брат-Шандоре“
,
вели
му
натарош
строго
,
„
сад
нисмо
пред
твојом
ковачницом
.
“
И
он
продужи
даље
,
али
га
нису
слушали
одвећ
пажљиво
,
те
на
брзо
заврши
.
Него
се
после
тога
Шандор
ковач
баш
показао
.
Каже
:
„
Ако
ћемо
метнути
руку
на
срце
,
мора
нам
поглед
пасти
на
жене
.
Не
вреди
тајити
,
кад
је
истина
,
да
и
Назаренство
долази
оданде
,
одакле
и
свако
друго
зло
,
а
то
је
од
жене
.
(
Смеју
се
.
)
Пазите
само
,
мало
у
којем
месту
,
а
да
најпре
жена
не
оде
у
Назарене
.
Код
нас
је
до
душе
први
поверио
Мирко
,
али
после
њега
одмах
три
жене
.
Нека
каже
ко
шта
хоће
,
али
сам
ја
увек
готов
да
положим
заклетву
,
да
су
назаренску
веру
измислиле
жене
...
Не
пуши
,
не
иди
у
крчму
,
не
истражуј
општинских
рачуна
,
не
слушај
ни
попа
,
ни
владике
,
но
жене
,
зар
то
није
од
искони
била
женска
политика
?
И
ето
сад
су
постигле
што
су
хтеле
.
Па
и
свако
друго
зло
је
отуда
.
Бадава
грбиш
и
радиш
,
кад
жена
све
разнесе
на
хаљине
,
штифлетне
и
пантлике
.
(
Смеју
се
)
.
Није
то
за
смеј
,
него
за
плач
.
Ето
га
,
грк
Сима
ту
је
,
па
нека
каже
,
како
је
испратио
сад
у
пролеће
једног
нашег
богатог
домаћина
.
“
„
Дошао
домаћин
да
узајми
тамо
мало
новаца
у
грк-Симе
,
а
грк
Сима
каже
:
„
Теби
не
дам
.
“
—
„
За
што
не
даш
,
зар
сам
ја
пропао
?
“
пита
домаћин
.
„
Ниси
пропао
“
,
вели
грк
Сима
,
„
али
ћеш
пропасти
“
.
—
„
За
што
?
“
—
„
Хајд
на
таван
,
па
да
ти
покажем
“
.
И
одведе
грк
Сима
домаћина
на
таван
и
показа
му
велику
гомилу
жита
.
—
„
Видиш
ли
ову
гомилу
жита
?
“
—
Видим
“
.
—
„
Кад
видиш
,
онда
бар
и
знај
,
да
је
половина
с
твога
тавана
.
Све
су
то
жене
из
твоје
куће
донеле
.
А
што
жена
преко
године
у
кецељи
разнесе
,
то
домаћин
о
жетви
ни
на
четир
вола
не
донесе
.
Ниси
још
пропао
,
домаћине
,
али
ћеш
пропасти
и
за
то
ти
не
дам
новаца
у
зајам
.
“
„
Ето
,
тако
је
то
,
моја
браћо
и
господо
драга
.
Ја
ово
говорим
с
крвавим
срцем
,
јер
знам
,
да
неће
бити
лека
.
Назаренство
води
порекло
од
жене
,
а
жену
није
још
нико
надвладао
,
њу
од
кад
је
Бог
створио
,
све
се
више
и
више
отима
.
Ено
,
премудри
Соломон
баш
је
био
премудар
и
увек
је
писао
:
„
Чувај
се
жене
,
као
живе
ватре
“
,
и
опет
се
не
сачува
.
Ено
га
жене
изиграше
и
доведоше
под
старост
до
подсмеха
.
Св
.
Јован
Крститељ
био
је
тврђи
од
Соломона
,
али
га
женска
злоба
посече
.
Па
знате
ли
ви
,
браћо
драга
,
или
ето
бар
господа
свештеници
знају
,
какав
је
човек
био
пророк
Илија
?
...
Све
што
је
хтео
,
учинио
је
,
ничег
и
никог
се
не
убоја
до
Бога
.
А
кад
се
Језавеља
поче
с
њим
борити
,
поплаши
се
и
побеже
у
пустињу
,
побеже
четрдесет
дана
хода
далеко
,
па
и
тамо
није
био
сигуран
,
но
се
молио
Богу
:
„
Господе
Боже
,
доста
ми
је
свега
,
прими
душу
моју
од
мене
“
.
На
ове
последње
речи
осу
се
смеј
.
Брат
Шандор
је
завршио
,
чиме
је
и
почео
.
Назаренство
долази
од
жене
.
Све
не
помаже
и
неће
бити
боље
дотле
,
док
се
не
донесе
закон
,
да
жена
не
сме
никуд
излазити
из
куће
и
дворишта
и
да
више
од
две
,
нигде
и
никад
не
смеју
бити
заједно
.
Кад
се
утишао
смеј
,
који
је
подуже
трајао
,
онда
још
говорише
неколицина
њих
,
па
су
на
послетку
решили
,
да
како
господа
свештеници
у
цркви
,
тако
и
господа
професори
и
учитељи
недељом
по
подне
у
школи
обавештавају
народ
,
а
сутра
,
у
недељу
ићи
ће
сви
скупа
у
назаренску
скупштину
,
да
Назарене
онде
обавесте
,
јер
њих
иначе
не
можеш
добити
да
разговараш
с
њима
.
Збор
се
свршио
и
нико
није
задовољан
осим
Шандора
ковача
.
Само
кад
му
је
дао
Бог
,
да
мога
оним
варошким
помодаркама
казати
,
шта
му
је
на
срцу
.
Не
мари
,
ако
ће
овог
часа
примити
Бог
душу
његову
...
Гости
се
полако
разилазе
,
али
сад
иде
обрнутим
редом
,
женске
су
последње
.
Завукле
се
у
крај
,
те
чекају
,
да
се
разиђе
гунгула
.
„
3а
што
ви
,
господине
,
нисте
ништа
говорили
?
“
пита
мерника
Мимовића
нека
од
госпођа
.
„
Он
би
говорио
“
,
рече
друга
подсмешљиво
,
„
али
му
је
ковач
Шандор
отео
речи
из
уста
.
И
он
држи
,
да
су
жене
свему
и
свачему
криве
,
па
чак
и
онда
,
кад
се
одвали
цигља
са
зграде
и
убије
човека
“
.
„
А
ту
ће
већ
и
он
допустити
,
да
није
жена
крива
,
но
зидар
или
управо
рећи
мерник
“
,
рече
она
прва
.
„
Не
,
госпођо
,
није
мерник
крив
,
но
жена
“
.
„
Која
жена
?
“
„
Ма
која
,
јер
ето
видите
,
каква
је
ствар
.
Зидају
кућу
и
мерник
је
направио
добар
план
.
Али
јест
!
У
његову
плану
нема
,
да
ће
проћи
онуда
која
жена
и
насмешити
се
одоздоле
на
зидара
или
му
рећи
коју
лепу
реч
.
Он
гледа
у
њу
,
мистрија
ради
,
али
је
већ
збуњен
,
заборавио
је
да
узме
на
мистрију
малтера
.
После
десет-двадесет
година
одвали
се
она
цигља
и
убије
човека
.
“
„
А
...
а
...
а
...
“
веле
све
у
један
глас
,
„
ви
превазилазите
и
Шандора
ковача
.
Па
за
што
бар
то
нисте
казали
јавно
,
да
вас
чује
цео
збор
“
.
„
Не
бавим
се
с
Назаренима
,
нисам
поп
.
“
„
Он
има
другу
,
већу
,
научну
цел
“
,
подсмехну
му
се
неко
.
„
А
сме
ли
се
знати
,
каква
је
то
цел
?
“
пита
трећа
.
„
Сме
.
Хоћу
путем
науке
да
направим
жену
“
,
каже
он
.
„
Шта
кажете
?
“
„
Кажем
,
тек
што
нисам
пронашао
начин
,
да
направим
жену
.
“
„
Куда
то
опет
иде
?
“
„
Ето
куд
иде
.
Наука
је
пронашла
,
да
у
води
има
два
дела
оксигена
и
један
део
хидрогена
.
И
кад
доведем
у
свезу
оксиген
и
хидроген
,
направићу
воду
.
За
што
не
би
направио
жену
,
кад
знам
,
из
чега
се
састоји
?
“
„
Од
прилике
.
“
„
Од
прилике
,
из
две
голубице
и
једне
мачке
.
“
Све
су
сикнуле
на
њега
.
Он
је
само
махао
рукама
.
„
Нашао
сам
,
нашао
сам
“
,
каже
радосно
.
„
Шта
сте
нашли
?
“
„
Нашао
сам
,
где
ми
беше
погрешка
.
До
сад
сам
доводио
у
додир
две
голубице
и
једну
мачку
,
па
одатле
не
постаде
жена
,
али
сам
сад
пронашао
погрешку
.
Ствар
је
обрнута
.
Морам
покушати
с
једном
голубицом
и
две
мачке
.
Видећете
,
постаћу
славан
човек
.
“
Најзад
изиђоше
и
госпође
из
школе
и
друштво
пође
кући
.
Учитељ
Миливоје
ишао
је
са
Светозаром
.
„
Тврд
је
орах
та
назаренска
воћка
“
,
рече
,
„
нисмо
је
разбили
,
а
у
мало
зубе
не
поломисмо
.
“
Миливоју
и
госпођама
пришао
је
уз
пут
професор
Здравковић
.
„
Све
бих
опростио
Назаренима
“
,
каже
,
„
али
има
двоје
,
рад
чега
бих
,
да
могу
,
набадао
их
на
колац
.
“
„
Од
прилике
.
“
„
Не
маре
за
народ
свој
,
неће
ни
да
изговоре
речи
:
Србин
.
Ту
пре
некако
питам
једног
:
„
Шта
си
ти
?
Он
каже
:
„
Човек
“
.
„
Али
има
људи
Турака
,
Срба
,
Немаца
,
Мађара
.
Јеси
ли
ти
Србин
?
“
Он
маше
главом
:
„
Сви
смо
ми
људи
“
,
каже
:
„
Бог
нас
није
створио
,
да
се
делимо
и
цепамо
,
а
апостол
Павле
је
рекао
,
да
се
клонимо
распре
о
племенима
и
народима
.
“
—
„
Па
говоре
ли
сви
људи
једним
језиком
?
“
питам
га
.
„
Не
говоре
“
,
каже
он
.
„
Којим
језиком
говориш
ти
?
“
Он
поче
да
извија
:
„
Нашим
језиком
,
па
језиком
,
који
смо
од
матере
научили
“
,
али
не
хтеде
изустити
речи
:
Србин
.
Кажем
вам
,
набадао
бих
их
на
колац
.
“
„
Та
то
је
страшно
“
,
вели
једна
од
сеоских
госпођа
.
Њен
је
муж
ватрен
кортеш
за
народне
ствари
,
те
пита
:
„
Кад
су
избори
,
гласају
ли
бар
онда
на
српску
страну
.
“
„
Боже
сачувај
“
,
вели
Здравковић
,
„
ти
су
јадници
далеко
од
српске
свести
.
Не
гласају
никако
.
“
Госпође
су
хукале
,
а
мерник
Миловић
се
намршти
.
„
Шта
хучете
?
“
каже
.
„
Бајаги
само
Назарени
нису
добри
Срби
?
Питајте
господина
Здравковића
,
на
коју
је
страну
он
гласао
?
Је
ли
он
гласао
за
Србина
?
Гласао
је
—
врага
.
“
Мало
застаде
,
па
онда
додаде
:
„
С
опроштењем
.
“
Здравковић
дође
у
лицу
црвен
као
рак
.
Зинуо
је
и
два
и
три
пута
,
али
не
може
да
му
пређе
реч
преко
усана
.
Госпође
га
већ
сажалише
,
те
нека
од
њих
хоће
да
му
олакша
.
„
Каква
је
она
друга
велика
мана
у
Назарена
?
“
пита
.
„
Што
су
против
сваке
просвете
и
сваког
напретка
“
,
каже
им
Здравковић
.
„
Чега
год
нема
у
св
.
писму
и
што
год
није
на
основу
св
.
писма
,
то
је
од
—
ђавола
.
Сликарство
,
музика
,
позориште
,
лепа
књижевност
,
то
је
код
њих
грех
,
остало
је
луксуз
.
Моли
се
Богу
,
ради
земљу
,
направи
кућу
,
најпотребније
покућство
и
одело
,
па
доста
.
Све
остало
служи
на
упропашћивање
душе
.
То
је
њина
лозинка
.
“
Госпође
су
и
опет
хукале
.
„
Ама
по
Богу
,
што
хучете
?
“
пита
их
Миловић
.
Ти
људи
у
том
погледу
имају
право
.
Које
добро
видимо
од
ове
наше
културе
?
Разврат
,
болести
,
мекуштво
,
муку
,
сиротињу
.
Ја
бих
,
да
могу
,
најрадије
онога
натакао
на
колац
,
који
нас
је
први
извео
из
азијатских
шума
и
повео
напред
к
тако
званој
култури
.
Јер
истину
вам
кажем
:
Ја
држим
,
да
нам
је
боље
било
онда
,
кад
су
нас
у
тренутку
растрзале
дивље
звери
,
но
што
нас
данас
годинама
мучи
сува
болест
;
ја
држим
,
да
нам
је
боље
било
,
кад
су
нам
жене
са
врх
дрвета
или
из
дубине
пештере
мумлале
неке
полуживотињске
звуке
,
но
што
нам
данас
на
српском
,
немачком
и
француском
језику
звучно
тепају
,
како
не
могу
бити
без
двокатнице
с
балконом
и
без
четири
свилене
хаљине
на
годину
;
ја
држим
,
да
нам
је
боље
било
онда
,
кад
смо
лежали
под
смоквом
,
урмом
или
неранџом
,
те
само
гурнули
ногом
о
стабло
,
а
плод
нам
падао
у
уста
,
но
што
данас
лажемо
,
варамо
и
сатиремо
један
другог
за
ону
кору
хлеба
или
за
оно
—
прасеће
печење
;
ја
држим
,
да
нам
је
боље
било
,
кад
смо
каменим
секирама
бранили
своје
племе
,
но
што
данас
бранимо
народ
свој
само
лепим
речма
,
а
на
изборима
издајемо
га
за
пет
форинти
или
за
масно
звање
;
ја
мислим
,
да
нам
је
боље
било
,
кад
смо
у
сред
шуме
,
у
божјој
природи
слушали
славује
,
но
што
нам
данас
у
загушним
собама
свирају
жене
и
кћери
неке
швапске
валцере
.
Ја
држим
...
"
У
овом
тренутку
био
је
Миловић
сам
.
И
госпође
и
Здравковић
одоше
куд
које
.
„
Назарен
“
,
рече
једна
од
њих
у
поласку
.
„
Анархист
“
,
рече
друга
.
„
Шандор
ковач
“
,
рече
трећа
.
Миловић
се
задовољно
смешио
.
Борба
с
Назаренима
у
скупштини
.
Дође
и
недеља
.
Многи
нису
знали
,
за
што
се
тога
дана
свршила
служба
с
јутрењем
,
кад
је
село
пуно
странаца
,
па
је
и
прота
још
ту
.
Но
Назарени
су
знали
.
Као
ватра
просу
се
међу
њих
вест
о
ономе
,
што
је
јуче
утаначено
у
школи
.
Њихови
главни
људи
устумарали
су
се
,
те
су
шушкали
и
договарали
се
до
дубоко
у
ноћ
.
Биће
и
они
на
броју
,
јер
је
сутрашња
недеља
од
оних
,
кад
Назарени
из
Боривојевца
и
околних
места
долазе
у
Лазаревац
.
Још
нема
9
сати
,
(
то
је
доба
,
кад
се
Назарени
скупљају
на
молитву
)
а
пред
њиховом
скупштином
већ
је
оживело
.
Дошли
просјаци
сеоски
,
те
се
отимају
за
места
.
Ово
је
први
пут
да
одоше
онамо
.
Њихова
су
места
недељом
пред
црквом
,
а
после
наопако
би
им
било
,
да
их
је
до
сад
видео
свет
пред
скупштином
.
Но
данас
је
изузетак
.
Прво
,
црква
нема
редовне
службе
,
а
друго
,
чули
су
и
они
,
да
ће
данас
и
прота
и
попови
у
скупштину
,
па
кад
може
прота
,
могу
ваљда
и
они
.
Хроми
Паја
подигао
је
највећу
ларму
,
па
не
само
ларму
,
но
и
штаку
.
Виче
:
„
О
Персо
,
Персо
,
не
било
те
да
Бог
да
,
куд
срљаш
све
испред
мене
?
Ти
си
тако
рећи
јуче
постала
просјакиња
,
а
ја
терам
то
од
памтивека
.
И
мој
отац
је
био
просјак
и
дед
ми
је
био
то
,
па
се
опет
задовољавам
и
с
мањим
улицама
,
а
ти
тераш
све
друмом
,
па
хоћеш
и
овде
да
будеш
прва
.
Уступај
,
док
нисам
направио
русваја
.
“
На
послетку
се
некако
сложише
и
умирише
.
Сад
почеше
да
долазе
већ
поједини
„
верни
“
.
На
лицу
им
не
можеш
ништа
прочитати
,
али
да
им
завириш
у
душу
,
нашао
би
задовољство
.
Већ
се
и
просјаци
купе
пред
њином
скупштином
и
то
је
за
цело
знак
напретка
.
Међу
првима
је
дошао
Лазар
,
Тома
и
Мирко
.
Чим
уђе
који
„
верни
“
или
„
верна
“
,
поздраве
се
,
рукују
се
и
дошапну
им
тајанствено
на
уво
:
„
Пази
,
да
не
назебеш
!
“
Леп
је
јесењи
дан
,
није
ни
мало
хладно
,
али
ти
се
та
реч
и
не
односи
на
зиму
.
Жене
,
Назаренке
,
једва
шапућу
,
тек
ова
или
она
прићи
ће
ком
брату
или
пријатељу
и
скинуће
му
перце
с
рукава
,
наместиће
му
огрлицу
или
удесити
пошу
.
То
је
такав
обичај
у
њих
.
Тим
оне
показују
,
да
су
—
душевне
.
Још
је
порано
,
те
су
скоро
сви
на
дворишту
.
Сви
су
одевени
чисто
,
али
скромно
.
На
женскињама
загасите
хаљине
,
никаква
накита
,
чак
ни
белила
.
„
Верни
“
и
„
верне
“
су
махом
српске
народности
,
осим
Швабе
Сепла
,
његове
жене
и
две
Мађарице
.
Сепл
и
жена
му
знају
српски
,
Мађарице
не
знају
,
али
опет
за
то
иду
у
заједницу
,
јер
се
не
смеју
цепати
.
Од
једном
се
отворише
врата
.
Зашушта
свила
;
забљешти
злато
;
просуше
се
свакојаки
мириси
,
а
забруја
звонки
кикот
.
То
су
госпође
.
Сад
се
појави
црвени
појас
,
прота
,
па
онда
један
,
два
,
три
,
свештеника
,
за
овима
неколико
од
господе
,
два-три
богослова
,
па
онда
и
неколико
ратара
,
који
нису
Назарени
,
али
хоће
да
виде
,
како
ће
испасти
оно
,
што
је
рекао
јуче
професор
Здравковић
:
Да
идемо
вуку
у
јазбину
.
Брат
Мирко
је
стојао
најближе
од
уласка
и
с
њим
се
гости
прво
сукобише
.
„
Пријатељу
“
,
вели
му
прота
,
„
ми
дођосмо
до
вас
,
да
видимо
,
како
се
молите
Богу
.
Ваљда
је
слободно
.
“
„
Ми
се
радујемо
,
кад
нам
ко
дође
“
.
вели
Мирко
,
„
а
још
већма
се
радујемо
,
ако
се
с
нами
заједно
помоли
Свевишњему
.
“
Још
су
њих
двоје
говорили
реч-две
,
кад
се
из
гомиле
женскиња
одвоји
једна
,
најлепша
,
али
најпростије
одевена
.
И
у
ње
је
руво
лепо
,
али
просто
и
на
њој
нема
накита
,
те
изгледа
међу
оним
осталим
госпођама
као
каква
Назаренка
.
У
руци
јој
цвет
,
ружа
,
по
том
једином
„
накиту
“
можеш
видети
,
да
није
Назаренка
.
Млада
је
као
капља
,
а
на
лицу
јој
скоро
девојачка
безазленост
помешана
с
неком
бајном
мирноћом
.
То
је
Јованка
.
Она
иде
право
Лазару
,
који
је
с
Томом
стојао
мало
подаље
.
„
Да
сте
ми
здраво
,
девере
!
“
вели
Лазару
и
пружи
му
меку
руку
,
која
није
била
увијена
у
рукавицу
као
у
оних
осталих
госпођа
.
„
Светозар
ми
је
обећао
,
да
ће
ме
данас
овде
упознати
с
вама
,
али
видим
,
да
није
потребно
.
Тако
много
личите
једно
на
друго
.
Како
сте
?
Јелте
,
да
се
и
ви
домишљате
,
ко
сам
ја
?
“
Лазар
се
мало
збунио
,
али
је
примио
руку
.
„
Домишљам
се
“
,
каже
,
„
а
и
видео
сам
вас
већ
са
Светозаром
на
улици
.
“
Јованци
се
то
учини
као
пребацивање
.
„
Немојте
да
се
срдите
“
,
каже
,
„
али
ви
најбоље
знате
,
како
је
или
право
казати
,
како
је
било
до
сад
.
Ако
да
Бог
,
постаће
све
друкчије
.
Светозар
ништа
већма
не
жели
,
но
да
се
зближите
као
браћа
,
а
тек
не
држите
,
да
ја
друкчије
мислим
.
Је
ли
овде
Милева
?
Личи
ли
и
она
на
Светозара
као
ви
?
“
Но
док
се
Лазар
окретао
,
да
види
,
где
је
Милева
,
тражила
ју
је
и
Јованка
очима
,
па
и
нашла
.
„
Ено
је
,
“
каже
,
„
онамо
,
јелте
да
је
она
?
“
Лазар
климну
главом
.
Јованка
га
узе
за
руку
и
одведе
к
Милеви
.
Тамо
ју
је
загрлила
,
ижљубила
и
обасула
је
питањима
и
нежним
изјавама
.
Није
могло
бити
,
а
да
се
и
Лазару
и
Милеви
не
учини
,
да
је
њихов
брат
нашао
паметну
,
милу
,
па
и
скромну
жену
.
Још
увек
долазе
„
верни
“
,
па
од
некуд
и
Шандор
ковач
.
Да
је
хтео
,
могао
је
и
он
доћи
с
осталима
,
али
тамо
су
биле
и
женскиње
,
а
он
није
желео
,
да
га
виде
на
улици
са
женама
.
Тек
ће
да
буде
9
сати
,
а
ето
им
у
двориште
баба-Стаке
.
Мала
,
доброћудна
жена
,
сва
се
задувала
,
види
се
,
да
се
журила
.
Чим
је
спази
стари
сеоски
свештеник
,
он
се
само
пљесну
рукама
:
„
Наопако
баба-Стако
,
зар
и
ти
?
А
пре
бих
се
смрти
надао
,
но
томе
!
“
Баба
Стака
у
место
одговора
приђе
проти
и
целива
га
у
руку
.
То
је
нај
јачи
доказ
,
да
није
Назаренка
.
„
Дошла
сам
“
,
каже
баба
Стака
,
„
да
се
молим
.
Знате
мој
син
—
мој
Гига
,
поверио
.
Лепо
ја
њему
говорим
:
Ошта
је
теби
,
да
се
назарениш
?
Та
нити
си
крао
нити
варао
.
А
ниси
хвала
Богу
ни
пијанац
ни
картаџија
.
Твој
је
покојни
отац
у
нашој
старој
вери
и
стекао
,
не
само
очувао
.
А
теби
је
доста
да
очуваш
.
Но
он
се
не
да
ни
осолити
.
Сад
већ
било
па
прошло
,
шта
ћу
.
Али
ето
моје
беде
,
никако
да
се
ожени
.
Какве
сам
му
девојке
налазила
,
неће
па
неће
.
Кажем
на
послетку
:
Па
узми
ма
и
Назаренку
,
не
марим
,
јер
ето
ће
да
ти
се
угаси
ватра
на
огњишту
,
нема
ко
да
је
упали
,
а
ја
сам
стара
.
Но
каже
он
:
„
Остави
нано
још
мало
да
причекам
“
.
Док
ме
јуче
у
зло
доба
неко
не
обавести
.
Каже
:
„
Не
може
се
твој
Гига
женити
,
кад
хоће
и
како
хоће
,
мора
чекати
,
док
му
назаренске
старешине
то
не
допусте
.
“
Па
кукавица
,
шта
ћу
,
него
сам
рекла
,
дај
да
их
замолим
,
нека
жене
дете
,
јер
ја
баш
више
не
могу
овако
.
“
Док
је
она
говорила
,
пришао
јој
је
и
син
.
„
Нано
,
“
каже
,
а
глади
јој
косу
,
„
молим
те
иди
кући
.
Учини
ми
.
Оженићу
се
и
ја
,
имам
времена
.
“
Старица
је
вртила
главом
.
„
Пријатељ-Мирко
,
“
каже
,
„
утешите
ме
...
За
што
га
не
жените
?
“
У
Мирка
су
упрти
многи
погледи
.
Нарочито
се
госпође
згрнуле
онамо
и
чекају
,
шта
ће
рећи
овај
назаренски
халаман
,
који
не
да
онаком
момку
,
да
се
ожени
,
као
што
је
Гига
.
„
Прија-Стако
,
“
каже
он
,
„
неће
трајати
дуго
.
Само
сад
је
још
рано
.
Пријатељ
Гига
,
ето
га
нека
каже
сам
,
није
још
доста
чврст
за
женидбу
.
“
„
Јао
куку
мене
!
“
вајка
се
баба
Стака
.
„
Та
,
ето
видим
људи
и
хромих
и
слепих
и
кљакавих
,
неки
чак
без
руке
и
ноге
,
па
се
оженили
,
а
мој
Гига
зар
да
не
може
?
“
„
Он
је
,
“
продужује
Мирко
,
„
још
непречишћен
.
У
њему
је
заостало
још
по
нешто
од
прошлих
грехова
.
Сотона
га
још
увек
искушава
,
мало
која
недеља
,
а
да
му
не
дође
у
главу
по
која
неупутна
мисао
;
његова
душа
није
још
доста
мирна
.
У
таком
времену
добро
је
да
причека
са
женидбом
.
“
„
Јао
куку
мајци
,
па
докле
да
чека
?
“
пита
баба
Стака
.
„
Баш
сте
ви
тврди
људи
.
Момак
већ
24
године
,
па
неожењен
.
Боље
нека
и
не
каже
ником
да
је
мушко
...
“
Гига
је
салетио
матер
,
шапће
јој
и
умирује
ју
.
„
Учини
ми
мајко
,
учини
молим
те
.
“
И
скоро
да
је
изгура
на
поље
.
Код
врата
застаде
баба
Стака
и
врати
се
.
Каже
:
„
Бар
да
господина
проту
пољубим
у
руку
.
“
„
Врло
си
ти
мека
с
тим
дераном
,
“
рече
јој
неко
из
друштва
.
„
Јао
шта
ћу
,
леле
мене
,
ја
жена
?
Знаш
како
је
код
нас
:
Нека
је
мушки
мали
као
напрстак
,
опет
је
мушки
и
господар
у
кући
.
“
На
послетку
уђоше
и
последњи
гости
у
дворницу
и
отпоче
се
назаренска
молитва
.
Назаренско
богослужење
истоветно
је
с
богослужењем
Реформата
,
Калвина
.
Почиње
заједничком
песмом
,
за
тим
иде
молитва
,
онда
св
.
писмо
и
тумачење
св
.
писма
,
а
на
послетку
опет
молитва
и
опет
песма
.
По
негде
чине
мало
већу
параду
,
јер
читају
из
св
.
писма
два
пут
,
т
.
ј
.
из
старог
и
из
новог
завета
,
а
између
та
два
читања
иде
опет
песма
и
молитва
.
Молитва
је
као
код
Калвина
слободна
;
онај
,
који
чита
молитву
,
није
везан
за
речи
,
може
молити
Бога
како
хоће
и
захвалити
му
како
воли
.
Остали
само
клекну
и
склопе
руке
.
Две
три
молитве
,
које
сам
у
назаренским
скупштинама
слушао
,
очигледно
су
узете
из
молитвеника
калвинских
,
али
сам
слушао
и
такве
,
које
су
„
наши
назаренски
пророци
“
сами
саставили
,
дотерали
,
па
и
унаказили
.
Где
има
више
„
пророка
“
назаренских
,
тамо
улогу
свештеника
никад
не
чини
један
,
него
више
њих
.
Увек
ће
други
и
други
читати
молитву
,
тумачити
еванђеље
и
изговарати
песму
,
која
ће
се
певати
.
Оваку
молитву
чине
Назарени
не
само
недељом
,
но
још
један
дан
у
недељи
.
Негде
средом
,
а
негде
четвртком
.
Но
та
„
молитва
“
почиње
рано
у
јутру
,
те
до
осам
сати
најдуже
буде
готова
.
Онда
иду
„
верни
“
на
рад
,
а
не
светкују
цео
дан
.
Недељом
по
подне
има
„
вечерња
“
,
а
сваки
дан
у
вече
састају
се
после
свршеног
рада
на
кратку
молитву
.
Та
молитва
као
да
и
није
главна
,
долази
ко
може
,
главно
је
ту
договор
о
куповању
,
продаји
и
т
.
д
.
Тај
састанак
замењује
—
кафану
.
Или
би
се
још
боље
могла
назвати
та
вечерња
молитва
:
Назаренска
берза
“
.
Кад
су
Назарени
и
Назаренке
засели
на
клупама
,
ни
једно
од
њих
не
погледи
више
на
госте
.
Они
,
који
знају
читати
,
ваде
из
шпагова
две
мале
књижице
.
Једна
је
„
Нови
Завет
“
,
мало
ручно
издање
,
а
друга
је
„
Харфа
Сиона
“
,
песмарица
.
Први
је
проговорио
Мирко
:
„
Љубазни
!
Појаћемо
из
„
Харфе
Сиона
“
175
.
песму
,
4
.
6
.
и
7
.
стих
.
И
тада
поче
да
чита
4
.
стих
мало
загушеним
,
пророчанским
гласом
:
„
Дај
чистоту
Јосифову
,
кад
бесрамни
овај
свет
,
Претњом
или
молбом
тражи
,
увући
нас
у
свој
сплет
!
Научи
нас
избегават
’
,
жеље
и
све
грехе
ту
,
Светску
мржњу
претрпети
,
верни
бити
свом
Богу
.
“
Гости
се
згледнуше
на
ове
речи
.
Изгледало
им
је
,
као
да
се
она
175
.
песма
из
„
Харфе
Сионове
“
пева
њима
у
почаст
.
У
исти
мах
довикнуће
Сепл
својој
жени
:
„
175
.
Lied
,
4
.
6
.
7
.
Wers
»
.
Мађарицама
не
говори
нико
ништа
,
јер
оне
не
знају
читати
.
Сад
почеше
„
верни
“
и
„
верне
“
певати
изговорени
стих
.
Појање
иде
доста
лепо
,
јер
Лазар
има
глас
,
који
би
,
да
је
мало
боље
обрађен
,
поднео
ма
за
коју
оперу
;
и
Милева
поје
као
анђео
.
Ишло
би
лепо
и
красно
,
само
кад
баба
Макра
не
би
кварила
.
Али
кад
запишти
њен
глас
,
да
је
двеста
најодабранијих
певача
и
певачица
,
пореметила
би
их
.
То
је
,
као
кад
у
кондир
вина
бациш
мрвицу
хлеба
,
—
ускисне
.
Сепл
и
жена
му
знају
појати
,
али
овога
пута
уздржавају
гласове
.
Иначе
мал
’
те
не
би
растерали
госте
.
Јер
они
поју
на
немачком
језику
ону
песму
,
коју
поју
Срби
на
српском
језику
,
јер
су
ноте
истоветне
.
Оне
две
Мађарице
не
знају
појати
.
То
је
по
свој
прилици
божја
промисао
наредила
,
јер
да
и
оне
знају
појати
,
појале
би
мађарски
,
те
би
се
створило
нешто
,
што
би
личило
на
опојани
вавилонски
торањ
.
Чим
је
појање
почело
,
а
већ
се
мешају
у
песми
уздисаји
,
испрва
слаби
,
а
после
све
јачи
,
брује
као
оно
ветар
кроз
суво
,
јесење
лишће
.
Што
даље
напредује
песма
,
тим
се
све
већма
претварају
уздисаји
у
јецање
,
испрва
загушено
,
па
онда
горко
,
очајничко
.
Ко
то
не
види
,
не
може
веровати
.
Они
,
који
поју
,
то
су
браћа
и
сестре
,
а
они
који
плачу
,
то
су
из
редова
пријатеља
и
пријатељица
.
То
сад
њих
гризу
њихови
греси
,
кају
се
.
Још
су
непречишћени
,
бедни
,
сотона
није
још
изишао
из
њих
са
свим
.
Прави
Назарени
,
браћа
и
сестре
,
који
су
крштени
,
не
плачу
,
јер
су
они
пречишћени
,
препорођени
,
напојени
св
.
духом
,
њихови
греси
су
им
опроштени
и
сотона
нема
над
њима
власти
.
На
клупама
има
и
неколико
дечака
и
девојчица
од
10—12
година
.
Очи
им
још
весело
,
безазлено
погледају
и
чисто
се
пренеш
,
кад
их
после
неколико
тренутака
видиш
,
где
сузе
.
Какви
то
морају
бити
греси
,
који
море
ову
децу
?
Када
је
отпојан
4
.
стих
,
поче
Мирко
читати
6
.
стих
пророчким
гласом
:
„
Дај
Илијну
свету
строгост
,
кад
свет
овај
слеп
и
глуп
,
Идолима
сјајне
храме
и
олтаре
гради
свуд
;
Да
се
томе
не
клањамо
ни
на
који
начин
ми
,
Већ
к’о
твоји
ту
сведоци
да
стојима
с
тобом
сви
“
.
И
на
овај
стих
згледнуше
се
гости
,
а
неки
чак
и
намрштише
.
„
То
се
нас
тиче
“
,
рече
Здравковић
свом
другу
.
Кад
се
појање
свршило
,
наста
мала
почивка
од
неколико
минута
.
Ко
је
хтео
да
се
накашље
,
накашљавао
се
,
а
ко
је
хтео
да
убрише
нос
,
слободно
му
је
марамом
или
без
мараме
.
Онда
је
Тома
клекнуо
и
рекао
:
„
Љубазни
,
да
се
помолимо
Свевишњему
“
.
Склопио
је
за
тим
руке
,
а
за
њим
и
остали
.
Сад
је
изговорио
молитву
хвалећи
Творца
и
просећи
од
њега
милости
за
све
верне
,
па
и
оне
,
који
не
могоше
стићи
у
овај
богобојажљиви
скуп
.
Кад
се
молитва
свршила
,
наста
и
опет
одмор
.
За
овим
је
читао
Лазар
св
.
писмо
.
Читао
је
ИИ
.
главу
Јаковљеве
посланице
,
па
ју
је
онда
тумачио
.
Говорио
је
о
томе
:
Какав
треба
да
је
прави
Хришћанин
,
последник
Христов
.
То
беше
згодно
,
да
узвиси
назаренску
науку
и
да
уједно
нападне
на
противнике
.
Он
је
знао
,
за
што
долазе
прота
и
свештеници
,
знао
,
шта
ће
она
господа
и
госпође
,
па
је
смислио
,
да
не
чека
да
господа
нападну
Назарене
,
него
ће
он
напасти
њих
.
Тактика
је
била
доста
вешта
и
—
изненадила
је
.
Наведена
посланица
Јаковљева
почиње
речима
:
„
Браћо
моја
,
не
гледајте
ко
је
ко
.
Јер
ако
дође
у
цркву
вашу
човек
са
златним
прстеном
и
у
светлој
хаљини
,
а
дође
сиромах
у
рђавој
хаљини
и
погледате
на
оног
у
светлој
хаљини
и
речете
му
:
Ти
седи
овде
лепо
,
а
сиромаху
речете
:
Ти
стани
тамо
или
седи
ниже
подножја
мојега
,
—
ви
осрамотисте
сиромака
,
кога
је
изабрао
Бог
,
да
буде
наследник
царства
божјег
.
“
Онде
се
говори
у
посланици
о
вери
и
делима
:
Доказује
,
да
се
делима
правда
човек
,
а
не
само
вером
и
завршује
речма
:
„
Јер
као
што
је
тело
без
духа
мртво
,
тако
је
и
вера
без
добрих
дела
мртва
.
“
Лазар
је
у
свом
тумачењу
,
(
код
нас
би
се
то
казало
придика
)
напао
све
оне
цркве
,
где
горе
свеће
,
где
се
подиже
дим
од
тамјана
,
где
се
служи
служба
у
златним
хаљинама
,
где
се
клања
крсту
резаноме
и
иконама
мртвим
,
што
већ
забрањује
и
ИИ
.
заповед
божја
кад
каже
:
Не
сатвори
себи
кумира
нити
икаква
подобија
.
„
Од
проповедања
Христових
речи
,
вели
,
направише
данас
занат
,
чак
ни
благослов
није
забадава
,
а
на
дела
нико
и
не
мисли
.
Можеш
хулити
Бога
,
можеш
лагати
,
варати
,
упропашћивати
ближњега
,
можеш
чинити
шта
хоћеш
,
ти
си
угледан
,
само
ако
однесеш
у
цркву
жртву
паљеницу
,
свећу
и
испупчиш
прса
своја
пред
олтаром
,
као
онај
Фарисеј
кога
је
осудио
Христос
...
“
За
тим
је
представио
Лазар
веру
назаренску
као
прву
веру
,
која
је
озидана
на
св
.
писму
и
која
тражи
и
дела
,
а
не
само
речи
,
јер
иначе
би
и
Назарени
били
као
и
они
,
о
којима
рече
пророк
Исаија
:
„
Ови
људи
приближују
се
к
мени
само
устима
својима
,
а
срце
њихово
далеко
је
од
мене
.
“
Лазар
је
говорио
доста
лепо
,
прегледно
и
неком
фанатичном
ватром
,
која
је
заносила
.
Истина
,
он
се
трудио
да
изгледа
миран
,
да
утиша
ту
ватру
,
али
је
она
кад
кад
букнула
.
Лазарево
понашање
изненадило
је
противнике
,
дође
им
дрско
,
управо
безобразно
.
А
Назарени
спустили
главе
у
св
.
писмо
или
их
сакрили
у
руке
,
па
тихо
јецају
.
Здравковић
је
најжустрији
.
Гледа
у
проту
,
али
прота
не
почиње
,
за
то
ће
он
.
И
поче
:
„
Браћо
моја
!
“
Но
прота
га
ухвати
за
рукав
и
дошапне
му
:
„
Нису
готови
.
Не
треба
да
се
мешамо
у
њихово
богослужење
.
“
„
Ах
,
тако
“
,
рече
Здравковић
и
умукну
.
После
малог
одмора
дође
молитва
,
па
на
послетку
забруји
песма
:
„
У
миру
живите
,
рек’о
је
Спас
.
“
Кад
се
и
то
свршило
,
почеше
женске
лагано
да
устају
са
својих
места
.
Тек
кад
оне
изиђу
,
кренуће
се
мушки
.
Сад
је
отпочео
прота
.
Но
он
не
поче
онде
,
где
је
Лазар
стао
.
Био
је
сувише
вешт
,
а
да
одмах
на
почетку
задре
за
Лазарев
говор
.
То
би
донекле
изгледало
,
да
он
одговара
на
придику
,
а
то
није
хтео
,
а
после
,
да
се
осврнуо
на
Лазарев
говор
,
морао
би
да
брани
свој
чин
и
своју
веру
,
а
то
је
хтео
још
мање
.
Он
је
отишао
тамо
,
да
заблуделу
браћу
посаветује
,
па
се
од
тог
смера
не
даде
скренути
.
„
Браћо
моја
драга
“
,
поче
,
„
молио
бих
вас
,
да
се
стрпите
и
останете
још
час-два
на
окупу
,
имао
бих
као
старији
човек
,
а
и
као
посвећен
пастир
народни
,
да
вам
кажем
неколико
речи
.
“
Назаренке
погледаше
испод
ока
на
своје
старешине
,
па
кад
се
Лазар
и
Мирко
не
кренуше
,
поседаше
и
оне
.
„
Видим
,
браћо
моја
драга
“
,
продужи
прота
,
„
видим
и
у
вашим
рукама
еванђеље
,
а
опазио
сам
,
где
се
клањате
истоме
Богу
као
и
ми
,
а
да
од
Бога
нађете
,
што
се
одвојисте
од
наше
заједничке
матере
цркве
?
Без
пастира
,
без
вође
упутисте
се
по
тешком
путу
богословских
наука
и
верујте
ми
,
грозно
залутасте
већ
до
сад
,
а
то
лутање
ићи
ће
све
даље
и
даље
,
све
дубље
и
дубље
.
Растависте
децу
од
родитеља
,
брата
од
брата
,
Србина
од
Србина
,
а
то
све
у
име
Бога
,
коме
се
заједнички
молимо
.
Ево
вас
видим
искупљене
на
молитву
и
питам
вас
:
Децо
,
где
су
вам
очеви
?
О
матере
,
где
су
вам
кћери
?
Очеви
,
где
су
вам
синови
?
Жене
,
где
су
вам
мужеви
?
Мужеви
,
где
су
вам
жене
?
Из
једне
постеље
устадосте
,
из
једне
куће
изиђосте
,
па
једни
ће
на
молитву
овамо
,
други
онамо
.
Кад
осване
Божић
,
ви
ћете
у
рит
,
да
сечете
трску
,
ви
ћете
по
оној
магли
и
зими
у
рит
с
вуцима
,
пре
с
њима
,
но
са
својим
родитељима
или
својим
синовима
.
Је
ли
то
хришћански
,
је
ли
то
човечно
,
је
ли
то
братски
,
је
ли
то
родитељски
?
?
“
У
овом
смислу
говорио
је
прота
и
његов
говор
многе
је
и
од
Назарена
дирнуо
.
Они
то
да
богме
нису
показивали
спољашњим
знацима
,
али
им
се
стеже
у
души
,
кад
их
прота
онако
дирљиво
опомену
на
големи
расцеп
,
који
створише
.
За
неколико
тренутака
наста
тишина
,
по
Назарене
врло
непријатна
тишина
.
Тада
ће
устати
Лазар
.
Каже
:
„
У
Матејеву
еванђељу
стоје
записане
ове
Христове
речи
:
„
Не
мислите
,
да
сам
ја
дошао
да
донесем
мир
на
земљу
,
него
мач
.
Ја
сам
дошао
,
да
раставим
човека
од
оца
његова
и
кћер
од
матере
њезине
и
снаху
од
свекрве
њезине
.
И
непријатељи
човеку
постаће
домаћи
његови
...
“
Ето
дакле
,
тај
расцеп
са
кога
нас
тужите
,
потребан
је
за
спасеније
људства
...
“
То
рече
Лазар
,
метну
прст
на
оно
место
еванђеља
,
где
то
пише
и
седе
.
Прота
набра
чело
и
не
узе
одмах
реч
.
Светозар
који
је
до
њега
стојао
,
брзо
се
умеша
.
„
Брате
мој
Лазаре
,
“
вели
он
,
„
брате
по
родитељима
,
брате
по
Христу
и
брате
по
народу
,
имаш
право
.
Све
то
пише
у
еванђељу
и
све
је
то
било
већ
што
тамо
пише
.
А
зар
до
века
тако
да
буде
и
без
потребе
тако
да
буде
?
Ако
је
Христос
донео
мач
,
зар
има
већ
и
деда
Мирко
право
,
да
то
учини
у
нашем
селу
?
Христос
је
утврдио
своју
цркву
,
сад
треба
да
братски
живимо
,
није
време
мачу
.
Отвори
другу
страну
св
.
писма
,
које
ти
је
у
рукама
и
тамо
ћеш
наћи
у
књизи
проповедника
,
да
„
свему
има
време
.
Време
кад
се
рађа
и
време
кад
се
умире
,
време
кад
се
сади
и
време
кад
се
чупа
посађено
.
Време
кад
се
убија
и
време
кад
се
исцељује
,
време
кад
се
разваљује
и
време
кад
се
гради
,
време
кад
се
дере
и
време
кад
се
сашива
,
време
рату
и
време
миру
...
У
невреме
и
без
потребе
,
драги
брате
,
почесте
ви
да
чупате
посађено
и
да
ратујете
против
својих
—
родитеља
...
“
Као
што
прота
не
нађе
одмах
згодна
одговора
,
те
се
умеша
Светозар
,
тако
сад
Лазар
запе
,
не
умеде
одмах
да
одговори
.
Устаде
Боривоје
.
„
Свети
апостол
Павле
“
,
каже
он
,
„
који
је
прописао
,
како
треба
да
живе
Хришћани
онда
и
сада
и
увек
,
прописао
је
ово
Коринћанима
посланица
И
.
глава
В
.
стих
5—6
.
:
„
Не
знате
ли
,
да
мало
квасца
све
тесто
ускисели
?
Очистите
дакле
стари
квасац
,
да
будете
ново
тесто
“
.
А
стих
11
.
вели
:
„
А
сад
вам
пишем
,
да
се
не
мешате
,
ако
који
,
који
се
брат
зове
,
постане
блудник
или
тврдица
или
идолопоклоник
или
кавгаџија
или
пијаница
или
хајдук
,
с
таквим
и
да
не
једете
...
“
„
Ми
дакле
“
вели
Боривоје
,
„
по
заповести
св
.
апостола
Павла
не
смемо
да
будемо
једни
с
онима
,
који
хуле
Бога
и
клањају
се
иконама
,
који
пијанче
и
кавџе
се
...
У
Матејеву
еванђељу
глава
У
.
29
.
и
30
.
стих
пише
:
„
Ако
те
око
твоје
десно
саблажњава
,
ископај
га
и
баци
га
и
ако
те
десна
рука
твоја
саблажњава
,
одсеци
је
и
баци
је
,
јер
је
боље
да
погине
један
од
удова
твојих
,
но
да
све
тело
твоје
буде
бачено
у
пакао
.
“
Сад
опет
отпоче
прота
:
„
Рекох
вам
већ
,
браћо
моја
,
да
залутасте
и
да
ћете
се
без
пастира
и
вође
са
свим
изгубити
.
Спомињете
ову
и
ону
главу
еванђеља
,
тумачите
је
по
свом
и
пронађосте
,
да
треба
да
презрете
сваког
,
ко
не
мисли
као
ви
,
а
заборависте
при
том
на
главну
заповед
,
на
заповед
божју
,
која
се
не
може
криво
тумачити
и
која
вели
:
„
Поштуј
оца
твога
и
матер
твоју
,
да
сретан
будеш
и
дуго
поживиш
на
земљи
.
“
Па
нека
је
тај
отац
и
тврдица
и
пијаница
и
кавгаџија
,
мораш
га
поштовати
,
ако
хоћеш
да
си
божји
,
јер
Бог
то
заповеда
.
Пронађосте
у
еванђељу
,
да
треба
презрети
цркву
и
не
идете
у
цркву
,
већ
градите
овде
неку
скупштину
,
а
Христос
Спаситељ
је
врло
вредно
ишао
у
цркву
.
И
баш
оно
,
што
ви
најрадије
спомињете
из
еванђеља
,
Христос
Спаситељ
је
народу
говорио
у
цркви
.
Нећете
да
знате
за
празнике
осим
недеље
.
Христос
је
светковао
све
празнике
онога
доба
.
Ударате
на
свадбе
,
живите
као
муве
и
скакавци
,
а
Христос
Спаситељ
је
био
на
свадби
н
.
пр
.
у
Кани
галилејској
,
где
је
претворио
воду
у
вино
.
А
да
је
он
био
противан
томе
,
да
је
хтео
да
ми
не
идемо
,
не
би
ни
он
одлазио
ни
тамо
ни
у
цркву
.
Ви
протумачисте
из
св
.
писма
,
да
ни
чију
смрт
не
треба
оплакивати
,
јер
је
божја
воља
и
прописасте
,
да
мати
не
сме
плакати
,
кад
јој
умре
дете
.
А
овамо
врло
добро
знате
,
да
је
и
мати
божја
плакала
за
умрлим
Христом
.
И
ви
хоћете
да
сте
побожнији
и
од
мајке
божје
.
Ено
гледам
јуче
,
где
ваша
Стана
Мићина
не
пусти
сузе
за
својим
јединцем
.
Видим
,
нема
је
овде
.
Сигурно
се
поболела
кукавица
,
угушише
је
оне
сузе
,
које
је
задржавала
и
које
јој
не
дадосте
ви
,
кратковиди
апостоли
,
да
исплаче
и
да
олакша
себи
.
Па
како
се
сахрањујете
?
Укопавате
мртве
као
петла
на
буњишту
.
Зар
Христа
не
сахранише
његови
ученици
лепо
?
Зар
му
не
метнуше
камену
плочу
над
гробом
?
Зар
матер
божју
не
сахранише
апостоли
највећим
сјајем
?
Али
ви
хоћете
да
сте
бољи
Христијани
и
од
апостола
.
Крст
и
иконе
вами
су
идоли
.
Зар
ви
не
знате
,
шта
је
то
спомен
?
Зар
не
знате
,
шта
је
знак
сећања
?
Није
ли
вами
мио
онај
сандук
,
она
клупа
,
коју
наследисте
од
матере
,
не
чувате
ди
то
као
нешто
особито
,
те
остављате
од
оца
на
сина
?
Ево
гледајте
.
“
Ту
прота
извади
из
шпага
књижицу
и
из
ње
слику
(
фотографију
)
.
„
Ево
,
на
овој
слици
насликана
је
моја
покојна
жена
и
моја
кћи
,
која
је
далеко
од
мене
.
Ја
гледам
у
ту
слику
,
лакше
ми
је
души
,
кад
је
гледам
,
љубим
је
кад
што
,
не
стидим
се
казати
и
зар
је
то
идолопоклонство
?
То
је
за
мене
слика
и
ништа
више
,
али
мила
слика
,
што
ме
сећа
на
ону
,
која
ми
беше
веран
друг
и
на
дете
,
које
сам
родио
,
а
сад
је
далеко
од
мене
.
А
крст
је
видите
за
мене
и
за
сваког
исто
тако
сећање
.
Сећање
на
Христа
Спаситеља
,
на
страдање
његово
.
Иконе
исто
тако
.
Нису
то
идоли
,
лажни
Богови
,
у
које
ми
ваљда
верујемо
.
Ви
сте
пронашли
,
да
човек
не
сме
да
има
народности
,
не
сме
да
је
Србин
,
Немац
,
Мађар
.
Сви
смо
бајаги
људи
.
А
нисте
ли
читали
,
да
је
и
Христос
Спаситељ
говорио
и
разликовао
:
Јудеје
,
Римљане
,
Самарићане
?
Није
ли
апостол
Павле
писао
посланице
Римљанима
,
Галаћанима
,
Коринћанима
,
Јудејима
?
Ви
нећете
да
знате
за
свештенике
,
а
Христос
их
познаје
.
Апостол
Павле
пише
,
какав
треба
да
је
епископ
,
свештеник
,
ђакон
.
Видите
ли
дакле
,
куда
залутасте
.
Пронађосте
у
еванђељу
оно
,
што
је
противно
речма
Христовим
и
апостолским
делима
.
А
може
ли
то
бити
,
да
су
Христос
и
апостоли
једно
чинили
,
а
друго
наложили
нами
да
чинимо
?
Пробудите
се
,
браћо
моја
драга
—
то
бити
не
може
,
то
вам
најбоље
показује
,
да
сте
на
кривом
путу
и
са
свецима
и
иконама
и
обичајима
вашим
.
“
Још
није
последња
реч
протина
одјекнула
,
само
се
по
држању
његову
опазило
,
да
је
завршио
,
кад
Светозар
отпоче
.
„
Ја
сам
мислио
“
,
каже
он
,
„
да
наша
браћа
овде
немају
ничега
,
што
је
налик
на
нашу
икону
или
крст
.
Преварио
сам
се
.
Погледајте
онамо
.
“
И
он
показа
руком
на
прочеље
,
где
је
на
зиду
висио
сахат
.
„
Шта
тражи
сахат
овде
,
где
се
„
верни
“
скупљају
на
молитву
?
Да
ли
да
покаже
време
,
кад
треба
реч
с
Богом
прекинути
,
јер
је
готова
печеница
,
те
ваља
сести
за
пун
сто
?
То
би
било
врло
зло
—
а
пријатељ
Мирко
ме
је
поучио
,
да
и
није
тако
.
Сахат
је
онде
за
то
постављен
,
да
опомене
верне
,
да
се
сказаљка
креће
,
време
пролази
,
смрт
се
ближи
,
треба
се
измирити
с
Богом
.
Зар
нас
Православне
крст
и
иконе
не
подсећају
на
то
исто
?
Па
је
ли
право
било
одбацити
иконе
и
крст
,
а
на
место
њихово
обесити
сахат
као
знамење
?
“
Лазар
се
и
опет
подиже
.
Каже
:
„
Кад
се
стари
сахат
покварио
,
овај
овде
купио
сам
ја
на
вашару
,
укуцао
ексер
и
обесио
га
.
Он
нити
је
посвећен
нити
су
над
њим
читане
молитве
нити
га
ми
држимо
за
свету
ствар
као
ви
иконе
.
Он
нам
показује
,
како
пролази
време
и
то
је
све
.
А
што
се
св
.
писма
тиче
:
Ми
га
разумемо
и
без
богослова
.
Што
је
Христос
говорио
,
говорио
је
за
прост
народ
,
не
за
учењаке
.
Он
је
удешавао
свој
говор
онако
,
да
га
можемо
сви
ми
разумети
.
Тако
су
и
апостоли
то
исписали
.
А
да
је
Христос
мислио
,
да
његов
говор
могу
разумети
само
књижевници
,
он
народу
не
би
ни
говорио
.
Апостол
Лука
је
добро
записао
оне
Христове
речи
:
„
Тешко
вама
законици
,
што
узесте
кључ
од
знања
,
сами
не
уђосте
,
а
који
хтедоше
да
уђу
,
забранисте
им
“
.
Ви
се
не
држасте
св
.
писма
,
нећете
да
га
се
држите
ни
у
будуће
,
па
закраћујете
и
нами
,
да
га
се
држимо
“
.
„
Па
за
што
су
апостоли
постављали
епископе
,
свештенике
,
ђаконе
,
кад
је
тако
?
“
пита
Светозар
.
„
То
су
били
“
,
одговара
Лазар
,
„
само
трезвенији
старији
људи
,
којима
је
била
поверена
брига
око
ширења
цркве
,
то
нису
били
свештеници
од
заната
под
платом
“
,
а
глас
му
дође
чисто
опор
.
Светозар
за
часак
побледи
,
онда
му
јурну
крв
у
лице
,
али
се
стиша
.
„
Св
.
апостол
Павле
“
,
каже
он
,
писао
је
о
томе
,
писао
је
тако
јасно
,
да
то
може
свако
разумети
.
Он
каже
:
„
Ко
сади
виноград
,
а
од
плода
његова
да
не
једе
?
Ко
пасе
стадо
,
а
од
млека
стада
да
не
пије
?
Па
не
знате
да
они
,
који
чине
свету
службу
,
од
светиње
се
хране
?
И
који
олтару
служе
,
с
олтаром
деле
.
Тако
и
Господ
заповеда
,
да
они
,
који
еванђеље
проповедају
,
од
еванђеља
живе
“
.
Зар
ово
није
јасно
?
“
Лазар
умукну
за
часак
,
али
већ
му
прискочи
Боривоје
.
Каже
:
„
Господин
свештеник
је
заборавио
продужење
те
посланице
.
Јер
апостол
Павле
у
својој
првој
посланици
Коринћанима
глава
ИX
.
стих
16
.
17
.
и
даље
вели
,
да
он
не
живи
од
еванђеља
.
Каже
изречно
:
Волео
би
умрети
,
но
да
прими
плату
,
те
да
ко
његову
славу
уништи
.
Даље
вели
:
„
Ако
проповедам
еванђеље
,
нема
ми
хвале
,
јер
ми
је
за
невољу
.
Каква
ми
је
дакле
плаћа
?
Да
проповедајући
еванђеље
учиним
без
плаће
еванђеље
Христово
!
“
Апостол
Павле
не
разуме
плаћу
у
банкама
,
он
мисли
на
другу
плаћу
“
.
„
То
се
већ
односи
на
другу
ствар
“
,
вели
Светозар
.
„
Но
и
оно
напред
је
јасно
.
Оно
остаје
написано
те
написано
,
па
ма
што
ишло
после
тога
.
Но
зар
се
ви
баш
тако
строго
држите
светог
писма
?
Знате
ли
,
шта
је
рекао
Христос
оном
,
који
га
питаше
:
„
Шта
да
радим
,
да
би
се
удостојио
царства
небесног
?
“
—
„
Подај
све
што
имаш
сиротињи
и
хајде
за
мном
“
.
Стоји
писано
:
Да
ће
пре
камила
проћи
кроз
иглино
уво
,
но
што
ће
богати
ући
у
царство
небесно
.
И
шта
пише
у
еванђељу
Матејеву
?
„
Не
брините
се
за
живот
свој
,
шта
ћете
јести
или
шта
ћете
пити
,
ни
за
тело
своје
,
у
шта
ћете
се
обући
.
Није
ли
живот
претежнији
од
хране
и
тело
од
одела
?
Погледајте
на
птице
небеске
,
које
ни
жању
ни
сабирају
у
житнице
,
а
отац
небески
храни
их
.
Нисте
ли
ви
много
претежнији
од
њих
?
И
за
одело
што
се
бринете
?
Погледајте
на
љиљане
у
пољу
како
расту
,
не
труде
се
нити
преду
.
А
ни
Соломон
у
слави
својој
не
обуче
се
као
један
од
њих
“
.
Па
да
ли
се
ви
тога
држите
?
Напрежете
све
силе
своје
,
да
се
богатите
.
И
о
чему
се
сваки
дан
у
вече
договарате
,
кад
се
скупљате
на
молитву
,
до
ли
о
том
:
Шта
има
ко
на
продају
,
шта
ваља
купити
,
шта
продати
и
с
киме
се
уортачити
.
Где
вам
је
ту
св
.
писмо
?
“
На
ове
речи
Назарени
као
да
још
мало
дубље
оборише
главе
,
само
Боривоје
не
.
Каже
.
„
Апостол
Павле
у
првој
посланици
управљеној
на
Тимотеја
глава
В
.
стих
8
.
вели
ово
:
„
Ако
ли
ко
за
своје
,
а
особито
домаће
не
промишља
,
одрекао
се
вере
,
гори
је
од
незнабошца
“
.
„
То
сам
хтео
да
чујем
“
,
вели
му
Светозар
.
„
3а
што
сад
не
тумачиш
Христове
речи
онако
,
како
пишу
,
но
се
заклањаш
за
апостола
Павла
?
И
ја
не
тумачим
оне
речи
Христове
тако
,
да
се
сви
ми
бринемо
само
за
данас
,
а
свако
сутра
бринуће
се
за
се
.
Није
то
изречено
,
да
се
узме
реч
по
реч
,
но
значи
:
Не
брините
се
само
за
земно
.
“
Препирка
оде
све
даље
и
даље
,
што
но
реч
:
„
бију
Срби
,
ал
’
бију
и
Турци
.
“
Што
дубље
залазе
у
св
.
писмо
,
све
се
то
више
истиче
међу
Назаренима
Боривоје
.
Ако
је
разглашен
међу
својима
,
да
зна
цело
св
.
писмо
на
памет
од
почетка
па
до
краја
,
није
на
празно
.
Јер
он
кад
се
позове
на
које
место
,
одмах
наводи
чије
су
речи
,
ко
их
је
забележио
,
у
којој
је
глави
и
у
коме
стиху
.
С
друге
стране
се
највећма
истиче
Светозар
.
Умешао
се
био
и
Здравковић
,
но
грдно
је
насео
.
Прота
са
свима
свештеницима
не
могоше
га
извући
из
блата
,
јер
он
није
ни
сањао
,
колико
су
вични
Назарени
св
.
писму
.
Умешао
се
и
бележник
.
„
Ја
“
,
каже
,
„
браћо
,
највећма
вам
не
одобравам
то
,
што
нећете
да
примите
пушке
.
Промислите
само
,
како
ће
наш
краљ
живети
без
војника
?
“
Неко
му
рече
:
„
Бог
заповеда
:
„
Не
уби
“
.
Христос
је
казао
:
„
Ко
нож
трза
,
од
њега
ће
и
погинути
“
.
Но
не
остаде
на
томе
.
Подиже
се
човек
сува
,
бледа
лика
,
на
њему
су
трагови
дуга
робовања
.
Из
груди
му
се
оте
сув
кашаљ
,
па
кад
му
се
кашаљ
утиша
,
он
проговори
:
„
Ја
сам
примио
пушку
и
служио
цара
три
године
.
За
те
три
године
увек
су
ме
учили
,
како
ћу
да
убијем
;
увек
ја
да
убијем
другог
,
а
никад
други
мене
.
Па
кад
сам
дошао
кући
и
убио
,
дадоше
ми
дванаест
година
робије
...
.
“
Устаде
и
трећи
.
Каже
:
„
Ја
сам
служио
у
Босни
и
видео
,
да
Турци
држе
за
велики
грех
убити
псето
.
Оно
је
свето
код
њих
.
Код
нас
је
грдна
грехота
убити
ласту
.
Шваба
не
дира
у
роду
,
сви
ми
ни
за
главу
не
дирамо
буба-Маре
.
Само
нигде
нисам
чуо
,
да
људи
држе
за
грехоту
:
Убити
човека
и
ратовати
.
Време
је
,
да
и
у
томе
послушамо
једаред
божје
и
Христове
речи
.
“
Раздрагао
се
чак
и
Шваба
Сепл
,
па
се
и
он
умешао
.
Вели
:
»
Meine
Herren
,
и
ја
би
касала
нешто
.
Кад
човек
убије
труги
човек
,
нега
онда
die
Herren
Richter
опесе
.
А
кад
буде
grosser
Mord
,
рат
,
онда
die
Herren
Richter
не
моше
ништа
,
али
пог
in
Himmel
ће
убити
и
штрофовати
.
Ви
сте
ту
поп
,
снам
,
али
и
ја
штогод
учила
.
“
Кад
чу
Сеплова
Лиза
,
како
се
њен
Сепл
осилио
,
намргоди
се
и
довикну
му
крештећи
танким
гласом
:
«
Halt's
Maul
»
—
језик
за
зубе
.
Сепл
саже
главу
и
заћута
као
опарен
.
Натарош
не
знаде
,
како
ће
овима
да
се
наодговара
,
но
само
вели
:
„
Подајте
Богу
божје
,
али
и
цару
царево
.
И
то
је
у
св
.
писму
“
.
За
леђима
црномањастог
,
лепог
богослова
седела
је
Јулка
,
Јованчина
рођака
,
коју
ми
познајемо
.
Богослов
јој
се
целог
јучерашњег
и
данашњег
дана
удварао
.
Сада
га
она
дрмну
за
рукав
.
„
Питајте
их
“
,
шапуће
,
„
за
што
не
допуштају
они
и
женама
да
придикују
,
кад
су
таки
праведници
?
“
„
Маните
их
с
Богом
“
,
вели
он
.
„
С
њима
се
не
вреди
препирати
“
.
Но
Јулка
не
попушта
.
„
Али
кад
вас
молим
—
но
...
.
“
И
опет
га
додирну
,
гурну
лактом
,
а
њега
прође
као
муња
и
запита
:
„
Кад
код
вас
свештенство
није
тајна
,
не
може
еванђеље
проповедати
,
крстити
и
сахрањивати
свако
,
за
што
то
не
допуштате
и
женама
?
“
Боривоје
је
видео
још
с
почетка
Јулку
,
познао
ју
је
,
па
и
опазио
,
од
куда
долази
то
питање
.
Сетио
се
,
да
га
је
она
још
једном
то
питала
и
довела
га
онда
у
забуну
.
Али
данас
није
он
више
онај
,
који
је
био
пре
.
И
он
одговори
.
Каже
:
„
Апостол
Павле
у
првој
посланици
Тимотеју
,
глава
ИИ
.
стих
9
.
—14
.
вели
ово
:
„
Жене
у
пристојном
оделу
са
стидом
и
поштењем
да
украшују
себе
,
а
не
плетеницама
,
ни
златом
или
бисером
или
хаљинама
скупоценим
,
него
добрим
делима
,
као
што
се
пристоји
женама
,
које
се
обећавају
у
побожности
.
Жена
на
миру
да
се
учи
сваком
покорношћу
.
Али
жени
не
допуштам
да
учи
нити
да
влада
мужем
,
него
да
буде
мирна
.
Јер
је
Адам
најпре
саздан
,
па
онда
Ева
.
И
Адам
се
не
превари
,
а
жена
преваривши
се
постаде
преступачна
.
Али
ће
се
спасти
рађањем
деце
,
ако
остане
у
вери
и
љубави
и
у
светињи
с
поштењем
“
.
Апостол
Павле
:
назива
жене
„
слабији
женски
суд
“
,
и
не
даје
им
нигде
истих
права
као
мушкима
.
А
у
истој
посланици
у
В
.
глави
стих
9
.
—13
.
вели
апостол
Павле
ово
:
„
Удовица
да
се
не
прима
млађа
од
шездесет
година
и
која
је
била
једноме
мужу
жена
и
која
има
^
сведочанство
у
добрим
делима
,
ако
је
децу
одгајила
,
ако
је
светима
ноге
прала
,
а
младих
удовица
прођи
се
;
оне
кад
побесне
против
Христа
,
хоће
да
се
удају
.
А
к
томе
и
беспослене
,
уче
се
скитати
по
кућама
,
не
само
беспослене
,
него
и
језичне
и
свезнале
,
па
говоре
и
што
не
треба
.
И
премудри
Соломон
не
даје
женама
право
као
мушкима
,
јер
вели
у
књизи
проповедника
глава
ВИИ
.
стих
28
.
„
Још
тражи
душа
моја
,
али
не
нађох
.
Човека
једног
у
тисући
нађох
,
али
жене
међу
свима
не
нађох
...
“
Кад
Боривоје
изусти
ове
речи
,
погледа
нехотице
на
Милеву
.
Очи
му
сусретоше
поглед
њезин
и
она
му
дође
застиђена
—
готово
поплашена
.
Но
највише
су
Боривојеве
речи
задрле
за
госпођу
Љубу
.
Она
се
окрете
своме
мужу
и
рече
доста
гласно
:
„
Unverschähmtheit
.
Ја
не
знам
,
како
се
то
трпи
?
Та
те
су
речи
polizeiwidrig
,
ту
би
требала
да
се
умеша
власт
.
“
Њен
муж
,
свештеник
умириваше
је
.
„
За
Бога
,
ћути
,
зар
ниси
чула
,
да
то
не
вели
он
,
то
су
речи
апостола
Павла
“
.
„
Шта
зар
оно
,
како
смо
скитнице
,
језичне
?
“
пита
госпођа
Љуба
.
„
Не
све
;
нисте
све
таке
“
,
умиривао
ју
је
супруг
.
Госпођа
Љуба
није
ништа
рекла
,
али
јој
дође
мисао
,
да
ако
тако
стоји
у
св
.
писму
,
онда
је
најбоље
за
жену
,
да
оде
у
Турке
.
Препирка
иде
даље
и
даље
,
па
никад
краја
.
И
Лазар
и
прота
виде
,
е
је
време
,
да
се
прекине
.
Светозар
је
већ
искренуо
на
ту
страну
.
Каже
:
„
Да
је
у
нами
дух
јединства
а
не
дух
раздора
,
ми
би
се
сложили
,
овако
боље
да
се
оканемо
.
Апостол
Павле
нам
је
добро
препоручио
,
кад
је
казао
:
„
Свађе
и
препирања
око
закона
клони
се
,
јер
је
то
некорисно
и
празно
“
.
Но
све
бадава
,
поп-Јаша
се
баш
мало
час
ухватио
у
коштац
с
Јовом
Тиминим
,
који
је
био
пре
слуга
код
њега
.
Кад
Јова
нешто
рече
,
он
се
осу
на
њега
:
„
Шта
је
Јово
“
,
пита
,
„
зар
си
се
и
ти
дао
у
тумачење
св
.
писма
“
.
„
Не
стоји
нигде
писано
,
да
су
на
то
позвани
само
они
у
дугачким
капутима
и
мантијама
“
,
вели
Јова
.
„
А
по
чему
си
ти
позван
?
“
„
Осећам
се
чист
“
,
каже
Јова
.
„
Аха
,
дакле
си
се
пречистио
.
Св
.
дух
је
слетео
и
на
тебе
?
И
ти
баш
за
цело
мислиш
,
да
св
.
дух
нема
друга
посла
,
но
да
сиђе
на
Јову
Тимина
из
Крчедина
.
А
?
“
Поп-Јаша
се
овде
мало
од
више
затрчао
,
па
га
је
и
сустигла
казна
.
„
Ја
сам
,
господине
,
служио
код
вас
,
па
знам
какав
је
оно
дух
,
који
је
на
вами
“
,
вели
Јова
.
„
Шта
,
шта
ти
можеш
и
смеш
рећи
против
мене
?
!
Говори
!
“
вели
поп-Јаша
раздражено
.
„
Мој
је
живот
чист
,
чист
,
па
не
дам
,
да
ме
сумњичиш
.
“
„
Не
велим
ништа
друго
,
но
то
,
да
ви
баш
не
