слобода.
кад
бити
онај
воз
са
железнички
станица
,
из
који
се
сад
руководити
борба
,
кренути
—
на
скопљански
се
град
хтети
више
вити
српски
тробојка
и
Скопље
хтети
почети
сав
први
дан
нов
робовање
.
али
,
тај
воз
још
не
кретати
и
ако
пред
он
стајати
машина
који
јесам
стално
под
пар
да
бити
наредба
о
покрет
моћи
одмах
извршити
.
у
тај
воз
,
у
који
хтети
се
пун
месец
дан
затим
решавати
судбина
читав
један
народ
и
одигравати
очајан
део
његов
историја
,
пре
но
што
јесам
кренути
из
Скопље
имати
јесам
да
се
десити
један
врло
важан
и
задоцнео
промена
.
пред
сам
вече
,
седми
октобар
,
дојурити
јесам
смртоносан
брзина
један
аутомобил
косовски
друм
,
који
избијати
из
качанички
кланац
и
донети
јесам
себе
ђенерал
Петар
Бојовић
ослободилац
Скопље
.
Ђенерал
Поповић
сменити
јесам
и
кренути
јесам
одмах
за
осталим
избеглица
у
Призрен
.
овај
јесам
смена
и
сувише
доцкан
доћи
да
бити
ма
шта
изменити
у
судбина
Скопље
,
који
јесам
сад
већ
одредити
и
неизмењив
и
који
хтети
се
сутра
или
прекосутра
преломити
.
зор
осми
октобар
пробудити
јесам
пуцњава
са
фронт
,
који
јесам
сад
већ
бити
само
неколико
километар
изнад
Скопље
,
те
се
по
где
кад
чути
паљба
који
јесам
допирати
отуд
,
где
јесам
данас
патрола
водити
местимичан
борба
.
пред
капијица
и
капиџик
престрављен
жена
сабити
се
у
гомила
и
немо
ћутети
,
погледати
се
и
ослухивати
.
и
пролазник
застајати
,
ослухивати
па
одлазити
даље
,
не
говорити
ни
реч
.
у
кућа
,
где
болесник
легати
,
наступати
један
тренутак
кад
сав
онај
који
јесам
сакупити
,
почети
да
ићи
на
прст
,
да
шаптати
међу
себе
или
да
ћутећки
и
споразумевати
се
поглед
вршити
посао
.
тај
јесам
онај
тренутак
,
после
последњи
лекарски
преглед
,
кад
овај
место
сваки
одговор
забринут
породица
,
само
слегнути
раме
и
немо
одлазити
из
кућа
.
данас
и
сутра
до
подне
колико
јесам
још
бити
слободно
Скопље
,
личити
јесам
на
тај
дан
.
Тишина
,
пуст
,
нем
,
суморан
,
загушљив
тишина
.
сав
радња
закатанчити
и
спустити
на
она
дебео
капак
,
само
што
пред
вече
још
трговац
хитно
преносити
из
дућан
еспап
свој
кућа
.
кафана
пуст
и
затворен
,
само
још
по
где
који
турски
,
горе
у
махала
,
али
ники
ни
у
она
не
увраћати
.
сав
се
повући
у
кућа
.
на
улица
нем
промет
,
нем
покрет
,
нем
живот
;
не
говорити
се
гласно
,
не
заустављати
пријатељ
пријатељ
да
он
упитати
о
новост
,
већ
пролазити
немо
,
један
мимо
други
,
измењујући
место
поздрав
поглед
и
настављати
сваки
даље
пут
за
свој
брига
.
на
сваки
други
кућа
спуштен
завеса
и
затворен
врата
;
имати
читав
уличица
пустити
и
празнити
,
једва
ако
из
по
где
који
кућа
ко
изаћи
или
ући
или
какав
пас
што
упорно
дреждати
и
арлукати
пред
свој
затворен
врата
веровати
да
хтети
се
газда
вратити
.
кроз
мртав
и
забачен
улица
чути
се
само
бат
коњски
копита
,
који
кресати
о
камен
у
калдрма
и
разлегати
се
из
пуст
улица
.
тај
какав
коњаник
јурити
с
положај
да
донети
вест
команда
у
воз
или
од
она
одлазити
на
положај
да
однети
наредба
.
на
застрт
прозор
задрхће
мало
завеса
и
кренути
се
у
страна
,
те
отуд
једно
око
гвирнути
на
улица
да
видити
из
чији
ли
јесам
војска
тај
пролазник
.
у
дно
улица
тамо
,
жена
са
дечица
,
обазирати
се
на
сав
страна
,
преносити
сав
иметак
,
ћилим
,
јорган
и
сандучић
,
да
склонити
код
добар
људи
,
код
Турчин
.
кроз
улица
пролазити
још
и
мали
група
оружан
људи
,
разнога
изглед
,
разнолик
одело
;
блед
и
недорастао
младић
,
који
јесам
преко
зимски
капут
опасати
фишеклија
и
људи
преплануо
лице
,
у
гунчету
и
чакшире
.
од
јутрос
јесам
стигнути
из
Велес
и
војвода
Бабунски
са
свој
људи
,
те
да
бити
се
што
поуздан
одржати
безбедност
у
варош
,
он
јесам
узети
десни
а
грађански
гарда
леви
обала
Вардар
,
где
овај
младић
патролирати
кроз
варош
,
одржавати
веза
са
наш
војска
код
село
Маџарева
.
Праћен
један
господин
,
кроз
пуст
улица
промицати
на
мали
коњић
чудан
један
јахач
.
тај
јесам
блед
,
мршав
дама
,
дубок
и
паметан
очи
,
тај
јесам
племенит
енглескиња
леди
Пеџет
,
који
се
решити
да
остати
у
Скопље
,
те
прибрати
сав
заостао
рањеник
у
свој
болница
а
сад
узјахати
коњ
и
пролазити
кроз
забачен
периферијски
улица
не
бити
ли
свој
присуство
охрабрити
онај
сиромашан
свет
,
који
јесам
имати
начин
ни
могућност
да
избегнути
судбина
који
он
очекивати
.
Живота
још
имати
само
на
два
крајњи
тачка
варош
,
југозападни
под
водан
и
североисточно
на
Гази-Баби
.
тамо
где
водити
кумановски
пут
,
на
Гази-Баби
изнад
Скопље
,
од
рана
зор
војник
и
заробљеник
живо
утврђивати
положај
,
са
који
хтети
српски
војска
покушати
још
једном
и
последњи
пут
да
бранити
Скопље
.
овде
,
испод
водан
,
на
железнички
станица
,
још
увек
увраћати
избеглица
и
жудан
погледати
и
распитивати
хтети
ли
ма
где
,
ма
кад
,
ма
у
који
правац
поћи
какав
воз
и
ако
рођеним
очи
видити
да
на
шина
немати
више
ни
вагон
ни
машина
,
сем
два
вагон
у
који
јесам
команда
трупати
.
ту
,
око
тај
вагон
и
пред
она
,
пуно
јесам
виших
и
низак
официр
у
ратни
опрема
.
они
сваки
час
улазити
и
излазити
из
вагон
,
шетати
испред
она
или
,
у
мали
гомилица
,
водити
тих
и
поверљив
разговор
.
Час
бити
по
где
ко
од
она
хитно
изаћи
из
вагон
,
призвати
посилни
,
који
јесам
држати
коњ
,
бацити
се
коњ
у
седло
и
одјурити
у
варош
;
други
опет
,
на
блатњав
и
прокисао
коњ
,
из
чији
се
мокрити
слабина
пухати
зној
,
дојурити
вероватно
отуд
са
положај
,
закачити
дизгина
за
станични
ограда
и
хитно
одјурити
вагон
у
који
јесам
команда
.
кад
јесам
наступити
ноћ
,
главница
наш
војска
повући
се
са
положај
,
на
који
се
налазити
јуче
на
свршетак
дан
,
те
заузети
нов
на
Гази-Баби
,
над
сам
Скопље
.
тај
јесам
бити
ноћ
између
осми
и
девети
октобар
а
у
зор
девети
,
становништво
јесам
скопљански
већ
догледати
наш
трупа
на
Гази-Баби
и
сад
јесам
већ
јасно
знати
да
јесам
овај
последњи
дан
борба
и
да
јесам
већ
одлучити
судбина
Скопље
.
Киш
јесам
лити
тај
цео
ноћ
и
од
јутрос
још
јесам
престати
.
небо
се
журно
гонити
прљав
поцепан
облак
;
на
врх
водан
прибрати
се
бео
маглина
перје
,
од
који
ветар
откидати
прамен
по
прамен
и
носати
он
сив
пучина
.
Вардар
нарасти
блатњав
вод
,
који
јесам
снети
киша
,
тај
шума
и
дерати
преливати
обала
.
Већ
неки
тежак
,
загушљив
ваздух
,
легати
над
Скопље
и
прожимати
тај
душа
.
Већ
се
осећати
студен
загрљај
судбина
,
као
онај
језа
што
предходити
грозница
.
Грађанство
се
потпуно
повући
у
свој
кућа
и
замандаљило
врата
изнутра
а
застрети
завеса
и
спустити
капак
на
прозор
.
А
отуд
,
из
дубина
,
из
пуст
периферијски
улица
,
већ
почињати
да
се
појављивати
,
усијан
очи
као
у
гладан
звер
,
мрачан
тип
који
јесам
дотле
бегати
од
сунце
,
који
никада
јесам
срести
на
улица
,
ни
на
пијаца
,
ни
пред
врата
свој
кућа
.
најпре
један
и
двојица
,
као
у
казан
који
почињати
врити
што
са
дно
где
легати
талог
избијати
први
мехурић
на
више
,
док
се
сав
талог
не
ускомешати
и
почети
кључ
избацивати
прљав
пена
на
површина
.
Видиш
гомила
овде
,
гомила
онде
,
гледати
,
бленути
,
не
знати
ни
шта
се
све
дешавати
у
доњи
дело
варош
али
,
гонити
животињски
инстинкт
јављати
се
,
помаљати
се
,
прибирати
се
,
удруживати
се
да
заједнички
,
у
јато
,
слетети
тамо
одкуд
долазити
мирис
крв
,
као
онај
диваљ
гавран
што
се
прибирати
и
удруживати
још
док
рањеник
јесам
ни
изданути
да
заједнички
слетети
на
лешина
.
и
онда
,
осетити
неки
подземњи
тутањ
,
као
пред
бура
;
завитлати
се
ваздух
арлук
као
кад
ноћу
у
планина
арлук
чопор
вук
слазити
у
доља
,
и
тада
појурити
улица
бујица
и
дерати
као
прљав
поток
који
после
плаховит
киша
ваљати
муљ
.
гомила
без
вођ
,
водити
само
свој
животињски
инстикт
,
ваљати
се
усијан
очи
из
који
пламтити
дивљачки
нагон
.
она
јурити
незнано
куда
,
она
се
придруживати
нов
,
мрачан
тип
из
споредан
улица
,
не
знати
зашто
,
тај
гомила
расти
и
бујати
и
дерати
да
сићи
доле
,
у
долина
,
доле
,
одакле
се
осећати
мирис
крв
.
гомила
се
устављати
пред
дебео
врата
војни
магацин
,
који
јесам
више
чувати
,
и
одбијати
се
одатле
као
морски
талас
о
стена
,
да
опет
поновити
удар
.
најзад
гомила
легати
сав
,
врата
стење
,
попуштати
,
пуцати
и
дивљачки
арлук
поздрављати
близина
плен
.
Још
један
напор
,
још
један
притисак
маса
и
врата
се
крхати
.
маса
се
заљуљати
и
посрнути
унапред
,
први
падати
и
маса
она
газити
и
надирати
.
урлање
гомила
,
који
јесам
већ
сагледати
плен
очи
и
пружити
он
рука
,
надвишавати
бон
крик
онај
који
јесам
прегазити
.
магацин
други
резерван
болница
опљачкати
јесам
!
облак
се
разгонити
,
сунце
јесам
гранути
и
поздравити
он
јесам
најпре
један
па
два
а
затим
читав
хор
топ
и
плотун
пешачки
паљба
.
борба
јесам
отпочети
у
сам
подне
.
Бугарин
навалити
збијен
колона
,
наш
се
борити
,
гинути
,
падати
и
—
борити
се
.
гранати
већ
прелетати
варош
и
падати
највише
овамо
,
код
железнички
станица
,
где
јесам
команда
трупати
.
становник
скрити
иза
замандаљен
врата
и
застрт
прозор
,
слушати
а
не
видити
,
и
премирати
од
страх
.
борба
трајати
сат
,
сат
и
по
,
два
,
а
сунце
сав
светао
сијати
и
небо
се
све
више
ведрити
.
око
два
сат
по
подне
,
са
наш
положај
грунути
убрзано
неколико
очајнички
плотун
па
затим
све
умукнути
.
Наши
јесам
добити
наређење
да
напустити
положај
и
да
се
повлачити
у
правац
качанички
кланац
и
онај
јесам
бити
последњи
,
почастан
плотун
,
избачен
у
одбрана
Скопље
.
на
скопљански
град
сићи
низ
мотка
тробојан
застава
који
се
ту
успети
@card@
.
октобар
@card@
година
.
настати
одступање
праћен
местимичан
борба
,
разређен
пушчани
паљба
.
затим
затишје
,
који
одједном
пресећи
страховит
експлозија
и
грмљавина
.
тај
јесам
одлетети
у
ваздух
магацин
на
станица
;
наш
јесам
он
,
напуштати
варош
,
упалити
.
сав
остати
магацин
роб
и
војни
материјал
бити
јесам
сместити
по
џамија
и
она
наш
власт
јесам
хтети
рушити
да
не
бити
вређати
верски
осетљивост
свој
поданик
Турчин
.
сав
јесам
тај
магацин
,
пун
пунцат
роб
,
пасти
непријатељ
у
рука
.
од
три
стотина
вагон
материјал
,
једва
се
у
последњи
тренутак
изнети
и
спасти
око
тридесет
вагон
.
Повлачење
се
вршити
кроз
варош
,
одржавати
увек
веза
са
бугарски
предходница
.
Главни
део
наш
снага
већ
се
пребацити
на
десни
страна
Вардар
и
заузети
падина
и
повијарац
водан
планина
који
се
спуштати
до
сам
варош
.
одатле
хтети
штитити
одељење
који
се
још
повлачити
.
Бугарин
већ
наступати
отуд
,
од
Маџарева
и
улазити
у
горњи
крај
варош
,
дохватати
се
затим
Вардарев
обала
и
заузимати
гвозден
мост
,
који
од
ослобођење
носити
име
ђенерал
Бојовић
.
Наши
још
одступати
камени
мост
и
,
да
бити
омести
одступање
,
Бугарин
са
гвозден
мост
сипати
паљба
на
камени
мост
а
наш
јесам
прихватати
да
бити
обезбедити
пролаз
последњи
који
јесам
још
заостати
.
тај
јесам
бити
крвав
поздрав
браћа
Срба
и
Бугарин
на
Вардар
.
у
два
и
по
сат
по
подне
,
девети
октобар
,
већ
јесам
бити
ни
један
српски
војник
у
Скопље
.
команда
трупа
,
чим
јесам
наредити
повлачење
са
Гази-Бабе
,
кренути
јесам
и
сам
.
последњи
машина
са
команда
,
кренути
јесам
лагано
пут
качанички
кланац
.
Ђенерал
јесам
са
вагонски
прозор
посматрати
покрет
на
Гази-Бабском
положај
.
када
јесам
воз
пролазити
крај
железнички
машински
депо
,
неко
обратити
ђенерал
пажња
на
један
заостао
и
прокисао
тробојка
на
тај
зграда
.
тај
јесам
тробојка
бити
извешати
у
част
долазак
савезнички
трупа
.
Ђенерал
поглед
и
бона
он
се
развући
усна
.
ви
збег
Док
јесам
се
бегунац
раније
само
један
дело
склањати
у
Приштина
и
Митровица
,
од
тренутак
када
се
пресећи
железнички
пруга
за
Солун
,
потегнути
све
да
се
сручивати
на
Косово
.
из
Ниш
,
који
јесам
дотле
бити
велик
збег
варош
из
северни
Србија
;
из
Крушевац
,
који
јесам
бити
други
и
Скопље
,
који
јесам
бити
трећи
збег
по
величина
,
потегнути
све
у
Приштина
,
Митровица
и
Феризовић
.
за
Ниш
,
Крушевац
и
Скопље
поћи
слазити
на
Косово
и
сав
околни
место
са
Морава
и
Ибро
;
Чачак
,
Краљево
,
Алексинац
,
Врање
и
Лесковац
,
тај
загустити
друм
који
са
север
,
исток
и
запад
вод
на
Косово
.
мали
и
тесан
косовски
варош
,
Митровица
,
Приштина
и
Феризовић
,
јесам
моћи
примити
толики
светина
.
бити
јесам
нешто
пустити
турски
кућа
,
бити
јесам
и
српски
кућа
који
јесам
широм
отворити
врата
онај
,
који
јесам
она
пре
три
година
спасти
косовски
ропство
;
али
јесам
сав
тај
бити
недовољно
.
светина
јесам
куљати
,
куљати
из
разних
долина
и
кланац
,
слазити
са
планина
и
придолазити
друм
,
те
као
поплава
бујати
и
испуњавати
тесан
улица
овај
варош
,
тако
да
јесам
загустити
те
се
јесам
ни
улица
моћи
више
проћи
.
да
се
суд
прелити
,
наићи
још
и
бегунац
из
Гилане
и
моравски
село
,
наићи
разнети
команда
без
војска
и
војска
без
команда
,
наићи
огроман
маса
регрут
и
читав
батаљон
заробљеник
.
стењати
јесам
земља
,
крцати
јесам
улица
,
гушити
јесам
се
маса
и
гомила
.
у
Приштина
,
где
слазити
пут
кратак
за
онај
који
бегати
из
Крушевац
,
Ниш
,
Прокупље
,
Врање
и
Куршумлија
,
загустити
тако
да
јесам
бити
момент
када
се
морати
главна
улица
затварати
војска
и
жандармерија
,
да
бити
се
кроз
она
моћи
обезбедити
пролаз
онај
који
јесам
настављати
пут
даље
за
Липљан
и
Призрен
.
први
гомила
који
јесам
доћи
и
наћи
јесам
склониште
али
нов
,
који
јесам
наилазити
,
очајно
јесам
већ
молити
за
мало
кров
,
само
кров
,
без
постеља
,
без
ватра
,
без
храна
.
Начелник
јесам
раздати
кључ
празан
турски
кућа
и
,
по
простран
њихов
одаја
и
ходник
,
начинити
јесам
се
читав
логор
.
спавати
се
на
голоме
патос
,
али
јесам
бар
бити
кров
тај
штитити
од
киша
и
бити
јесам
зид
тај
јесам
бранити
од
ветар
и
ако
јесам
кроз
полупан
прозор
стар
и
напуштен
конак
он
нештедимице
дувати
.
и
док
јесам
овај
задовољан
бити
што
јесам
и
толико
наћи
,
наилазити
јесам
нов
и
нов
и
сав
нов
бегунац
.
као
талас
за
талас
узнемирен
морати
кад
засипати
обала
,
обала
овај
збег
засипати
јесам
један
за
други
нов
маса
бегунац
.
место
већ
јесам
бити
ни
по
кућа
,
ни
по
механа
,
ни
по
магацин
.
спавати
се
већ
где
се
стигнути
;
на
дућански
ћепенак
и
под
он
,
у
кола
и
под
кола
,
по
празан
дућан
,
штала
,
шупа
,
таван
,
док
се
најзад
,
последњи
дан
,
јесам
почети
да
спавати
и
по
улица
.
где
год
јесам
турски
кућа
испружити
мало
стреја
,
те
обезбедити
пола
метар
или
нешто
више
сувота
на
земља
,
полегати
бити
војник
,
регрут
и
бегунац
,
прислањати
леђа
уз
кућни
зид
како
бити
цео
тело
свој
на
сувота
спавати
а
оставити
место
пролазник
.
и
тај
све
у
доба
кад
дуг
јесењи
киша
лити
нештедимице
и
кад
,
безкрајан
и
мутан
јесењи
ноћ
,
резати
као
нож
оштар
косовски
ветар
.
по
улица
кроз
који
гамизати
сав
тај
свет
,
права
блатан
језеро
који
,
кад
се
прелазити
са
један
на
други
страна
улица
,
требати
пребродити
.
свет
улопати
,
на
одело
и
мушкиње
и
женскиња
по
више
слој
блато
,
који
збир
већ
неколико
дан
по
приштински
улица
,
обућа
влажан
и
неочишћен
,
лице
неумивен
,
кос
неочешљан
.
па
ипак
тај
свет
чекати
нешто
и
распитивати
нешто
и
нада
се
нешта
.
збирати
се
у
брижан
гомилица
који
се
међусобно
обавештавати
и
тесати
.
један
јесам
гомилица
тамо
пред
џамија
,
други
пред
капија
начелство
,
трећи
у
двориште
начелство
,
четврти
под
стреја
један
дућан
,
пета
на
ћепенак
турски
кафаница
,
шести
на
сред
улица
,
седми
опет
на
сред
улица
,
тако
и
осми
,
тако
и
деветати
,
тако
и
све
остати
редом
.
све
шаптати
,
сав
говорити
једно
исто
,
један
се
исти
вест
преносити
из
група
у
група
,
тај
се
објашњење
прерађивати
и
опет
враћати
у
група
из
који
јесам
потећи
а
одатле
ићи
даље
,
кроз
дућан
и
кроз
кафаница
,
одлазити
у
кућа
и
плав
цео
варош
.
говорити
се
једновремено
о
сав
,
и
о
велик
брига
и
о
онај
мали
,
личан
невоља
,
и
о
Румунија
и
њен
држање
и
о
цена
пројин
брашно
и
о
помоћ
који
ми
Русија
слати
и
о
тај
,
како
јесам
нестати
дуван
,
нестати
шећер
и
нестати
со
.
кад
немати
никакав
велик
и
поуздан
веста
,
светина
пратити
и
најмањи
покрет
и
тумачити
:
један
ордонанс
јесам
хитно
дојурити
из
Гилане
,
два
пуковник
из
врховни
команда
стигнути
јесам
и
ићи
за
Призрен
;
од
јутрос
се
никако
не
одзивати
на
телефон
начелник
из
Гилане
.
и
сваки
такав
појава
и
сваки
покрет
давати
материјал
широк
претпоставка
и
разнолик
нада
или
слутња
.
гомилица
се
у
разговор
не
задржавати
дуго
на
један
предмет
.
Најмања
нов
појава
,
који
бити
неко
запазити
,
скретати
и
одводити
одмах
разговор
на
други
ствар
.
не
водити
тај
разговор
чак
ни
исти
лице
;
један
јесам
почети
па
се
одвојити
и
прићи
други
гомилица
а
настављати
неки
који
јесам
ни
бити
ту
,
но
тек
доцније
прићи
.
имати
и
гомилица
који
јесам
се
сабрати
и
ћутети
.
стајати
пет
шест
људи
у
круг
,
не
знати
ни
сам
шта
она
јесам
сабрати
;
стајати
и
ћутети
,
упорно
ћутети
и
само
поглед
пратити
појава
и
поглед
размењивати
мисао
.
имати
она
опет
који
ићи
од
гомилица
до
гомилица
да
бити
чути
што
,
као
просјак
кад
залазити
на
врата
да
испросити
што
.
они
прилазити
један
група
,
јер
она
се
чинити
да
се
ту
нешто
живо
разговарати
.
Затичући
ту
обичан
разговор
,
они
меркати
одатле
остати
група
па
где
видити
да
неки
господин
млатарати
рука
,
мислити
тамо
се
говорити
о
нешта
важан
и
прилазити
нов
гомилица
,
где
се
опет
разочаравати
.
и
тако
се
кретати
од
гомилица
до
гомилица
,
од
рана
зор
до
мркли
мрак
,
да
се
увече
уморан
и
необавештен
повући
под
кров
и
да
сутра
настава
исти
посао
.
пред
подне
,
кад
бити
се
велик
део
повлачити
у
кафаница
и
кућа
да
јести
,
гомилица
једва
ако
бити
омањити
,
јер
велик
већина
на
улица
,
на
нога
и
јести
.
Парк
хлеб
,
до
који
се
на
велик
јад
доћи
и
ма
што
уз
тај
,
што
се
моћи
купити
од
пиљар
,
од
бакал
или
са
касапски
пањ
.
овде
гомилица
развити
на
туђ
ћепенак
марама
са
јела
и
ручати
,
онде
по
неки
усамљен
,
ослоњен
на
зид
,
на
дирек
општински
фењер
,
ломити
рука
хлеб
који
држати
под
мишка
и
штрпкати
тврдити
сир
из
жут
бакалски
хартија
.
А
тај
исти
јесам
,
само
неколико
дан
раније
,
са
бео
сервијета
на
колено
,
немарно
прелетати
очи
јеловник
,
враћати
порција
што
он
јесам
дати
мршав
месо
и
три
пут
враћати
келнер
да
он
донети
хлеб
са
мек
горњи
кор
.
један
сести
на
камен
,
други
на
празан
сандук
пред
дућан
,
трећи
на
земља
.
један
београдски
породица
,
који
се
виђати
о
премијера
у
позориште
,
у
чији
салон
господарити
Шопен
,
Григ
и
Чајковски
,
који
отказивати
служба
девојка
што
јесам
слаткиш
за
жур
купити
у
тај
и
тај
радња
,
где
никад
јесам
довољно
свеж
—
очајно
јесам
и
сатима
дреждати
пред
ћепенак
један
ћевабџиница
,
не
бити
ли
доћи
на
ред
да
купити
неколико
козји
ћевапче
,
који
хтети
из
један
стар
новина
,
на
сред
приштински
улица
,
јести
прст
.
ватра
,
на
који
се
по
где
што
готовити
,
горе
по
двориште
и
по
улица
.
Вис
начелство
,
крај
Бајазитов
џамија
,
зауставити
се
кола
известан
команда
и
под
тај
кола
и
постеља
за
спавање
и
кујна
и
канцеларија
.
под
кола
прострт
сена
за
спавање
,
крај
кола
под
шаторски
крило
сандук
за
писање
,
а
недалеко
на
ватра
врити
лонац
из
који
хтети
особље
команда
мало
час
јести
.
тако
и
на
други
место
,
тако
и
по
поједини
авлија
,
школски
,
црквен
,
хански
и
где
год
јесам
моћи
кола
ући
и
где
год
јесам
моћи
светина
наврети
.
други
опет
,
с
парче
месо
,
залазити
од
ватра
до
ватра
,
ићи
чак
и
у
логор
ван
варош
,
и
молити
да
бацити
месо
на
жар
;
трећи
,
срећан
,
јести
јесам
по
кафаница
приштински
,
који
јесам
први
седам
и
осам
дан
још
и
покушати
да
снабдевати
избеглица
храна
,
па
кад
настати
оскудица
хлеб
и
навала
гомила
,
који
почети
већ
отимати
јела
,
и
оне
спустити
капак
на
прозор
тај
увећати
број
гладан
.
када
се
на
подне
пребринути
тај
тежак
брига
за
јела
,
извлачити
се
опет
сав
из
кућа
,
из
авлија
,
хан
и
разних
кутак
,
где
јесам
се
бити
склонити
да
се
прихватити
и
збирати
се
наново
у
гомила
,
онај
гомила
који
стајати
од
јутро
до
мрак
на
улица
очекивати
нешто
,
а
ни
сам
не
знати
шта
.
Највећи
јесам
број
тај
брижан
гомилица
пред
заједнички
зграда
начелство
и
дивизија
.
ту
најпре
моћи
канути
какав
вест
или
бар
пасти
мрвица
са
сто
,
а
толико
јесам
довољно
онај
,
чији
јесам
душа
брига
изгладнети
.
отуда
из
зграда
изаћи
хтети
какав
господин
,
који
јесам
бити
код
начелник
или
други
какав
,
који
јесам
бити
код
дивизијар
и
брижан
хтети
она
гомилица
одмах
опколити
.
веста
ти
обично
јесам
повољан
,
ма
да
она
власт
и
војни
и
цивилан
хтети
на
сила
Вог
да
дати
утешан
форма
.
са
исток
јављати
да
Бугарин
слазити
са
венац
црн
Гор
у
Морава
и
да
јесам
један
ноћни
препад
ући
у
качанички
кланац
и
варошица
Качаник
,
с
други
страна
,
са
север
и
североисток
,
јављати
да
се
борба
водити
на
Јанков
Клисура
и
да
Бугарин
напредовати
ка
Лебане
.
да
бити
,
као
горак
лек
,
обвити
она
благ
обвој
,
јављати
јесам
ми
напоредо
са
овај
и
утешан
веста
:
Француз
у
велик
маса
надирати
ка
Велес
,
Румунија
јесам
објавити
рат
Бугарска
,
руски
цар
јесам
лично
телеграфисати
престолонаследник
да
велик
војска
од
@card@
.
@card@
одабран
руски
борац
,
под
команда
један
искусан
и
опробан
ђенерал
,
прелазити
Дунав
први
новембарски
дан
.
кад
се
наслушати
тај
веста
,
ти
поћи
кућа
да
твој
који
брижан
сести
под
какав
сиротињски
кров
,
прикрити
веста
који
долазити
с
фронт
а
саопштити
крупан
и
утешан
веста
о
Француз
,
Рус
и
Румун
.
Напушташ
главну
улица
,
испред
начелство
,
напуштати
онај
жагор
и
хук
гомила
људи
,
кола
и
аутомобил
и
залазити
у
споредан
,
тих
улица
,
одакле
јасно
чути
топовски
грмљава
са
црн
Гор
и
Качаник
.
Враћаш
се
у
гомила
,
који
очајно
и
упорно
и
даље
дреждати
пред
начелство
,
и
с
она
и
даље
капати
тако
по
цео
дан
не
знати
више
ни
шта
да
мислити
ни
шта
да
веровати
,
већ
предавати
се
гомила
и
с
она
очекивати
нешто
не
знати
ни
јесам
шта
.
тај
гомила
се
с
време
на
време
расути
да
пропуст
какав
кола
или
аутомобил
и
опет
се
прибрати
да
протумачити
пролазак
тај
кола
,
ако
ма
шта
запазити
,
што
бити
она
дати
повод
за
тај
.
—
видити
ли
ви
људи
да
јесам
на
овај
кола
некакав
архива
?
—
Па
шта
?
нити
јесам
први
нити
последњи
.
—
знати
,
ал
овај
наредник
што
седити
на
кола
изгледати
ја
нешто
познати
.
овај
хтети
бог
и
душа
бити
архива
врховни
команда
.
—
не
моћи
бити
.
врховни
јесам
команда
на
Рашка
,
тај
знати
поуздано
.
—
знати
и
ја
,
ал
ако
јесам
овај
њен
архива
,
ево
и
команда
за
она
.
—
Па
?
—
Па
тај
бити
значити
да
горе
баш
сасвим
не
ваљати
.
или
,
ако
у
кола
јесам
архива
,
онда
јесам
неки
породица
,
који
такође
давати
повод
нагађање
и
тумачење
.
—
познавати
она
,
тај
јесам
породица
начелник
те
и
тај
армија
.
—
Видиш
не
остајати
овде
,
отићи
права
у
Призрен
.
—
А
он
,
као
начелник
армија
,
извесно
знати
како
стајати
ствар
.
—
А
где
јесам
његов
армија
?
—
Гор
.
тај
ја
јесам
баш
и
страх
,
ако
јесам
тамо
загустити
,
па
се
они
сручити
и
закрчити
друм
.
боље
да
ја
измицати
раније
.
с
време
на
време
,
гомила
се
немо
растављати
и
пропуштати
без
коментар
по
један
кола
који
лаган
ход
излазити
из
авлија
начелство
.
на
тај
кола
,
на
бок
крај
кочијаш
,
седити
жандарм
са
пушак
а
са
страна
јахати
два
и
позади
још
два
оружан
жандарм
.
у
кола
,
на
доњи
седиште
,
још
један
жандарм
,
а
на
горњи
свештеник
и
крај
он
несретник
блед
лице
као
воштаница
и
суманут
,
укочен
поглед
,
који
он
тупо
,
блесаво
и
без
израз
гледати
последњи
пут
у
свет
.
он
јесам
извести
из
тамница
прек
војни
суд
,
који
он
јесам
,
због
бегство
са
фронт
,
осудити
на
смрт
.
он
се
борити
,
храбро
се
борити
,
пун
четири
година
.
борити
се
на
Куманово
и
на
Битољ
,
борити
се
на
Једрене
и
на
Брегалница
,
борити
се
на
Дебар
и
на
Жировница
,
борити
се
на
Цер
и
на
Рама
,
на
Рудник
и
на
Тимок
.
и
,
кад
јесам
видети
да
се
све
расипати
,
сав
оно
зашта
јесам
толики
крв
заложити
;
кад
јесам
видети
да
он
јесам
пропасти
кућа
,
пропао
село
,
пропао
држава
,
он
јесам
малаксати
,
он
јесам
изгубити
сав
снага
исцрпсти
он
се
душа
.
Нашли
јесам
се
још
друг
који
јесам
он
малодушност
подржавати
,
који
јесам
он
бол
дражити
и
,
он
јесам
један
дан
учинити
тежак
грех
према
отаџбина
,
напустити
јесам
пушак
и
кренути
свој
село
.
пред
суд
он
се
не
бранити
,
ал
одговарати
без
поуздање
и
без
храброст
.
—
јесам
ли
бегати
?
—
питати
он
председник
.
—
јесам
!
—
одговарати
суво
и
звер
по
судница
и
тражити
очи
хтети
ли
међу
судија
ма
у
чији
поглед
срести
саучешће
.
—
јесам
ли
знати
да
се
бегство
испод
застава
казна
смрт
?
—
знати
јесам
!
—
Па
зашто
јесам
бегати
?
он
ћутети
,
упорно
ћутети
и
гледати
тупо
и
немо
а
два
он
се
крупан
суза
вртети
у
очи
.
поносан
војник
са
Куманово
и
Цер
,
са
Брегалница
и
Рама
,
штедити
јесам
до
сад
тај
два
суза
,
кад
се
после
дуг
и
крвав
бораба
вратити
један
дан
,
да
она
на
праг
свој
,
да
она
у
загрљај
свој
домаћица
и
свој
дечица
,
пролити
а
ево
она
сад
проливати
овде
пред
признање
свој
срамота
.
јесам
тај
жалост
за
живот
који
јесам
тај
суза
изазвати
,
војник
са
Куманово
и
Цер
давно
јесам
прегорети
сав
живот
;
јесам
тај
ни
осећање
туга
за
свој
кућа
и
породица
,
од
који
хтети
он
малочас
кратак
пресуда
прек
суд
за
увек
одвојити
.
она
хтети
он
,
породица
свој
,
посветити
свој
последњи
,
кратак
ноћ
у
живот
,
ноћ
који
он
остајати
од
пресуда
до
извршење
.
Осећање
јесам
тај
срамота
који
изазивати
војников
суза
,
осећање
онај
тежак
срамота
пред
сам
себе
.
и
ено
он
,
од
јутрос
,
несретник
,
вод
на
стрељање
.
свет
се
немо
расклањати
пред
тужан
погреб
тај
.
Приштевац
са
бол
у
душа
окретати
глава
да
не
видити
онај
војник
,
који
јесам
пре
три
година
тако
жудан
погледати
,
кад
јесам
слазити
са
Копаоник
носити
она
слобода
;
Арнаутин
,
чији
јесам
сила
дохакати
тај
исти
војник
,
притворно
обарати
поглед
,
осећати
дубоко
у
душа
задовољство
што
се
пред
њихов
очи
наносити
срам
српски
војник
.
Киш
ромињати
,
облак
се
журно
ваљати
а
спровод
лагано
слазити
главном
улица
,
дохватати
се
косовски
друм
и
избијати
тамо
,
више
виноград
приштински
,
у
близина
онај
светлити
гроб
где
јесам
покопати
кости
онај
,
који
јесам
пре
три
година
Косово
осветити
.
тамо
чекати
већ
ископати
рак
;
тамо
хтети
планути
жандарски
пушак
и
сручити
тело
у
гроб
,
који
се
ниже
у
ред
онај
,
који
јесам
јуче
стрељати
и
иза
који
хтети
доћи
онај
који
хтети
сутра
бити
стрељати
.
Зашто
тамо
?
Зашто
на
доглед
онај
који
јесам
пре
пет
век
пасти
ту
;
зашто
тамо
где
гроб
китити
крвав
косовски
божур
;
зашто
тамо
одакле
се
догледати
дим
на
Качаничкоме
фронт
,
где
се
и
даље
борити
они
,
који
ни
један
тренутак
јесам
поклецнути
душа
и
који
са
вера
гинути
?
Зашто
не
под
сраман
Голечом
иза
који
јесам
Вук
замакати
?
па
и
ако
овај
спровод
пратити
увек
нем
тишина
и
саучешће
гомила
кроз
који
промицати
,
кад
он
замакнути
у
дубина
тесан
приштински
чаршија
,
те
се
гомилица
,
који
јесам
спровод
просека
као
онај
чамац
вод
,
нан
збрати
и
образовати
,
почињати
овај
казивати
свој
утисак
о
немио
појавити
.
—
ја
не
знати
само
,
зашто
се
с
тај
парадирати
и
тај
овде
,
на
Косово
!
—
бунити
се
један
бивши
народни
посланик
,
човек
разборит
очи
и
широк
плећа
—
ако
јесам
крив
,
стрељати
он
.
одвести
он
рано
у
зор
,
док
још
цео
свет
спавати
,
па
стрељати
!
—
потребно
јесам
овако
ради
пример
—
правдати
поступак
један
омален
полицијски
чиновник
,
чији
округ
већ
не
постојати
више
.
—
какав
пример
?
који
пример
?
Јел
’
ми
,
грађанин
?
ако
јесам
војска
,
онда
водити
он
тамо
,
на
фронт
,
па
он
стрељати
!
—
узвикивати
узбуђено
бивши
народни
посланик
.
—
тако
морати
бити
и
немати
шта
ту
да
се
протествовати
!
—
додавати
полицијски
чиновник
.
—
не
протествовати
ја
против
тај
што
стрељати
бегунац
уопште
,
него
што
она
овако
стрељати
,
овде
...
—
и
што
она
тако
олако
стрељати
—
додавати
један
учитељ
,
који
сад
тек
упадати
у
разговор
.
—
како
олако
?
—
обртати
он
се
полицијски
чиновник
.
—
у
редован
прилика
јесам
и
најмања
ситница
олакшавни
околност
,
тај
не
знати
узбуђење
,
тај
изазивање
и
шта
ја
знати
шта
још
.
А
овде
?
...
—
не
моћи
друкче
,
овај
јесам
ратни
суд
!
—
осећати
се
позвати
полицијски
чиновник
да
бранити
и
даље
ствар
—
Хоћеш
ваљда
да
војник
побећи
па
да
после
казати
:
бити
јесам
узбуђен
и
тај
да
он
бити
олакшавни
околност
?
—
Нећу
тај
,
брата
!
—
падати
у
ватра
учитељ
—
Али
хтети
да
он
Куманово
бити
један
олакшавни
околност
,
па
хтети
да
он
Битољ
бити
други
олакшавни
околност
,
па
онда
хтети
да
он
Једрене
,
Брегалница
,
Цер
,
Елбасан
...
све
,
сав
тај
да
он
бити
олакшавни
околност
.
Јуче
јесам
видити
спровести
овако
један
а
на
леви
он
страна
блуза
црн
кончић
,
о
који
јесам
раније
висити
медаља
за
храброст
.
—
немати
тај
разлика
,
пријатељ
!
бегство
јесам
бегство
,
па
побећи
јунак
или
побећи
кукавица
.
Можда
кад
побећи
јунак
,
тај
јесам
још
и
велик
кривица
,
јер
заразити
страх
остати
.
—
признавати
ја
тај
!
—
бранити
се
учитељ
—
ал
не
признавати
да
јесам
једно
исто
побећи
из
кукавичлук
или
побећи
из
други
мотив
.
—
какав
други
мотив
?
—
какав
?
Можда
жудња
за
кућа
,
можда
тренутан
малодушност
,
можда
уверење
да
јесам
сав
пропасти
,
да
немати
више
спас
,
да
не
постојати
више
онај
ради
шта
се
војник
борити
и
онда
,
тежња
,
да
се
бар
спасти
свој
кућа
,
да
се
спасти
свој
деца
.
распитати
се
код
надлежан
,
па
хтети
се
уверити
...
—
о
шта
хтети
се
уверити
?
—
Уверићете
се
да
бегство
јесам
бити
догод
се
српски
војска
борити
с
уверење
,
да
хтети
макар
један
делић
Отаџбине
моћ
сачувати
и
да
јесам
бегство
настати
тек
од
момент
,
кад
се
тај
уверење
потпуно
изгубити
.
питати
,
па
хтети
ви
и
сам
судија
рећи
,
да
бегство
из
кукавичлук
немати
и
овај
што
она
водити
на
стрељање
јесам
кукавица
.
ако
јесам
и
бегунац
,
јесам
кукавица
!
—
зато
она
ја
овако
са
парада
не
бити
ни
спроводити
!
—
додавати
бивши
народни
посланик
.
—
јесам
кукавица
!
—
поновити
још
један
учитељ
.
—
ако
ви
тај
тесати
!
—
слегнути
раме
полицијски
чиновник
.
—
Теши
ја
!
у
овај
несрећа
и
тај
ја
тесати
!
такав
или
сличан
,
или
другачији
разговор
,
водити
јесам
се
и
код
осталих
гомилица
,
крај
који
јесам
проћи
војник
,
ко
водити
на
стрељање
.
ја
бити
се
у
такав
прилика
обично
склањати
гдегод
,
да
не
видити
ни
тај
жалосне
појава
,
о
који
се
водити
реч
,
да
не
слушати
ни
тај
разговор
,
који
она
пропраћати
.
улазити
бити
у
кафаница
,
одмах
низак
начелство
,
где
јесам
од
рана
зор
па
до
мркли
мрак
увек
поседнут
сто
,
тај
јесам
тешко
место
добити
.
али
,
и
ту
у
кафана
,
жагор
као
да
јесам
упасти
у
кошница
узнемирен
пчела
.
дим
од
дуван
ниско
пасти
по
сто
те
као
прљав
облак
обавити
лице
и
фигура
људски
,
а
тежак
задах
,
задах
ракија
,
дуван
,
људски
испарење
и
никад
не
провејати
кафана
,
у
који
се
маса
свет
гушити
од
јутро
до
мрак
.
тај
официр
,
који
јесам
малочас
стигнути
однекуд
и
одмарати
се
те
да
наставити
пут
.
на
он
чизма
улопан
блато
,
сабља
улубљен
а
чела
наквасити
прљав
зној
.
до
он
избеглица
,
који
већ
данима
седити
ту
,
у
тај
кафана
,
можда
за
тај
исти
сто
,
не
бити
ли
сазнати
што
,
а
предвече
одлазити
не
знати
ништа
.
ту
и
мештанин
,
који
се
не
познавати
с
људи
,
али
сав
пратити
поглед
,
не
бити
ли
са
туђ
лице
моћи
што
прочитати
.
ту
сести
један
крај
други
онај
,
који
се
никад
у
живот
јесам
срести
и
никад
више
хтети
срести
.
и
сав
они
разговарати
,
препирати
се
,
јадати
,
исповедати
и
распитивати
се
и
не
питати
једно
друго
за
име
.
невоља
људи
изједначавати
и
здруживати
она
;
у
невоља
отпадати
обзир
,
заборављати
се
на
положај
,
у
невоља
се
човек
обраћати
човек
.
Срећа
јесам
тај
,
који
разоравати
наук
Божји
и
отуђивати
ближњи
од
ближњи
а
невоља
она
зближивати
.
зато
јесам
ваљда
бог
и
доделити
тако
мало
срећа
свет
,
да
бити
човек
остати
близ
себе
и
он
.
за
сто
се
говорити
гласно
и
шапутати
,
говорити
се
узбуђено
и
са
оштар
гестима
и
говорити
мирно
и
разборито
.
врева
се
час
пењати
до
прав
дрека
,
час
се
утишавати
па
постајати
као
неки
зујање
и
мрморење
.
по
где
кад
само
,
кад
са
који
сто
пасти
гласније
какав
новост
,
сав
остати
сто
ућутати
и
обратити
пажња
тамо
.
бивати
да
по
гдекоји
разговор
,
који
јесам
почети
за
један
сто
,
обухватати
постепено
и
све
остати
те
се
у
он
учествовати
са
разних
сто
и
постајати
општи
.
кад
јесам
тај
,
већ
кад
свако
за
се
разговарати
,
укрштати
се
реч
и
реченица
тај
она
општи
врева
и
онај
део
реченица
,
који
ти
допирати
до
ухо
,
изгледати
бесмислен
,
безразложан
и
без
веза
.
—
сто
хиљада
војник
кад
ти
казати
!
—
пензионисати
јесам
@card@
.
година
!
—
ама
шта
хтети
тамо
,
ево
он
Дебар
!
—
Ђенерал
Ратко
Димитријев
—
добар
самар
него
седло
!
—
два
и
по
динар
кила
.
—
тај
јесам
пут
искварен
!
—
умрети
он
јесам
жена
прошли
година
.
—
ама
шта
ти
рачунати
на
Румунија
?
за
сто
,
крај
који
јесам
ја
стајати
,
не
моћи
да
добити
место
,
говорити
се
о
самоубиство
потпуковник
Душана
Глишић
.
—
То
јесам
прво
самоубиство
,
а
бити
она
још
.
Биће
она
!
—
и
имати
она
већ
!
—
додавати
један
адвокат
са
други
сто
.
—
зар
већ
?
—
сад
баш
ићи
из
начелство
;
стигнути
депеша
из
Куршумлија
:
Милутин
Ускоковић
,
књижевник
,
скочити
у
Косачицу
и
удавити
се
.
—
ух
,
грешник
!
—
учинити
један
из
угао
.
—
бог
неки
он
простити
!
—додаде
други
.
—
Мор
добро
јесам
учинити
.
прекратити
мука
!
—
додавати
трећи
,
а
четврти
питати
:
—
јесам
ли
случајно
пасти
у
река
или
намерно
?
—
намерно
,
самоубиство
—
одговарати
адвокат
,
који
јесам
донети
вест
,
—
оставити
јесам
и
писма
за
себе
.
—
она
,
болан
,
а
вида
јесам
он
јуче
или
прекјуче
,
овде
на
улица
!
—
добацити
неко
с
врата
крај
који
јесам
стајати
ослоњен
.
тај
ја
подсетити
да
јесам
он
и
ја
вида
прекјуче
.
Још
у
Скопље
,
последњи
два
три
дан
пред
пад
,
бити
јесам
заједно
на
седница
грађанин
,
који
јесам
у
начелство
брижан
претресати
питање
о
начин
,
како
да
се
евакуисати
становништво
.
примити
се
и
за
члан
одбор
Грађански
гарда
,
који
јесам
образовати
да
у
момент
расути
одржати
колико
јесам
могуће
ред
и
обезбедити
евакуисање
.
на
Ускоковић
,
увек
и
раније
склон
мрачан
мисао
и
очајан
одлука
,
који
опредељивати
и
јунак
његов
роман
,
већ
тада
се
опажати
тежак
утисак
догађај
,
који
јесам
преживљавати
.
они
јесам
он
бити
тешко
притиснути
и
поколебати
у
он
и
последњи
остатак
отпоран
снага
,
тај
јесам
већ
тад
његов
поглед
изражавати
неки
престрављеност
и
непоуздање
.
добегнути
јесам
са
ми
у
Приштина
и
онај
јад
,
онај
расуло
,
онај
слом
,
она
страшан
слика
који
јесам
давати
Приштина
тај
дан
,
само
јесам
још
више
моћи
помрачити
он
већ
замагљен
душа
.
срести
јесам
он
ту
,
где
се
и
сав
остати
сретати
,
испред
начелство
,
пред
онај
џамија
на
почетак
чаршија
.
бити
јесам
студен
дан
а
он
у
један
лак
капутић
.
—
Шта
јесам
овај
,
шта
јесам
овај
?
—
дочекати
ја
јесам
узвик
једва
изговарати
свој
мутан
,
промукао
глас
реч
кроз
стиснут
вилица
,
који
као
да
јесам
грч
стегнути
.
—
Шта
јесам
овај
?
—
поновити
јесам
опет
.
—
ето
тај
,
што
видити
!
—
Па
добро
,
хтети
ли
бити
крај
овај
?
—
питати
он
даље
са
неки
уверење
,
да
он
ја
доиста
моћи
одговорити
на
тај
питање
.
—
Па
ево
,
овај
јесам
крај
!
—
Која
?
—
овај
што
видити
!
—
ама
зар
крај
?
—
запитати
он
зачудити
и
окренути
се
лево
и
десно
ти
погледати
око
себе
.
—
Па
зар
ви
овај
слика
,
овај
расуло
и
пометња
,
овај
безнадежан
лице
и
очајан
поглед
,
овај
киша
и
стално
мутан
небо
,
овај
блато
и
оскудица
,
овај
стрељање
и
овај
пуцњава
,
који
се
чути
са
Качаник
и
црн
Гор
,
зар
ви
сав
тај
не
казивати
,
да
јесам
овај
крај
?
—
дакле
,
чути
се
топ
са
Качаник
?
—
упитати
он
узбуђено
.
—
Чују
се
!
—
А
отуд
,
из
Куршумлија
?
—
и
он
показати
глава
тамо
,
у
правац
рудникових
огранак
.
—
отуда
се
не
чути
.
—
онда
ја
ићи
тамо
.
ја
хтети
мир
;
разумети
ли
тај
Европа
једанпут
да
ја
хтети
мир
!
и
окренути
се
без
збогом
тај
поћи
негде
.
јесам
ни
знати
тада
да
јесам
он
у
ствар
кренути
тај
тренутак
у
Куршумлија
.
онако
,
у
онај
лак
капутић
,
без
опрема
,
без
ишта
,
кренути
јесам
лабски
друм
који
јесам
већ
бити
загушити
бегунац
,
који
јесам
отуд
бегати
ка
Приштина
.
стигнути
јесам
у
Куршумлија
у
тренутак
када
јесам
се
и
тамо
чути
топ
и
његов
већ
узнемирен
душа
јесам
ни
ту
моћи
наћи
мир
.
нигде
,
нигде
он
не
бити
моћи
наћи
више
,
јер
у
тај
тренутак
већ
јесам
више
бити
ни
један
кутак
Србија
,
до
који
јесам
допирати
глас
топ
.
Отаџбина
јесам
моћи
више
понудити
мирно
и
безбедан
прибежиште
један
сиромах
књижевник
свој
,
Ускоковић
јесам
имати
више
моралан
снага
да
се
одупирати
тежина
догађај
;
душа
он
се
зањихати
,
изгубити
тежиште
,
посрнути
и
—
подлегнути
.
написати
јесам
један
цедуљица
у
који
јесам
горко
пребацивати
Отаџбини
што
он
јесам
напустити
,
отићи
јесам
на
обала
бујан
и
од
силан
киша
надоћи
Косачице
и
скочити
јесам
у
мутан
и
блатњав
вал
те
топлички
речица
,
наћи
у
смрт
мир
.
—
о
људи
Божји
,
шта
бити
човек
!
—
ишчуђавати
се
неко
,
који
јесам
сад
тек
наићи
у
кафана
и
чути
да
се
Ускоковић
удавити
.
—
јесам
моћи
да
издржати
!
—
одговарати
неко
са
петог
,
шести
сто
—
не
моћи
свако
да
поднети
овај
.
требати
тај
срце
од
камен
и
живац
од
гвожђе
па
да
се
не
свиснути
.
—
ето
,
и
Велимир
Рајић
тако
...
—
добацити
неко
са
дно
кафана
.
—
Која
Велимир
Рајић
?
—
онај
,
млад
песник
!
—
Па
шта
јесам
с
он
?
—
и
он
?
—
убити
се
зар
?
—
не
,
јесам
се
убити
али
и
не
умрети
,
него
свиснути
,
просто
свиснути
човек
.
—
ама
од
шта
?
—
Ко
знати
,
од
бол
ваљда
,
од
мука
!
сиромах
Рајић
!
слаб
и
иначе
,
и
сав
родити
живот
јесам
једва
носити
а
наићи
овај
слом
тај
он
наваљати
на
душа
тежак
бол
.
он
јесам
жалити
,
он
се
јесам
јадати
ни
вајкати
,
он
јесам
јаукнути
при
сваки
недаћа
који
јесам
почети
сналазити
наш
Отаџбину
.
А
несрећа
се
низати
за
несрећа
,
слом
за
слом
и
јаук
за
јаук
и
—
он
јесам
пресвиснути
.
Биће
он
јесам
бити
бол
,
сав
живот
његов
бити
јесам
један
тежак
бол
,
бити
јесам
песник
бол
,
ево
јесам
и
умрети
као
жртва
бол
!
док
јесам
ја
у
угао
,
не
пратећи
далек
разговор
,
који
се
бити
расплинути
по
цео
кафана
,
размишљати
о
Глишић
,
Ускоковић
и
Рајић
,
прићи
ја
један
просед
човечић
и
прекинути
ја
размишљање
.
—
ама
,
господин
,
ено
тамо
крај
плот
,
иза
начелство
,
умирити
један
глумац
.
—
Глумац
?
—
изненадити
се
ја
.
—
он
казати
да
јесам
глумац
.
Пођох
одмах
тамо
где
ја
јесам
рећи
а
чути
за
себе
како
неко
у
кафана
отпочети
нов
разговор
.
—
ето
,
ето
,
почети
јесам
већ
и
крај
плот
да
умирати
!
...
извесно
се
тај
разговор
наставити
кад
јесам
ја
напустити
кафана
.
тамо
,
иза
начелство
,
крај
плот
,
лежати
јесам
на
земља
,
одупирати
клонуо
глава
о
зид
,
човек
бедан
изглед
.
лице
обешен
и
подбуо
,
сув
напрсо
усна
,
очи
исколачен
.
прљав
,
необријан
,
раскопчан
,
несретник
се
трести
цео
тело
и
јечати
јесам
тешко
,
бона
,
самртнички
.
тај
јесам
бити
Миодраг
Бековић
,
члан
Краљевски
Позоришта
из
Београд
.
познати
ја
јесам
али
јесам
имати
снага
да
говорити
.
једва
се
прибрати
да
ја
казати
само
неколико
реч
:
—
молити
...
кола
...
болница
...
да
не
умрети
овде
...
као
пас
!
...
замолити
јесам
људи
тај
ја
помоћи
да
наћи
кола
.
док
јесам
овај
стигнути
,
стајати
јесам
крај
бедан
Бековић
,
који
јесам
тешко
јечати
и
трести
се
у
грозница
.
крај
ја
јесам
лежати
у
блато
лепота
заносан
принц
Карл
Хајнц
,
крај
ја
јесам
лежати
у
блато
нежан
идеалиста
Арман
Дивал
,
лежати
јесам
у
блато
поносан
ритер
Дон
Енрик
од
Паласиоса
.
Лежао
јесам
бедан
,
лежати
крај
плот
као
напустити
пас
и
болно
јечати
.
потсетити
ја
јесам
тај
тренутак
,
не
знати
зашто
,
на
његов
Гриша
,
када
јесам
попити
отров
из
Марушин
чаша
и
,
причињавати
ја
се
,
као
да
шаптати
онај
исти
Гришин
реч
:
„
сав
горети
у
ја
.
дати
ја
нестајати
...
пасти
као
огањ
!
...
смрт
!
...
смрт
!
“
и
почети
у
сећање
да
ја
се
низати
сав
његов
рола
.
сетити
се
најпре
Манелика
,
онај
иланинца
са
зверски
снага
,
онај
што
велим
:
„
срце
ја
јесам
довољно
.
Оружје
ја
не
требати
!
“
онај
што
убијати
Себастијан
,
узимати
Марта
у
наручје
и
узвикивати
гомила
:
„
склонити
се
!
склонити
се
!
ја
убити
вук
!
убити
вук
!
“
и
тај
млад
снага
ево
јесам
легати
сад
испити
у
блато
.
сетити
се
и
Енрико
толедски
ритер
,
када
у
последњи
смртоносан
пољубац
посисати
отров
са
усна
Маваркин
и
падати
поносно
крај
она
.
и
тај
понос
,
несавитљив
понос
,
ево
он
сад
у
блато
.
и
опет
ја
допирати
до
уш
Гришин
реч
:
„
сав
горети
у
ја
.
дати
ја
нестајати
...
пасти
као
огањ
!
...
смрт
!
смрт
!
...
“
Или
још
пре
,
јављати
ја
јесам
као
Леарт
,
скочити
јесам
већ
у
гроб
,
и
отуд
из
гроб
узвикивати
:
Загрнте
прах
живот
,
над
и
смрт
Док
из
равница
не
израсти
брег
над
Пелијем
,
над
глава
небесан
Олимп
плав
!
...
“
однети
јесам
он
у
болница
.
тамо
јесам
затим
и
умрети
.
ВИИ
последњи
нада
Већ
јесам
ноћ
у
велик
пасти
а
моравски
дивизија
јесам
још
стигнути
.
Коначари
јесам
још
јутрос
приспети
,
предвече
јесам
стигнути
још
неки
официр
на
коњ
—
вероватно
особље
из
штаб
—
и
свет
јесам
дуго
стајати
пред
врата
и
одлазити
до
онај
чистина
иза
начелство
,
испред
Бајазитов
џамија
,
одакле
се
догледати
лабски
друм
те
погледати
хтети
ли
догледати
силазак
војска
тај
друм
.
многи
јесам
излазити
у
сусрет
сав
до
изнад
Приштина
,
не
бити
ли
дочекати
дивизија
који
хтети
спасити
Косово
,
који
хтети
ми
обезбедити
бар
овај
крај
Србија
,
и
—
многи
јесам
веровати
—
који
хтети
ми
и
Скопље
повратити
.
на
фронт
,
који
се
развити
на
десни
обала
Биначке
Морава
,
а
на
западни
падина
Карадагов
,
Бугарин
продирати
кланац
Прешовским
и
Качаничким
и
стар
царски
џада
,
који
преко
планински
венац
водити
из
кумановски
равница
у
Морава
.
њихов
навала
са
очајан
храброст
задржавати
брегалнички
и
вардарски
дивизија
,
али
Бугарин
,
ослободити
на
други
страна
,
слати
сав
нов
и
нов
снага
на
овај
фронт
и
борба
с
дан
на
дан
постајати
сав
очајан
и
све
крвав
.
Знајући
да
јесам
овај
последњи
одлучан
борба
који
део
расути
српски
војска
моћи
дати
:
бугарити
бити
да
присвојити
себе
јефтин
слава
да
јесам
они
задати
дефинитиван
ударац
српски
држава
,
када
јесам
већ
на
досадањи
фронт
према
српски
војска
,
подељен
према
она
,
Аустријанац
и
Немац
,
односити
војнички
нестечен
а
ипак
врло
скупо
плаћен
победа
.
затворити
у
косовски
котлина
,
без
саобраћај
са
свет
,
без
саобраћај
са
осталим
део
отаџбина
,
везан
једино
телефонски
жица
који
од
зор
до
зор
зврјати
измеђ
Митровица
,
Куршумлија
,
Гилане
и
Феризовић
—
ја
јесам
знати
шта
се
на
други
страна
дешавати
.
веровати
јесам
и
уверавати
јесам
ми
,
да
се
истовремено
са
овај
борба
на
гилански
Морава
,
водити
овако
исто
очајан
борба
и
на
Вардар
,
где
Француз
од
Криволак
напредовати
ка
обала
треска
,
одакле
хтети
се
дохватити
Шаров
падина
тај
пружити
рука
наш
десни
крило
.
тако
бити
бити
поставити
снажан
зид
са
десни
страна
Морава
и
Вардар
,
који
бити
цео
нов
Србија
,
са
тај
страна
сачувати
нетакнут
и
,
евентуално
,
омогућити
правилан
одступање
,
ако
бити
до
тај
морати
доћи
.
тако
јесам
мислити
,
тако
јесам
веровати
,
тако
јесам
ми
лажно
и
обавештавати
,
заваравати
ми
,
уљушкавати
ми
,
не
дати
ми
да
будно
и
трезвено
видити
стварност
који
се
тако
нагло
,
тако
стрмоглаво
развијати
.
с
тај
јесам
долазак
моравски
дивизија
,
пред
који
јесам
ићи
глас
о
њен
славан
борба
са
Бугарин
на
источни
фронт
—
за
ми
имати
велик
и
широк
значај
но
што
јесам
у
ствар
он
моћи
имати
.
ја
јесам
у
тако
јак
и
одличан
појачање
фронт
,
који
ми
јесам
бранити
,
гледати
спас
свега
што
јесам
почети
да
се
рушити
.
догледати
јесам
чак
и
даље
:
видети
јесам
и
ослободити
Скопље
и
васпостављен
веза
са
Солун
и
пун
воз
храна
,
који
стигнути
у
овај
крај
,
где
јесам
авет
глад
и
оскудица
већ
почети
да
помаљати
свој
оштар
зуб
.
с
тај
јесам
ја
излазити
чак
на
друм
да
дочекати
тај
дивизија
,
с
тај
јесам
се
прибирати
на
пољаница
,
пред
Бајазитов
џамија
,
и
жудно
погледати
тамо
на
лабски
пут
:
зато
јесам
жена
и
деца
,
до
пред
сам
мрак
стајати
пред
врата
,
на
улица
кроз
који
хтети
војска
проћи
и
тек
кад
јесам
пасти
мркли
ноћ
,
повући
се
у
кућа
.
Кућа
у
који
јесам
ја
становати
,
ван
пут
јесам
који
хтети
војска
проћи
,
с
тај
јесам
доцкан
у
ноћ
кренути
са
фењерче
у
рука
,
не
бити
ли
где
моћи
свратити
и
сачекати
моравски
дивизија
.
Желео
јесам
јесам
видети
свој
очи
да
бити
јесам
себе
охрабрити
,
да
бити
нов
нада
освежити
душа
већ
преплављен
слутња
онако
,
као
што
се
болесник
освежавати
нада
кад
сагледати
лекар
.
над
Приштина
јесам
лећи
већ
дубок
тама
,
мутан
и
кишан
јесењи
ноћ
.
по
кућа
се
погасити
светиљка
а
улица
опустети
и
онемити
.
једва
ако
се
још
чути
лупа
какав
капкати
на
прозор
који
домаћин
,
гасећи
светиљка
,
спуштати
и
притврђивати
или
бат
корак
који
задоцнео
грешник
,
који
ни
до
овај
доба
још
јесам
наћи
где
хтети
склонит
глава
тај
лутати
кроз
мрачан
улица
и
лупати
се
о
ћепенак
и
саплитати
о
камени
праг
.
кроз
тај
тама
једва
се
,
као
светлост
усамљен
кандило
на
гробље
,
назирати
тамо
један
блед
зрак
.
тај
јесам
кафана
у
који
се
преко
дан
збирати
избеглица
а
преко
ноћ
јесам
посести
војник
,
регрут
,
нов
придошлица
и
сав
тај
полегати
по
сто
и
испод
сто
,
тако
да
пре
личи
на
магацин
истоварен
еспап
но
на
простор
у
који
људи
спавати
.
мислити
јесам
ту
да
свратити
,
да
сачекати
долазак
моравски
дивизија
али
,
где
бити
кад
се
не
моћи
ни
проћи
до
прескакати
преко
попадао
и
уморан
тело
.
отворити
јесам
врата
на
кафана
и
намах
ја
задахнути
млаз
топле
јара
од
људски
зној
,
земља
и
влажан
опанак
.
по
под
јесам
тврд
сан
спавати
и
жена
и
људи
.
лице
она
се
јесам
разазнавати
,
само
јесам
тама
испуњавати
тешко
дисање
,
ркање
и
густ
,
загушљив
ваздух
.
са
таваница
јесам
висити
усекнут
,
прљав
,
петролејски
лампа
,
који
јесам
једва
моћи
допринети
да
се
разазнати
контура
тело
те
да
она
човек
пролазити
не
бити
погазити
.
у
један
угао
кафана
,
крај
сам
прозор
,
седети
јесам
у
мрачан
сенка
,
на
један
столица
,
официр
поврнути
јак
на
шињел
и
натучен
капа
на
очи
.
јесам
он
моћи
сагледати
лице
али
кад
видити
да
се
ја
обзирати
на
сав
страна
,
не
бити
ли
наћи
какав
кут
где
бити
се
моћи
склонити
,
он
ја
рећи
:
—
Ева
овде
,
ако
хтети
да
сести
!
—
и
показа-један
поваљен
џак
крај
зид
.
Прескочих
неколицина
,
помагати
се
светлост
мој
фењер
и
сести
на
џак
.
светлост
из
фењер
осветлити
црн
и
опаљен
лице
официрев
и
лимен
војнички
чутурица
,
који
јесам
држати
на
колено
,
и
с
време
на
време
се
подкрепљавао
.
два
врло
жив
и
светао
ока
севати
јесам
под
сенка
сунцобран
од
капа
који
јесам
он
дубоко
на
чела
набити
а
на
лице
он
се
огледати
тежак
умор
који
јесам
сад
већ
бити
општи
обележје
сав
живот
,
свега
што
сретати
и
што
се
кретати
око
ти
.
—
немати
ваљда
где
да
ноћити
?
—
запитати
ја
кад
јесам
сести
.
—
имати
,
него
изаћи
јесам
да
поседити
мало
.
хтети
бити
да
сачекати
моравски
дивизија
.
требати
већ
да
стигнути
.
—
да
чути
сам
,
стигнути
хтети
!
—
одговорити
официр
немарно
,
не
придајућим
тај
велик
значај
.
—
ја
се
у
она
надати
,
много
се
надати
,
тај
ми
јесам
последњи
нада
!
—
настављати
ја
разговор
.
официр
се
горко
насмејати
,
узити
гутљај
ракија
па
спустити
чутурица
на
колено
и
додати
готово
више
себе
:
—
и
као
сваки
нада
и
овај
стигнути
доцкан
!
—
мислити
доцкан
?
—
прихватити
ја
.
—
не
мислити
—
одговорити
официр
одлучно
—
него
знати
,
видити
.
немати
ту
шта
више
да
се
мислити
!
—
А
ја
јесам
све
полагати
у
тај
моравски
дивизија
.
ако
она
стигнути
...
овамо
се
наш
добро
борити
,
добро
се
држати
,
те
кад
она
стигнути
такав
помоћ
као
што
јесам
моравски
дивизија
...
можда
ипак
хтети
бити
доцкан
?
—
покушавати
ја
да
измамити
на
сила
утешан
одговор
.
—
тај
...
—
узити
да
отегнути
официр
—
у
ствар
хтети
бити
доцкан
да
помоћи
повлачење
призренски
пут
.
тај
толико
моћи
моравски
дивизија
али
да
уопште
помоћи
,
да
спасти
ситуација
,
доцкан
јесам
,
врло
доцкан
.
—
дакле
само
толико
?
—
запитати
разочарано
.
—
Само
толико
!
—
одговорити
официр
—
призренски
јесам
пут
једини
који
ми
јесам
остати
за
одступање
.
тај
хтети
се
сручити
цео
Србија
.
Бугарин
јесам
већ
у
Качаник
,
она
не
требати
него
још
један
добар
борба
и
ево
она
у
Феризовић
и
Штимњи
,
на
уста
црнољевски
кланац
.
А
кад
тај
бити
,
тада
јесам
затворити
као
у
мишоловка
;
сав
,
сав
јесам
затворити
и
војска
и
народ
и
Краљ
и
влада
и
цео
држава
.
ето
тај
моћи
отклонити
моравски
дивизија
.
—
А
ја
јесам
мислити
...
—
да
,
видити
!
овде
се
полагати
много
нада
на
њен
долазак
али
...
толико
моћи
,
да
задржати
Бугарин
док
сав
ви
измакнути
.
—
мислити
јесам
да
из
Приштина
хтети
морати
даље
.
—
мислити
јесам
,
и
ја
,
господин
,
и
веровати
јесам
,
дуго
јесам
веровати
...
—
А
сад
не
веровати
више
?
—
ни
у
шта
!
—
одсећи
он
одлучно
и
нагнути
опет
чутурица
,
који
јесам
држати
увек
на
колено
.
—
ипак
имати
веста
који
бити
моћи
бити
утешан
!
—
покушавати
ја
да
и
себе
и
он
обманути
.
—
о
Рус
,
о
Француз
,
о
Румун
,
јесам
л
те
?
—
окренути
се
он
на
свој
столица
цео
лице
према
ја
.
-Да
!
—
ох
,
господин
мој
,
кад
бити
ви
знати
од
кад
ми
наш
званичан
сервирати
тај
лажан
вест
.
ви
она
бар
чути
на
улица
,
па
ви
не
морати
бити
ни
криво
кад
се
уверити
да
јесам
лажан
али
се
онај
ми
званично
сервирати
.
ево
,
видити
...
—
он
завући
рука
у
унутрашњи
џеп
од
шињел
и
извући
отуд
неки
хартија
тај
развити
један
угужван
хектографски
исписан
табак
—
видити
,
јесам
ли
овај
нумера
?
он
ја
указати
прст
на
лев
врх
табак
и
ја
принети
фењерић
који
јесам
стајати
на
земља
измеђ
мој
нога
.
—
То
јесам
само
један
наредба
,
а
имати
она
више
—
наставити
он
—
Лаже
се
,
господин
,
лагати
се
званично
.
или
ми
лажа
или
и
она
лажа
.
и
док
јесам
тај
чинити
тамо
,
док
јесам
се
борити
,
ајде
,
још
разумети
.
требати
јесам
одржати
морал
у
војска
,
добро
,
ајд
лаж
јесам
.
али
сад
,
што
хтети
ми
тај
још
и
сад
?
зар
јесам
боље
казати
овај
свет
:
склањати
се
за
време
,
него
после
да
сав
тај
загушити
!
под
сто
се
протегнути
један
спавач
и
гурнути
нога
сто
тај
он
ја
придржати
а
онај
се
оздо
промешкољити
лево
и
десно
док
не
наћи
место
.
у
тама
,
тамо
у
други
угао
кафана
,
јаукнути
неко
у
сан
и
опет
се
умирити
.
—
А
мислити
да
јесам
сав
тај
лаж
?
—
покушати
ја
да
наставити
разговор
.
—
А
зар
јесам
?
погледати
молити
ви
—
и
он
дигнути
мој
фењерчић
тај
он
принети
онај
хартија
што
она
јесам
још
држати
у
рука
—
видити
,
тај
носити
датум
,
@card@
.
октобар
,
јесам
л
те
?
тај
јесам
нов
,
сасвим
нов
лаж
.
где
бити
ми
бити
крај
кад
бити
сав
бити
истина
што
ту
писати
.
не
видити
се
а
дати
бити
ви
да
прочитати
.
седамдесет
хиљада
Француз
и
Енглез
,
према
овај
извештај
,
бити
јесам
већ
у
Солун
до
@card@
октобар
,
а
од
овај
велик
део
већ
на
наш
земљиште
.
овде
писати
да
нешто
у
Солун
,
али
велик
број
у
Србија
,
имати
@card@
.
@card@
савезнички
војник
и
тај
са
одличан
оружни
спрема
.
Наглашава
се
нарочито
да
сваки
чета
имати
два
митраљез
а
сваки
батаљон
по
један
батерија
.
па
онда
кретати
из
Марсељ
још
два
енглески
и
један
француски
дивизија
а
одмах
затим
још
три
дивизија
француски
.
па
онда
,
тежак
француски
артиљерија
на
пут
јесам
за
Солун
а
Рус
се
делом
већ
искрцавати
у
Варна
а
делом
ићи
преко
Добруџа
и
тај
пет
корпус
Рус
и
знатан
артиљерија
.
сем
тај
,
руски
трупа
добити
јесам
дозвола
и
за
прелазак
преко
Румунија
.
ето
видити
,
сав
тај
писати
ту
и
сав
се
тај
ми
званично
и
поверљиво
саопштавати
.
А
место
сав
тај
,
што
јесам
овде
набројати
,
довољно
бити
бити
двоје
:
да
се
Рус
одиста
искрцати
у
Варна
и
да
Француз
,
са
половина
снага
о
који
се
овде
причати
да
јесам
већ
на
српски
земљиште
,
поћи
само
Вардар
на
више
,
па
бити
видети
како
бити
се
ситуација
очас
изменити
.
официр
јесам
сав
тај
говорити
јетко
и
дигнут
глас
гужвати
онај
наредба
у
снажан
шака
.
—
А
шта
јесам
тај
што
ви
уверавати
да
се
тај
одиста
и
не
дешавати
?
—
покушати
ја
да
он
умирити
.
—
Шта
ја
уверавати
?
—
учинити
он
и
погледати
ја
попреко
,
као
што
бити
учитељ
погледати
ђак
који
не
знати
лекција
—
уверавати
ја
тај
,
господин
,
што
Бугарин
у
овај
тренутак
појачавати
нов
јединица
овај
фронт
на
Гилане
.
кад
Француз
марширати
оздо
Вардар
а
Рус
искрцавати
у
Варна
,
онда
се
не
одвајати
тако
лако
снага
за
појачање
овај
фронт
.
јесам
ли
ви
тај
јасно
?
—
јесте
,
на
жалост
!
—
одговорити
ја
,
осећати
како
ја
овај
непознат
официр
чупати
из
дух
последњи
остатак
нада
,
који
јесам
ја
везивати
за
долазак
моравски
дивизија
.
Ућутасмо
за
тај
.
он
натезати
чутурица
и
јасно
се
чути
клокотање
њен
.
затим
опет
мир
,
тај
само
чути
тешко
дисање
успаван
гомила
.
—
А
ви
јесам
овде
на
пролаз
?
—
прекинути
тишина
.
—
јесам
,
на
пролаз
јесам
кроз
Митровица
.
