КЊИГЕ
ЗА
НАРОД
ИЗДАЈЕ
„
МАТИЦА
СРПСКА
“
-
ИЗ
ЗАДУЖБИНЕ
ПЕТРА
КОЊЕВИЋА
СВЕСКА
61
НЕЈЕДНАКА
БРАЋА
ПРИПОВЕТКА
ЗА
НАРОД
НАПИСАО
СТЕВАН
МАМУЗИЋ
И
НАКЛАДОМ
СРП
.
КЊИЖАРЕ
И
ШТАМПАРИЈЕ
БРАЋЕ
М
.
ПОПОВИЋА
У
НОВОМ
САДУ
1896
.
1
.
Пре
деобе
.
Свршено
је
,
свршено
.
Ето
и
свет
се
разиђе
са
даће
,
само
осташе
још
најближи
сродници
.
„
Отпремише
га
синови
и
сна
ваљано
”
,
чуло
се
на
сокаку
,
где
говоре
они
што
су
били
на
даћи
.
„
Па
и
требало
је
,
богме
“
,
чули
се
одговори
.
„
За
његовог
живота
они
су
живели
бог
зна
како
још
,
а
ето
после
њега
—
и
руком
показивали
—
така
кућа
,
таке
стаје
,
таки
грунт
,
као
што
је
у
покојног
бабе
Цветозара
,
мало
је
наћи
,
мало
!
”
„
Само
ако
буду
умели
,
биће
им
добро
!
“
рекоше
једни
.
„
Умеће
,
да
шта
ће
!
“
одговорише
други
.
„
Да
бог
да
,
али
тешко
...
тешко
...
”
говорише
они
,
као
што
то
обично
бива
,
да
једни
говоре
добро
,
а
други
сасвим
друкчије
.
та
да
,
само
нека
се
говори
.
И
говорило
се
.
Људи
страхота
воле
да
нагађају
.
Ови
други
су
видели
,
како
су
му
синови
ваљани
до
сад
па
ће
—
али
баш
за
цело
!
—
и
од
сада
.
Они
први
,
дакако
,
рекоше
друкчије
.
„
Научили
су
они
на
безбрижан
живот
,
особито
онај
старији
;
тај
ти
је
,
богме
,
имао
код
свог
бабе
,
што
му
срце
зажели
,
а
сад
?
Да
ли
ће
се
умети
збринути
за
све
,
што
треба
,
и
што
човек
онако
од
беснила
хоће
,
а
да
не
крњи
своје
добро
?
”
питаше
се
сами
,
а
сами
и
одговараше
вртећи
главом
.
И
тако
је
то
било
онај
дан
кад
саранише
бабу
Светозара
,
а
тако
и
два-три
још
дана
,
па
престаде
,
заборави
се
као
и
све
.
У
кући
осташе
два
брата
.
Старији
је
већ
био
ожењен
.
Са
њима
су
седили
стриц
и
стрина
са
девојком
својом
.
То
је
била
сва
породица
Никшића
у
две
куће
,
кад
се
овамо
урачуна
и
бабе
Светозара
унуче
,
Криста
,
ћерчица
старијег
сина
Радована
.
Била
је
то
некад
једна
велика
и
јака
задруга
у
бившој
граници
у
Срему
.
До
душе
,
није
била
јака
друштвом
,
него
имањем
,
покретним
и
непокретним
.
Сада
су
две
куће
:
Бабе
Светозара
и
Рајкова
,
брацина
,
као
што
би
синовци
рекли
.
Ова
соба
,
у
којој
они
сада
седе
,
стражња
је
соба
,
у
којој
је
покојни
баба
живео
.
Предња
је
била
намештена
,
и
у
њој
је
баба
као
самртник
одлежао
.
Ова
је
стражња
соба
обично
намештена
сасвим
обично
.
У
врх
собе
је
сто
и
око
њега
две
клупе
са
наслоном
;
с
једне
и
с
друге
стране
даске
на
ногарима
—
то
је
за
кревете
.
С
леве
стране
кад
се
уђе
у
собу
—
кућа
је
на
поноћ
окренута
била
—
била
је
велика
земљана
фуруна
.
Управ
,
до
те
фуруне
пружале
се
даске
с
те
стране
.
Могло
се
ту
два
кревета
наместити
.
То
се
догађало
само
зими
,
и
тада
би
баба
пружио
ноге
управ
до
фуруне
;
дакако
да
је
било
тек
у
старијим
годинама
.
Сада
су
била
два
кревета
,
један
с
једне
,
други
с
друге
стране
,
лепо
намештена
,
а
оне
даске
до
фуруне
стајале
су
голе
.
Дабогме
,
и
до
преког
прозора
стајао
је
орман
са
четир
фијоке
.
То
је
покојне
матере
.
За
вратима
још
чивилук
и
онда
смо
све
изређали
до
св
.
Ђурђа
и
кандила
мало
испред
њега
.
У
соби
су
сви
ћутали
осим
стрица
,
браце
.
Он
је
приповедао
.
Као
старији
човек
он
је
знао
,
да
је
то
врло
тешко
остати
сироче
,
макар
и
да
си
одрастао
.
Зато
је
и
гледао
да
своје
синовце
утеши
колико
толико
.
А
већ
шта
ће
браца
приповедати
,
лако
је
погодити
.
Иза
самртника
се
увек
о
њему
приповеда
.
Тако
је
и
овде
било
.
Ево
брацине
приповетке
.
„
По
Богу
,
и
ми
смо
ти
двојица
ето
тако
остали
иза
нашег
оца
,
као
што
сте
ето
ви
сада
.
Мени
је
било
двадесет
,
а
баба
био
премашио
двајест
четири
.
Имао
је
он
већ
и
дете
,
али
то
је
рано
умрло
.
Остали
смо
ти
ми
,
брате
,
у
доста
пуној
кући
.
Тако
,
тријест
јутара
земље
,
марве
много
,
справа
свих
за
наш
рад
:
што
год
хоћеш
,
свега
доста
.
И
ја
ти
и
мој
баба
,
ваш
покојни
отац
—
Бог
да
му
душу
прости
!
—
’
нако
...
лепо
...
сасвим
лепо
.
.
Лепо
,
па
сву
годину
тако
.
И
на
другу
јесен
—
у
јесен
умро
и
наш
отац
,
као
ето
и
ваш
,
Бог
да
им
душу
прости
!
—
а
ја
да
се
женим
,
и
оженим
се
.
Боме
ти
ми
нисмо
саставили
више
две
године
заједно
.
Није
то
било
ради
жена
.
Јер
код
бабе
су
морале
све
жене
:
ћуткац
.
Него
тако
.
Он
био
жустар
,
а
ја
спор
.
Њему
се
није
допало
,
а
мени
опет
оно
,
како
он
ради
.
И
ми
ти
се
споречкамо
,
па
и
раставимо
.
Него
нисмо
се
свадили
,
лепо
смо
се
растали
.
После
смо
један
другом
и
помагали
.
Ваш
отац
,
баба
,
у
млађе
године
радио
,
радио
,
богме
,
за
вас
двојицу
,
па
теко
и
стеко
.
Ето
,
вама
,
је
остало
четрест
јутара
земље
,
а
он
је
пре
тридест
две
три
године
имао
тек
петнајст
.
Кад
је
стеко
,
онда
је
и
живео
.
И
одевен
и
нарањен
и
напојен
и
прошо
се
свуда
,
и
што
год
хоћеш
.
И
јес
живео
.
Него
имао
је
и
право
;
то
је
његова
мука
,
а
није
је
ни
крњио
,
ни
задуживао
.
Да
,
сад
сте
вас
двојица
остали
.
Ти
си
се
Рако
(
име
му
Радован
.
ал
тако
га
звали
)
нагледао
света
.
Био
си
у
Сервији
(
граничари
многи
тако
кажу
)
,
и
у
Шлавонији
и
у
Маџарској
—
нагледао
се
и
села
и
вароши
,
света
и
лепота
,
свега
!
А
овај
млађи
?
Е
,
да
је
његов
баба
још
поживео
и
само
да
је
био
здрав
ово
две-три
године
,
и
он
би
тако
.
А
овако
,
шта
ћеш
мој
Тошо
,
кад
ти
Бог
није
дао
?
!
Ал
ништа
.
Ти
си
радио
и
само
то
научио
,
па
ће
добро
бити
.
Лепо
је
све
видети
и
чути
,
ал
умети
и
хтети
радити
,
чини
ми
се
,
најбоље
је
.
А
ти
га
,
Рако
поштеди
,
пожали
га
више
пута
;
младе
су
то
још
кости
,
а
вруће
срце
,
врућа
крв
...
Никшића
,
да
шта
!
“
заврши
стриц
као
с
неким
поносом
.
Издувао
се
,
па
ће
онда
опет
:
„
Слажите
се
,
децо
!
Ти
си
Рако
брз
,
оштар
,
ти
планеш
.
Пази
,
да
онда
не
речеш
што
год
,
јер
знаш
,
кад
се
рекне
,
повратка
нема
.
А
ти
Тошо
пази
,
да
и
не
дође
никад
до
речи
.
Кад
има
речи
између
браће
,
онда
нема
добра
.
“
И
браца
заврши
саветовање
и
приповедање
.
Више
пута
му
је
жена
упадала
у
реч
:
„
А
што
и
ти
ниси
био
такав
?
“
Он
би
само
руком
одмануо
,
па
наставио
не
прекидајући
.
Сад
јој
је
тек
као
у
шали
рекао
:
„
Нисам
имао
с
ким
,
да
будем
онакав
.
“
Она
се
није
љутила
.
Познало
се
и
по
њој
,
да
није
од
таких
.
Била
је
близу
педесет
,
а
још
округлих
образа
.
Није
се
та
утргла
радећи
.
И
сад
је
сасвим
мирно
пребирала
по
столу
,
шта
је
било
лепо
од
колача
,
па
грискала
и
давала
ћери
,
што
је
била
до
ње
.
То
је
њино
јединче
.
Као
мати
,
биће
и
она
.
То
нису
рђаве
жене
,
само
што
се
не
кидају
за
радом
.
Преко
од
њих
седили
су
Рака
и
Тоша
.
Поднимљени
обадва
,
а
ћуте
као
заливени
.
На
даскама
до
фуруне
седила
је
млада
Ракина
.
То
је
чељаде
било
вредно
познавати
.
А
шта
ви
мислите
,
ваљда
град
од
жене
?
Није
.
Ваљда
лепота
ко
у
виле
?
Није
ни
то
баш
сасвим
.
Ваљда
добра
као
анђео
?
Није
тако
добра
,
ал
добра
као
најбоље
чељаде
.
Ето
то
је
.
Така
је
Боса
.
Омања
,
више
сићурава
,
ама
док
је
погледиш
,
видиш
,
да
је
добра
и
одма
осетиш
,
да
и
ти
мораш
бити
добар
спрам
такога
створења
.
Њој
је
на
крилу
спавала
мала
девојчица
тако
од
две
године
,
а
она
је
миловала
рукама
.
Очи
и
уши
су
јој
пазиле
тамо
,
где
се
говори
.
Још
се
по
шта
шта
говорило
.
Браца
се
још
сећао
свог
брата
,
још
је
спомињао
,
како
је
он
шта
радио
,
и
говорио
је
синовцима
,
да
само
они
тако
раде
,
па
ће
бити
добро
.
Касно
у
ноћ
полегаше
.
Браћа
нису
дуго
заспала
.
То
им
је
друга
жалост
у
животу
.
Пре
две
им
године
мати
умре
,
и
тек
што
се
научише
,
да
их
не
гледе
она
два
ока
,
што
најмилије
гледе
а
ето
им
умре
и
отац
.
Истина
,
да
су
људи
,
али
је
то
тек
тешко
знати
све
,
шта
кући
треба
и
од
куда
да
се
то
набави
.
То
су
браћа
видела
још
за
живота
очева
.
У
једанпут
траже
други
кварт
пореза
.
Они
се
забрину
.
Оду
оцу
и
кажу
му
.
Он
им
се
смеје
.
То
је
било
,
док
је
баба
био
болестан
.
„
Не
дирај
рану
.
она
је
сада
буд
зашто
.
Него
вуну
продаји
,
јагањце
мушке
,
шта
ће
ти
они
“
,
рекао
би
он
.
Они
би
послушали
и
то
би
било
дивота
.
Сад
се
боме
,
сам
брини
.
Исто
је
тако
и
код
рада
.
Нађе
се
,
а
ти
треба
да
радиш
три
,
четири
посла
.
Који
ћеш
?
Питај
бабу
и
он
ће
ти
рећи
.
И
баба
је
нашао
,
који
је
пречи
.
Него
млађег
брата
су
и
друкчије
бриге
мучиле
.
Није
он
дете
.
Видео
је
он
,
шта
и
код
бабе
није
ваљало
.
А
шта
то
не
би
ваљало
?
„
Јест
истина
,
мислио
је
Тоша
,
што
браца
за
Раку
вели
.
Он
је
на
свако
добро
научио
.
Док
смо
још
били
деца
,
он
је
увек
имао
крајцару
у
џепу
.
Тек
,
а
у
Раке
видиш
те
бонбона
,
те
алве
,
те
шећера
—
што
год
му
срце
зажели
.
Од
петнајст
већ
година
почео
се
момчити
.
На
њему
штофане
хаљине
,
док
их
у
селу
ни
прави
момци
нису
имали
.
Други
носе
обојке
и
опанке
,
а
наш
Рака
ципеле
:
други
потроше
десет
или
двадесет
крајцара
у
колу
,
а
наш
Рака
још
онда
и
педесет
.
Кад
је
био
момак
,
био
је
први
.
Он
коло
води
,
ајд
то
је
лепо
,
он
свирцу
баца
,
он
и
сам
пије
,
на
се
и
напије
.
Он
је
иш'о
,
бог
те
пита
,
куда
.
Куд
год
је
и
отац
ишао
,
свуд
га
је
водио
.
Него
сад
,
сад
ће
ваљда
друкчије
.
„
Кад
падне
слеме
на
теме
онда
ће
он
осетити
како
је
оно
тешко
”
,
говорио
је
покојни
баба
стрицу
,
кад
га
је
овај
карао
за
Раку
.
„
А
ја
?
Хм
,
и
ја
би
био
први
момак
у
селу
,
само
да
је
мој
баба
био
здрав
.
Па
и
ваља
,
кажу
,
протерати
,
док
си
млад
.
А
овако
?
Ех
,
шта
би
.
Сад
баба
умре
,
сад
нема
ништа
.
Све
и
да
се
може
.
—
а
може
се
фала
Богу
!
—
опет
се
неће
.
Та
њин
је
баба
био
тако
добар
њима
,
да
је
заслужио
,
да
се
из
њиних
уста
не
чује
песма
,
нити
да
њина
нога
заигра
бар
годину
дана
.
А
после
?
Ако
те
не
узму
у
војнике
,
мораш
се
женити
,
да
шта
ћеш
,
па
опет
нема
ништа
...
.
Ал
сведно
...
онда
се
бар
гледи
своја
кућа
,
свој
посао
...
"
и
Тоша
усни
,
споменувши
и
опет
на
послетку
свог
бабу
.
Рака
се
опет
сећао
доброте
очеве
наспрам
себе
.
И
суза
му
је
по
која
отишла
.
Оштрији
људи
су
осетљивији
,
особито
онај
,
који
је
научен
,
да
увек
да
одушке
оном
,
што
осећа
.
Ако
је
сретан
,
биће
весео
;
ако
је
несретан
,
биће
жалостан
.
Ако
га
разљутиш
,
сева
очима
;
ако
се
ражалости
,
плакаће
...
И
сам
је
помишљао
на
оно
,
што
ће
тек
да
дође
.
Зато
му
је
и
било
још
више
жао
бабе
.
Сетио
се
и
Тоше
и
како
је
он
добар
,
како
никад
није
што
противно
му
рекао
...
Пазиће
га
.
Браћа
уснуше
скоро
у
зору
.
И
сањали
су
,
да
боме
,
свога
бабу
,
свој
живот
за
његова
живота
.
Кад
су
устали
,
сетише
се
свог
бабе
,
жалише
га
,
ама
груди
су
им
биле
пуне
:
осећали
су
како
ће
и
даље
добро
бити
.
И
освану
тај
дан
и
прође
лепо
.
Прођоше
тако
и
други
,
прође
и
месец
,
два
дана
а
све
лепо
:
Браћа
се
питала
,
шта
ће
радити
.
Млађи
није
хтео
ништа
преко
старијега
,
а
старији
се
увек
саветовао
с
млађим
,
јер
је
и
овај
већ
био
човек
.
Бивало
је
то
овако
.
„
Ја
мислим
,
Рако
,
да
би
данас
требало
обрати
још
ону
постад
кукуруза
,
што
нам
је
заостала
на
она
два
јутра
,
па
одма
мећи
кукурузовину
.
Знаш
,
у
крају
је
,
па
ће
се
марва
чешати
онуда
,
а
неће
је
пастири
чувати
сад
,
кад
виде
да
је
обран
кукуруз
.
А
тамо
је
здраво
лепа
,
па
може
је
отрцати
,
а
нама
богме
треба
.
Треба
преранити
она
наша
говеда
!
“
„
Е
,
де
,
де
,
Тошо
.
Иди
,
зовни
Мију
,
Јулу
,
овога
ил
онога
,
па
ћемо
се
пожурити
,
да
то
данас
урадимо
.
Добро
велиш
ти
,
добро
.
“
А
неки
пута
и
не
би
било
добро
,
што
Тоша
вели
,
и
онда
је
Ракина
послушана
.
Док
су
браћа
тако
по
пољу
,
Боса
је
код
куће
.
Она
незна
,
шта
је
пољски
рад
,
од
кад
јој
је
свекрва
умрла
.
Кућа
је
велика
,
па
једна
душа
има
по
цели
дан
посла
,
да
никад
не
седне
,
ако
хоће
,
да
јој
је
све
у
реду
.
Из
јутра
би
помузла
,
па
истерала
краве
,
спремила
свињару
и
чобану
торбу
,
наранила
живину
,
браове
;
и
то
је
све
морало
бити
у
реду
,
док
се
љуцки
раздани
.
Сада
је
требала
кувати
ручак
берачима
.
Онда
би
поспремала
собе
,
окупала
дете
,
и
ту
ти
је
већ
време
,
да
се
кува
ужина
.
Долазила
су
и
кола
са
кукурузом
;
требало
је
и
капију
отворити
.
Кукуруз
су
изручивали
на
двориште
,
да
се
провене
,
а
није
га
ни
имао
ко
бацати
у
котобању
до
довече
.
Ту
је
опет
требало
попазити
,
да
рањеници
не
би
кукуруз
разметали
.
И
то
је
све
тако
ишло
,
док
се
не
вечера
.
Сада
опет
пери
судове
,
чисти
обућу
,
пери
обојке
,
намести
великима
,
успавај
малу
,
па
тек
је
онда
мирна
и
то
тек
онда
,
ако
дете
мирно
спава
.
Тако
је
то
ишло
читаве
јесени
,
док
се
није
прерадило
.
Људи
су
радили
своје
послове
,
а
жена
свој
,
па
је
све
ишло
,
као
што
Бог
заповеда
,
док
се
не
деси
нешто
.
Рака
је
до
сада
био
сасвим
на
свом
месту
човек
.
И
сад
би
он
завирио
у
биртију
,
попио
чашу
вина
,
па
бежи
кући
.
То
није
ништа
.
Нит
сиромашнији
,
ако
попије
,
нит
богатији
ако
не
попије
него
ретко
је
то
када
било
.
Децембарског
једног
дана
седели
су
сви
у
кујни
около
огњишта
.
Било
је
за
дана
,
после
подне
.
Него
ти
дани
особито
кад
је
мећава
,
били
су
пола
ноћ
,
тако
би
се
смркло
.
Ватра
је
буктила
на
огњишту
повелика
,
па
је
све
осветљавала
некако
румено
,
и
чељад
и
ствари
у
кујни
,
или
како
се
то
обично
каже
„
у
кући
“
.
Ту
су
били
обадва
Никшића
,
и
обадве
женске
,
мати
и
ћи
.
Мала
је
Криста
вукла
за
собом
неко
парче
простирача
,
па
би
седила
час
пред
оца
,
час
пред
стрица
,
а
онда
би
се
хватала
матери
за
сукњу
,
па
би
јој
сметала
.
„
Бога
ти
Рако
,
зовни
је
себи
“
рекла
би
тек
Боса
и
откачила
ручице
од
сукње
.
„
Кристо
,
Кристо
,
оди
баби
,
да
ти
да
нешто
“
звао
је
он
„
Бабо
...
бабо
...
ево
ме
...
ево
!
говорила
би
мала
,
а
кад
би
он
пружио
руку
,
да
је
ухвати
,
рекла
би
:
„
Ац
!
“
и
побегла
би
чики
.
Онда
је
овог
тако
варала
.
Она
их
је
највише
засмејавала
.
„
Је
ли
,
цико
,
ја
ћу
бити
велика
.
И
ја
ћу
...
је
ли
?
...
не
,
сес
(
пет
,
шест
)
бундева
носити
.
Је
ли
,
цико
,
на
онда
пеци
,
пеци
.
“
Дабогме
,
видело
је
,
како
чика
носи
бундеве
да
пече
.
Они
су
се
смејали
.
„
Је
ли
бабо
,
ти
цеш
купити
Кисти
ципеје
,
је
ли
?
А
ја
ћу
мусти
каву
,
па
пити
мека
,
је
ли
мама
?
“
И
то
је
тако
ишло
.
Било
је
ту
безброј
питања
и
одговора
и
свега
,
да
станеш
,
па
само
да
се
смејеш
.
Они
се
тако
ту
забављају
,
а
у
једарад
уђе
у
кујну
нека
жена
.
Била
је
то
кума
Макрена
„
Помоз
бог
кумови
и
кумо
!
,
:
„
Бог
ти
помогао
!
“
отпоздравише
.
Размакнуше
се
и
дадоше
јој
места
на
банку
.
„
Види
се
,
сви
сте
здрави
.
А
гле
,
мале
Кристе
...
па
баш
велика
.
„
Фала
Богу
,
добро
је
,
као
што
видите
.
Криста
расте
.
Сад
нас
већ
све
развесели
.
Како
кум
,
је
ли
здрав
?
“
упита
Рака
.
„
Фала
Богу
!
“
;
„
А
кума
?
“
„
Фала
Богу
!
“
„
А
кума
Младен
?
"
„
Фала
Боту
!
“
„
А
младожења
?
"
„
Е
,
ни
бриге
га
.
Нашли
смо
му
девојку
...
још
каку
.
Ал
зато
и
јест
онај
мој
добро
наморио
коње
.
Сведно
,
бар
зна
за
што
.
Него
куме
,
ја
сам
дошла
...
послаше
ме
да
вам
јавим
за
старосваство
.
#
#
#
Сватови
ће
бити
чак
тамо
о
св
.
Јовану
.
„
Нека
,
нека
,
ако
ће
.
Ми
ћемо
бити
спремни
"
,
одговори
Рака
.
Кума
Макрена
поседе
још
мало
.
Разговараше
о
радовима
јесењим
,
колико
су
шенице
посејали
,
колико
јечма
,
колико
набраше
кукуруза
,
па
о
времену
.
Већ
у
ноћ
диже
се
Макрена
и
оде
.
Тек
што
она
оде
,
а
Тоша
заусти
.
„
Бога
ти
,
Рако
,
а
како
би
се
ти
примио
старосваства
?
!
"
„
А
као
зашто
да
не
бих
"
,
чисто
се
осече
Рака
.
„
А
зар
ти
,
болан
,
не
знаш
,
јади
те
не
знали
,
да
онда
неће
бити
ни
по
године
,
како
је
наш
баба
умро
"
рече
Тоша
са
болом
и
прекором
.
Рака
се
замисли
.
„
А
гле
!
тога
се
нисам
ни
сетио
;
него
сад
шта
је
ту
је
"
,
мислио
је
Рака
,
а
онда
ће
гласно
;
„
Па
то
је
,
чујеш
Тошо
,
још
од
старине
тако
,
да
ми
будемо
њима
стари
свати
,
а
они
нама
,
па
макар
се
шта
десило
.
То
ми
је
причао
и
покојни
баба
,
па
сам
се
зато
и
примио
.
А
после
;
ми
не
морамо
ни
играти
ни
певати
"
.
Изрече
Рака
,
а
није
сасвим
истину
говорио
.
Тако
је
то
додуше
бивало
између
те
две
куће
:
Сузића
и
Никшића
,
али
се
није
никад
десило
,
да
су
сватови
тако
близу
од
саране
,
особито
од
саране
старешине
.
И
није
се
баш
Рака
примио
,
што
му
је
тако
покојни
баба
причао
,
него
тако
,
није
ништа
ни
мислио
.
А
да
се
сетио
,
баш
тешко
да
би
се
примио
.
А
сад
више
неће
одрећи
.
А
после
,
биће
онда
и
близу
по
године
како
је
баба
умро
,
а
неки
и
жене
и
удају
већ
онда
,
а
он
да
се
не
прими
старосваства
.
Чудна
ми
чуда
!
Не
играј
,
не
певај
—
па
ето
ти
.
А
још
они
му
говоре
,
они
га
уле
.
Ево
и
Боса
говори
.
„
Бога
ти
,
Рако
,
како
би
се
ти
примио
?
А
знаш
ти
,
да
је
та
жена
дошла
само
зато
,
да
те
позове
тако
рано
,
јер
су
они
мислили
,
да
ћеш
ти
одбити
,
па
да
они
за
времена
нађу
другог
старог
свата
.
И
шта
ће
та
наша
кума
сад
да
приповеда
,
кад
оде
кући
?
Како
су
се
они
оманули
,
како
је
изишло
сасвим
друго
,
него
што
су
они
тели
.
Па
можда
су
они
говорили
већ
и
са
другим
човеком
,
и
тај
се
већ
примио
.
А
кад
оно
:
Рака
се
не
одриче
!
Него
још
имаш
кад
одрећи
.
Може
„
браћа
“
(
тако
је
она
звала
девера
)
отићи
код
кума
Сузића
,
па
рећи
,
да
се
не
може
и
онда
би
све
било
добро
.
“
Тоша
је
одобравао
њен
говор
.
„
Хоћу
,
ако
ће
Рака
,
могу
одма
“
рече
Тоша
,
а
чисто
се
издигао
.
Види
се
,
да
је
баш
спреман
,
да
иде
.
„
Мани
“
рече
Рака
и
ману
руком
.
Тоша
седе
и
упре
очи
у
Раку
.
Знао
је
он
,
да
ће
сад
бити
црно
или
бело
.
Него
кад
опази
,
да
се
Рака
поче
мрштити
,
онда
је
већ
помишљао
,
шта
ће
бити
.
И
његове
се
обрве
свукоше
.
Боса
га
је
гледала
чисто
плашљиво
.
Она
је
научила
да
ради
свој
посао
како
она
зна
.
А
знала
га
је
,
фала
Богу
,
као
мало
која
.
Него
друго
шта
она
се
није
никад
бринула
.
Што
би
јој
рекли
,
то
би
радила
,
па
мирна
Бачка
.
А
сад
и
она
неког
учи
!
Чисто
се
поплашила
.
Него
сад
се
опет
сети
покојног
бабе
,
и
онда
се
умири
.
Послушаће
сад
Рака
,
мислила
је
.
А
Рака
:
„
Жена
ме
је
звала
,
мислио
је
он
.
Ја
сам
јој
рекао
да
хоћу
.
Она
ће
то
сад
рећи
.
Они
и
ако
су
звали
кога
другог
,
нису
баш
звали
,
него
тек
споменули
.
„
Прими
се
ти
,
ако
Рака
не
усте
.
Ако
он
оће
,
онда
је
шта
друго
“
.
И
ја
се
примио
,
а
сад
да
се
одричем
—
таман
посо
.
А
после
,
баба
је
волео
и
поштивао
то
пријатељство
ко
и
кумство
,
и
још
се
не
мора
ни
играти
ни
певати
;
да
шта
,
нико
никог
не
тера
!
“
„
Ми
ћемо
ићи
у
старосваство
“
,
рече
Рака
издигнувши
главу
,
па
погледа
Тошу
,
па
Босу
.
Ова
се
скупи
...
па
—
и
то
је
њој
право
.
„
Ја
нећу
ићи
“
плану
Тоша
ђипивши
.
Лице
му
је
пламтило
.
„
И
ти
ћеш
ићи
!
“
рече
Рака
на
очи
мирно
.
Усне
су
му
биле
стиснуте
,
а
груди
му
таласале
...
.
Бесан
је
био
.
„
Видећемо
!
“
рече
Тоша
.
„
Е
,
де
,
видећемо
!
“
рече
и
Рака
.
Тоша
оде
,
и
негледајући
ни
за
једно
.
Осташе
ови
двоје
.
Боса
је
седила
скупљена
крај
огњишта
,
а
Рака
је
корачао
по
кујни
.
Још
се
није
смирио
.
То
му
је
све
једнако
у
глави
.
„
Они
баш
неће
мислио
је
.
А
да
видим
хоћете
ли
!
Те
ово
,
те
оно
,
неће
они
“
.
„
Одлази
,
намештај
тамо
у
соби
“
рече
Рака
мрко
Боси
.
Ова
се
ћутке
диже
и
оде
,
запали
лампу
и
намести
.
Ту
ноћ
браћа
нису
опет
дуго
спавала
.
„
Он
је
силовит
“
,
мислио
је
Тоша
за
Раку
,
„
што
хоће
,
хоће
,
па
било
то
добро
или
не
,
сведно
је
то
њему
.
“
„
И
они
нешто
хоће
“
,
мислио
је
опет
Рака
,
„
а
не
знају
ништа
.
Огрешићемо
се
о
бабу
,
мисле
,
а
не
знају
,
да
би
га
могли
запитати
и
сам
би
то
реко
.
“
Него
помислише
и
на
свет
,
особито
Тоша
.
„
Јесам
ја
рекао
!
Хе
!
погодио
сам
ја
.
А
шта
ви
,
живиће
они
лепо
—
хоће
да
!
“
говориће
свет
,
а
има
злобног
света
,
и
те
како
још
.
То
је
учинило
да
је
Тоша
заспао
,
ломећи
се
,
да
ли
ће
ићи
или
неће
.
Мисли
о
свету
и
сачуваше
браћу
,
да
не
буде
што
горе
.
Сутра
о
ручку
били
су
опет
заједно
.
Ту
је
била
и
мала
Криста
.
Дете
као
дете
;
зна
ти
она
шта
!
„
Цико
,
а
мене
мама
тупала
(
купала
)
,
па
ја
све
брч
,
брч
,
а
мама
миј
,
миј
!
(
мир
)
.
Ћико
,
ја
имам
бебу
,
види
,
види
“
и
показива
му
лутку
,
али
чика
нешто
дрвен
.
Мала
се
стала
још
већма
мазити
.
„
Види
,
ћико
,
то
;
види
,
цико
,
оно
“
и
све
тако
.
А
чика
?
Куд
ћеш
,
шта
ћеш
од
малог
обешењака
.
Узе
је
на
крило
,
поче
је
голицати
,
а
она
се
смеје
.
Смеј
јој
је
као
гукање
голубово
.
Још
показује
у
смеју
и
оно
мало
зуба
као
у
мишића
.
Чика
је
мило
гледи
,
ама
је
опет
невесео
.
Додуше
,
зна
зашто
,
а
зна
му
и
брат
,
што
преко
од
њега
седи
.
Не
говоре
још
,
није
ни
чудо
.
„
Што
су
ти
ти
Никшићи
својеглави
,
нема
више
“
рекао
је
један
деда
,
још
док
им
је
баба
жив
био
.
„
Него
закинути
ником
ништа
неће
;
само
не
дирај
у
то
стршљеново
гњездо
!
“
„
Ко
је
љут
,
тај
је
и
милостив
“
,
говоре
људи
.
И
то
је
истина
,
него
таки
су
људи
милостиви
обично
само
према
деци
.
Најбешњи
су
људи
најмекши
наспрам
деце
.
Њина
деца
раде
што
год
хоће
,
док
не
преврше
.
Е
,
боме
,
кад
преврше
,
онда
зло
прођу
.
После
деца
раде
опет
што
хоће
,
док
опет
до
тог
не
дође
.
И
шта
бива
од
таке
деце
?
Необуздани
као
и
очеви
,
ето
то
.
Деси
се
више
пута
,
па
та
деца
,
што
их
очеви
одвише
волу
,
измире
ове
с
ким
.
То
је
и
овде
било
.
Мала
се
Криста
забављала
са
чиком
,
а
јасно
се
видело
,
да
га
баш
воли
.
Ракин
је
поглед
пратио
детињи
,
па
тако
он
погледа
и
брата
.
Гледао
га
је
,
дуго
га
је
гледао
.
Питај
,
да
ли
га
је
жао
било
,
што
га
онако
у
срце
дирну
синоћ
!
Није
!
Рака
је
још
мислио
,
увек
ће
и
мислити
,
да
је
он
био
у
праву
.
Скоро
по
године
биће
;
онда
савет
очин
,
да
држи
то
кумство
;
онда
—
опет
се
љутио
—
не
мораш
ни
играти
,
ни
певати
!
Док
је
тако
дошао
до
краја
,
намрштио
се
је
био
,
и
промрмља
:
„
Мора
бити
!
”
Чуло
се
је
то
.
Тоша
је
друкчије
мислио
.
Успомена
бабина
била
му
је
светиња
.
Дабоме
,
кад
би
бабу
могао
запитати
,
да
ли
да
се
иде
или
не
,
он
би
рекао
:
„
Идите
!
”
Него
синови
треба
сами
да
знају
,
како
се
поштује
отац
и
његова
успомена
.
Ал
баш
кад
Рака
хоће
,
нека
буде
.
Свет
ће
шушкати
,
али
и
да
се
не
иде
опет
би
шушкао
.
Та
да
!
Сад
већ
ево
све
село
зна
,
да
ми
нисмо
одрекли
,
а
кад
не
би
ишли
,
разбирало
би
се
:
„
Зашто
то
?
"
Тоша
диже
главу
у
онај
пар
,
кад
Рака
оно
промрмља
.
Први
се
пут
погледаше
сада
од
јутрос
.
„
Биће
"
,
рече
Тоша
,
остави
малу
и
оде
.
Рака
остаде
сам
,
јер
и
дете
оде
у
кујну
матери
.
„
Биће
”
,
шапутао
је
Рака
„
дабоме
,
да
ће
бити
.
Него
није
ни
требало
оно
приповедати
.
Којешта
све
.
Ајд
,
оном
се
и
не
чудим
,
али
оној
.
Она
и
да
приповеда
!
Услободила
се
покрај
Тоше
“
.
И
Рака
је
устао
са
клупе
и
ходао
собом
.
Мислио
је
све
једнако
о
том
.
Више
пута
као
чуо
би
глас
изнутра
из
собе
:
„
Ниси
се
требао
примати
,
не
!
”
Али
Рака
би
онда
опет
брзо
премишљао
о
оном
,
што
је
већ
и
говорио
,
и
тако
би
ућуткао
онај
глас
.
Е
,
па
да
!
Кад
човек
најгоре
дело
учини
,
опет
нађе
,
чим
ће
се
правдати
;
изговор
се
нађе
.
Сад
се
браћа
више
нису
саветовала
,
шта
ће
се
и
како
радити
.
Млађи
није
никад
више
хтео
рећи
:
„
Ја
мислим
овако
,
или
онако
,
него
би
само
упитао
:
„
Шта
ћемо
радити
”
.
И
Рака
би
рекао
:
„
Узми
два
три
најмљеника
,
па
ћеш
сутра
с
њима
искрчити
ону
живу
заграду
горе
у
башти
,
и
ударићеш
тамо
плот
.
Ја
ћу
на
другу
страну
”
.
„
Добро
“
,
и
то
је
било
учињено
.
Тако
је
то
ишло
у
кући
Никшића
.
Тако
прославише
и
Божић
,
све
тако
дрвено
,
ништа
од
срца
,
братински
.
Тако
дође
и
св
.
Јован
,
кад
су
сватови
.
У
сватове
ићи
није
шала
.
Мора
се
ту
љуцки
спреман
бити
.
Давно
пре
зоре
била
су
два
Никшића
на
ногама
,
Боса
и
пре
.
Трчкало
се
ту
,
тражило
:
чистили
се
коњи
,
хаљине
,
обућа
,
кола
.
Кад
се
разданило
,
а
на
сред
дворишта
видиш
кола
чиста
и
у
њима
бели
јастуци
,
а
преко
ових
шарени
ћилимови
.
Био
је
снег
отпустио
,
па
се
соник
покварио
.
Мора
се
сад
на
колима
.
У
колима
упрегнута
два
вранца
,
мораш
их
држати
,
на
њима
узде
и
амови
,
па
све
искићени
лопарима
,
а
на
овима
кићанке
од
вунице
—
ех
!
стани
па
гледај
!
Стриц
стоји
пред
коњима
,
па
их
умирава
,
да
се
не
би
поплашили
и
тако
шта
покидали
.
У
соби
се
спремају
Рака
и
Тоша
.
Рака
весео
,
а
Тоша
није
баш
сасвим
,
али
опет
мало
га
је
прошло
.
Рака
извади
из
ормана
новце
.
„
Немамо
,
Тошо
,
више
од
двадесет
форинти
.
Хоће
ли
то
бити
доста
,
а
?
“
„
А
како
не
би
,
ја
велим
теби
петица
и
мени
,
па
доста
.
За
дар
си
велиш
,
спремио
два
дуката
,
за
тебе
и
Босу
“
.
„
Спремио
сам
,
да
.
Али
ово
новаца
...
.
биће
мало
.
“
Рака
се
замисли
.
„
Добро
,
теби
пет
,
мени
пет
,
“
рече
и
пођоше
да
седају
.
Зовнуше
и
Босу
.
Ова
је
опет
говорила
стрини
,
шта
да
спреми
за
„
част
“
(
граница
је
то
с
оне
стране
Митровице
.
С
ове
стране
зову
„
краваљ
“
)
.
Стрина
је
климала
главом
.
Изиђоше
.
Стани
сад
,
па
види
.
Изиђоше
прво
њих
двојица
.
И
јес
их
лепо
видети
.
Плећати
то
момци
.
Онај
старији
и
бркајлија
са
густим
црним
обрвама
и
као
угљен
црним
очима
.
Онога
млађег
тек
гари
наусница
и
као
потањи
је
,
ама
види
се
,
биће
људа
.
Док
су
ишли
колима
,
стриц
их
гледа
,
па
ужива
.
„
Ала
,
Цветозаре
,
ала
остави
људе
.
Да
шта
,
Никшића
је
то
лоза
.
Ех
!
да
их
види
сада
,
покојни
баба
,
ала
би
волео
.
Мало
преко
реда
пођоше
до
душе
у
старосваство
,
ал
шта
ћеш
?
...
.
Младеж
је
то
,
не
мош
им
замерити
.
Него
,
сваки
ће
стати
,
па
погледати
.
Има
и
шта
,
богме
!
“
Тако
је
стриц
мислио
,
гледајући
их
,
а
очи
му
сијаше
од
радости
.
Ено
их
седоше
,
наместише
се
.
Коњи
фрчу
,
копају
ногама
,
тресу
главама
:
једва
чекају
,
када
ће
поћи
.
„
Чувај
нам
,
браца
,
Кристу
“
опоменуше
још
стрица
,
а
онда
Тоша
пусти
мало
узде
.
Поскочише
вранци
,
полетеше
,
сагледати
их
не
мош
.
Стриц
истрча
на
шор
,
да
их
прати
очима
.
А
било
је
и
света
пред
околним
кућама
.
Ови
су
их
такође
гледали
,
а
боме
по
што
шта
и
рекли
.
„
Било
је
ту
свашта
,
пријо
“
,
говорила
је
нека
бака
опет
некој
баки
.
„
Читаво
су
ово
време
дрмити
ти
Никшићи
један
на
другог
.
Старији
је
хтео
да
се
иде
,
а
млађи
није
.
И
виш
,
одоше
.
Изгледа
,
пријо
сад
,
као
да
није
ништа
ни
било
,
ал
...
.
пући
ће
тиква
...
оће
богме
.
”
Други
су
опет
хвалили
оно
,
што
су
видели
.
Чудили
се
лепим
коњима
.
лепој
опреми
,
а
дивили
се
Никшићима
,
какви
су
то
људи
.
Ови
нису
ни
имали
кад
,
да
друго
што
мисле
.
Неки
су
опет
злобили
им
,
ал
тима
би
се
могло
рећи
:
„
Тешко
неком
,
кад
га
почну
жалити
,
а
док
му
злобе
,
добро
је
.
”
;
Сузићи
су
били
имућни
,
а
то
им
је
прво
овако
весеље
—
прва
женидба
.
Има
њи
два
брата
.
У
млађег
су
саме
двојке
.
Има
две
и
удате
.
Старијем
су
заживела
деца
тек
кад
је
био
у
годинама
.
Зато
су
и
мислили
по
селу
:
„
Сигурно
је
свекар
нашао
ваљану
снају
“
,
па
су
и
грнули
многи
тамо
,
кад
зачуше
свирку
,
песму
,
пуцање
.
На
капији
је
било
места
тек
да
су
кола
могла
проћи
.
Кад
угледаше
младу
,
просу
се
шаптање
,
па
и
гласан
говор
.
„
Ваља
,
ваља
.
Таке
младе
у
М
.
још
није
било
“
.
Кад
свати
сиђоше
с
кола
,
кочијаши
кола
отераше
кући
.
И
Тоша
је
тако
урадио
.
„
Жури
се
на
вечеру
,
а
пожури
и
стрину
,
да
„
част
“
буде
готова
“
,
говорио
му
је
Рака
.
„
Ето
ме
за
час
“
,
одговори
овај
,
швићну
бичем
,
а
коњи
одлетеше
.
Код
Сузића
је
била
хука
,
бука
.
Певало
се
ту
,
свирало
,
играло
,
пуцало
.
Било
је
баш
весело
.
Тек
кад
дође
време
за
вечеру
,
онда
се
сватови
мало
умирише
.
Поседаше
за
дугачке
столове
.
У
прочељу
младожења
и
невеста
,
десно
кум
,
лево
старојко
,
Рака
,
и
дал
»
е
по
старештву
у
недоглед
.
Почеше
се
доносити
јела
.
Овде
има
нешто
да
се
каже
.
Наш
је
народ
у
граници
,
бар
у
сремској
,
уобичајио
,
да
у
оваким
приликама
долази
прво
чорба
,
тако
звана
„
супа
“
на
сто
.
За
њом
говедина
(
често
и
свињско
месо
,
јер
и
од
овога
кувају
често
„
супу
“
)
с
реном
.
Кисела
је
чорба
истиснута
у
оваким
приликама
,
а
управо
њој
би
било
прво
место
по
нашем
старом
обичају
.
Него
ту
домаћини
умују
:
Код
младиног
је
оца
ручак
,
а
код
младожењиног
и
нема
правог
ручка
.
Ко
држи
и
сутра
дан
сватове
,
ту
су
ови
напити
;
њима
је
до
киселе
чорбе
.
Зато
они
хоће
прво
вече
„
супу
“
.
Сватове
су
послуживале
многе
девојке
.
Међу
њима
био
је
и
„
чауш
”
.
Њему
су
говорили
,
шта
нема
и
шта
треба
,
а
он
би
онда
девојкама
заповедао
.
Био
је
то
млад
весељак
.
А
,
богме
,
његова
част
и
иште
,
да
буде
такав
.
Он
мора
свуд
стићи
.
И
редуше
мора
пожурити
,
и
у
подрум
стићи
,
и
госте
понудити
—
та
,
све
он
мора
.
Овај
је
управо
био
такав
.
Он
је
стизао
да
сваком
по
нешто
рече
,
да
га
понуди
,
да
га
засмеје
.
Е
,
баш
ваља
чауш
,
”
рекоше
му
многи
.
„
Је
ли
,
да
није
бољи
,
од
супе
?
"
одговори
им
он
.
„
Мани
,
,
зна
ти
тај
,
што
ће
рећи
"
...
.
рекоше
.
За
супом
дође
говедина
с
реном
,
а
онда
кисели
купус
са
кобасицама
,
а
онда
—
печење
!
Кум
подиже
чашу
и
испи
у
здравље
младих
кумова
.
Онда
чауш
отпоче
најтежу
дужност
,
приказивање
„
части
“
.
Прво
је
био
кумин
на
реду
.
Ту
су
ти
унаоколо
поредани
око
дрвета
листићи
печени
на
масти
.
На
врху
је
забодена
јабука
.
Преко
листића
висе
папуче
,
чарапе
и
огледало
.
Чауш
отпоче
.
„
Бар
вече
куме
и
стари
свате
!
Ево
се
наша
кума
потрудила
да
обдари
нашу
новину
са
лепом
части
.
Е
,
гле
,
гле
!
.
.
”
и
он
је
окретао
част
,
да
би
сви
све
видели
...
.
„
ту
су
лепи
колачи
,
папуче
...
.
О
,
де
су
оне
,
ту
морају
бити
и
чарапе
“
,
и
сирома
он
се
трудио
,
да
их
извуче
из
колача
.
„
Ту
је
и
огледало
!
Е
,
па
да
,
кад
наша
новина
буде
навлачила
чарапе
,
да
види
куда
ће
;
да
се
не
забунила
,
па
да
их
на
руке
навуче
.
"
Сватови
се
гласно
засмејаше
.
„
Враг
!
“
чуло
се
с
више
страна
.
Дадоше
му
старосватску
част
.
Чауш
лупну
буџицом
о
греду
.
Кад
је
хтео
да
умири
сватове
,
увек
је
то
радио
.
Зато
ју
је
баш
и
имао
.
На
њој
је
био
и
пешкир
.
„
Бар
вече
куме
и
стари
свате
!
И
друга
се
кума
тако
исто
подрудила
.
Гле
,
колачи
;
као
да
су
на
сунцу
печени
.
Хм
!
и
тај
ћурак
на
столу
као
да
ће
проговорити
.
Него
,
да
је
то
у
место
лука
,
кад
се
кукуризи
копају
...
хеј
,
хеј
!
И
ципеле
су
овде
,
оне
што
се
сијају
,
и
чарапе
,
богме
...
Ваља
старосватица
,
ваља
.
"
„
Ваља
,
ваља
“
викнуше
и
други
.
„
А
,
шта
?
...
ваља
и
старојко
.
Први
је
то
човек
у
селу
“
,
нашали
се
неки
весели
Бачванин
,
што
је
седео
преко
од
Раке
.
„
Мани
ти
Триво
то
“
љутну
се
Рака
.
Они
их
други
умирише
,
и
чауш
оде
даље
редом
приказивати
части
.
Приказивао
је
сада
брже
.
Где
,
где
,
па
би
чауш
уметнуо
по
коју
веселу
.
Као
што
је
оно
,
кад
је
приказивао
кумину
и
оне
друге
куме
част
.
Кад
се
то
сврши
,
ево
носе
пуне
две
велике
корпе
које
чега
.
То
су
младини
дарови
.
Сад
ће
њих
да
приказива
чауш
.
Опет
лупну
буџицом
.
Опет
се
умирише
.
„
Бар
вече
куме
и
стари
свате
!
Ево
се
и
наша
новина
потрудила
,
да
обдари
све
свате
“
...
и
показивао
је
на
корпе
...
Свекру
кошуља
“
и
он
је
окретао
,
да
се
љуцки
види
...
Охо
!
та
није
да
је
то
платно
,
него
танко
,
па
фино
;
е
,
баш
кроз
плот
увођено
,
а
маљем
набијано
.
Ваља
,
брате
,
ваља
!
“
Осу
се
смеј
.
Е
,
баш
је
и
тај
чауш
лола
“
;
чу
се
говор
.
„
Мир
,
мир
—
луп
,
луп
!
—
да
видимо
свекра
“
викну
чауш
.
Кум
издиже
тањир
,
а
свекар
руку
:
паде
сеферин
.
„
Живио
свекар
!
"
викну
чауш
,
а
за
њим
и
други
.
„
Луп
,
луп
,
луп
!
“
Мир
влада
.
„
Бар
вече
куме
и
стари
свате
!
И
за
свекрву
се
наша
новина
побринула
.
Ево
јој
кошуље
;
дугачка
је
од
перчина
до
пете
.
Кад
би
је
на
мене
метли
,
ја
се
не
би
ни
видео
из
ње
“
.
Један
момак
са
стране
му
рече
:
„
Пружи
је
и
покажи
,
да
сви
виде
.
“
Кад
чауш
то
учини
,
овај
му
поче
нешто
шаптати
.
Други
му
дотле
полако
извукоше
кошуљу
из
руке
и
натуку
му
је
на
главу
.
Сад
се
тек
осу
смеј
;
све
је
грмило
.
„
Бар
сам
сада
налик
на
попу
,
нека
,
нека
!
"
нашали
се
чауш
.
„
Луп
,
луп
,
луп
!
“
и
чауш
пође
даље
делити
дарове
.
Него
је
весели
чауш
увек
бацио
своје
бистро
око
и
на
тањир
,
у
који
се
бацали
новци
.
Гледао
је
,
колико
би
ко
дао
,
па
би
,
богме
,
неког
и
осрамотио
,
ко
би
мало
дао
.
Сврши
се
и
то
.
Почеше
сад
игру
.
Коло
је
да
богме
било
прво
.
И
свекар
и
свекрва
су
заједно
са
снајом
мало
играли
.
Сад
се
почеше
и
натеривати
,
да
се
игра
,
љуби
,
бежи
на
поље
,
и
шта
ту
свега
нема
.
Штета
само
што
у
том
натеривању
има
и
гадних
ствари
,
које
право
весеље
кваре
.
Чаушу
су
напунили
џепове
дукатима
—
#
крајцарама
.
Он
највише
ради
.
„
Дам
дукат
,
да
кум
игра
са
свекрвом
"
поче
чауш
.
„
Дукат
,
да
не
играм
!
"
одговори
кум
и
чауш
га
се
ману
.
„
Дукат
,
да
старојко
испије
три
чаше
"
.
„
Ево
дукат
:
нећу
"
.
Почеше
сада
и
други
.
Ишло
је
врло
весело
.
Ово
је
лепо
весеље
,
док
се
не
изметне
у
лудорије
.
Уплете
се
и
Трива
Бачван
.
„
Дукат
,
да
старојко
иде
напоље
!
"
рече
,
а
смеје
се
.
Тај
Бачванин
био
је
омањи
,
ама
пун
човек
.
Бркове
уфитиљио
,
руке
турио
у
џепове
,
а
испрсио
се
.
Смеје
се
али
и
пркоси
.
„
Опет
он
"
,
рече
Рака
,
а
није
волео
овог
човека
.
Оно
истина
,
он
није
имао
ништа
с
овим
човеком
,
али
је
слушао
од
других
,
да
воле
да
забада
.
Он
се
ругао
Сремцима
и
и
њиним
обичајима
,
а
ови
опет
то
исто
њему
.
Само
што
су
Сремци
држали
,
да
они
могу
дирати
,
„
ми
смо
на
свом
огњишту
“
,
они
би
говорили
.
„
А
што
ти
долазе
нама
,
да
нас
терају
с
наших
кућа
“
.
Тако
су
Сремци
мислили
,
а
љутили
се
,
кад
се
и
он
њима
руга
.
Дакако
,
да
нису
имали
право
.
И
што
се
они
више
Триви
ругали
,
и
он
је
њима
.
„
Дукат
,
да
не
идем
“
.
Трива
је
био
напит
.
„
Е
,
баш
ћеш
отићи
.
Вози
се
као
барон
.
Да
видим
,
хоћеш
и
ту
бити
такав
"
,
мислио
је
Трива
.
„
Сексер
,
да
идеш
“
,
рече
Трива
.
„
Ево
,
да
не
идем
“
и
новци
су
падали
.
„
Четир
,
да
идеш
“
.
а
све
се
више
смеје
.
„
Четир
,
да
не
идем
“
,
и
Рака
се
све
више
љути
.
„
Форинта
,
да
идеш
.
“
У
соби
тајац
.
Све
очи
упрте
у
ову
двојицу
.
„
Да
не
идем
“
и
Рака
баци
форинту
.
Очи
му
севају
.
„
Два
да
идеш
"
.
„
Да
не
идем
"
.
„
Три
да
идеш
"
.
Тоша
прискочи
.
„
Три
да
не
иде
.
"
„
Пет
да
иде
“
.
Рака
цикну
.
Ујео
си
,
Триво
,
змију
.
Рака
скочи
на
астал
,
па
преко
.
Флаше
се
изврнуше
,
чаше
,
вино
се
просу
;
нешто
се
стакла
и
полупа
.
Части
су
лежале
изврнуте
.
И
на
земљи
их
има
.
Сватови
се
устравише
.
Рака
је
страшан
изгледао
.
Коса
тамо
,
овамо
,
очи
избечене
,
ватру
сипају
,
а
лице
чисто
помодрило
.
Кад
прескочи
,
он
изману
руком
,
да
ће
песницом
Триву
по
глави
.
Срећом
је
ту
био
Тоша
.
Једном
руком
задржа
Ракину
руку
,
а
другом
гурну
напитог
Триву
,
да
је
чак
на
по
собе
одлетео
.
И
Трива
је
хтео
још
и
даље
да
пркоси
.
Баш
је
чекао
Раку
.
Него
га
сада
одведоше
чак
негде
у
вајате
.
„
Лопове
један
,
лопове
!
"
викао
је
Рака
.
„
Мир
,
не
срамоти
се
“
шаптао
му
Тоша
кроз
стиснуте
зубе
,
а
чврсто
га
још
држао
.
„
Лопов
,
да
је
лопов
...
.
и
Раки
се
оте
псовка
.
Страшна
је
била
.
Прва
је
то
у
његовом
животу
така
.
За
бабиног
живота
ни
за
живу
главу
не
би
смео
тако
шта
опсовати
—
све
друго
,
али
то
не
.
Сви
се
сватови
скупили
око
Раке
.
Неки
се
и
смејали
оном
лоли
Бачванину
,
али
то
да
богме
,
да
Никшићи
не
виде
.
Више
их
је
било
,
који
су
осуђивали
Триву
.
„
А
шта
,
кад
се
веселиш
,
весели
се
,
а
не
забадај
.
"
говорили
су
ти
.
Како
тако
,
тек
весеље
је
било
тај
час
прекинуто
,
а
за
Никшиће
га
и
нема
више
.
Никшићи
се
опросте
с
домаћином
и
његовима
,
па
одоше
.
Праштање
није
било
од
срца
.
Ови
су
жалили
,
што
је
и
такав
сват
био
овде
.
То
,
да
богме
,
није
речено
.
И
сам
је
домаћин
тако
нешто
мислио
,
задржавао
је
старојка
и
и
његове
,
а
знао
је
,
да
их
неће
задржати
.
Ред
је
био
тако
чинити
.
Кад
старојко
оде
,
још
се
мало
о
том
говорило
,
па
се
и
заборави
.
Како
и
не
би
?
Заборави
се
и
друкчије
,
а
некмо
ли
кад
си
у
весељу
и
весео
.
Нагађали
су
до
душе
,
шта
би
то
могло
бити
Раки
.
Да
није
имао
новаца
више
,
могао
је
изаћи
на
поље
,
па
мирна
Бачка
.
Само
ти
не
помислише
,
да
би
то
за
Раку
било
горе
,
нег
и
ово
.
Превалила
је
била
поноћ
,
кад
Рака
са
својима
дође
кући
.
Залупаше
,
те
им
стриц
отвори
.
„
Па
то
још
не
свањива
,
од
куд
ви
тако
рано
?
”
упита
их
он
још
онако
дремован
.
Та
да
,
знао
је
он
,
да
се
из
сватова
не
долази
пре
зоре
.
Ови
оћуташе
,
па
тако
уђоше
у
собу
.
Соба
је
топла
била
.
Мала
Криста
спавала
је
мирно
до
фуруне
.
Стриц
упали
лампу
,
па
их
погледа
.
Чисто
се
трже
.
„
А
шта
је
вама
?
"
упита
их
.
„
Ништа
"
одману
Тоша
главом
.
„
Како
ништа
,
човече
,
кад
гле
какви
сте
,
као
да
сте
покисли
”
.
Рака
шкрипну
зубима
.
„
Запамтиће
он
то
"
,
рече
мукло
.
„
Али
,
ко
?
Та
што
ми
не
кажете
.
Дед
ти
Босо
,
дете
,
реци
!
"
Боса
заусти
да
говори
.
Више
нехотице
погледа
Раку
.
Погледа
,
па
се
препаде
.
Тако
је
ајдучки
гледао
,
као
да
је
Трива
на
њеном
месту
.
И
она
не
рече
.
Уста
јој
осташе
као
заливена
.
Стриц
их
је
опет
гледао
.
као
човек
који
зна
да
нешто
има
и
то
страшно
,
а
не
зна
шта
је
то
,
па
га
мучи
.
Док
се
тек
Тоша
не
одреши
.
„
Ево
шта
је
било
.
Онај
Трива
Бачван
,
што
је
ту
купио
од
Крњушића
кућу
и
земљу
,
био
у
сватовима
.
После
части
и
дарова
почео
се
натеривати
с
Раком
.
Он
Раку
хтео
да
истера
на
поље
.
За
цело
је
дознао
.
колико
имамо
спремљени
новаца
,
па
тако
...
.
И
даво
је
толико
,
да
Рака
није
више
имао
да
да
,
па
ни
ја
...
.
И
...
.
Рака
ђипи
,
све
поиспревали
и
скочи
за
Тривом
.
Њега
гурнем
ја
,
и
он
побегне
.
А
ми
ето
тако
...
срамота
...
па
дођосмо
кући
.
Е
,
шта
ћеш
,
не
иди
,
није
ти
пут
;
све
то
не
помаже
.
Рака
хоће
,
да
је
његова
старија
,
па
,
макар
и
натрешке
било
.
Па
је
тако
и
било
.
"
Тоша
је
све
то
нагло
говорио
,
као
кад
човек
јако
жедан
воду
пије
.
Па
као
што
у
овога
брзо
вода
тече
,
тако
су
из
Тоше
брзо
текле
речи
.
Само
је
на
крају
застао
,
замислио
се
.
Изгледало
је
,
као
да
више
себи
говори
,
него
да
преговара
.
Тако
је
управо
и
било
.
Ал
сад
би
тек
зло
.
„
Тако
је
увек
и
било
и
биће
ко
што
Рака
каже
"
,
бесно
је
говорио
Рака
.
„
Боље
би
прошао
,
да
нисам
трице
никад
ни
слушао
“
,
говорио
је
,
а
нагињао
се
чисто
напред
.
Чинило
се
,
сад
ће
навалити
на
Тошу
.
Него
и
Тоша
је
био
момче
.
Стајао
је
управо
,
а
слободно
гледао
Раку
.
На
срцу
му
је
било
пуно
речи
,
ама
никако
да
се
одреши
,
да
почне
.
Стриц
је
гледао
све
то
неверујући
својим
очима
.
„
Ни
по
године
нема
,
а
већ
тако
!
“
чудио
се
он
у
себи
.
Него
срећом
он
дође
себи
.
Поче
мирити
браћу
.
„
Шта
је
за
Бога
децо
,
шта
је
то
?
Окај
се
,
Рако
,
тога
посла
;
то
је
гадно
.
Мани
вечерас
,
мани
ти
Тошо
,
ништа
не
говори
"
и
гурао
је
браћу
.
„
Ајд
спавати
,
ајд
.
Данас
је
моја
соба
,
а
ти
Рако
у
вајат
.
Дркћи
мало
,
млад
си
.
А
ти
,
Тошо
,
у
шталу
,
у
сенарицу
,
де
и
увек
.
Ајд
.
ајд
,
мани
то
“
и
изгура
прво
Тошу
,
а
онда
и
Раку
.
Кад
су
они
отишли
,
онда
му
је
Боса
све
редом
приповедала
.
„
Хм
,
и
јест
то
било
смешно
.
Ајд
ти
,
брате
,
напоље
,
да
те
онај
Бачван
истера
,
а
опет
ниси
ни
могао
остати
,
кад
немаш
да
платиш
.
Бадава
,
не
да
се
Никшићима
,
да
заједно
живе
,
да
теку
.
Судбина
,
брате
,
судбина
.
Ето
,
да
се
посвађаше
.
Онај
је
старији
крив
млађему
,
што
се
примио
,
а
млађи
старијему
,
што
му
је
оно
за
новце
говорио
.
Суђено
,
брате
,
суђено
!
“
умовао
је
стриц
,
па
је
тако
и
заспао
.
Боса
је
опет
држала
:
„
Казна
божја
је
то
,
што
се
ишло
преко
реда
“
.
Сутра
се
браћа
Никшићи
нису
ништа
разговарали
.
Већ
су
били
на
чисто
,
да
ће
се
десити
,
да
ће
за
цело
бити
—
деоба
.
Тако
ћутећи
дочекаше
и
ускршње
покладе
.
Онда
се
и
опет
деси
нешто
,
што
браћу
сасвим
одби
једног
од
другог
.
Ускршње
покладе
су
они
дани
,
кад
те
сунце
преко
дан
мами
,
да
си
по
пољу
.
Ако
радиш
,
не
осећаш
хладноћу
,
и
врућина
ти
је
често
.
Али
кад
увече
уђеш
у
топлу
собу
,
онда
таки
осетиш
,
.
да
си
данас
озебао
.
Често
и
ветар
кроз
још
сухо
грање
пири
,
фијуче
.
Ала
то
ваља
сад
!
Читав
дан
ради
по
пољу
око
марве
,
шушкај
у
гумну
,
на
дрвљанику
,
прегледај
ограду
,
па
пред
вече
ући
у
собу
.
Ту
те
чека
топла
фуруна
;
седи
крај
ње
часком
,
па
ти
све
по
жилама
мили
нешто
.
Крв
се
разгреје
,
некако
споро
тече
,
а
дремеж
те
хвата
,
ти
зажмуриш
,
затвориш
очи
,
а
кроз
главу
ти
пролазе
лепе
,
најлепше
слике
.
Као
чујеш
опет
јуначку
песму
,
што
си
је
слушао
ил
читао
,
па
баш
онако
,
каква
је
била
и
још
лепше
.
Ено
,
баш
видиш
Краљевића
Марка
на
његовом
Шарину
,
ено
га
баш
се
сусрете
с
Мусом
Кесеџијом
!
Ено
видиш
и
бој
и
...
ама
све
видиш
!
А
гле
,
слика
се
променила
.
И
ти
видиш
војску
велику
,
јунак
до
јунака
,
а
око
главе
им
увијени
шалови
...
Турци
су
то
,
а
грдна
је
војска
то
.
А
гле
сад
!
Три
делије
,
три
побратима
,
језде
на
коњима
.
Ждрал
је
напред
,
и
на
њему
...
.
Обилић
Милошу
.
Спустили
копља
,
бајаги
ништа
они
неће
.
И
уђоше
цару
под
чадора
...
.
и
чу
се
јаук
...
.
баш
видиш
распорена
цар
Мурата
.
Вичу
Турци
,
деру
се
,
ударају
на
Срб-јунаке
.
Ено
,
сад
ће
...
сад
ће
га
сабљом
,
копљем
...
и
ти
стрепиш
,
дркћеш
,
бојиш
се
за
њих
.
Као
замањујеш
руком
,
браниш
их
.
„
Еј
,
а
кога
ти
тучеш
,
еј
!
“
и
твоји
се
смеју
за
столом
.
А
теби
опет
чисто
жао
,
што
те
не
пустише
да
дођеш
до
краја
.
Хоће
то
тако
да
се
догоди
човеку
у
то
време
.
И
Никшићи
сви
седе
у
соби
.
Тек
што
су
упалили
лампу
.
Покладе
су
данас
,
на
је
Боса
све
спремила
,
што
треба
,
а
ено
и
сад
нешто
цврчи
у
кујни
.
Та
да
,
наићи
ће
ко
год
,
па
треба
да
има
.
А
машкаре
већ
не
фале
.
Ако
нико
не
дође
,
ево
младежи
преобучене
.
Њима
је
увек
до
весеља
.
И
Боса
изиђе
,
да
пази
у
кујни
.
Криста
је
седила
на
даскама
,
до
фуруне
.
Величка
је
,
сама
се
забавља
.
Преврће
она
тамо
неке
крпе
,
умата
их
на
батрљицу
од
метле
,
одмата
и
умата
.
До
послетка
ће
изићи
ваљда
нешто
налик
на
лутку
.
Тоша
је
седео
за
столом
.
Замишљен
је
био
.
То
је
било
обично
код
њега
и
код
Раке
од
сватова
.
Тоша
је
мислио
,
да
ли
би
се
још
могло
с
Раком
.
И
тамо
овамо
,
овамо
онамо
,
увек
би
му
изишло
:
„
Не
може
се
”
.
Е
,
кад
се
не
може
,
како
ће
изгледати
кад
он
сам
буде
.
Рака
је
седео
на
банку
до
фуруне
.
Читав
дан
је
био
по
пољу
,
па
му
сад
баш
годи
овде
.
И
њему
се
крв
разгрејала
и
он
је
гледао
лепе
и
најлепше
слике
.
Било
је
то
његово
детињство
,
његово
момаштво
,
та
све
ово
до
бабине
смрти
.
Све
је
то
лепо
било
,
и
то
је
он
,
као
спавајући
,
још
једанпут
преживео
ето
тог
часа
.
Али
су
мисли
ишле
и
даље
,
и
после
бабине
смрти
.
И
њему
је
крв
текла
брже
,
постајало
му
све
јасније
;
сан
је
одлазио
с
очију
.
На
послетку
он
се
и
љутио
.
Никада
још
није
помислио
на
сватове
,
а
да
се
не
љути
.
Погледа
сада
и
Тошу
.
И
овај
је
будан
спавао
.
Рака
се
још
више
наљути
.
„
Они
да
ме
уче
.
Ето
на
шта
је
изишло
.
Да
ми
будемо
под
срамотом
.
“
И
Рака
изиђе
у
двориште
.
Погледа
небо
.
Тамо
је
било
безброј
звезда
и
звездица
.
Једна
прелете
преко
неба
.
„
Ослободио
се
један
роб
!
”
;
и
сам
зажели
,
да
се
ослободи
нечег
,
срамоте
.
Тиштала
га
је
она
,
а
била
је
то
само
умишљена
срамота
.
„
Та
да
!
Ја
немам
баш
да
платим
онако
,
па
то
није
срамота
.
Па
зар
није
тако
?
"
рекао
би
други
човек
.
Ама
Никшић
је
он
.
Мани
ти
њега
,
срамота
је
то
.
И
он
се
врати
унутра
.
Уђе
у
предњу
собу
.
Шушкао
је
тамо
нешто
,
затим
изиђе
у
кујну
.
Боса
је
готовила
вечеру
.
„
Шта
ће
то
бити
?
Гледај
,
јестива
као
на
вашару
“
.
говорио
је
Рака
.
Бајаги
,
не
чува
се
.
Само
што
није
то
мислио
,
него
је
био
онако
зао
,
а
морало
је
ма
где
год
избити
.
Боса
се
трже
.
Њој
Рака
не
рече
лепи
речи
од
сватова
.
а
опет
се
увек
трзала
,
кад
јој
овако
говори
.
Бојала
се
и
њега
и
његова
говора
сада
.
Рака
попостоја
,
попостоја
,
па
изађе
у
двориште
.
Чу
се
тек
како
врата
на
капиџику
залупнуше
,
а
онда
опет
ништа
,
до
свирање
ветра
.
Изиђе
Тоша
.
„
Куд
оде
Рака
?
“
упита
Босу
.
Боса
слегне
раменима
.
Очи
јој
уплакане
.
Тоша
то
опази
.
„
Ти
си
нешто
невесела
"
,
рече
он
.
„
Мани
,
зашто
то
,
није
он
дете
.
Проћи
ће
то
ваљда
"
.
И
сам
није
веровао
својим
речима
.
То
ти
је
сад
било
,
као
кад
је
двоје
жалосних
.
Обојима
је
до
плача
.
А
