јавити
за
новост
,
који
јесам
,
прислушкивати
кроз
кључаница
,
чути
.
оба
кум
овеселити
се
.
Кира-Мана
јесам
предвиђати
да
хтети
се
у
кућа
повратити
стар
дан
,
они
,
који
цветати
пре
Бенџине
смрт
;
а
кира-Думиница
?
А
ко
бити
тај
знати
,
шта
се
ради
она
радовати
!
Жене
никада
не
казивати
прав
узрок
свој
расположење
,
те
тако
ни
ми
не
остајати
друго
,
већ
да
поверовати
кира-Маниној
потајан
сумња
,
да
се
и
кира-Думиница
помало
плашити
,
да
она
„
ватра
“
не
опећи
и
њезин
супруга
.
како
он
драго
,
тек
оба
кум
прихватити
овај
као
свршен
ствар
и
,
пре
него
ли
што
јесам
њихов
муж
успети
да
се
појавити
у
ћор-Ахметовој
кафана
на
Зерек
,
већ
јесам
отићи
у
посета
леп
удовица
.
сваки
од
она
,
рука
радити
,
понети
јесам
по
један
цветак
шебој
и
замбак
.
и
тако
,
заборављати
на
сав
што
она
дотле
устручавати
,
ући
један
за
други
у
авлија
кира-Анастасије
.
—
Ела
јесам
ради
гост
?
—
викати
још
с
капиџик
кира-Думиница
домаћица
.
Кира-Анастасија
,
који
јесам
,
баш
у
тај
време
,
изрибати
тепсија
и
жут
сахан
,
па
она
прислонити
уз
чардак
и
уживати
како
сунчан
зрак
одблескивати
о
калаисан
посуђе
,
чисто
се
забезекнути
,
кад
углед
у
свој
авлија
овај
два
кум
.
јесам
знати
како
да
се
понашати
:
да
ли
да
она
примити
бог
или
да
утећи
у
соб
и
врата
забравити
?
али
,
онај
јесам
се
тако
љубазно
смешити
;
а
она
опет
,
као
удовица
,
раскривен
глава
и
без
мушки
заштита
,
шта
јесам
моћи
друго
него
да
о
бошча
,
припасан
око
шарен
шалваре
,
обрисати
рука
и
смакнути
засукан
рукав
,
тај
покрити
два
загрљасте
пуначак
мишица
,
који
бити
до
раме
гол
.
—
Добра
јесам
ми
досли
!
...
Орсе
!
—
нудити
она
домаћица
у
кућа
и
,
смешити
се
,
примати
из
њихов
рука
цвеће
,
па
се
осећати
сав
блажен
,
што
она
баш
она
два
овај
цвеће
пружати
.
оба
гошћа
пољубити
се
на
праг
са
домаћица
,
а
кира-Думиница
уштинути
јесам
још
за
обрашчић
,
па
се
онда
измакнути
и
засмејати
показивати
кира-Мани
,
како
јесам
на
онај
место
зарудео
белег
.
—
Аман
,
кузун
,
што
ке
па
неки
да
узива
,
кад
загризати
у
тај
јабука
!
—
смејати
се
Думиница
и
пиљити
у
вазда
насмејан
очи
леп
удовица
.
—
Кој
па
да
гриз
?
—
питати
стидљиво
кира-Анастасија
,
а
мишица
скривати
образ
од
њихов
очи
.
—
Кој
други
него
младожења
!
—
какав
младожења
?
Ич
јесам
не
знати
за
тај
лаф
(
разговор
)
!
—
одговарати
још
стидљивије
удовица
и
уводити
гошћа
у
соб
.
—
докле
се
овај
посета
два
кум
вршити
,
кир-Ламбре
и
Дума
,
потпуно
споразуман
,
упутити
се
Зерек
права
,
све
докле
између
густ
ћепенак
не
завити
у
један
ћорсокак
баш
до
Синџир-џамије
.
на
сам
угао
,
при
улаз
у
ћорсокак
,
лепо
се
видети
мајстор-Дишин
„
шилт
“
са
расплакан
лисица
.
мајстор
Диши
заиграти
срце
,
кад
у
свој
дућан
углед
два
тако
уважити
гост
,
и
још
више
,
када
он
,
место
онај
простачки
назив
:
„
мајстор
“
,
први
пут
поздравити
љубазно
са
:
калос
мерос
,
кир-Диса
!
овај
јесам
бити
за
он
толико
почастити
,
да
јесам
сав
успламтети
,
па
од
силан
радост
јесам
знати
где
да
она
место
начинити
.
посадити
она
јесам
на
ћепенак
и
одмах
наредити
да
се
џезва
приставити
,
што
јесам
,
у
осталом
,
чинити
он
само
према
угледан
људи
грчки
народност
.
—
кафа
јесам
за
људи
а
не
за
фукара
.
ко
јесам
још
говеда
појити
кафа
?
—
тако
јесам
мајстор
Диша
често
објашњавати
свој
назор
кир-Ламбри
и
други
грчко-цинцарским
комшија
;
а
тај
он
јесам
само
више
пријатељ
стицати
,
јер
јесам
они
знати
који
под
„
фукара
“
и
говеда
разумети
мајстор
Диша
.
али
како
се
тек
изненадити
,
кад
он
оба
кум
,
после
трећи
кава
,
саопштити
ради
шта
долазити
.
—
јазук
,
кир-Диса
,
да
остарис
брез
зена
;
јазук
,
бре
!
—
Па
...
.
смешити
се
мајстор
Диша
љубазно
...
.
Шта
хтети
?
.
.
јесам
јесам
,
без
родитељ
,
па
ники
немати
,
да
ја
посаветовати
и
помоћи
.
—
како
ники
немати
?
А
ја
који
јесам
?
ти
,
не
ли
јесам
наш
,
не
ли
неси
?
ако
јесам
немати
родитељ
,
ја
јесам
ту
;
него
да
се
зенис
,
ама
да
узмес
зенско
от
наш
сорта
,
—
грцко
!
и
тај
кир-Дума
,
густ
радити
,
кад
изрећи
реч
:
„
грцко
“
,
поткупити
три
прст
,
па
она
пружити
према
мајстор-Диши
,
као
да
јесам
невеста
,
који
он
нудити
,
цвет
,
који
јесам
сад
баш
узабрати
,
па
хтети
да
он
он
показати
.
мајстор
Диша
блед
и
румен
;
срце
он
бити
а
душа
се
поткупити
,
па
се
и
не
показивати
жив
.
јесам
шал
,
онај
о
шта
јесам
цео
век
сањати
и
за
чим
јесам
кришом
чезнути
,
сад
она
се
сам
нудити
!
—
Па
...
шта
да
казати
—
уситнити
Диша
—
ви
јесам
ја
све
:
—
отац
и
браћа
...
па
...
—
Машала
,
кир-Диса
!
тај
ти
јесам
мудар
реч
.
—
упасти
кир-Дума
и
тапшати
мајстор-Дишу
по
плећа
.
—
за
ти
хтети
да
правити
како
и
за
ми
.
Разложише
он
понова
како
немати
смисао
да
седити
тако
сам
,
као
„
еден
гурбетин
“
,
поменути
он
по
десет
пут
,
како
од
она
добар
пријатељ
немати
,
па
он
тек
онда
,
после
толики
околишење
,
рећи
и
име
будући
невеста
.
Мајстор-Диши
писнути
уш
као
таламбас
на
звук
невестин
име
.
онај
удовица
,
који
јесам
цео
чаршија
мозак
завртети
,
да
бити
његов
жена
,
—
тај
јесам
бити
тако
мило
,
тако
неочекивано
,
да
јесам
од
силан
изненађење
занемити
и
пред
проводаџија
стајати
заципљен
,
као
онај
пањ
на
који
јесам
,
до
мало
час
,
седети
.
—
Мозе
бити
,
не
бегенисете
несто
?
—
питати
кир-Дума
,
који
се
овако
мајстор-Дишино
држање
учинити
сумњив
.
али
мајстор
Диша
не
чути
овај
питање
?
пред
његов
очи
лебдети
јесам
само
прилика
онај
набрекао
,
мало
распучен
јелече
и
младешчић
и
неколико
пара
мајушан
јеменије
,
који
јесам
кришом
,
кроз
три
година
,
убацивати
у
башта
млад
удовица
.
—
елем
,
ви
ћутети
кир-Диса
?
—
рећи
Ламбре
,
који
бити
нешто
тугаљиво
око
срце
и
чисто
криво
,
што
се
залетети
у
прводаџисање
.
—
ако
ви
јесам
ствар
у
срце
,
нисто
не
бесити
;
ајде
,
кир-Дума
!
но
кир-Дума
не
бити
од
онај
,
који
олако
напуштати
што
јесам
предузети
.
место
да
устати
,
он
почети
на
широко
описивати
сав
добар
страна
кира-Анастасије
,
а
што
јесам
за
последак
,
као
сладак
посластица
,
оставити
,
поменути
и
онај
@card@
грош
мираз
и
кућа
удовичин
.
али
мајстор
Диша
никако
да
се
повратити
од
први
изненађење
.
хтети
јесам
да
одговорити
,
али
се
грло
запећи
,
па
реч
ни
тамо
ни
амо
.
најпосле
,
кад
опазити
да
овако
не
моћи
дуже
и
да
јесам
кир-Дума
већ
поткупити
бројаница
и
турати
она
за
појас
,
он
положити
рука
на
трбух
,
ниско
се
поклонити
и
приступити
кир-Думи
,
као
стар
,
да
он
у
рука
целовати
.
оба
кум
развеселити
се
;
кир-Дума
он
не
дати
рука
,
него
се
,
као
и
кир-Ламбре
,
пољубити
у
уста
,
а
за
тај
поседити
још
неки
време
,
да
се
нахвалити
доброта
и
вредноћа
будући
кира-Дишинице
,
па
се
онда
дигнути
и
отићи
права
кира-Анастасији
,
да
и
с
она
ствар
удес
.
А
мајстор
Диша
ости
у
дућан
још
потпуно
збунити
од
изненадан
радост
.
топло
задовољство
као
мекан
талас
запљускивати
он
јесам
са
сав
страна
и
тај
он
јесам
долазити
тако
пријатно
,
као
од
умор
задихан
човек
,
када
он
благ
ветрић
заћарлијати
.
Баш
у
тај
тренутак
,
када
се
мајстор
Диша
налазити
на
врхунац
радост
и
узбуђење
,
те
он
доћи
чисто
као
неки
душеван
потреба
,
да
бар
пред
зид
и
јеменије
јасно
изрећи
њезин
име
,
кад
,
у
тај
пар
ући
у
дућан
његов
шегрт
,
Јанићије
бик
,
и
унети
два
ћуп
вод
.
Мајстор-Диша
он
потрчати
на
сусрет
,
али
и
јесам
увидити
,
да
бити
тај
бити
неприличан
да
он
,
један
мајстор
,
свој
шегрт
исповедати
зашта
се
радовати
,
те
,
у
место
да
свој
шегрт
помиловати
,
пришити
он
један
ћушка
,
да
овај
у
мало
што
не
испустити
оба
ћуп
да
се
разбити
.
—
Што
се
бити
,
газда
?
—
зацвилети
дечак
,
изненадити
оваки
дочек
.
—
јесам
за
зло
;
за
добро
јесам
!
—
смејати
се
мајстор
Диша
и
вадити
иза
појас
кеса
у
који
наћи
два
аспра
.
—
узети
,
на
!
па
да
купити
пењерлија
,
и
да
добро
запамтити
овај
дан
!
Јанићије
се
,
после
оваки
обрт
,
у
мах
пресушити
суза
,
примити
два
аспра
,
(
а
тај
јесам
бити
први
поклон
што
он
јесам
за
пет
година
шегртовање
добити
од
свој
мајстор
)
и
,
као
врабац
из
шака
,
шмурнути
на
врата
и
весело
одјурити
симиџиница
.
А
мајстор
Диша
сести
на
ћепенак
,
подавити
нога
и
са
леп
задовољство
дати
се
у
маштање
о
будући
,
брачни
живот
.
кад
јесам
кир-Ламбре
и
Дума
доћи
кира-Анастасији
,
пријатно
се
изненадити
,
кад
на
миндерлук
опазити
свој
жена
,
како
весело
разговарати
са
кира-Анастасијом
,
као
да
јесам
пун
два
година
избегавати
чак
и
да
она
се
јавити
,
а
камо
ли
на
њезин
праг
да
ступити
.
Необично
расположити
сести
оба
кум
,
а
како
јесам
већ
бити
од
свој
жена
предусрести
као
прводаџије
,
тако
она
и
не
бити
тешко
,
да
одмах
започети
са
свој
предлог
.
да
ли
јесам
кира-Анастасији
у
општи
годити
да
се
удати
за
кир-Дишу
или
не
,
тај
јесам
тешко
одредити
;
јер
баш
и
да
она
се
јесам
свиђати
,
она
јесам
бити
немогућан
да
и
даље
самовати
,
а
да
ипак
очувати
добро
име
честит
удовица
.
знати
јесам
она
врло
добро
,
шта
јесам
сав
комшијски
жена
,
па
и
овај
два
,
за
она
износити
и
против
њезин
удовиштво
говорити
;
колико
ли
јесам
само
суза
у
потаја
пролити
у
свој
кућа
,
када
бити
она
који
пакосна
пријатељица
навратити
,
бајаги
да
јесам
видити
,
а
овамо
да
она
узгред
испричати
и
искитити
сав
шта
се
за
она
говорити
.
и
тај
се
све
за
она
говорити
тако
рећи
још
док
се
јесам
ни
сасушити
траг
онај
суза
,
што
она
јесам
за
кир-Бенџом
проливати
.
али
како
ли
бити
тек
сада
бити
,
сада
,
када
јесам
проћи
трогодишњи
парастос
,
те
тако
нестати
и
последњи
изговор
ради
шта
не
бити
моћи
још
да
се
удати
.
па
онда
,
баш
када
бити
и
на
сав
овај
разлог
зажмурити
и
рећи
да
она
се
не
свиђати
ни
мало
онај
дежмекаст
папуџија
,
она
тај
јесам
бити
кадар
ни
за
жив
глава
рећи
пред
кир-Ламбром
,
чији
јесам
воља
увек
сматрати
не
друкчије
већ
као
наредба
,
који
јесам
њезин
покојник
издавати
озго
.
Саслушала
јесам
савет
оба
проводаџија
,
а
када
они
запитати
,
хтети
ли
,
она
потећи
суза
и
место
сваки
одговор
приступити
она
рука
.
—
е
,
неки
јесам
со
стрекја
;
и
у
здравје
и
весеље
да
дочекати
дечица
,
па
како
пилињи
око
кокошка
да
пијукати
у
кућа
.
оба
кум
,
кад
угледати
суза
удовичин
,
и
сам
се
ражалити
и
бризнути
у
плач
,
па
онда
онако
уплакан
почети
грлити
и
љубити
кира-Анастасију
,
и
радосно
она
честитати
,
што
хтети
једном
на
нов
скућити
кућа
и
стећи
свој
господар
.
—
А
,
чапкун
бре
,
—
претити
она
кира-Думиница
кроз
суза
и
весело
—
немати
висити
да
фудулис
кроз
чаршија
,
ћепенак
да
ни
запалаш
.
А
она
,
стидљив
као
невеста
,
само
се
осмешкивати
и
трчати
из
соб
у
мутвак
и
обратно
,
те
доносити
час
кафа
час
ратлокум
и
други
слаткиш
гост
.
најзад
се
проводаџија
са
свој
жена
дигнути
,
да
ићи
,
а
удовица
она
испратити
до
сам
капиџик
.
Кир-Дума
,
на
полазак
,
изјавити
да
хтети
она
са
просилац
доћи
у
први
недеља
,
те
да
дотле
,
ако
имати
што
,
по
кућа
спрема
и
дотерати
,
како
бити
младожења
сав
у
ред
затећи
.
о
сунчев
смирај
,
у
очи
недеља
,
запиштати
зурла
и
затутњити
гоч
пред
кућа
кира-Анастасије
.
мајстор
Диша
послати
циганин
пред
удовичин
кућа
,
да
она
навести
сутрашњи
дан
њихов
прстен
.
сав
махати
око
Сака-чесме
,
где
се
налазити
леп
удовичин
кућица
са
хладовит
чардак
и
густ
башта
,
узрујати
се
;
момак
и
деца
па
и
гдекоји
човек
истрчати
,
да
видити
шта
јесам
,
а
на
капиџик
од
башта
начичкати
се
млад
жена
и
девојка
,
у
живописан
шалваре
и
јелечић
,
што
се
преливати
јасан
шаренило
,
те
ти
изгледати
као
да
јесам
из
овај
башта
жив
цвеће
поврвети
на
капиџик
.
—
Аман
!
тај
пред
кира-Анастасином
кућа
?
—
удавати
се
.
—
зар
кира-Анастасија
?
—
за
мајстор-Дишу
,
папуџија
.
неколико
несташан
девојка
прснути
у
кикот
.
—
таман
?
па
тај
за
онај
гоч
?
—
унутра
,
сурунтија
!
Шта
јесам
се
раскокотати
по
сокак
!
—
подвикнути
неки
остарији
жена
из
авлија
,
а
оне
,
кикотати
,
прхнути
у
башта
добацивати
један
други
по
који
весео
досетка
на
рачун
будући
младенац
.
да
јесам
мајстор
Диша
прислушкивати
од
куда
сав
овај
пецкање
,
што
јесам
се
међу
девојка
у
тај
час
чути
,
он
бити
сазнати
нпр
.
да
јесам
округао
као
гоч
(
бубањ
)
,
да
се
не
знати
где
јесам
ширити
,
да
ли
у
леђа
или
у
појас
,
да
он
јесам
лице
као
накалаисана
тепсија
,
и
бог
тај
питати
,
још
шта
,
што
само
моћи
избацити
језик
удавача
,
који
бити
милије
бити
,
да
јесам
онај
зурла
пред
њихов
капиџик
писнути
.
А
за
тај
време
кира-Анастасија
јесам
излазити
из
соб
.
када
јесам
зурла
запиштати
пред
њезин
капиџик
,
она
јесам
још
гдешто
довршавати
по
кућа
,
па
се
толико
око
распремање
и
дотеривање
занети
,
да
јесам
потпуно
заборавити
зашто
сав
овај
радити
,
нити
она
јесам
падати
на
ум
,
да
хтети
сутра
дан
постати
испрошеница
а
до
други
недеља
и
кира-Дишиница
.
али
кад
бубањ
треснути
и
зурла
одјекнути
,
она
преплашити
одскочити
,
испустити
јастук
,
што
он
понети
,
да
он
поставити
у
чела
миндерлук
и
тако
,
као
занети
,
остати
насред
соб
стојећи
.
прво
,
што
она
пасти
на
ум
,
бити
јесам
тај
,
да
јесам
на
праг
нов
живот
,
да
јесам
тај
човек
,
за
ко
се
удавати
,
налетети
на
њен
удовички
идила
као
изненадан
мећава
,
од
који
се
јесам
умести
одбранити
.
А
сав
овај
халабука
од
диваљ
музички
ларма
са
бубњава
гоч
,
изгледати
она
јесам
као
да
долазити
од
некуд
с
други
свет
,
па
она
се
чак
учинити
од
један
необично
танак
писка
са
зурла
,
као
да
тај
пиштати
прекор
душа
њезин
покојник
.
лепо
она
се
учинити
,
да
тај
звук
,
што
пар
ухо
тај
се
уздигнути
изнад
свити
,
викати
:
„
кира-Анастасија
!
кира-Анастасија
!
“
и
она
доћи
тако
тужно
;
сести
на
миндерлук
,
обухватити
шака
један
колено
и
почети
се
горњи
дело
тело
нијати
одмерен
и
сетан
,
те
тако
изазивати
утисак
неки
успомена
,
до
дух
не
о
кир-Бенџи
,
ко
ни
за
живот
јесам
моћи
друкчије
сматрати
,
већ
као
свој
господар
,
који
јесам
по
закон
у
својина
припадати
и
противу
шта
се
јесам
смести
ни
бунити
ни
протестовати
.
тај
јесам
успомена
припадати
њезин
удовиштво
и
,
можда
,
нада
који
јесам
она
управљати
сасвим
други
страна
,
само
не
онај
„
шилта
“
,
у
ћор-сокаку
близу
Синџир-џамије
!
А
циганин
јесам
ревносно
лупати
у
гоч
,
а
она
пискати
,
што
јесам
од
зурла
до
небо
јечати
,
разлегати
се
у
њезин
уш
као
писка
покојников
,
који
јесам
на
последњи
час
викнути
:
„
кира-Анастасија
!
кира-Анастасија
!
“
и
доћи
она
да
заплакати
,
очи
се
замаглити
;
али
ко
бити
знати
зашто
,
она
од
једном
скочити
,
одмахнути
рука
,
скинути
са
зид
мален
дахире
,
те
докле
јесам
зурлаш
са
улица
изводити
арија
:
чочек
аваси
(
игра
чочек
)
она
уздигнути
над
глава
деф
,
други
рука
ударити
по
он
по
такт
мелодија
,
а
нога
почети
поцупкивати
и
горњи
дело
тело
извијати
пластичан
фигура
чочечки
игра
,
који
јесам
тако
дражестан
пристајати
свежина
и
младост
удовичин
фигура
.
да
јесам
нешто
кир-Диша
,
у
тај
час
,
упасти
у
соб
и
угледати
овај
у
вис
уздигнут
рука
,
са
који
јесам
широк
рукав
кошуља
спасти
на
раме
,
те
тако
показивати
,
можда
леп
белина
и
руменило
што
се
моћи
видети
на
мишица
какав
он
драго
лепотица
,
он
бити
,
зацело
,
узвикнути
од
силан
задовољство
и
,
бог
знати
,
не
бити
ли
заборавити
и
на
свој
тежина
и
на
свој
година
,
па
чак
и
на
тај
,
да
мушко
не
приличити
оваки
игра
играти
,
тај
бити
се
и
јесам
почети
као
чочек
извијати
и
поскакивати
.
но
он
тај
јесам
видети
,
а
удовица
,
са
забачен
дуг
курјук
,
распучен
недра
и
голим
до
раме
рука
,
сав
јесам
живље
скакутати
по
соба
,
па
онда
одједаред
одлетео
миндерлук
,
прућити
се
по
он
,
зграбити
јастук
,
загрлити
он
и
стати
се
смејати
тако
јасно
,
тако
помамно
,
да
бити
она
се
смех
чак
на
улица
разлегати
,
да
он
последњи
одјек
зурла
и
гоч
не
заглушити
.
тај
бити
последњи
удовички
игра
или
:
„
последњи
удовички
бес
“
,
како
бити
се
изразити
њезин
кум
,
кир-Дума
,
да
јесам
нешто
од
куда
на
овај
наићи
.
место
опроштајни
суза
успомена
на
свој
кир-Бенџу
она
јесам
одиграти
чочек-аваси
и
смејати
се
загрлити
дебео
јастук
.
ваљда
,
у
тај
час
,
јесам
тек
помишљати
на
мајстор-Дишу
!
зурла
јесам
учинити
свој
.
од
махала
до
махала
и
по
чаршија
пукнути
глас
,
да
се
кира-Атанасија
удаја
.
Грчка
чаршија
јесам
%
честитпла
кир-Диши
,
па
ако
јесам
,
не
тек
гдекоји
,
но
многи
од
трговац
и
стар
калфа
,
потајно
уздахнути
за
леп
удовица
,
тај
ипак
јесам
сметати
,
да
општи
утисак
бити
весео
и
задовољан
.
али
друкчије
јесам
одјекнути
овај
вест
међу
српски
занатлија
и
трговац
.
Мајстор-Дишу
јесам
већ
инако
сматрати
као
човек
који
се
од
она
одвајати
и
кадити
Грк
,
и
тај
бити
,
у
очи
њихов
,
тежак
грех
:
издвајати
се
од
свој
сој
и
прилазити
онај
нација
,
који
јесам
са
таки
презрење
гледати
на
јучерањи
рај
,
како
сада
тежити
не
само
да
се
ослободити
свега
што
јесам
подсећати
на
некадањи
робовање
,
него
чак
да
потиснути
на
сав
страна
Грк
и
Цинцар
,
на
који
јесам
,
у
тај
доба
,
мал
’
тај
не
као
и
на
Турчин
мрзети
.
—
Мор
,
да
јесам
он
човек
на
свој
место
,
зар
бити
се
клонити
наш
девојка
па
тражити
Цинцарка
.
или
:
да
јесам
она
шта
,
зар
јесам
не
бити
узети
ко
од
њихов
,
него
јесам
потурити
баш
мајстор-Диши
као
кукавица
јаје
.
—
А
ко
хтети
она
бити
кум
?
—
Кир-Дума
.
—
А
Ламбре
?
—
онако
,
пустосват
.
—
Зашто
он
јесам
кум
?
—
не
моћи
,
род
јесам
.
—
какав
род
?
—
онако
...
.
—
А
бре
,
чапкун
,
бре
,
куда
ти
нишанити
?
—
смејати
се
мајстор
у
Гушанчевој
кафана
;
и
тек
после
овај
пакосне
напомена
почињати
да
се
развијати
незгодан
досетка
на
рачун
мајстор-Дише
,
кира-Анастасије
и
Ламбре
.
но
како
мајстор-Диша
,
који
јесам
на
сваки
пар
пазити
,
јесам
никада
нога
прекорачити
кафански
праг
,
тако
и
јесам
моћи
брзо
сазнати
за
овај
сплетка
,
те
да
она
за
време
пресећи
.
тек
после
испитати
,
када
јесам
младенац
пред
свештеник
,
законик
и
грко-цинцарским
званица
дати
реч
,
и
кад
јесам
мајстор
Диша
са
нестрпљење
бројати
дан
,
догодити
се
оно
,
што
он
јесам
сав
сладост
ишчекивање
горчина
залити
.
у
исти
ћор-сокачету
извиривати
јесам
за
зидан
ограда
таман
кров
један
мален
али
врло
спретан
кућица
са
доксат
и
башта
.
ту
јесам
живети
Маца
удовица
,
или
тетак
Маца
,
како
јесам
јесам
по
сав
Београд
звати
.
овај
тетак
Маца
,
јесам
имати
ники
свој
осем
један
дете
,
Лепосава
,
који
јесам
тада
моћи
бити
око
дванаест
година
.
тетак
Маца
јесам
међу
жена
сав
ред
уживати
велик
поверење
и
бити
радо
примати
у
сваки
кућа
.
Нарочито
,
када
јесам
се
жена
„
на
који
доба
“
налазити
,
она
јесам
бити
неопходан
;
а
онај
жена
,
опет
,
који
чезнути
за
деца
,
обично
јесам
се
обраћати
на
тетка-Мацу
,
да
она
она
помоћи
и
око
она
пробаје
.
А
рука
она
јесам
бити
тако
срећан
,
да
и
онај
жена
,
који
јесам
већ
сваки
нада
изгубити
,
морати
врло
брзо
обрадовати
забринут
супруга
са
по
један
наследник
.
овај
њезин
вештина
отварати
она
јесам
врата
сваки
кућа
и
донети
она
јесам
породички
назив
:
тетак
Маца
.
па
и
њезин
Лепосава
видети
јесам
од
туда
многи
корист
;
јер
у
који
год
бити
дућан
доћи
,
да
штогод
купити
,
свуда
бити
добијати
на
поклон
по
који
шећерлема
или
други
какав
слаткиш
.
А
тетак
Маца
,
поред
свој
видарски
позив
,
бити
јесам
и
с
други
страна
међу
београђанкама
мити
гост
.
зато
што
она
јесам
бити
отворити
приступ
по
сав
кућа
,
турски
,
грчки
,
цинцарски
и
српски
;
она
јесам
бити
увек
пун
домаћи
новост
,
а
умести
она
јесам
тако
потпуно
и
слатко
причати
,
да
јесам
милина
бити
слушати
.
бити
јесам
увек
одмерити
,
горд
на
свој
вештина
,
и
када
јесам
о
шта
причати
,
тај
јесам
увек
тако
лагати
и
средити
разлагати
,
као
да
јесам
водити
рачун
о
сваки
реч
који
хтети
изговорити
.
данас
јесам
њен
кућа
постати
средиште
сав
комшијски
жена
,
чији
кћер
бити
већ
стасати
за
удаја
,
тај
се
моћи
дотле
надати
,
да
хтети
мајстор
Диша
на
њихов
врата
кад
тад
закуцати
.
—
Цинцарка
,
па
још
удовица
;
брука
!
—
Мор
да
јесам
само
тај
,
ни
по
јад
!
—
прихватити
један
између
она
,
забрадити
преко
фес
шамија
калемћарком
.
—
А
тај
знати
нешто
?
—
запитати
јесам
други
и
радознало
погледати
у
она
.
—
Па
,
ето
,
тетка-Маце
;
она
знати
и
више
.
—
А
шта
ја
знати
?
—
знати
да
јесам
млад
,
леп
и
вредан
...
одговорити
тетак
Маца
,
али
некако
тако
неодлучно
и
с
таки
израз
очи
,
као
кад
бити
неко
хтети
да
казати
:
хтети
бити
ви
да
ја
језик
извући
,
ама
ја
хтети
.
—
А
онај
,
тетка-Мацо
?
...
Божем
се
не
знати
што
јесам
јесам
лањски
Божић
обилазити
онако
често
.
—
Буда
бог
с
ми
,
жена
!
—
узвикнути
тетак
Маца
чисто
запањити
—
још
хтети
ја
обедити
,
да
јесам
она
нешто
изнети
,
а
ја
ништа
о
тај
не
знати
.
—
А
онај
?
—
Која
?
—
Белћим
не
знати
ја
шта
јесам
у
башта
закопати
?
тетак
Маца
сада
већ
јесам
имати
израз
двомислен
и
тајанствен
;
лице
она
јесам
доћи
запрепашћен
.
она
се
од
чудо
само
прекрсти
и
почети
се
заклињати
свој
јединче
,
како
јесам
тај
лаж
и
ако
се
тако
што
из
њезин
кућа
изнети
,
тај
бити
моћи
нахудити
њезин
добар
глас
.
тетак
Маца
јесам
тај
таки
одлучан
глас
исказати
,
да
јесам
комшиница
одмах
пресећи
разговор
у
тај
правац
,
јер
јесам
осетити
,
да
она
она
не
бити
ништа
казати
,
баш
и
када
бити
у
истина
што
знати
.
али
тај
јесам
сметати
комшилук
ни
најмање
,
да
мало
доцније
,
из
онај
ранијег
снебивање
и
потајан
осмешкивања
тетка-Мацинога
извући
згодан
материјал
за
читав
историја
,
који
хтети
се
за
дан
два
развити
.
српски
жена
јесам
никако
у
рачун
ићи
да
један
Цинцарка
,
па
још
удовица
,
уграбити
њихов
удавача
прилика
,
а
како
јесам
бити
други
начин
да
мајстор-Дишу
извести
на
права
стаза
,
онај
јесам
се
сав
средство
трудити
,
да
из
прошлост
леп
удовица
ишчачкати
макар
и
један
трунчица
;
а
већ
после
бити
она
лако
бити
да
од
тај
трунчица
замесити
читав
брдо
препрека
,
преко
који
мајстор
Диша
не
бити
моћи
прећи
.
А
докле
се
по
разним
комшијски
кућа
зуцати
,
додавати
или
смејати
на
рачун
будући
младожења
и
млад
,
мајстор
Диша
јесам
пливати
у
дупли
задовољство
:
оженити
се
леп
удовица
,
који
он
носити
кућа
и
неколико
хиљада
грош
и
ородити
се
са
грчки
нација
,
тај
хтети
тако
,
мало
по
мало
,
раскрстити
са
погрешка
свој
отац
,
који
не
бити
тај
срећа
да
се
,
као
и
он
,
оженити
Гркиња
.
но
човек
један
мисао
,
а
судбина
друго
радити
.
мајстор
Диша
јесам
већ
у
велик
припремати
,
што
он
јесам
бити
потребно
,
да
се
у
сват
показати
као
достојан
зет
нација
у
који
се
претапати
.
Кир-Думина
жена
,
ко
јесам
окумити
,
бити
он
јесам
сад
наместо
стар
сестра
;
она
јесам
по
чаршија
бирати
за
нов
ћурче
и
свила
за
свадбени
антерија
и
леп
шарен
појас
;
а
већ
нов
ђевђелук
(
капа
„
дињара
“
)
тај
јесам
мајстор
Диша
купити
јесам
,
јер
од
младеначки
стид
јесам
моћи
ићи
са
свој
кум
кроз
чаршија
,
а
глава
јесам
„
калуп
“
,
те
да
јесам
она
сам
понети
и
по
мера
капа
избрати
.
и
Јанићије
бик
тај
дан
бити
јесам
више
по
улица
него
у
дућан
.
разносити
јесам
„
каранфил
“
званица
,
који
јесам
мајстор
Диша
,
као
младожења
,
од
свој
страна
,
позвати
на
весеље
.
сутра
дан
,
по
прстен
,
поћи
мајстор
Диша
у
дућан
;
али
јучерањи
„
гледање
“
и
осмејак
што
јесам
она
,
тај
прилика
,
она
двоје
кришом
измењати
,
још
он
и
сада
држати
у
неки
занос
,
тај
јесам
ићи
као
по
сан
.
сав
он
се
чинити
,
као
да
он
јесам
јуче
нешто
замаштало
,
те
он
сада
и
онај
ћепенак
и
људи
по
она
и
сав
око
он
изгледати
нов
,
непознат
.
осврнути
се
по
дућан
,
поћи
да
сести
и
да
се
прихватити
„
дикиша
“
с
који
јесам
опсецати
сахтијан
за
јеменије
,
али
некакав
унутарњи
немир
,
у
који
се
огледати
и
чежња
и
радост
и
нестрплење
,
сав
у
један
мах
,
не
дати
он
да
се
на
један
место
скрасити
.
он
отурити
посао
,
одмахнути
рука
весело
па
изићи
из
дућан
.
Јанићије
бик
притегнути
кајиш
о
колено
један
јеменију
и
прошивати
ђон
,
а
испод
очи
пратити
сваки
покрет
свој
мајстор
.
па
и
он
доћи
мило
,
кад
видити
како
он
газда
певушити
један
грчки
песмица
и
како
се
час
по
час
осмешкивати
.
А
чим
мајстор
Диша
одмахнути
рука
и
изићи
из
дућан
,
Јанићије
се
још
више
разведрити
,
прихватити
газдин
песмица
и
,
онако
уз
посао
,
запевати
гласно
и
јасно
да
се
по
цео
дућан
хорити
.
јутро
необично
пријатан
.
Читав
низ
разапет
ћепенак
кроз
крив
и
тесан
улица
на
Зерек
и
Бит-пазару
руменити
се
у
јутарњи
зрака
;
па
и
сав
послен
свет
,
који
се
око
ћепенак
тамо
и
амо
мувати
,
чинити
се
мајстор-Диши
,
да
јесам
баш
данас
нарочито
расположен
,
чинити
он
се
као
да
он
сваки
познавати
и
честитати
он
на
тако
красан
успех
,
што
он
јесам
јуче
на
„
гледање
“
и
прстен
код
свој
испрошеница
добити
.
—
Ида
ситно
,
у
колико
он
тај
допуштати
његов
облина
,
избегавати
да
се
са
познат
састати
,
од
стид
,
да
он
на
улица
не
честитати
;
а
ако
он
ко
на
улица
и
зауставити
,
он
се
брзо
опраштати
и
изговарати
да
морати
журити
,
па
онда
још
више
уситнити
,
само
да
бити
што
пре
замакати
за
сокачић
,
у
који
он
становати
кум
Дума
.
—
Јанићије
већ
довршити
један
посао
,
па
почети
да
отпасивати
кајиш
с
колено
,
кад
у
дућан
завирити
Лепосава
тетка-Мацина
.
—
—
Шта
хтети
?
запитати
јесам
Јанићије
.
—
јесам
ли
ту
чика-Диша
?
—
Шта
хтети
ти
?
—
—
Зина
,
да
ти
казати
!
—
одговорити
Лепосава
,
па
како
јесам
доћи
ближе
Јанићије
,
ухватити
крај
од
кајиш
,
који
он
јесам
још
бити
скопчати
око
колено
,
и
почети
он
са
смеј
вући
по
дућан
.
Јанићије
онако
на
један
нога
скакутати
за
она
и
викати
да
пустити
,
а
она
се
све
више
церекати
,
те
он
не
пустити
све
докле
се
Јанићије
не
саплести
и
пасти
потрбушке
насред
дућан
.
—
у
тај
она
се
и
кајиш
измакнути
из
рука
,
те
кад
видити
како
Јанићије
скочити
љутит
,
нагнути
из
дућан
и
кад
подобро
одмакнути
застати
и
почети
он
пркосити
.
Јанићије
жив
да
се
изести
;
јесам
пристати
да
напустити
дућан
,
па
да
јесам
појурити
,
ни
да
јесам
опет
оставити
,
да
он
се
онако
смејати
.
—
овај
девојче
,
који
јесам
тада
моћи
бити
дванаест
година
,
јесам
моћи
никада
да
проћи
с
мир
,
а
да
он
не
зачикне
на
ма
који
начин
.
али
она
ни
Јанићије
јесам
остајати
дужан
;
толико
пута
изненада
бити
јесам
дохватити
шака
,
тај
јесам
она
често
више
од
он
примати
,
него
ли
што
он
јесам
задужити
.
да
ли
јесам
тај
бити
узајаман
мржња
или
несташлук
детињити
(
јер
ни
Јанићије
не
бити
више
од
петнаест
година
)
,
тај
се
не
бити
моћи
утврдити
тако
на
пречац
.
главно
јесам
,
да
јесам
једно
други
вазда
пакостити
;
често
бити
се
пута
,
она
рашчупан
кос
и
плакати
а
он
сав
изгребати
,
вратити
са
чесма
кућа
.
али
се
ни
после
тај
не
остављати
на
мир
,
него
тражити
на
нов
прилика
,
да
се
расправа
.
и
овај
час
Јанићије
већ
бити
одмерити
ока
даљина
,
тај
се
решити
да
,
бар
за
часак
,
оставити
дућан
на
комшија
,
а
он
да
тркнути
за
она
,
кад
он
одједаред
изненадити
појава
мајстор-Дишина
.
ваљда
се
Дишин
шегрт
не
бити
толико
забленути
ни
пред
гол
турски
сабља
,
као
овај
пут
пред
појава
мајстор-Дишином
.
јесам
тај
бити
од
какав
страх
,
већ
од
онај
изненадан
промена
,
што
јесам
углед
на
цео
појавити
.
сав
мајстор
Диша
изгледати
он
јесам
чисто
као
претући
;
једва
се
вући
и
стењати
,
а
са
лице
сливати
се
крупан
грашак
зној
,
што
бити
за
здрав
човек
бити
много
и
на
велик
летњи
припека
,
а
камо
ли
на
овако
благ
пролетњи
сунце
.
бик
стати
насред
дућан
,
па
гледати
разрогачити
у
свој
газда
.
мајстор
Диша
стајати
према
он
,
пипати
се
по
појас
и
сав
хтети
нешто
да
казати
свој
шегрт
,
али
,
кад
расклопити
уста
,
грло
он
се
стегнути
,
па
ни
да
прословити
.
—
Јанићије
доћи
тежак
овакав
положај
,
па
се
усудити
да
запитати
.
—
газда
,
да
ли
да
ти
донети
хладан
вод
?
—
на
!
—
простењати
Диша
и
иза
појас
извадити
један
прстен
,
па
он
пружити
Јанићије
.
Јанићије
узети
прстен
и
чекати
,
шта
хтети
мајстор
Диша
наредити
,
али
овај
сести
на
пањ
,
брисати
рукав
зној
и
по
који
пут
тако
застењати
,
као
тежак
болесник
кад
он
бол
спопасти
.
Јанићије
видити
да
се
нешто
страшно
десити
,
па
се
чисто
смрзнути
,
држати
прстен
у
рука
,
преметати
он
и
загледати
и
очекивати
,
хтети
ли
он
газда
казати
,
где
и
који
да
он
однети
.
—
носити
!
—
јекнути
као
иза
сан
мајстор
Диша
—
носити
,
да
он
не
гледати
више
!
Јанићије
се
окренути
врата
и
збуњено
застати
на
сам
праг
.
—
ето
,
носити
,
газда
;
ама
,
куда
да
он
носити
?
—
она
!
да
он
она
дати
...
натраг
...
тај
ја
не
требати
...
рећи
:
ево
ти
!
мајстор
Диша
хтети
да
знати
ни
за
шта
више
.
Отрча
Јанићије
,
а
мајстор
Диша
остати
јесам
.
тако
јесам
неки
време
ћутао
и
отирати
зној
,
а
мало
за
тај
устати
,
с
мука
се
довући
до
собичак
,
који
служити
за
стовариште
еспап
,
а
у
исти
време
и
као
ноћиште
Јанићијево
,
па
се
прућити
по
миндерлук
и
тек
сада
започети
наизменце
стењати
и
уздисати
.
Пуц
глас
по
комшилук
,
да
јесам
Диша
вратити
прстен
.
с
почетак
се
и
веровати
и
јесам
:
али
када
тетак
Маца
,
који
јесам
тај
дан
обићи
већ
неколико
породиља
,
потврда
,
почети
се
на
сав
страна
нагађати
,
шта
јесам
тај
узрок
.
разумети
се
,
да
јесам
бити
сијасет
причати
и
узрок
;
сваки
жена
причати
јесам
,
како
јесам
чути
од
други
,
а
уз
тај
јесам
,
да
бити
догађај
бити
што
потпун
,
описивати
сав
појединост
који
јесам
,
како
јесам
ко
држати
страна
који
,
бацати
у
таман
сенка
час
Дишу
а
час
Анастасија
Бенџину
.
у
мало
водити
велик
талас
,
у
мали
чаршија
велик
узбуна
.
Срба
,
познаник
Дишини
,
држати
страна
свој
Србин
и
бранити
он
,
а
Грк
,
пун
јед
,
што
се
њихов
удовица
тако
јавно
срамотити
,
викати
на
сав
уста
не
само
на
мајстор-Дишу
него
и
на
кир-Думу
,
што
се
толико
заслепити
,
те
допустити
,
да
се
један
Србин
увлачити
у
њихов
друштво
.
Кир-Дума
јесам
мука
мучити
;
навући
себе
беда
на
врат
,
па
сада
не
знати
ни
како
да
се
бранити
у
махала
од
свој
сународник
,
ни
како
да
извести
ствар
,
те
да
се
брука
загладити
.
мајстор
Диша
се
затворити
у
онај
мали
собица
,
па
се
жив
од
туда
не
јављати
.
понеки
од
познаник
Срба
навратити
у
дућан
,
тек
колико
да
из
Дишиних
уста
чути
,
зашто
јесам
вратити
прстен
;
али
она
бик
увек
одговорити
,
да
газда
јесам
у
дућан
.
но
докле
се
,
тај
дан
,
међу
Србин
