Весело,
господине
председниче
!
вели
Курјак
.
—
Ама
нешто
ми
глува
ова
слава
!
вели
председник
.
—
Како
да
није
!
вели
Смук
.
Нема
Цигана
.
—
Бе’у
једни
отоичке
,
ама
ги
напудимо
зашто
су
лопови
.
Они
куповаше
и
доносише
пљачку
алексиначку
и
књажевачку
у
турцко
време
кад
беше
рат
.
Рекаја
сам
јоште
кад
паде
Ниш
и
заступи
Србија
,
да
ћу
ги
бијем
где
ги
нађем
и
дор
ги
видим
;
па
си
тој
и
радим
,
веру
ги
фираунску
чађаву
!
Фаћам
рачун
;
јоште
три
иска
,
па
да
ги
бидне
рамно
стотинка
.
—
Ама
глуво
ми
без
Цигана
!
вели
председник
.
Куд
је
била
слава
без
Цигана
!
—
Глуво
,
господине
.
—
Чујеш
,
куме
Светиславе
!
—
Ја
...
о
молим
...
изволите
!
вели
Светислав
.
—
Дакле
,
као
што
ти
реко
’
,
ја
ћу
да
ти
будем
кум
,
Курјак
старојко
,
а
Калча
нек
’
ти
буде
место
оца
.
А
,
Калча
,
пристајеш
ли
?
—
Све
си
кабулим
...
вели
Калча
.
—
О
каква
част
!
Ствар
прешла
у
јаче
руке
.
.
Дакле
има
наде
!
Даље
од
мене
онда
мисли
о
самоубиству
!
„
0
Маријола
,
лепотице
красна
,
Слико
дивна
раја
небескога
!
Не
смем
чисто
да
погледам
у
те
,
Дивном
блеску
светла
лица
твога
.
Ал
’
врати
се
,
о
погледај
,
стани
,
Мог
живота
већ
се
гасе
дани
!
“
заврши
декламацију
овај
Јулије
Флотвел
из
путујућега
друштва
.
А
Калча
не
скида
очију
с
њега
,
него
га
слуша
и
гура
једнако
Смука
,
да
га
и
овај
слуша
.
—
Море
,
куме
,
ти
ме
збуни
с
том
твојом
фантазијом
.
Дакле
,
шта
оно
хтедо
’
рећи
...
—
За
Цигани
беше
разговор
!
вели
Калча
.
—
А
,
да
,
дакле
,
куме
и
ћато
...
сутра
напиши
признаницу
на
пола
плате
...
—
Чујем
,
господине
куме
;
а
на
колико
,
молим
?
—
На
пола
плате
,
четрдесет
и
осам
динара
,
од
петнаестога
до
краја
овога
месеца
,
на
име
плате
писара
ово-општинског
,
а
плата
ти
је
деведесет
и
шест
динара
засад
.
—
Хвала
,
господине
кума-
председниче
и
једини
прави
пријатељу
и
добротворе
.
—
Уха
,
шта
ти
све
наказива
ту
!
Рекни
:
куме
—
доста
је
.
—
Хвала
,
куме
.
Дакле
,
куме
,
шта
сте
ми
хтели
наредити
?
Где
кум
оком
,
ту
кум
скоком
!
—
Леле
мајке
,
што
ће
да
ни
процавти
Општина
сас
овакога
писара
!
!
вели
Калча
,
смејући
се
.
—
Дакле
,
куме
,
отиди
оном
мом
писару
пред
кућом
ту
што
стоји
и
кажи
му
,
нека
одмах
пошље
свих
шест
пандура
у
свих
шест
циганских
мала
—
а
и
код
Пантелеја
нек
’
иду
,
ако
по
малама
не
нађу
,
па
нек
’
доведу
свираче
.
—
Колико
?
—
Кол’ко
их
нађу
.
—
Ама
,
викам
,
вели
Калча
,
неће
може
бит
’
да
дођу
;
и
њим
ги
је
слава
.
—
Море
!
Чудне
ми
славе
!
Циганска
слава
.
Шта
неће
да
дођу
?
Кажи
да
председник
зове
.
Хајде
сад
...
Чујеш
...
хеј
,
стани
...
Нареди
тамо
и
за
прангије
!
—
И
чочеци
нек
’
доведу
!
предложи
Калча
.
—
И
њих
,
и
све
.
Знају
они
Курјака
;
зар
су
му
мало
свирали
Мекам
и
Зејбечку
Игру
.
—
Море
,
не
знају
они
председников
бакшиш
!
вели
Смук
.
—
Е
,
па
срећна
слава
!
Срећно
виђење
!
Ове
године
како
можеш
,
а
до
године
како
хоћеш
.
Па
да
Бог
да
с
домаћицом
,
вели
му
председник
.
Ако
си
Курјак
,
не
мораш
бити
курјак
.
Куцају
се
и
пију
.
—
Седи
,
Мито
,
рече
председник
Курјаку
.
Што
си
замишљен
?
Шта
ти
је
?
А
Курјак
само
седи
и
ћути
.
Суче
бркове
,
вуче
брк
и
гледа
низ
нос
,
као
човек
који
осећа
своју
вредност
и
намеран
је
да
је
пусти
у
саобраћај
.
—
Истин
’
,
што
ти
је
па
теб
’
?
Ништо
си
млого
жалан
,
побратиме
!
—
Ето
тако
.
Ништа
!
Мислим
нешто
!
Ето
од
кад
је
наше
друство
,
па
се
не
сетисте
мене
да
жените
и
да
ми
председник
буде
кум
!
А
овај
,
ето
,
дошао
јуче
,
па
му
већ
нађосте
и
девојку
и
кума
и
старојка
и
све
!
Е
,
зато
ме
је
баш
много
жао
!
...
То
...
то
ја
и
умрећу
а
заборавити
нећу
!
—
Па
,
молим
те
,
побратиме
,
а
кад
си
нам
ти
реко
да
’
оћеш
—
—
...
Него
да
ја
дочекам
,
наставља
збиља
ожалошћени
Курјак
,
моју
славу
без
домаћице
,
и
још
у
туђој
кући
!
Е
зато
мене
боле
срце
!
То
је
мени
једна
жалост
велика
!
—
Море
батали
то
сад
.
А
поправићемо
то
лако
,
само
ако
ти
хоћеш
!
Него
да
пијемо
.
Само
ако
ти
хоћеш
!
—
Море
,
како
да
нећу
оно
што
је
добро
.
—
Хајд
’
,
батали
ти
то
сад
!
Сад
ће
нам
и
Цигани
доћи
.
Нема
сумње
Курјаку
се
досадио
удовачки
бећарски
живот
а
дирнуло
га
и
то
ваљда
што
је
дочекао
славу
у
туђој
кући
.
И
он
се
опет
изгуби
у
мислима
.
Само
је
гладно
брке
,
пућио
образе
,
надимао
груди
као
што
већ
то
чине
заљубљени
удовци
,
и
мало
је
говорио
а
није
се
расположио
ни
кад
су
стигли
свирачи
.
После
пола
сахата
стигоше
свирачи
.
Ивко
је
седео
дотле
у
кафаници
и
поручивао
кафе
и
примао
извештаје
,
који
су
га
потпуно
умирили
,
јер
је
чуо
да
је
власт
стигла
већ
на
место
нереда
.
Пошао
је
умирен
и
пун
наде
;
али
што
се
ближе
кући
примицаше
,
све
га
више
неки
страх
обузимаше
.
Оставио
је
кућу
у
приличној
тишини
,
а
сад
из
далека
проламаше
му
уши
један
ужасан
урнебес
!
Јакаша
,
јараша
!
чу
се
из
авлије
глас
Циганака
и
зурле
Амета
зурлаша
.
—
Леле
,
мајке
,
што
ће
баш
да
пропаднем
!
Што
ће
овој
сас
мене
на
крај
да
бидне
!
рече
,
па
полете
кроз
свет
у
авлију
,
као
човек
који
је
до
мало
час
безбрижно
седео
у
друштву
,
па
му
изненада
јаве
:
да
му
се
кућа
запалила
.
Ту
стаде
на
оном
демаркационом
ћошку
од
куће
,
па
гледа
и
слуша
све
.
Унутра
већ
само
како
се
замислити
може
!
Како
те
најгоре
мрзи
'
.
Једна
вика
,
једна
свирка
,
једно
пуцање
и
подврискивање
једно
,
па
се
до
неба
чује
!
Затекао
је
шест
циганских
дружина
.
Све
ударило
у
свирке
и
даворије
,
у
ћеманета
,
зурле
и
бубњеве
,
а
чочеци
у
бесну
игру
.
Циче
ситна
ћеманета
,
пиште
зурле
,
а
глас
им
се
разлеже
чак
до
Виника
,
тресе
се
кућа
и
сокак
од
бубњева
,
звече
дахирета
,
подзвецкују
чампаре
на
рукама
чочека
.
Игра
чочек
и
прави
кругове
и
шиба
својим
дугим
курјуцима
по
зраку
и
тресе
грациозно
целим
својим
симетричним
телом
,
а
Калча
се
извалио
на
једно
јастуче
,
зажмирио
сладнострасно
као
мачак
,
па
викнув
:
„
Ахааа
,
чичино
малецно
!
“
испали
пушку
у
вис
и
отера
радознале
врапце
чак
у
девету
махалу
.
„
Свирите
мој
жалос
’
,
веру
ви
фираунску
чађаву
чочешку
!
“
дере
се
Калча
и
обећава
лагир-папуче
гаравом
чочеку
Кара-Биберу
,
због
које
се
почешће
по
кафанама
дешавају
туче
између
војске
и
цивила
и
има
разбијених
глава
и
слубљених
шешира
,
покрханих
столица
и
тесака
без
канија
у
кафани
и
канија
без
тесака
у
касарни
.
„
Ћити
,
ћити
,
Ружо
!
“
дере
се
Калча
.
Тресе
се
кућа
веселога
Ивка
,
јорганџије
.
Стао
домаћин
,
па
гледа
и
слуша
чудо
.
„
Што
је
овој
,
бре
брате
;
помага
ли
што
тапија
?
“
рече
у
себи
.
Веровао
је
својим
ушима
,
још
са
сокака
чујући
како
му
се
све
тресе
од
свирке
и
песме
весела
кућа
његова
,
али
очима
својим
није
могао
да
верује
ни
сад
,
на
лицу
места
,
усред
авлије
!
Занемео
и
стао
.
И
да
је
то
био
човек
који
афектира
,
нема
сумње
да
би
најприродније
и
најзгодније
било
за
њ
да
падне
у
несвест
;
—
али
пошто
као
човек
јаке
и
снажне
грађе
није
знао
шта
су
то
живци
,
а
још
мање
слаби
живци
,
није
знао
наравно
ни
падати
у
несвест
,
него
је
само
зинуо
од
чуда
,
па
стоји
насред
авлије
.
Оставио
још
и
којекако
мирну
кућу
,
а
сад
затекао
читав
вашар
као
у
паклу
,
и
то
још
у
присуству
општинских
служитеља
,
на
чију
је
помоћ
апеловао
!
Они
су
ревносно
прали
чаше
и
спремали
„
бештек
“
и
„
есцајг
“
!
!
—
Бреее
!
Зар
тол’ко
Цигани
ги
има
у
овај
град
?
!
викну
Ивко
,
коме
ништа
паметније
у
овај
мах
не
паде
на
памет
него
то
.
Заборавио
на
своју
несрећу
,
па
се
чуди
томе
.
Стаде
гледати
и
мерити
и
Цигане
и
пандуре
који
раде
и
уређују
слошке
као
да
су
баш
у
својој
кући
.
—
А
,
за
тој
ли
ве
је
послаја
приседник
,
несреће
пандурске
!
викну
Ивко
,
мислећи
да
су
пандури
(
као
сироти
људи
)
поткупљени
.
—
Ми
си
сал
’
слушамо
заповес
’
,
рече
један
са
засуканим
рукавима
,
разгледајући
опрану
чашу
,
а
Ивка
и
не
гледајући
.
Што
па
нас
резилиш
,
кад
су
туј
наши
стареји
?
!
—
Какви
стареји
!
;
А
,
ће
се
нађем
ја
с
приседника
,
па
ће
га
питам
,
какви
има
пандурини
!
Куд
су
стареји
?
пита
Ивко
,
не
видећи
ништа
друго
до
саме
Цигане
.
Први
пут
му
паде
на
памет
,
па
се
запита
:
откуд
у
вароши
толико
Цигана
!
Погле
,
молим
те
!
рече
Ивко
у
себи
.
И
доиста
сам
Циганин
притискао
авлију
,
па
да
,
што
певају
,
јаје
бациш
од
горе
,
не
би
пало
на
калдрму
већ
на
добра
Циганина
или
још
бољу
Циганку
.
А
није
ни
чудо
.
Пандури
су
сви
,
колико
их
је
било
,
тачно
извршили
наредбу
.
Сваки
је
пандур
довео
по
једне
свираче
;
шест
пандура
,
шест
дружина
Циганских
беше
дошло
.
Стоје
у
полукруг
са
свима
могућим
музичким
инструментима
културнога
Запада
и
чаробнога
Истока
.
Они
као
полукруг
,
усред
њих
кардаши
,
а
усред
кардаша
седи
главом
он
,
председник
;
власт
,
болан
брате
!
Пао
у
севдах
,
па
онако
ћефли
лепи
динаре
и
стопарце
по
челу
и
образима
најмлађег
и
најлепшег
чочека
Ајше
и
обећава
јој
стамбол-папуче
!
Грешни
Ивко
кад
виде
то
,
а
он
стао
па
се
скаменио
,
и
стоји
не
друкче
него
као
један
велики
у
салонски
капут
и
свилени
прслук
са
цветићима
у
саксијама
обучен
знак
питања
или
дивљења
.
Дуго
је
ћутао
,
јер
не
може
ни
очима
да
верује
,
а
још
мање
да
гукне
!
Власт
,
болан
брате
,
отишла
да
га
заштити
,
па
се
и
она
саблазнила
и
њу
је
ова
тродневна
епидемија
заразила
!
И
њу
је
занела
и
понела
струја
овога
бујнога
весеља
.
Па
шта
је
онда
стално
и
солидно
у
овој
земљи
?
мислио
је
Ивко
.
—
На
здравље
ти
пита
,
домаћине
!
гукну
Ивко
.
У
овуј
земљу
веће
нема
ни
ред
ни
па
закон
!
Пропадо
’
ја
са
све
приседника
!
—
Ивко
!
—
Побратиме
!
—
Ћопек
!
Гракнуше
оданде
у
један
мах
кад
га
спазише
,
а
прангија
рикну
силно
и
посу
земљом
несрећнога
Ивка
по
глави
,
по
капуту
и
по
свиленом
прслуку
са
цветићима
у
саксијицама
.
—
Свирајте
:
„
Што
те
нема
,
што
те
нема
,
драги
,
да
ми
дођеш
?
“
виче
Курјак
.
—
Јок
јок
,
свирите
:
„
Побратиме
,
побратиме
,
ете
,
да
се
не
варамо
!
“
виче
Калча
.
Цигани
свирају
и
певају
и
једно
и
друго
у
исти
мах
.
Ивко
стао
насред
авлије
,
па
се
подбочио
као
онај
коме
се
поломе
кола
на
пола
пута
од
села
у
варош
,
—
стао
,
па
гледа
блесасто
.
Паде
му
на
памет
прекјучерашња
гужва
циганска
,
па
рече
у
себи
:
Сас
Цигани
поче
,
сас
Цигани
ће
ми
се
и
сврши
слава
!
Ја
си
дочека
у
моју
авлију
„
Циганско
царство
!
“
—
Поскоро
овам
’
,
куче
ниједно
,
виче
Калча
.
А
,
теб’те
никуд
нема
!
А
знаш
ли
,
јагуридо
,
дек
је
данас
слава
на
нашога
Курјака
?
!
Не
знајеш
,
је
ли
,
несрећо
побратимска
!
—
Овамо
,
побратиме
,
устаде
Курјак
и
приђе
му
.
Данас
ми
је
слава
,
Свети
Марко
.
Жалост
,
побратиме
,
које
сам
ја
дочеко
од
тебе
,
као
од
једног
бољега
од
рођенога
брата
,
да
се
ти
мене
не
сетиш
,
него
да
ја
морам
да
ти
напоменем
.
—
Е
,
па
срећно
,
утањи
Ивко
,
до
године
побоље
код
твоју
кућу
да
гу
дочекујеш
и
испраћујеш
!
Пољубе
се
.
—
Ставријо
,
море
,
чашку
за
Ивка
.
Добисмо
новога
госта
.
Седи
си
,
Ивчо
!
вели
Калча
.
Куцају
се
и
пију
.
Ивко
седа
.
—
Е
,
а
што
је
па
саг
овој
,
господин
-
приседниче
?
рече
прекорно
Ивко
.
—
Не
можеш
бре
без
нас
,
признај
,
куче
ниједно
!
вели
му
задовољно
Калча
.
Скита
се
,
скита
,
па
се
врну
при
нас
у
старо
друство
,
куче
!
Насмеја
се
Ивко
мало
горко
,
па
се
предаде
судбини
и
баци
капу
на
траву
.
—
Ето
видиш
,
како
сад
иде
све
лепо
и
мирно
.
Седиш
ту
,
а
нико
ти
не
каже
ни
:
потамо
се
!
Треба
лепо
.
Добар
си
мајстор
,
ал
’
с
људима
не
умеш
,
вели
му
председник
,
густијозно
једући
једно
ребарце
.
То
треба
полако
,
па
то
после
све
иде
својим
путем
,
као
намазано
.
Ти
само
уживај
!
—
Е
јес
’
,
господине
.
Да
уживам
,
господин
-
приседниче
!
Калча
ме
испрати
сас
пушку
,
а
ти
ме
па
саг
сас
прангије
дочека
!
Фала
ви
како
на
брата
,
рече
учтиво
Ивко
,
а
у
себи
се
пита
:
шта
ли
то
,
Боже
,
иде
све
тако
лепо
и
намазано
?
—
Деде
још
по
једну
!
Најпре
таван
јагњетине
,
па
таван
вина
,
па
онда
таван
кафе
,
па
ништа
лепше
!
Ето
тако
...
сад
још
ово
да
испијемо
,
ту
што
видиш
,
а
после
ћемо
сви
лепо
да
се
дигнемо
,
па
право
тамо
!
Ал
’
онда
треба
и
ти
да
нам
помогнеш
,
јер
и
твоје
се
коже
то
тиче
.
—
Што
да
прајим
,
господине
?
Све
ће
да
чиним
,
салте
казуј
!
вели
Ивко
,
па
му
се
примаче
столицом
.
—
Па
ти
ето
видиш
,
какви
су
ово
зли
поданици
.
Видиш
да
овај
сваки
има
три
срца
као
Муса
Кесеџија
.
Видиш
да
су
тек
сад
ћефли
што
су
пронашли
Митину
славу
!
Па
ти
мислио
да
ће
већ
да
сврше
,
а
они
тек
сад
почињу
!
Хоће
славски
колач
да
поруче
.
—
Како
,
море
,
да
не
видим
!
Очи
ми
обелеше
гледајући
бруку
.
Него
курталисуј
,
аман
!
—
Е
па
лепо
,
има
лека
.
—
Има
велиш
!
О
да
да
Господ
!
—
Ето
видиш
овога
овде
Светислава
.
То
је
наш
писар
;
добио
је
данас
службу
.
И
ти
си
ми
казао
,
а
и
од
њега
сам
самог
мало
час
чуо
,
да
је
бегенисао
ону
јучерашњу
девојчицу
...
—
Маријолу
Танину
?
Јесте
,
господине
.
—
Е
,
па
видиш
.
Па
сад
бирај
!
Ил
’
волиш
да
их
скинеш
сад
одмах
с
врата
,
ил
’
да
ти
још
три
дана
праве
лудорије
по
кући
.
Од
тебе
све
зависи
,
више
него
од
мене
.
—
Научи
ме
,
господине
,
ела
...
—
Па
да
оде
твоја
жена
,
госпоја
Кева
,
мајци
девојчиној
...
—
Аа
,
при
Сику
?
—
Јесте
,
да
оде
,
па
да'је
пита
;
хоће
л
’
удати
дете
.
Је
л
’
јој
је
за
удавање
;
а
ми
имамо
,
реци
момка
на
женидбу
.
Нек
’
каже
,
да
није
рђава
прилика
...
а
знаш
...
ко
га
зна
,
може
после
доћи
неки
још
гори
.
А
овоме
бар
знам
фамилију
.
Од
добре
је
фамилије
,
за
то
нека
се
не
брине
,
а
има
и
масу
,
то
ја
знам
и
јамчим
.
—
Е
,
лепо
...
ће
рекнем
:
приседник
га
знаје
како
и
себ
’
што
познава
...
—
Па
ако
може
бити
што
од
тога
посла
,
а
ми
да
им
дођемо
одмах
овако
сви
у
прошевину
—
а
ево
ту
су
и
Цигани
.
Жива
згода
,
све
ко
наручено
.
Он
млад
,
леп
,
од
добре
фамилије
,
таман
прилика
;
а
и
она
лепа
...
—
Лепа
,
господине
,
како
гугутка
,
како
и
мајка
гу
Сика
,
а
мајка
гу
па
што
беше
...
—
Ее
,
де
...
казиво
си
ми
већ
!
прекиде
га
председник
.
Дакле
ако
може
,
а
ми
онда
вечерас
лепо
све
да
свршимо
,
а
на
Духове
може
свадба
да
буде
.
Дакле
.
хоћеш
ли
?
—
Како
да
нећу
,
господине
!
вели
Ивко
.
—
Е
па
,
Светиславе
,
домаћин
ће
да
иде
.
Дакле
,
Ивко
,
хајд
’
брже
,
а
кажи
им
да
се
девојка
момку
просто
допала
;
кажи
да
је
зато
и
остао
три
дана
код
тебе
,
што
му
се
жестоко
допала
...
—
Рекни
гу
,
додаје
Калча
,
жестоко
му
памет
померила
ваше
Јолче
,
па
си
је
саг
како
брљив
без
њума
!
Ошашавеја
је
...
—
Да
,
господине
,
а
и
шта
би
ми
био
живот
без
ње
!
Само
један
суморан
дан
,
магловит
,
облачан
дан
;
дан
без
сунца
,
небо
без
паведрине
,
без
топлих
зрака
сунчаних
.
Што
је
цвет
без
топлих
зрака
сунчаних
,
то
сам
ја
без
ње
!
О
,
господине
,
кад
бисте
знали
!
Кад
бисте
знали
и
осећали
што
ове
ломне
и
измучене
груди
осећају
у
овај
мах
!
Ах
,
господине
!
рече
Светислав
,
а
опустио
руке
и
разарусио
косу
,
па
изгледа
као
онај
кога
из
кафане
избаце
.
—
Погле
га
сал
’
што
збори
!
вели
Калча
полако
и
гурка
Смука
.
Ја
га
што
је
брљив
!
Их
,
што
је
фантазија
,
мајка
му
стара
!
—
О
,
господине
председниче
!
Да
ли
ћете
ми
моћи
веровати
?
!
...
Али
не
...
и
ви
сте
били
млади
,
и
ваша
је
крв
негда
бујније
кључала
,
срце
јаче
било
,
и
ви
се
више
кретали
по
узвишеним
пределима
идеала
!
И
ви
сте
јамачно
имали
једно
створење
,
које
не
бисте
дали
ни
за
сва
царства
овога
пространога
света
;
за
чијим
сте
погледом
чезнули
,
за
чијим
гласом
уздисали
,
за
чије
бисте
једно
„
љубим
те
,
љубим
“
дали
све
блаженство
душе
своје
!
—
А
она
,
мени
...
ах
,
коли
ми
је
драга
она
!
—
Бреееее
,
отеже
Калча
,
па
ово
море
било
лудо
!
!
!
—
Море
,
не
лупај
ту
којешта
,
осече
се
председник
на
Светислава
,
који
је
још
једнако
онако
чупав
стајао
и
декламовао
без
суфлера
,
нит
’
ми
одуговлачи
ту
ствар
,
кад
видиш
да
радим
за
тебе
!
...
Дакле
...
овај
...
тако
кажи
,
нека
каже
тамо
госпоја
Кева
:
да
је
момак
рад
да
се
жени
,
а
девојка
му
се
допала
.
Он
има
нешто
масе
,
а
добиће
службу
,
па
не
тражи
ништа
;
што
кажу
,
пристаје
и
у
једној
кошуљи
да
је
узме
.
А
ја
ћу
се
старати
за
њега
.
Познавао
сам
му
оца
,
а
познавао
и
фамилију
,
и
јамчим
за
њега
.
Ако
да
,
нек
’
јој
рекне
,
да
ће
тиме
и
мени
учинити
љубав
,
а
рећи
ће
ми
после
фала
,
то
знам
.
А
и
девојка
ваљда
му
неће
манисати
?
А
момак
је
воли
и
било
би
му
тешко
кад
би
га
...
—
О
умукните
—
раздера
се
Светислав
—
не
спомињите
ту
ужасну
реч
,
тако
вам
спасења
душе
ваше
и
вечних
мука
које
вас
чекају
!
Не
спомињите
!
рече
малаксало
,
па
разбаруси
косу
у
очајању
и
паде
преко
једне
столице
.
—
Ама
реко
’
ли
ти
да
се
не
млатиш
кад
ја
радим
,
видиш
фала
Богу
.
Бог
и
душа
,
хоћу
те
везати
,
па
послати
у
Београд
у
лудницу
,
ако
ми
само
још
једну
реч
...
—
Ах
!
не
,
не
!
Ви
још
не
знате
...
—
’
Оће
—
нек
’
гу
рекне
Кева
—
како
онај
леблебиџија
из
Стамбол
,
што
се
у
онуј
турцку
песму
поје
,
пушку
да
фане
,
ајдук
да
стане
,
ако
му
,
ете
,
не
давате
Маријолче
ваше
.
Може
да
направи
сијасвет
зулуми
и
па
ешеклуци
заради
овај
несрећни
севдах
.
Такој
нек
’
гу
,
ете
,
на
Сику
рекне
!
учи
их
Калча
.
—
Не
,
не
!
Нашто
ми
и
живот
,
та
он
би
ми
само
био
пакао
на
земљи
без
ње
!
Ја
ћу
се
убити
ако
...
—
Чујеш
море
,
Ивчо
,
што
си
збори
човек
?
!
Нек
’
рекне
Кева
на
Сику
:
да
ће
да
се
беси
наш
побратим
Светлислав
на
криву
грану
,
а
све
од
кара-севдах
—
а
од
кара-севдах
поголем
болес
’
има
ли
на
овај
свет
?
!
вели
Калча
озбиљно
.
А
истин
’
може
да
учини
тој
!
Фантазија
је
,
бре
!
Лудо
,
бре
,
зар
га
не
видиш
?
Море
муке
видомо
сви
сас
њега
за
овој
три
дана
!
Па
може
тој
и
да
напраји
,
на
кој
ће
таг
,
рекни
гу
,
Сике
,
да
потегли
на
душу
?
А
може
,
каква
је
будала
,
да
се
ожени
за
инат
сас
неку
штумадлу
,
па
бива
ли
наш
побратим
такој
да
начини
,
та
такву
снајку
да
си
добијемо
?
!
Тој
ће
бидне
,
рекни
,
ако
му
не
давате
девојченце
.
Разбираш
ли
?
—
Разбирам
де
!
вели
Ивко
нестрпљив
.
—
А
за
момка
,
реци
,
да
је
већ
председникова
брига
;
биће
места
за
њега
.
А
после
има
и
масу
,
дакле
неће
,
фала
Богу
,
бити
гладан
.
А
рече
,
чини
ми
се
,
да
је
сиротнија
кућа
,
а
?
запита
председник
.
—
Па
сиротиња
,
господине
,
вели
Ивко
;
имају
си
једну
кућицу
,
лојзице
,
малко
земљице
,
чаир
и
магаре
;
тол’ко
!
—
Е
,
па
иди
сад
,
па
гледај
што
брже
да
се
вратиш
,
ако
желиш
да
ти
се
кућа
што
пре
испразни
,
вели
му
председник
полако
.
Јер
видиш
како
је
!
Курјакова
слава
тек
сад
почела
...
једва
сам
их
одвратио
...
а
хтели
да
зову
и
попа
да
сече
колач
!
Па
ако
и
Курјакова
слава
устраје
још
три
дана
,
лепо
ће
да
ти
иде
!
Хајд
’
,
иди
сад
!
—
’
Оћу
,
’
оћу
,
господине
,
да
радим
ћу
како
да
ми
је
син
ели
родљак
,
вели
Ивко
.
—
Рекни
гу
,
учи
га
Калча
,
нек
'
си
не
тврди
пазар
баш
тол'ко
млого
.
Зашто
знајеш
како
је
!
Момак
си
је
како
један
,
демек
,
зајац
,
девојачка
мајка
како
ловџија
,
наводаџија
како
огар
,
како
на
прилику
саг
мој
Чапа
што
је
,
а
момак
како
зајац
;
дор
га
видиш
,
а
ти
тај
час
по
њег
’
,
зашто
кад
му
изгубиш
траг
,
нема
га
ни
зајац
,
беше
му
веће
...
неће
га
нађеш
ласно
!
Па
да
си
има
нос
,
како
мој
Чапа
,
па
неје
ласно
!
Та
и
за
овој
саг
,
ете
,
алис
та
си
је
работа
!
Зашто
може
после
да
буде
слаб
алиш-вериш
за
девојку
.
Знајеш
како
је
девојка
!
Док
си
је
млада
и
луда
и
зелена
,
она
си
је
скупа
и
јагма
на
њума
,
како
на
ранке
црешње
;
а
после
и
по
две
оке
да
даваш
за
марјаш
—
па
мука
за
муштерије
!
Море
,
мен
’
ме
ти
питуј
,
рече
Калча
задовољан
и
изненађен
и
сам
овим
својим
згодним
упоређењем
.
Помени
гу
за
оној
наше
старо
,
кад
гу
ја
бегенисува
јоште
у
оној
време
,
а
она
си
и
мајка
гу
тврде
пазар
!
Па
виде
ли
што
се
после
напраји
?
!
После
си
пође
и
удаде
се
за
онога
Танчу
;
од
Калчу
па
дође
му
ред
и
на
Танчу
онога
!
!
Знајеш
,
рекни
гу
,
за
онај
стари
реч
:
„
А
кум
сас
прасе
,
а
ти
а
па
сас
врећу
“
,
та
прасе
у
врећу
,
зашто
после
може
да
стане
кум
пишман
!
Та
и
Сика
нека
си
не
тврди
баш
тол’ко
млого
пазар
,
зашто
може
после
да
буде
зорт
кад
прецавти
девојче
како
цвет
;
да
буде
зорт
,
па
таг
да
дава
девојче
за
неку
јоште
погору
прилику
и
јоште
побудалу
од
овога
нашога
побратима
,
ете
,
Светлислава
!
...
Ете
тој
ти
се
поздравија
,
рекни
гу
,
онај
Калча
.
И
нама
ће
ваљ’да
зора
синут
’
,
Сунце
наше
у
висину
винут
’
.
Бићеш
моја
,
моје
чедо
драго
,
Бићеш
моја
,
једино
ми
благо
!
вели
Светислав
,
а
дигао
руке
и
окренуо
се
према
Ивку
и
домаћици
му
који
одоше
својом
мисијом
.
—
Брееее
!
отеже
Калча
.
Што
је
па
будала
и
фантазија
овај
наш
тазе
побратим
,
та
га
у
свет
нема
!
!
А
,
побратиме
,
а
фаћа
ли
те
тој
па
сваки
дан
у
овој
време
?
!
После
пола
сахата
ето
ти
Ивка
и
Кеве
.
Вратише
се
обоје
весели
.
Ови
их
једва
дочекаше
,
јер
Светислав
је
за
ово
пола
часа
починио
лудорија
доста
.
—
Господин
-
приседниче
,
виче
Кева
с
врата
,
да
кажеш
:
Драгичка
!
—
Море
и
ми
да
кажемо
!
Бог
да
поможе
и
поживеје
твој
памет
,
господине
,
та
се
присети
!
вели
му
Ивко
полако
.
—
Шта
је
?
гракнуше
сви
.
—
Готова
работа
!
вели
Ивко
.
Изнапред
мајка
гу
не
беше
ништо
кефли
за
разговор
,
мислејаше
,
демек
,
да
салте
шегу
терамо
,
па
си
жена
не
верује
,
та
рече
:
„
Зар
ви
не
беше
доста
у
вашу
кућу
,
рече
,
та
саг
па
почесте
и
у
овуј
!
“
—
Ама
,
Сике
,
викам
ја
,
ти
си
берем
жена
...
„
’
Ајде
,
комшија
,
и
ти
си
па
како
онија
!
Не
води
гаирет
сас
сиротињу
!
“
рече
па
она
.
Муку
,
море
,
имашем
сас
жену
!
Ама
кад
гу
ја
реко
’
да
ич
нема
шала
,
и
да
ће
приседник
да
дође
сас
нас
,
а
она
таг
рече
:
„
Е
,
ако
да
је
туј
и
господин
-
приседник
,
таг
,
рече
,
може
да
буде
ништо
.
“
А
ја
гу
јоште
реко
’
:
Да
запиташ
,
рече
ми
господин
-
приседник
,
најпрво
девојченце
;
зашто
ми
рече
човек
да
нема
ништо
са
зор
,
веће
сас
кеф
и
сас
алал
.
А
теб
’
ти
је
керка
за
давање
?
—
„
За
давање
ми
је
!
“
рече
она
.
—
Е
,
па
саг
иди
,
па
си
питуј
Маријолу
.
Она
си
запита
девојче
а
ова
се
срамуваше
—
како
је
и
ред
на
удовичку
керку
—
некој
време
,
а
после
признаде
си
што
га
је
и
она
бегендисала
.
—
Берићат-версун
!
викну’ја
.
Па
саг
брго
да
се
спремите
,
ми
ће
смо
саг
овај
час
да
смо
туј
при
вас
!
реко
’
гу
ја
на
Сику
.
—
А
ја
гу
реко
’
,
додаде
домаћица
,
за
девојче
ич
да
се
не
бринеш
,
ако
смо
,
демек
,
муштерије
.
Момак
си
је
убав
,
кротак
,
фин
,
како
галантерис
’
.
Премисли
се
,
реко
’
гу
ја
,
ако
смо
муштерије
и
ако
ти
је
,
демек
,
Јолче
за
давање
!
—
—
„
Што
да
се
премислим
!
рече
па
она
.
Кад
је
к’смет
,
нек
’
се
узну
!
за
давање
ми
је
!
Ми
ће
’
ве
чекамо
!
“
—
допуњава
Ивко
рапорт
.
—
Ура
!
одјекну
громко
и
Цигани
засвираше
један
урнебесан
туш
.
—
Па
’
оће
си
идемо
.
Да
полазимо
!
нуди
их
Ивко
.
—
Можемо
!
вели
председник
,
ако
смо
готови
.
А
ти
,
Калча
,
пробери
једно
шест
најбољих
Цигана
и
сортирај
их
,
па
ти
нек
’
остану
,
а
оне
друге
пусти
.
Старојко
,
ти
знаш
шта
је
старосватско
:
да
води
трошак
,
—
хајд
’
,
дреши
кесу
,
па
плаћај
.
А
ево
им
од
мене
,
и
даде
им
три
банке
.
Раздели
им
,
јер
ће
се
потући
.
И
Калча
и
Смук
деле
бакшиш
Циганима
који
џакају
,
али
не
смеју
много
због
председника
,
а
још
више
због
пандура
;
али
чим
изиђоше
из
авлије
,
заџакаше
страховито
и
почеше
се
бубати
и
тући
.
Ивко
се
смеје
и
не
да
пандурима
да
се
умешају
,
па
вели
:
кад
је
почела
слава
са
циганском
тучом
,
нека
се
,
вала
,
и
сврши
.
—
Ама
шта
тражиш
то
,
куме
?
пита
Смук
младожењу
,
који
се
гологлав
устумарао
по
авлији
.
—
Ама
тражим
шешир
!
вели
Светислав
.
Док
је
Светислав
тражио
свој
шешир
,
дотле
је
Курјак
пришао
председнику
и
,
озбиљна
и
свечана
изгледа
,
разговарао
се
с
њим
дуго
.
Били
су
подаље
,
на
им
се
разговор
није
могао
чути
али
се
од
прилике
могло
видети
,
да
се
нешто
врло
озбиљно
разговарају
.
Чуло
се
у
један
мах
како
Курјак
вели
:
„
А
ово
већ
не
ваља
,
и
сам
видим
,
вели
Курјак
...
срамота
од
света
...
па
бих
вас
молио
,
господине
председниче
,
ка
једног
свог
оца
,
и
,
рећи
,
пријатеља
,
да
ви
“
...
а
председник
пристаје
на
нешто
,
колико
то
до
њега
стоји
.
А
Курјак
све
веселији
и
ведрији
,
избацује
час
једну
а
час
другу
ногу
,
суче
бркове
и
тражи
од
Ивка
оно
мало
огледалце
што
стоји
међу
порцуланом
,
и
чешаљчић
,
а
овај
му
све
то
доноси
.
—
Ама
шта
то
радите
толико
?
пита
председник
,
свршивши
разговор
с
Курјаком
.
—
Ама
шешир
нема
му
га
на
Светлислава
!
одговори
домаћин
.
Стадоше
сви
тражити
шешир
по
собама
,
по
ходнику
,
по
шупи
;
завирише
и
у
кокошињак
и
разгледаше
све
по
авлији
.
Нема
га
нигде
.
—
Гледај
,
молим
те
,
ко
да
је
у
земљу
пропо
!
вели
Курјак
.
—
Ама
,
побратиме
,
дође
ли
ти
у
шешир
,
ели
гологлав
дође
?
вели
Калча
.
Још
мало
,
море
,
да
потраја
овај
џумбус
,
ћамо
да
се
питујемо
како
бугарске
Баја
-Джоре
што
се
питуваше
:
е
ли
беше
на
Баја
-Джору
глава-та
?
!
Свашто
на
свет
!
смеје
се
Калча
.
—
Па
ваљда
није
гологлав
дошо
,
ил
’
га
неко
одно
?
!
—
Море
,
какве
се
све
челебије
изређаше
овија
па
три
дни
у
овуј
кућу
—
може
и
тој
да
бидне
!
—
’
Ајте
,
море
,
људи
,
пролази
време
!
жури
их
Курјак
.
—
Слушај
,
куме
,
вели
председник
,
па
ми
не
можемо
ту
сад
до
поноћи
остати
ради
твог
шешира
.
Него
да
се
помогнемо
.
Ставро
!
—
Извол’те
,
господине
!
одазва
се
и
дотрча
један
наочитији
пандур
,
први
момак
у
својој
махали
.
—
Ти
имаш
најлепшу
шајкачу
,
нова
је
,
је
ли
?
Скини
,
па
је
подај
господину
писару
.
—
Разумем
!
рече
пандур
,
—
А
,
па
ено
ми
шешир
на
чандијама
!
—
Боже
,
куд
па
саг
на
чандију
да
дође
!
чуди
се
Калча
.
Еј
,
црна
Сике
,
што
ће
’
па
да
добијеш
будалу
зета
!
!
—
Ех
,
батали
сад
.
Него
ко
што
реко
’
.
Светислав
узе
и
мету
нову
шајкачу
и
накриви
је
мало
на
десну
страну
.
—
Хајдемо
!
рече
председник
.
А
ви
,
окрете
се
затим
пандурима
,
хајд
’
у
Општину
!
Хајд
’
,
Ивко
!
Пођоше
.
—
А
ти
,
Светиславе
,
да
будеш
паметан
.
Немој
да
ми
се
тамо
измотаваш
ко
мало
час
што
си
,
јер
одмах
ћу
да
баталим
сву
ствар
.
—
Молим
.
Ћутаћу
,
вели
овај
.
—
Да
ћутиш
,
јесте
.
Ти
си
младожења
,
па
треба
да
ћутиш
.
—
Да
си
ћутиш
и
да
се
срамујеш
како
је
ред
,
демек
,
на
младожењу
.
Да
си
постидљив
и
од
невесту
!
Ако
ће
’
опет
да
си
фантазија
,
како
отоичке
што
беше
,
ми
ће
’
те
испудимо
!
Разбираш
ли
?
’
Ајд
’
саг
!
вели
му
Калча
.
—
Молим
,
молим
!
вели
онај
.
—
Да
си
ћутиш
,
вели
Калча
који
се
са
Светиславом
упутио
испод
руке
,
зашто
ако
станеш
да
прајиш
ешеклуци
и
да
си
фантазија
,
како
до
саг
што
беше
—
ем
неће
да
добијеш
девојченце
,
ем
ће
да
поручаш
ћутеци
од
мен
’
у
овај
мрак
.
Разбираш
ли
?
—
Разумем
!
одговара
Светислав
—
Е
,
тол’ко
ти
реч
од
мен
’
.
Да
си
ћутиш
како
немак
!
—
Ћутаћу
!
Као
сињи
камен
ћутати
ћу
!
вели
Светислав
,
решен
да
све
поднесе
ради
Маријоле
.
—
Цигани
,
бре
!
Да
свирате
саг
Он-Алти
,
Шестнаести
турцки
!
заповеди
Калча
.
Цигани
послушно
засвираше
поручени
турски
марш
.
А
што
да
чиним
па
ја
без
шајкачу
?
запита
Ставра
пандур
Ивка
,
кад
се
нађоше
на
улици
пред
авлијским
вратима
која
закључаваше
Ивко
.
—
Еве
ти
моја
шубара
(
па
му
је
наби
на
главу
)
,
а
ја
си
могу
и
гологлав
у
комшил’к
.
А
јутре
да
дођеш
за
шајкачу
и
па
за
господинов
шешир
,
а
ноћас
нек
’
си
седи
на
чандије
.
Зар
топрв
ће
да
преноћи
,
ете
,
на
чандије
!
Па
јутре
ће
’
се
трампимо
и
рачун
преглеђујемо
,
зашто
ноћаске
нећу
сам
дом
!
рече
Ивко
и
полети
гологлав
за
просиоцима
,
а
пандури
одоше
у
Општину
,
праћени
свирком
шкартираних
Цигана
.
Свршише
прошевину
.
Поседише
и
проразговараше
се
и
кренуше
дома
.
Светислав
је
ћутао
.
Испраћа
их
мајка
и
ћерка
.
Веселе
обе
,
па
не
знаш
ко
је
веселији
,
мајка
или
ћерка
.
Испратише
их
до
на
сокак
.
—
Е
,
од
овија
три
дана
што
беше
,
овој
си
је
најпаметна
работа
.
Овој
најпаметно
изработисмо
,
рече
Ивко
задовољно
,
кад
беху
већ
на
сокаку
.
Фала
ти
,
господин
-
приседниче
,
те
ме
овија
не
отераше
у
Цинцари
;
а
ћа
’
да
веће
не
држим
славу
ели
да
гу
променим
за
Светога
Живка
.
—
Па
дом
да
си
идеш
,
рече
Сика
Светиславу
.
—
Лаку
ноћ
!
Лаку
ноћ
!
—
’
Ајде
,
вратите
се
да
не
озебете
!
А
ти
,
Сико
,
тако
без
мараме
!
вели
Курјак
нежно
.
Врата
авлијска
залупише
и
чу
се
споља
како
Јола
и
Сика
,
трче
унутра
.
—
Е
,
па
у
здрављу
да
се
разиђемо
,
вели
председник
.
Срећно
,
Светиславе
!
Срећно
,
Курјаче
.
То
си
добро
урадио
!
Сви
се
љубе
са
Светиславом
,
али
и
са
Курјаком
.
А
што
и
са
Курјаком
?
запитаће
неко
.
Па
ништа
чудно
.
И
Курјак
је
испросио
;
испросио
је
Сику
.
Допала
му
се
особито
одономад
,
кад
оно
није
хтела
да
пева
,
кад
је
оно
Калча
заинтачио
па
тражио
да
пева
.
Од
тога
тренутка
Сика
је
била
једини
предмет
његових
мисли
,
и
та
љубав
је
у
њему
бујно
,
галопирајући
расла
и
нарасла
за
ова
три
дана
.
Досадило
му
као
удовцу
,
дирнуло
га
то
што
је
дочекао
своју
славу
у
туђој
кући
,
а
прострелила
га
Сика
својим
великим
и
као
бадем
дугим
очима
,
па
се
изјадао
председнику
и
замолио
га
да
се
он
заузме
.
И
овај
је
то
учинио
.
Чим
је
свршио
за
Светислава
,
одмах
је
отпочео
и
за
Курјака
.
А
баш
је
згодно
могао
отпочети
,
кад
се
повела
реч
о
младенцима
,
наводећи
да
пуница
и
не
треба
прве
године
да
је
код
њих
.
А
вели
,
ако
је
за
фајду
,
доста
је
жалила
Танчу
(
Бог
да
му
душу
прости
)
,
а
он
је
,
до
душе
,
и
заслужио
да
га
и
дуже
жали
;
али
Божја
воља
,
ето
,
хтела
тако
...
па
кад
већ
њега
не
диже
из
гроба
,
вели
Курјак
,
а
оно
нека
Бог
поживи
оне
што
су
остали
!
А
грехота
је
да
се
и
она
тако
млада
закопа
као
калуђерица
,
кад
још
може
свет
видети
фајду
од
ње
,
и
зато
је
он
проси
.
Писац
није
умео
онако
лепо
да
сложи
то
,
као
што
је
у
истини
било
,
али
отприлике
тим
речима
се
послужио
Курјак
,
а
председник
исто
прихватио
.
И
како
га
је
дао
Бог
слаткоречива
,
ствар
је
тиме
сасвим
,
што
рекли
,
прешла
у
јаче
руке
.
Сика
је
ћутала
и
слушала
.
Накривила
мало
главу
на
леву
страну
и
оборила
очи
,
па
јој
пале
сенке
од
трепавица
до
пола
образа
,
ћутала
и
слушала
и
чупкала
полако
крај
од
кецеље
.
А
затим
је
устала
и
пољубила
председника
у
руку
.
И
док
је
Маријола
спремала
каФе
у
мутваку
,
испросише
јој
амо
у
соби
и
мајку
.
Јола
је
тек
сутра
дознала
за
ту
другу
прошевину
,
и
тад
је
чула
и
шта
је
све
уговорено
.
Уговорено
је
и
за
часнике
и
за
дан
венчања
.
Венчаће
се
ускоро
;
Маријола
на
Духове
,
а
Сика
на
Павлов-дан
.
—
Е
,
са
здравље
,
Светлиславе
,
посинче
рече
Ивко
и
пољуби
га
у
чело
.
Па
јутре
да
дођеш
за
шешир
,
а
за
ноћаске
нек
’
си
седи
на
чандије
.
—
Фала
,
поочиме
!
вели
Светислав
,
на
га
пољуби
у
руку
.
—
Е
,
па
лака
ви
ноћ
!
’
Ајд
’
са
здравље
!
А
до
годину
извол’те
на
Светога
Живка
...
таг
ће
ми
је
слава
...
ће
променим
,
ете
,
светитеља
!
вели
им
Ивко
,
праштајући
се
с
њима
,
па
узе
жену
и
замаче
брзо
с
њом
.
И
набивши
покојнога
Танче
бућмеџије
фес
на
главу
,
оде
право
тасту
да
тамо
са
женом
преноћи
.
—
А
виде
ли
Сику
?
Кол’ко
гу
мило
за
Јолче
,
тол’ко
па
јоште
и
за
себ
’
,
вели
Кева
Ивку
,
идући
путем
.
Виде
ли
?
—
Хо
,
мајке
,
па
тој
се
знаје
;
поближа
кошуљка
оди
хаљинку
.
Е
што
да
чини
млада
и
убава
удовица
у
њојне
године
;
да
гу
пропада
век
без
човека
,
бива
ли
?
!
Како
,
ете
,
цвет
у
пусту
пољану
,
па
никој
га
не
бере
и
ни
мирише
и
ни
се
па
ћити
сас
њега
—
ете
такој
си
је
удовичко
!
—
А
и
на
Миту
мило
;
процавтеја
,
Бож’ке
,
човек
у
образи
оди
голем
радос
’
!
вели
Кева
.
—
Ах
,
рече
Ивко
,
па
се
лупи
у
груди
О
,
Боже
,
сал
’
тол’ко
да
живејем
дор
дочекам
на
некога
прву
славу
;
сал
’
дотле
да
не
замрем
!
А
таг
убаво
ће
ми
,
жене
киселе
,
плате
за
овај
оди
три
дана
панађур
што
га
држаше
у
моју
кућу
без
календара
и
комесара
и
па
после
сас
приседника
.
—
Море
,
остави
па
рекни
:
Сполај
на
Господа
,
што
ги
се
и
саг
курталисува
!
вели
Кева
.
—
Мори
,
Кево
,
рече
Ивко
,
па
се
заустави
,
ако
ли
да
скокнем
малко
до
друство
,
да
ги
се
па
саг
ја
осветим
!
вели
Ивко
,
па
пође
а
Кева
за
њим
,
па
га
ухвати
за
капут
и
не
пушта
.
—
Туј
да
останеш
,
несрећо
!
Једва
ги
се
курталисува
,
а
саг
ги
па
сам
тражиш
?
!
—
Ама
сал
’
да
ги
направим
један
пакос
’
.
—
Јок
,
јок
,
вели
Кева
а
не
испушта
га
;
дом
да
си
идеш
с
мен
’
,
а
за
пакос
’
има
време
.
Ивко
само
хукну
,
па
се
лупи
у
груди
и
рече
:
—
Ама
што
ће
’
се
наплатимо
!
Како
на
кадију
ће
ми
плату
.
А
на
сву
тројицу
је
слава
испред
моју
.
Та
када
ги
,
ете
,
дођем
и
седнем
у
кућу
,
е
,
веће
шест
дана
,
за
овој
неће
им
искочим
из
кућу
.
Ама
ти
,
Кево
,
сал
’
уживај
!
'
Ће
ти
покупим
и
доведем
и
нишки
и
масурички
Цигани
за
џумбус
!
А
,
што
узе
женче
!
!
Тако
смишљаше
и
претијаше
мајстор
-
Ивко
још
оно
вече
,
идући
тастовој
кући
.
А
какав
је
злопамтило
и
пакосник
,
верујте
да
ће
то
и
учинити
.
Већ
је
за
то
кратко
време
смислио
много
што
шта
,
а
до
прве
славе
,
јал
’
Калчине
јал
’
Смукове
јал
'
Курјакове
,
има
доста
времена
.
А
он
је
био
мајстор
у
измишљању
и
намештању
да
нагарави
кога
,
и
већ
се
сад
смешио
и
уживао
у
освети
,
звецкајући
силним
кључевима
од
свију
својих
соба
и
шупа
у
кући
.
Сутра
,
кад
је
отишао
кући
и
распремао
,
још
се
страшније
заклео
да
ће
им
вратити
мило
за
драго
.
Ивко
оде
једним
,
а
господин
председник
другим
путем
,
наредивши
им
пре
тога
да
иду
кући
,
што
му
они
,
наравно
,
и
обећају
,
упутивши
се
фијакерима
који
су
стајали
пред
кућом
.
—
Ама
што
узе
женче
,
побратиме
,
вели
Калча
Курјаку
,
алал
ти
две
очи
!
Саг
може
да
гу
слушамо
кад
запоје
:
Ракито
,
мори
,
Ракито
,
Ракито
,
тенка
селвијо
!
и
па
да
гу
гледамо
,
ми
што
смо
побратими
.
—
А
,
ће
’
се
ти
да
убришеш
за
тој
!
вели
му
Курјак
.
—
Ама
зар
побратиму
ти
па
тој
збориш
?
!
—
Побратиму
,
ја
како
!
Ваљда
се
ја
женим
за
побратиме
?
!
—
Ама
за
тој
ич
не
беше
разговор
!
Ништо
лошо
нема
туј
,
салте
човешки
.
—
Е
,
тако
.
Ја
теби
на
славу
и
ти
мени
на
славу
.
Толико
!
вели
Курјак
,
смејући
се
.
—
А
,
такој
ли
ће
му
бидне
!
вели
Калча
.
—
'
Ајд
'
,
седајте
!
наређује
Смук
.
—
Стој
!
викну
Светислав
,
имам
један
предлог
.
Како
би
било
да
отпевамо
сад
овако
једну
.
Ја
сам
први
тенор
;
треба
још
други
тенор
,
баритон
и
бас
,
па
један
диван
квартет
да
саставимо
,
па
да
нас
види
Бог
!
А
таман
смо
четворица
,
па
можемо
да
саставимо
квартет
;
ја
певам
,
дакле
тенор
;
шта
ти
,
Калча
,
певаш
?
—
Тој
што
и
ти
,
побратиме
!
вели
Калча
.
—
Е
,
па
не
може
то
,
него
реци
...
—
Јок
,
јок
.
Тој
што
и
ти
појеш
,
тој
ће
и
ја
да
ти
помагам
...
побратим
побратиму
треба
да
се
намери
у
помоћ
...
—
Е
па
не
иде
то
тако
.
Певаш
ли
бас
,
сопран
,
алт
,
шта
ли
...
—
Ја
ћу
да
појем
на
твоју
форму
,
побратиме
...
—
Е
,
па
ја
певам
тенор
...
—
Е
,
па
шта
ми
требе
друго
!
Сас
мојега
побратима
и
ја
ћу
си
тој
.
Батали
га
Светислав
,
па
се
окрену
оним
другима
.
—
А
шта
ви
певате
?
запита
ону
другу
двојицу
.
—
Што
и
ти
,
побратиме
!
рекоше
обојица
у
један
глас
.
Хукну
Светислав
,
па
се
окрете
опет
Калчи
:
—
Дакле
,
Калча
,
дед
’
запевај
нешто
што
ти
волиш
...
да
видим
.
Беее
проба
Светислав
басом
.
Дед
’
!
Беее
!
имитује
га
Калча
!
Бреее
!
како
мечке
почемо
.
—
Врло
добро
,
то
је
бас
.
Дед
’
запевај
што
.
Дома
ли
си
,
сама
ли
си
,
Маруш
,
мори
?
Дома
јесам
,
сама
несам
,
лудо
,
мори
!
отпева
Калча
.
—
Врло
добро
!
Па
ти
си
басист
,
ти
ћеш
бас
да
певаш
.
Бееее
!
проба
Светислав
дубоким
басом
.
Ето
,
то
ћеш
да
певаш
.
—
А
сал
’
тој
неће
да
дочекаш
!
вели
Калча
.
Ни
татко
ми
тој
не
беше
,
а
и
ја
нећу
сам
тој
!
...
А
,
басис
нећу
да
сам
докле
се
,
ете
,
крстим
сас
три
прста
.
—
Е
,
па
мораш
тако
...
—
Е
,
а
зашто
бајађим
ти
да
можеш
да
појеш
друго
,
а
ја
па
да
тој
не
могу
!
Ако
смо
побратими
,
демек
,
ми
ће
’
заједно
,
дружески
!
А
бас
да
појем
у
овеј
године
моје
—
нећу
си
—
Што
бре
,
зар
што
ће
ти
је
приседник
кум
да
је
,
та
саг
ја
да
не
смем
да
појем
тој
што
и
ти
?
!
—
А
,
па
не
зато
...
—
А
бас
нећу
да
сам
,
та
да
знам
саг
да
ћу
да
умрем
!
У
нашу
фамилију
,
тој
да
речеш
,
басис
,
ете
,
—
нема
!
рече
Калча
одлучно
.
—
Па
како
ће
’
да
појемо
?
—
Па
да
станемо
пред
кућу
.
Серенада
...
знате
,
фала
Богу
,
шта
је
,
вели
Светислав
.
Серенада
...
—
Хе-хе
!
Смешан
реч
.
Како
викаш
?
!
Пред
кућу
?
Зар
смо
си
ми
па
коленде
та
да
,
како
на
Божић
,
пред
кућу
појемо
?
Е
,
тој
неће
ласно
да
буде
.
Ја
мислешем
у
кола
...
путујећи
...
Ама
само
неколико
стихова
од
песме
:
„
Пред
твојом
сам
ево
кућом
,
за
којом
сам
жудио
!
“
моли
их
Светислав
.
—
Е
,
сал
’
тој
,
да
кажеш
,
код
нас
адет
неје
,
вели
Калча
;
код
вас
може
да
је
,
ама
код
нас
,
ете
,
неје
.
—
Нећемо
!
викнуше
сви
.
—
Е
па
добро
,
онда
ћу
ја
сам
,
још
боље
;
она
се
и
тако
соло
пева
.
Али
му
не
даде
Курјак
,
а
ни
остали
.
—
Светиславе
!
Немој
да
се
млатиш
ту
,
већ
седај
у
кола
,
вели
Курјак
.
’
Ајд
’
,
седајте
.
Ја
и
Калча
у
ова
,
а
ти
и
Смук
у
она
друга
.
Поседаше
.
Сви
се
наместише
,
само
Чапа
остаде
доле
,
машући
репом
и
лајањем
дајући
од
себе
јава
да
је
и
он
ту
.
Он
се
више
није
хтео
одвајати
од
Калче
.
Бојао
те
да
га
опет
не
изгуби
,
па
га
ни
за
тренут
није
више
пуштао
из
вида
.
—
Да
си
узмемо
и
мојега
Чапу
сас
нас
у
друство
?
Ако
ли
?
пита
их
Калча
,
сав
блажен
што
је
и
Чапа
ту
.
Е
,
па
и
он
си
ако
је
пцетиште
,
има
душу
;
па
нек
’
си
и
он
,
викам
,
протера
век
.
Ако
ли
?
—
Да
га
метнемо
у
овај
трећи
фијакер
?
предлаже
Светислав
.
—
Море
,
пешак
си
је
он
убав
,
арнавутска
сорта
је
то
,
мој
Чапа
.
Види
га
бре
,
кол’ко
ноге
тај
има
!
вели
Калча
,
гледајући
га
и
милујући
задовољно
!
Четири
ноге
,
бре
брате
,
мал’ко
ли
је
,
тој
?
Повише
и
од
теб
’
,
побратиме
!
Ће
си
пеш
стигне
пре
оди
нас
.
—
Јок
,
јок
!
И
он
мора
на
кола
,
нек
’
се
зна
да
су
господска
посла
!
вели
Курјак
.
И
тако
метуше
Чапу
у
трећи
фијакер
,
па
потераше
једва
једном
.
ГЛАВА
ЧЕТВРТА
ПАТАРИЦА
Стој
!
чу
се
команда
кочијашима
.
Фијакери
стадоше
.
Према
наредби
г
.
председника
—
а
и
према
њиховом
сопственом
сагласију
и
обећавању
—
требало
је
право
кућама
да
терају
.
Обећали
су
председнику
да
ће
право
кућама
,
а
он
њима
опет
казао
да
ће
ноћас
сву
ноћ
он
сам
главом
обилазити
патроле
и
град
,
па
ће
,
вели
,
видети
,
јесу
ли
одржали
реч
.
Али
се
њима
није
никако
ишло
кући
,
јер
онај
зао
демон
који
их
је
задржао
сва
три
дана
код
Ивка
и
довео
их
дотле
,
да
је
морала
и
сама
власт
интервенисати
—
тај
исти
демон
шану
и
сад
Калчи
,
и
он
предложи
друштву
:
пошто
је
већ
поноћ
прошла
,
да
би
добро
било
,
да
не
узнемирују
своје
по
кућама
.
А
била
је
дивна
ноћ
;
небо
ведро
,
посуто
звездама
.
Чаробна
ноћ
,
нишка
ноћ
!
Издалека
се
чуло
како
хуји
и
шуми
Нишава
и
ломи
се
и
пада
код
града
.
Па
ко
би
презрео
све
те
лепоте
природне
,
оставио
их
и
отишао
у
загушљиви
ваздух
дома
и
легао
да
спава
?
!
Дивна
ноћ
их
је
задржавала
од
тога
корака
.
Али
да
остану
овде
у
вароши
,
нису
смели
;
задали
су
реч
,
а
што
је
још
важније
,
задао
је
реч
и
председник
—
па
може
негде
натрапати
на
њих
.
А
међутим
моменат
био
знатан
и
свечан
;
тако
рећи
,
једаред
у
животу
долази
.
Светислав
испросио
,
испросио
и
Курјак
.
Курјаку
је
,
управо
,
што
кажу
,
дупли
празник
;
испросио
,
а
и
слава
му
,
управо
патарица
.
Зато
Калча
предложи
:
пошто
је
поноћ
прошла
,
да
би
требало
да
прославе
Курјакову
патарицу
.
—
—
Кад
могамо
на
оној
куче
Ивка
да
смо
човеци
спрама
њег
’
,
вели
Калча
,
та
и
за
патарицу
да
му
останемо
у
дом
;
—
а
зашто
па
да
је
побратим
Курјак
полош
од
њег
’
'
?
!
И
његову
патарицу
ће
’
да
славимо
.
Е
ли
усвајате
,
друство
?
викну
одушевљени
говорник
.
—
Усвајамо
!
грмнуше
као
из
једног
грла
сви
и
наредише
кочијашима
да
не
терају
кућама
,
него
да
терају
право
у
Бању
,
а
на
онај
трећи
Фијакер
—
из
којега
је
Чапа
искочио
одмах
,
чим
су
се
кренули
—
узеше
неке
бедне
свираче
Цигане
(
неку
босоногу
дечурлију
,
међу
којом
се
један
одликовао
белим
тврдим
филцаним
шеширом
,
али
и
он
беше
бос
)
,
који
су
се
већ
враћали
кућама
и
код
једног
запаљеног
чкиљавог
фењера
џакали
,
делећи
зараду
у
бакру
.
—
Цигани
бре
,
викну
Калча
,
кој
ви
је
старешина
нек
’
искочи
напред
.
—
Ја
сам
,
ако
искате
чалгиџи-башију
!
вели
онај
боси
у
белом
тврдом
филцаном
шеширу
.
—
’
Ајдете
с
нас
;
паре
ће
напрајите
,
вели
Калча
.
Узеше
их
и
наместише
у
трећа
кола
,
а
Чапу
узе
Калча
у
своја
кола
,
јер
је
већ
почео
урликати
,
па
се
кренуше
.
Прођоше
и
Ћеле-
Кулу
,
и
кад
су
у
највећем
касу
јурили
,
викну
један
с
кола
„
Стој
!
“
Кочијаши
стадоше
,
Цигани
умукнуше
,
а
кардаши
се
стадоше
договарати
куда
ће
,
јер
срећом
некоме
паде
на
памет
,
да
је
сада
бањска
вода
хладна
—
јер
,
као
и
сваке
године
,
баш
у
ово
доба
,
и
сада
тече
у
бањи
по
неколико
дана
само
хладна
вода
.
Сложише
се
да
продуже
пут
,
али
да
окрену
у
Еминову
Кутину
.
Потераше
кола
опет
.
—
Цигани
бре
,
чађава
веро
—
окренуо
се
Калча
,
па
им
наређује
с
кола
—
саг
да
ми
свирите
мој
жалос
’
!
Свирите
:
„
Ел
’
си
чуја
,
дек
сам
испросена
?
“
Тој
да
ми
свирите
!
рече
,
па
се
завали
у
седиште
и
накриви
капу
.
—
Ааа
!
Курјак
,
Курјак
,
вели
,
па
тресе
главом
,
неси
ми
побратим
,
веће
си
ми
,
ете
,
душманин
!
Такој
ћу
те
зовем
,
ете
,
по
саг
.
—
’
Ајде
,
не
будали
ту
!
вели
му
прекорно
Курјак
.
—
Што
бре
,
пита
га
Калча
.
Зар
неси
душманин
и
па
курјак
?
!
Алис
како
гладан
курјак
уграби
ни
нашо
најубаво
јагњенце
,
нашо
малецно
Сике
.
Виде
ли
гу
кол’ко
је
малецно
?
!
За
силав
бре
да
гу
метнеш
како
карамфилче
,
па
да
гу
чуваш
и
гледаш
и
сас
кеф
миришеш
!
—
Море
,
немој
да
се
млатиш
ту
!
вели
Курјак
.
—
Хеее
!
Ама
ти
ми
мен
’
,
побратиме
,
баш
подвали
;
ама
онакој
цврсто
,
хаџијски
ми
подвали
!
Хеее
!
Душманине
,
а
не
побратиме
!
Дође
,
бре
,
из
бели
свет
,
па
како
глува
кучка
ћута
,
ћута
,
дор
ме
тике
уапи
,
и
па
јоште
за
срце
ме
уапи
!
Хеее
!
Ама
ти
ме
мен
’
баш
закла
,
и
па
сас
тупу
чекију
ме
закла
,
како
овна
на
курбан
!
!
Е
,
а
зашто
тој
?
рече
,
па
запева
:
„
Мит-мит—мит—митанче
,
Цркни
ми
,
пукни
,
душманче
!
—
Седи
ту
,
море
,
па
ћути
!
вели
Курјак
.
—
Море
,
теб
'
ти
ласно
беше
!
Удовац
си
,
па
кој
ће
како
теб
’
!
А
ја
што
ће
,
што
знајем
да
си
прајим
;
жена
ми
,
ете
,
цврста
и
здрава
како
селска
Дена
,
ће
да
поживеје
јоште
сто
године
!
—
А
ја
требашем
да
гу
узнем
јоште
у
оној
време
,
ама
мајка
и
татко
гу
ме
не
обичаше
!
Ах
,
што
беше
једно
гугутче
и
антика-девојче
,
кад
запоје
!
—
Ама
па
ти
си
жењен
човек
,
откуд
ти
можеш
имати
две
жене
?
!
Ниси
ни
удовац
,
а
ни
Турчин
.
—
Па
може
и
ја
да
останем
удовац
.
А
што
па
да
не
можем
?
!
Хаџи-
Катлак
у
онеја
године
па
си
има
седам
!
Виде
ли
му
овуј
седму
што
гу
доведе
;
шестнаесе
’
године
бре
,
младо
како
гонџе
од
ружу
!
па
си
мирише
на
памук
од
јорган
,
кад
промине
прокај
теб
’
!
—
Ама
,
ти
си
нека
будала
.
—
Стој
,
фијакерис
’
,
док
наредник
нађе
узенђију
!
командује
Калча
,
и
фијакери
стадоше
.
Ћопеци
,
бре
!
Ела
при
мен
’
,
при
кола
овамке
!
зовну
Калча
,
и
један
Циганин
,
онај
с
белим
крутим
филцаним
шеширом
,
скочи
с
кола
и
дотрча
по
инструкције
.
—
Што
искаш
,
бата-Калчо
?
рече
Циганин
.
—
Какав
бата
,
бре
,
ћопек-сене
!
Зар
на
Цигани
ли
ћу
сам
бата
!
Коме
бата
?
грмну
Калча
,
на
потегне
шаком
,
али
се
хитри
Циганин
измаче
шамару
,
одскочив
бестрага
од
кола
.
Знајеш
ли
,
бре
,
да
си
имам
од
време
јоште
бујрунтију
за
два
Цигана
да
могу
да
ги
утепам
без
рабош
како
два
зајца
у
шуму
,
па
ич
да
ме
не
питује
никој
за
тој
?
’
—
Чорбаџи
-Калчо
—
изговори
Циганин
и
поклони
се
,
а
остало
прогута
од
страха
.
—
Е
,
е
,
такој
те
искам
...
спрама
теб
'
ће
сам
берем
чорбаџија
;
разбираш
ли
,
чађава
гурбетска
сорто
?
—
Разбирам
,
маале-башијо
Калчо
.
—
Е
,
е
,
такој
те
искам
...
А
саг
,
искам
да
ми
свирите
онуја
песму
(
ама
гу
,
ете
,
заб’рави
,
па
неће
да
искочи
баш
под
форму
)
,
онуја
што
се
поје
за
Тодору
,
прво
љубе
и
ашик
,
онуја
:
Прво
ашик
,
Тодоро
,
’
Ајд
’
сас
мене
,
Тодоро
,
Да
ти
купим
,
Тодоро
,
Антерију
,
Тодоро
;
Ти
да
носиш
,
Тодоро
Ја
да
гледам
,
Тодоро
!
Нека
пукну
душмани
,
Твоји
душмани
и
моји
.
Све
се
,
ете
,
спомиње
за
Тодору
,
а
после
се
—
разбираш
ли
,
бре
,
циганска
веро
?
!
—
казује
,
ете
,
у
туја
песму
,
како
ће
да
гу
купи
јоште
и
:
срма-колан
и
тунофес
,
и
мумле-шамију
и
приштевске
нал’не
,
и
широћи
фустан
јањински
и
чифт
папучи
;
све
ће
тој
,
вика
у
песму
,
да
гу
купи
,
па
она
си
сал
’
да
носи
,
а
он
да
гу
гледа
и
па
да
се
поноси
;
а
да
ги
пукну
душмани
од
муку
,
и
њојни
и
па
његови
,
како
,
ете
,
саг
овај
Курјак
,
при
мен
’
што
седи
,
што
црца
и
пуца
од
муку
заради
Сику
и
мен
’
.
—
Ете
тој
да
ми
свирите
,
па
таг
друство
ће
да
ви
да
царски
бакшиш
,
а
ја
нећу
да
ве
тепам
—
а
од
мен
’
и
тол’ко
доста
!
—
'
Оћемо
,
чорбаџијо
и
маале-башијо
Калчо
.
—
Ама
искам
такој
да
ми
свирите
та
да
ви
све
плаче
кемане
од
жалос
’
големи
,
како
Циганин
кад
га
остави
жена
па
зареди
да
оди
по
други
човеци
!
Разбираш
ли
?
Тој
да
свирите
,
и
тој
си
је
мој
жалос
’
!
—
Море
,
Калча
,
викну
Курјак
,
сад
ће
да
буде
још
један
„
твој
жалос
“
,
ако
те
дочепам
,
па
избацим
из
кола
.
А
ти
како
си
почо
,
то
ће
ти
и
бити
!
—
Ихаааа
?
Куд
га
па
ти
искара
!
Јаваш
,
море
!
Што
мислиш
,
бре
!
Калча
нема
две
руке
!
Калча
ће
да
си
седи
и
да
се
срамује
како
селска
невеста
прокај
девера
,
а
ти
да
га
избацујеш
!
Ко’лко
ве
,
бре
,
има
таквија
у
тесте
?
!
Море
,
топрв
ће
да
видимо
,
кој
ће
из
пајтон
!
—
Е
па
кад
си
будала
!
вели
Курјак
.
Ил
’
ја
ил
’
ти
из
кола
.
Овако
заједно
не
можемо
!
Светиславе
,
оди
овамо
!
Седи
ти
до
овога
будале
