онтући
!
—
вео
они
други
који
бити
још
хтети
да
се
храбрити
.
тако
јесам
у
узбуђење
проћи
цео
тај
дан
.
Предвече
,
као
да
јесам
бити
нешта
освежавајући
у
атмосфера
.
Наишле
јесам
од
некуд
,
непознат
пут
и
из
непознат
извор
,
мало
повољан
веста
,
као
онај
кад
после
несносан
и
загушљив
летњи
дан
,
испуњен
оморина
,
дунути
предвече
свеж
ветрић
тај
расхладити
чела
и
разгалити
душа
.
по
тај
вест
,
наш
се
одлично
држати
на
Страцин
и
велик
она
помоћ
стигнути
са
север
и
из
гарнизон
са
албански
граница
.
осим
тај
Енглеска
,
Француска
и
Русија
објавити
јесам
рат
Бугарска
и
већ
јесам
се
Француз
на
југ
ангажовати
у
борба
;
Енглез
бомбардовати
Дедеагач
а
Рус
Варна
.
кафана
који
јесам
на
подне
бити
разредити
,
испунити
се
предвече
и
посетилац
њихов
,
који
јесам
данас
сретати
улица
забринути
,
ведро
јесам
се
поздрављати
и
живо
разговарати
.
—
То
бити
сав
бити
врло
повољно
—
велим
за
сто
код
„
Зрињски
“
један
лекар
који
јесам
сав
тај
веста
саопштити
—
само
ако
тај
јесам
морфијум
за
успављивање
.
—
какав
морфијум
?
—
бунити
се
господин
који
он
јесам
саопштити
сав
тај
повољан
веста
.
—
Па
—
учинити
лекар
скептички
—
болесник
,
који
цео
дан
тешко
патити
,
ја
лекар
обично
предвече
дати
један
доза
морфијум
ради
умирење
живац
и
ради
сан
који
обично
окрепљава
у
болест
.
—
Али
за
бог
,
доктор
—
бунити
се
и
даље
онај
што
јесам
запојити
цео
кафана
леп
нада
—
кад
сав
тај
не
бити
бити
тако
,
онда
бити
значити
да
јесам
ја
,
који
се
налазити
у
Скопље
,
пред
непосредан
опасност
?
—
А
шта
ви
уверавати
да
јесам
?
—
уверавати
ја
,
уверавати
ја
...
—
запети
онај
не
моћи
у
момент
да
наћи
какав
поуздан
аргумент
сем
веста
који
јесам
се
чути
и
за
који
ники
јесам
умести
да
потврдити
одакле
јесам
и
како
чути
.
—
Ева
ви
један
доказ
!
—
умешати
се
трећи
да
спасти
ситуација
—
када
бити
опасност
бити
близу
,
команда
бити
трупати
извесно
већ
наредити
евакуација
болница
и
магацин
.
ја
знати
за
магацин
поуздано
да
до
овај
час
јесам
наредити
њихов
евакуација
.
ви
,
доктор
,
знати
за
болница
,
јесам
ли
наредити
што
?
—
јесам
!
—
одговорити
доктор
.
—
ето
видити
!
—
прихватити
онај
победнички
.
—
Ал
тај
не
значити
да
не
моћи
бити
већ
сутра
наредити
!
—
додати
доктор
.
—
Па
и
неки
бити
—
бранити
се
онај
—
ал
онда
тај
не
значити
да
јесам
сутра
већ
последњи
дан
Скопље
.
евакуација
се
наређивати
на
неколик
дан
пре
опасност
,
бар
два
и
три
дан
.
и
догод
ја
нечујем
да
јесам
издати
такав
наређење
ја
хтети
безбрижно
спавати
.
тај
разлог
некако
све
убедити
и
за
сто
опет
завладати
мало
ведар
расположење
,
преко
који
мало
час
прећи
таман
облак
докторов
сумњичење
.
за
други
сто
тако
исто
.
за
један
сто
у
средина
,
један
виши
чиновник
случајно
се
изрећи
да
сутра
с
породица
кретати
у
Солун
.
сав
јесам
он
жучно
напасти
тако
да
јесам
она
се
реч
разлегати
кроз
цео
кафана
.
победилац
са
онај
први
сто
прићи
и
тамо
да
се
наћи
у
помоћ
онај
који
јесам
чиновник
објашњавати
да
јесам
сваки
опасност
,
ако
бити
јесам
и
бити
,
још
врло
далеко
.
—
Па
молити
ви
лепо
—
узити
реч
победилац
са
провога
сто
—
јесам
ли
чути
да
јесам
издати
наредба
да
се
евакуисати
болница
и
магацин
?
—
јесам
!
—
одговарати
чиновник
.
—
Нећете
ни
чути
,
хтети
се
ни
издати
таки
наредба
а
,
када
бити
се
и
издати
,
ви
бити
после
тај
наредба
још
увек
имати
и
сувише
време
да
се
склонити
из
Скопље
.
—
А
зар
не
моћи
сав
тај
бити
изненада
?
—
изненада
?
—
тај
ићи
молити
ви
.
не
заборавити
да
јесам
у
магацин
силан
државни
имовина
,
не
заборавити
да
у
болница
легати
маса
онај
који
јесам
крв
откупити
тај
права
да
бити
за
време
уклонити
испред
освета
непријатељев
и
,
не
заборавити
да
команда
трупа
имати
и
средство
и
начин
да
неколико
дан
раније
предвидети
опасност
а
дужност
да
водити
брига
о
државни
имовина
и
о
државни
рањеник
.
—
тако
јесам
!
—
повикати
сав
и
онај
виши
чиновник
одустајати
дефинитивно
од
намера
да
се
још
сад
уклонити
из
Скопље
а
остати
се
разићи
кућа
са
уверење
да
се
овај
ноћ
моћи
спокојно
проспавати
.
Ноћ
јесам
пасти
мутан
и
таман
;
кишан
јесам
се
облак
бити
густо
сабрати
,
спреман
да
излити
читав
река
вод
.
водан
планина
,
који
се
у
ведар
ноћ
тако
јасно
оцртавати
над
Скопље
,
догледати
се
ноћас
као
таман
неодређен
маса
.
Варош
као
застрт
таман
покров
изнад
који
се
једва
назирати
у
ваздух
врх
минарет
и
јабланов
,
онај
јабланов
који
о
пролеће
,
као
перјаница
поносит
витез
,
китити
царски
Скопље
.
кафана
већ
пуст
,
улица
мртав
и
хукати
Вардарев
,
који
носити
киша
нанет
вод
са
Дервен
и
Жедна
,
проламати
се
кроз
ноћни
тишина
па
тај
изгледати
као
да
се
негде
далеко
нешто
непрекидно
рушити
и
крхати
.
са
железнички
станица
пронети
се
по
гдекад
писак
локомотива
и
тресак
вагон
који
маневрисати
.
осветлити
прозор
овде
и
онде
по
варош
гасити
се
један
по
један
и
настајати
тама
и
неремећен
мир
.
када
јесам
тај
ноћ
превалити
поноћ
измеђ
@card@
.
и
@card@
.
октобар
и
спокојство
са
синоћни
повољан
веста
успавао
грађанство
,
те
он
обгрлити
тврд
и
безбрижан
сан
,
на
десни
страна
Вардар
дешавати
се
нешто
,
што
јесам
требати
да
остати
тајна
,
скрити
густ
вео
поноћ
.
тај
стран
Вардар
,
обала
који
се
од
ослобођење
Скопље
звати
Кеј
војвода
Путник
,
кретати
јесам
лагано
троје
простран
војнички
кола
са
воловски
запрега
;
кретати
јесам
лагано
,
да
не
бити
њихов
крчање
и
шкрипање
узнемирити
успаван
грађанин
.
нити
јесам
волујар
међ
себе
разговарати
,
нити
јесам
бити
уобичајен
узвик
и
издирање
на
во
,
који
јесам
свако
од
она
водити
за
узица
и
тихо
кретати
за
један
вођа
,
који
јесам
далеко
пред
кола
ићи
.
око
кола
јесам
ићи
још
четири
до
пет
војник
,
опет
тихо
и
без
разговор
.
кола
јесам
застати
пред
један
двоспратан
кућа
и
када
е
вођ
тихо
ударити
алка
у
врата
,
на
горњи
се
спрат
кућа
отшкринути
један
шалона
и
један
се
глава
промолити
и
одмах
се
повући
а
шалона
за
она
заклопити
прозор
.
мало
за
тај
и
на
горњи
се
спрат
осветлити
соб
светлост
,
који
се
кроз
шалона
,
као
танак
и
светао
паралелан
линија
,
назирати
;
а
на
доњи
се
спрат
отворити
двокрилан
капија
,
лагано
,
тихо
,
без
шкрипање
и
лупа
.
затим
се
војник
успети
у
кућа
и
почети
отуд
скидати
ствар
:
сандук
,
кофер
,
дењак
.
сав
јесам
тај
ићи
тихо
,
пажљиво
,
шапћући
,
без
уобичајен
ларма
у
такав
прилика
,
па
још
кад
се
ствар
морати
скидати
низ
тако
стрм
степен
,
какав
јесам
у
обичај
по
кућа
на
исток
.
тако
јесам
исто
снесен
ствар
товарити
у
кола
,
водити
очигледно
рачун
,
да
се
околни
становништво
не
узнемирити
.
у
тај
јесам
кућа
становати
ђенерал
,
командант
трупа
нов
област
,
онај
трупа
,
који
бранити
наш
источни
граница
од
Козјак
до
Валандово
и
од
који
зависити
судбина
Скопље
.
ма
колико
да
јесам
војник
,
који
јесам
товарити
,
тај
посати
пажљиво
и
тихо
радити
,
ипак
се
јесам
моћи
избегнути
да
се
кроз
тишина
ноћ
,
који
јесам
владати
,
не
осетити
да
се
ту
нешто
дешавати
.
и
у
околина
ђенералов
кућа
почети
становник
да
се
бити
из
сан
,
за
који
јесам
синоћ
веровати
да
он
до
зор
хтети
прекидати
.
најпре
на
један
кућица
па
на
други
,
почети
на
неосветљен
прозор
да
се
помицати
завеса
,
затим
овде
и
онде
отшкринути
се
лагано
прозор
и
најзад
,
отворити
се
капиџик
,
иза
који
почети
да
извиривати
чупав
глава
из
сан
разбуђен
скопљанаца
.
ники
ии
реч
не
говорити
,
свако
немо
,
престрављено
,
преплашено
гледати
како
се
товарити
кола
и
упорно
чекати
на
капиџик
да
видити
крај
овај
посао
.
када
се
натоварен
кола
испред
ђенералов
кућа
кренути
и
капија
се
на
кућа
опет
затворити
а
светлосни
линија
на
шалона
утрнути
;
они
што
јесам
вирити
на
капиџик
појавити
се
на
улица
и
почети
,
онако
необучен
,
да
се
збирати
у
гомилица
и
шушкати
поверљиво
.
—
Ђенерал
бегати
?
—
шаптати
један
престрављено
.
—
не
бегати
он
!
зар
командант
овај
трупати
па
да
бегати
?
него
уклањати
породица
и
покућство
.
—
зар
први
он
?
—
е
јесам
него
последњи
!
—
Па
још
јесам
издати
ни
наредба
за
евакуација
болница
и
магацин
!
—
примећивати
један
који
јесам
синоћ
бити
код
„
Зрињски
“
и
вратити
се
отуд
кући
убедити
да
јесам
евакуација
болница
и
магацин
прек
брига
у
случај
опасност
.
—
Чекај
прво
да
надлежан
евакуисати
себе
!
—
кад
ђенерал
давати
сигнал
за
пожар
,
онда
значити
да
кров
већ
гора
.
—
Лађа
тон
...
лађа
тонути
!
—
узвикнути
са
један
полуотшкринут
прозор
некакав
пискав
глас
,
вероватно
онај
који
јесам
тај
реч
бацити
и
данас
по
подне
на
станица
и
тај
пискав
глас
продрети
кроз
поноћни
тама
као
совин
врисак
.
и
док
овај
гомилица
престравити
шаптати
у
дубок
тама
под
широк
стреја
један
кућица
,
придруживати
она
се
сав
нов
и
нов
забринут
лице
.
кроз
капиџик
који
везивати
авлија
или
преко
низак
плот
и
зид
,
који
она
растављати
,
вест
јесам
почети
да
се
ширити
дуж
цео
махала
и
почети
да
се
бити
по
кућа
и
они
који
у
тврд
сан
јесам
ни
чути
до
сад
ништа
.
Почеше
сад
већ
и
поједини
прозор
да
се
осветљавати
,
почети
људи
и
да
се
облачити
не
могућ
понова
да
заспати
,
узнемирити
овај
нов
брига
и
,
кад
јесам
зор
сванути
,
цео
јесам
већ
један
кварт
знати
за
новост
и
узбуђење
,
који
јесам
услед
тај
новост
у
он
настати
,
поћи
да
се
ширити
дуж
цео
Скопље
.
Чим
јесам
мало
јасније
сванути
,
тај
се
отворити
капиџик
и
кафаница
,
цео
јесам
Скопље
бити
на
нога
и
у
грозничав
расположење
.
пријатељ
јесам
јурити
пријатељ
да
се
посаветовати
;
жена
,
нарочито
онај
који
јесам
бити
без
муж
,
потрчати
јесам
у
родбина
и
у
познаник
да
се
пропитивати
.
један
јесам
јурити
у
начелство
,
други
у
општина
,
трећи
у
команда
.
ники
више
јесам
питати
за
веста
,
ники
више
оне
јесам
интересовати
.
место
питање
о
Русија
и
Румунија
,
место
питање
о
борба
који
се
водити
на
Страцин
,
на
усна
сав
се
јављати
једно
једино
питање
:
.
—
јесам
л
’
истина
да
јесам
ђенерал
већ
ноћас
испратити
свој
ствар
?
да
узбуђење
још
више
појачати
,
просути
се
кроз
варош
и
вест
да
ђенерал
сутра
ујутру
први
воз
слати
и
породица
.
многи
дућан
већ
тај
дан
јесам
отварати
,
многи
који
јесам
имати
кола
већ
јесам
она
натоварити
и
кренути
пут
Тетово
,
а
око
десет
час
пре
подне
начелство
јесам
већ
притиснути
светина
тражити
пасош
.
ту
,
пред
начелство
,
срести
јесам
се
онај
који
јесам
још
синоћ
веровати
да
хтети
никад
доћи
потреба
да
се
напуштати
Скопље
и
они
који
у
тај
,
и
поред
сав
повољан
веста
,
јесам
веровати
.
ту
јесам
се
развити
жив
разговор
,
објашњење
,
распитивање
,
међусобан
саветовање
па
чак
и
препирка
.
један
јесам
се
вајкати
,
други
храбрити
,
један
веровати
а
други
без
вера
и
без
одлука
ићи
од
гомила
,
до
гомила
да
се
распитивати
,
да
чути
што
,
па
да
се
одлучити
тек
.
у
један
угао
,
у
тесан
авлија
начелство
,
објашњавати
један
Скопљанац
који
се
пут
моћи
из
Тетово
сићи
у
Битољ
;
у
други
гомила
разговарати
се
о
тај
да
ли
се
у
Приштина
моћи
наћи
стан
;
у
трећи
гомила
вајкати
се
онај
виши
чиновник
што
јесам
јутрос
требати
да
отпутовати
у
Солун
.
—
ама
кад
ја
слушати
други
,
па
не
отићи
јутрос
.
да
чекати
наредба
за
магацин
и
болница
,
јесам
него
још
нешто
.
свако
хтети
се
прво
сетити
себе
па
онда
магацин
и
болница
.
у
други
гомилица
узвикивати
један
:
—
Зашто
у
иностранство
код
толики
Србија
?
—
зато
—
одговарати
он
други
—
што
ту
толики
Србија
бранити
ђенерал
који
свој
породица
слати
у
иностранство
и
тај
пре
сав
осталих
грађанин
.
и
у
трећи
група
бранити
се
један
што
ићи
у
Солун
,
па
велим
:
—
Нећу
да
чути
коминике
о
борба
,
хтети
да
чути
телеграм
из
иностранство
,
хтети
да
чути
ничији
савет
.
Јуче
јесам
проћи
народни
Банка
за
Солун
и
ја
ићи
за
народни
Банка
.
ето
ти
!
Што
јесам
више
дан
расти
,
расти
јесам
и
овај
гомила
пред
начелство
а
расти
јесам
и
узбуђење
у
варош
.
пред
подне
већ
почети
скопљански
пајтон
(
фијакер
)
пун
ствар
и
жена
с
деца
да
слазити
на
жељезнички
станица
и
ако
никакав
воз
у
тај
доба
јесам
ићи
ни
на
који
страна
.
Чекаће
он
ту
на
станица
,
чекати
вечерас
,
чекати
ноћас
,
чекати
и
сутра
ако
требати
.
по
подне
јесам
већ
цео
Скопље
бити
спаковати
,
спремно
за
пут
ма
где
,
ма
на
који
страна
.
Варош
јесам
зарана
,
још
с
вече
опустити
.
сав
се
повући
у
кућа
да
тамо
,
у
круг
свој
породица
,
бринути
тежак
брига
и
одлучити
се
што
хтети
и
како
хтети
.
тај
јесам
бити
суморно
вечати
.
Киш
јесам
зарана
почети
да
топити
земља
да
се
затим
,
преко
ноћ
,
излити
у
велик
количина
.
бити
јесам
тај
последњи
ноћ
који
јесам
провести
под
свој
кров
онај
несретник
,
који
хтети
сутра
у
зор
кренути
у
свет
и
не
видети
више
свој
кров
данима
,
месецима
,
годинама
...
ИВ
један
избеглички
воз
тек
што
јесам
превалити
поноћ
између
@card@
.
и
@card@
.
октобар
,
почети
се
будити
град
над
који
јесам
још
почивати
суморан
и
тежак
ноћ
.
овамо
и
онамо
,
један
за
други
,
почињати
на
кућа
да
се
осветљавати
прозор
сиромашан
светлост
петролејски
лампа
и
на
прозор
,
застрт
провидан
завеса
,
да
промицати
ужурбан
сенка
.
тај
јесам
отац
и
мајка
,
који
већ
цео
ноћ
јесам
очи
свести
,
избудити
дечица
тај
се
сад
журно
спремати
;
спремати
се
да
напустити
свој
кућа
и
свој
огњиште
;
спремати
се
да
бегати
.
сањив
и
неиспаван
деца
,
узневерен
лице
,
извлачити
се
из
топлих
постеља
,
где
јесам
под
нежан
материн
бдење
сањати
кућа
од
колач
,
рећи
од
млеко
и
планина
од
шећер
.
она
јесам
несвестан
тај
да
јесам
тај
бити
последњи
миран
ноћ
у
њихов
невин
живот
и
да
сад
већ
улазити
,
да
ступати
у
један
догађај
који
хтети
у
доцни
живот
са
леден
језа
препричавати
,
почињати
увек
прича
са
:
„
ја
јесам
преживети
тај
!
“
она
сладак
сан
,
од
који
не
моћи
да
се
растати
те
још
на
нога
дремати
,
звати
да
се
опет
вратити
под
покривач
,
али
она
родитељ
сурово
дрмусати
,
бити
она
и
казивати
она
чудан
реч
:
—
Ајда
,
ајде
,
да
путовати
,
да
ићи
!
—
А
куда
хтети
,
тат
?
А
тат
и
не
одговарати
,
расејано
лутати
поглед
по
свој
скроман
собица
где
јесам
тако
мирно
,
тако
тихо
промицати
његов
и
његов
породица
живот
;
поглед
у
икона
пред
који
јесам
мајка
дечји
још
синоћ
упалити
жижак
,
те
он
се
завртити
суза
у
очи
и
он
окретати
глава
да
јесам
не
спазити
жена
,
да
јесам
не
спазити
деца
.
А
деца
,
сад
већ
пробудити
,
упорно
настављати
питање
.
—
куда
хтети
путовати
,
тат
?
—
куда
...
?
—
одговорити
он
глас
који
он
дрхтати
у
грло
—
далеко
...
много
далеко
...
—
Ајда
,
облачити
тај
деца
,
а
ја
да
покупити
мало
овај
прња
!
—
прекид
мајка
разговор
и
он
се
свесрдно
давати
на
посао
.
Неумешно
,
незграпан
навлачити
деца
хаљиница
,
али
се
тај
бар
забављати
,
не
гледати
по
кућа
,
не
мисао
на
кућа
,
који
јесам
он
и
жена
двадесет
година
кућити
и
који
хтети
сад
за
један
сат
растурити
и
разорити
.
—
да
л
’
да
понети
и
који
кошуља
?
—
питати
жена
.
—
понети
...
моћи
.
.
,
где
хтети
она
?
—
А
покривач
за
деца
?
—
понети
...
моћи
...
—
Па
шта
да
понети
?
—
не
знати
...
кад
бити
моћи
све
,
све
,
ал
не
моћи
.
ко
знати
где
хтети
...
ко
знати
хтети
ли
морати
носити
ствар
на
леђа
а
водити
деца
!
...
—
ја
не
знати
,
ја
не
умети
да
одвојити
.
А
и
он
не
умести
да
јесам
саветовати
,
изгледати
он
сваки
ствар
драгати
.
и
онај
стар
капут
његов
што
висити
на
јексер
иза
врата
,
који
јесам
правити
преклане
о
слава
,
и
дечији
колица
у
угао
иза
фуруна
,
у
који
јесам
он
сав
деца
редом
уљуљкивати
у
први
сан
и
она
старати
кутија
на
орман
,
у
који
јесам
дечији
играчка
и
онај
стар
књига
,
који
јесам
он
дуг
зимски
ноћ
прелиставати
и
она
икона
на
зид
,
пред
који
јесам
се
он
и
жена
топло
молити
бог
,
кад
она
јесам
стар
дете
лежати
од
запалење
,
пред
који
јесам
мајка
дечји
сваки
вече
пред
легање
учило
деца
крстити
се
и
казивати
„
Оче
наш
!
“
и
пред
који
јесам
он
сваки
година
сећи
славски
колач
.
све
,
сав
он
јесам
драго
и
столица
и
слика
на
зид
и
лампа
на
сто
и
шамлица
под
сто
;
сваки
ситница
и
сваки
стварчица
.
сваки
јесам
стечен
,
сваки
купити
,
сваки
имати
свој
историја
и
свој
прошлост
.
требати
се
од
сваки
тај
стварчица
растати
као
од
нешта
свој
,
нешта
драг
и
мио
.
требати
се
растати
од
кућа
који
тај
стварчица
сав
заједнички
сачињавати
.
—
Пожури
...
требати
пожурити
!
...
—
шаптати
он
,
желити
да
се
сав
тај
што
пре
свршити
,
да
што
пре
поћи
,
да
што
пре
напустити
кућа
у
који
он
јесам
нешто
већ
почети
гушити
,
онако
као
што
родбина
крај
постеља
онај
што
умирити
,
од
тренутак
кад
јесам
већ
извесно
да
морати
умрети
,
жети
да
тај
што
пре
бити
,
да
се
самртник
не
мучити
.
—
Пожури
...
требати
пожурити
!
—
Ева
,
ево
,
само
још
овај
ћебе
или
...
неки
остати
.
јесам
ли
готов
деца
?
Чекај
да
угасити
кандило
!
—
угасити
!
—
Хоћемо
ли
закључати
кућа
?
—
Закључати
?
Шта
тај
вредити
?
ал
ако
,
закључати
,
дати
ја
!
Хоћу
да
понети
кључ
,
хтети
да
он
носити
са
себе
!
—
А
Фиделица
?
—
Фиделица
?
—
учинити
он
и
сетити
се
мали
,
љубак
кученце
,
који
јесам
пре
шест
месец
измолити
од
један
пријатељ
и
који
се
деца
толико
обрадовати
.
Фиделица
јесам
бити
друг
дечји
и
пријатељ
кућа
;
навикнути
јесам
се
бити
на
она
сав
толико
да
јесам
постати
члан
породица
о
који
јесам
сав
заједнички
водити
брига
.
ујутру
јесам
ускакати
у
дечји
креветац
и
играти
са
она
,
затим
јесам
пратити
мајка
на
пијаца
,
у
подне
јесам
пред
врата
дочекивати
отац
кад
се
враћати
кући
а
увече
она
јесам
,
све
окупити
,
подједнако
забављати
прилазити
од
један
ка
други
и
,
играти
са
сваки
свесрдан
.
—
Фиделица
?
—
поновити
он
—
не
знати
,
морати
остати
!
—
Фиделица
!
—
заврискати
деца
који
не
бити
хтети
да
се
растати
од
свој
други
.
А
веран
кученце
,
који
се
,
предосећати
трагедија
од
јутрос
окуњити
повући
под
кревет
,
у
одговор
на
дечји
изјава
љубав
почети
тужно
да
арлукати
.
—
да
,
морати
остати
—
одговарати
он
суво
а
и
он
стегнути
жалост
грло
—
јесам
ли
остати
тамо
у
кујна
што
од
синоћни
вечера
?
узети
један
тањир
па
скупити
сав
што
имати
од
храна
,
па
она
метнути
овде
,
пред
врата
.
ако
моћи
бар
два
три
дан
да
се
исхранити
!
...
тако
,
ту
!
...
е
,
ајде
сад
,
прекрсти
деца
!
товарити
се
,
полазити
,
он
закључавати
врата
па
пошто
јесам
још
једном
бацити
поглед
по
свој
мио
собица
,
поглед
који
се
родитељ
растајати
од
дете
пре
но
што
хтети
овај
покрити
заклопац
од
мртвачки
сандук
,
полазити
...
Још
јесам
два
сат
до
зор
али
хтети
и
зор
тешко
успети
да
унети
светлост
у
мутан
,
јесењи
ноћ
.
Киш
јесам
цео
ноћ
лити
као
из
кабао
а
у
тај
доба
нешто
попустити
,
те
се
кроз
зрака
бледети
светлост
,
колико
јесам
овај
продирати
на
улица
кроз
осветљен
прозор
,
сагледати
ситан
иглица
киша
који
косо
промицати
.
улица
већ
промицати
нејасан
и
таман
сенка
,
осветљивати
прљав
калдрма
и
барица
бедан
светлост
фењерчић
,
који
још
више
заклањати
њихов
силуета
.
пред
овај
или
онај
врата
стајати
кола
са
упаљен
фењер
а
коњ
,
покрити
мокар
ћебадма
,
фркати
незадовољан
и
бити
она
из
ноздрва
бео
маглица
.
избудити
се
град
и
данас
хтети
очајно
хитати
да
се
спасавати
,
јер
поред
паника
који
јесам
догађати
од
прошли
ноћ
изазвати
,
јуче
на
подне
се
просути
глас
да
данас
ићи
последњи
воз
у
правац
Солун
и
Косово
,
да
хтети
се
затим
обуставити
цео
саобраћај
да
бити
се
моћи
хитно
пребацити
француски
војска
на
северо-источни
фронт
.
с
други
страна
опет
,
шапутати
се
да
јесам
Бугарин
већ
пресећи
жељезнички
пруга
код
Врање
и
тек
што
јесам
успети
тај
исто
да
учинити
и
код
Струмица
,
тај
свет
почети
још
од
синоћ
и
цео
ноћ
да
хитати
ка
железнички
станица
.
веровати
се
,
бити
можда
ноћас
какав
ванредан
воз
али
и
иначе
,
требати
бити
што
раније
на
станица
,
јер
хтети
навала
бити
ужасан
па
се
требати
борити
за
место
у
воз
.
и
кад
јесам
дубок
ноћ
пробити
први
наговештај
зор
,
толико
бар
да
се
камен
моћи
разликовати
од
бар
,
улица
који
водити
ка
станица
на
једанпут
оживети
и
почети
се
све
јасније
назирати
жалосне
слика
који
јесам
дотле
крило
ноћ
.
улица
јурити
кола
претоварен
дењак
и
сандук
,
јурити
смртоносан
трка
,
не
бити
ли
стигнути
до
полазак
возати
бар
пет
шест
пут
да
отићи
до
станица
и
да
се
вратити
.
са
њихов
точак
далеко
прскати
каљав
вод
по
лице
пролазник
и
по
кућни
зид
а
са
њихов
бок
жмирити
слаб
светлост
фењерчић
блато
попрскан
и
улепљен
.
страна
улица
,
покушавати
да
се
користити
стреја
,
ићи
тежак
ода
погрбљен
носач
,
носити
читав
товар
на
леђа
а
за
она
журити
људи
,
жена
,
деца
,
носити
свако
по
неки
свежањ
,
кутија
или
бошча
у
рука
.
Промичу
читав
породица
забринут
лице
и
сав
носити
сав
тежак
товар
брига
и
бол
и
уз
тај
нешто
имање
,
колико
јесам
моћи
стати
у
онај
кутија
,
кеса
или
бошча
који
јесам
свако
грчевито
стегнути
узасе
.
за
брижан
оцевима
и
мајка
вући
се
неиспаван
,
неумивен
и
на
брз
рука
обучен
деца
,
који
јесам
родитељ
још
за
дубок
ноћ
извући
из
постеља
.
спасти
она
чарапица
преко
ципела
,
капа
она
натући
преко
уш
,
навући
она
по
два
и
три
капутић
један
на
други
,
обавити
она
шал
и
марама
око
врата
и
деца
грешан
,
не
знати
шта
она
јесам
снаћи
,
вући
се
плакати
за
родитељ
који
ни
сам
не
знати
шта
хтети
она
снаћи
.
ники
ники
не
здравити
успут
,
ники
ники
не
запиткивати
,
сав
јесам
заузети
подједнак
брига
и
подједнак
бол
,
сав
имати
исти
циљ
,
сав
исти
себичан
тежња
да
један
пре
други
стигнути
,
да
један
пре
други
заузети
место
.
Ноћ
се
све
више
разређивати
и
мутан
светлост
мочаран
јесењи
дан
освајати
.
светиљка
на
прозор
кућа
,
који
јесам
домаћин
већ
напустити
,
погасити
јесам
;
догоревати
још
само
по
где
који
општински
фењер
са
који
цура
млаз
киша
.
под
мутан
дневни
светлост
који
се
тек
развијати
,
на
станица
се
железнички
издвајати
из
полумрак
и
сав
јасније
обележавати
бедан
и
жалосна
слика
.
на
станични
перон
легати
читав
логор
породица
који
још
од
синоћ
и
ноћас
чекати
ту
.
усред
вод
,
који
јесам
поплавити
угиб
и
удолица
,
дигнути
се
гомила
ствар
и
покућство
,
сандук
и
куфер
,
дењак
и
бошча
,
корапа
и
џак
.
тај
све
набацати
,
све
претрпати
,
као
да
јесам
за
време
пожар
извлачити
и
бацати
на
улица
.
у
тај
гомила
,
као
у
ров
,
шћућурити
се
кукаван
породица
прокиснути
до
кожа
,
деца
покрити
преко
глава
стар
џак
,
мајка
са
одојче
на
груди
увити
у
ћебе
и
старица
огрнут
јорган
под
који
дрхтати
.
са
сваки
парче
њихов
одело
цурити
киша
,
хаљина
она
се
улепити
за
тело
а
блато
она
засути
до
колено
те
изгледати
као
бродоломник
који
јесам
мало
час
спасти
и
извући
из
морати
на
обала
.
тако
овај
гомилица
овде
,
тако
и
она
тамо
,
тако
и
трећи
и
четврти
,
а
све
нов
и
нов
придолазити
од
рана
зор
и
већ
се
гушити
перон
од
навала
бегунац
.
воз
још
јесам
на
станица
и
железнички
чиновник
,
који
неколико
дан
и
неколико
ноћ
јесам
ради
одмор
наслонити
глава
ни
на
сав
канцеларијски
сто
,
промицати
лево
и
десно
,
прескакати
ствар
и
свет
,
који
јесам
већ
притиснути
сваки
стопа
на
перон
.
—
склонити
се
,
макнути
,
овде
јесам
слободно
!
—
викати
гомила
станични
жандарм
али
тон
који
казивати
да
викати
само
из
навика
и
јесам
уверити
да
он
ники
хтети
послушати
.
бегунац
који
придолазити
,
са
мука
се
пробијати
кроз
гомила
који
јесам
још
синоћ
посести
станица
и
,
где
мало
простор
наћи
,
спуштати
ствар
и
око
она
се
прибирати
,
распитивати
оне
који
јесам
раније
ту
,
да
л
’
знати
што
поуздан
о
воз
.
А
онај
гомилица
који
се
прибрати
под
какав
стреја
,
дрво
или
под
који
други
заклон
,
вод
живити
разговор
.
један
се
жена
вајкати
да
она
јесам
муж
отићи
службен
посао
у
Ниш
и
сад
,
услед
прекид
воз
,
остати
тамо
а
она
не
знати
без
он
на
који
хтети
страна
с
деца
;
други
казивати
како
јесам
стар
мајка
оставити
у
један
турски
кућа
;
добар
,
велим
,
неки
турчин
,
дати
она
јесам
реч
да
хтети
се
бринути
о
она
као
о
свој
рођеној
мајка
;
трећи
се
жалити
како
она
јесам
сестра
остати
,
болно
она
дете
,
па
остати
а
у
кућа
немати
до
за
један
дан
храна
.
људи
сакупити
у
група
,
објашњавати
се
о
ажија
српски
новчаница
у
Солун
,
о
акција
Француз
на
јужноме
фронт
,
о
пут
који
преко
Тетово
водити
на
Кичево
и
Битољ
,
о
тај
како
бити
власт
требати
да
се
постарати
за
мало
ред
при
евакуација
и
препричавати
разнети
новост
кроз
који
још
и
у
овај
очајан
час
провејавати
вера
.
—
Шта
хтети
у
Солун
,
по
бог
брата
,
само
да
трошити
новац
?
—
узвикивати
у
један
гомилица
професор
чији
се
горњи
капут
усукати
од
киша
а
под
набијен
сур
шајкача
на
очи
изглед
као
цивилан
жандарм
.
—
зато
,
што
ја
јесам
ту
,
под
нос
!
—
одговарати
он
дежмекаст
лиферант
који
грчевито
стегнути
под
мишка
куферче
,
вероватно
пун
новац
на
који
јесам
он
већ
израчунати
ажија
на
солунски
пијаца
.
—
Па
до
Приштина
,
брата
,
немати
ни
неколико
корак
а
овај
опасност
не
моћи
да
трајати
дуго
.
дан
,
два
,
па
...
—
како
дан
два
?
—
прекидати
он
неповерљив
лиферант
.
—
тако
!
—
тврдити
убеђен
професор
—
Скопље
хтети
ни
пасти
.
Водиће
се
борба
пред
сам
Скопље
,
ено
онде
,
видити
онде
,
—
и
професор
показати
на
газибабску
узвишица
који
пресецати
скопски
поље
са
северни
страна
,
иза
који
избијати
кумановски
друм
—
онде
и
ни
корак
даље
.
требати
се
склонити
само
док
тај
опасност
проћи
.
—
ех
,
да
јесам
тако
,
не
бити
се
ја
ни
склањати
!
—
махати
глава
лиферант
подвлачити
сумња
у
професоров
реч
.
—
требати
се
склонити
,
требати
због
породица
.
али
,
привремено
;
тако
,
до
Приштина
,
да
се
човек
моћи
одмах
вратити
кућа
.
—
Дај
Божа
!
—
вртити
и
даље
глава
лиферант
.
у
тај
,
на
један
мах
узаврети
гомила
жагор
и
настати
жив
покрет
на
сав
страна
,
као
кад
мравињак
згазити
нога
,
тај
потиснути
и
раздвојити
овај
два
говорник
.
као
мора
кад
у
један
мах
зањихати
свој
вод
,
тако
светина
почети
да
се
љуљати
и
њихати
,
нагињати
унапред
,
као
један
и
једноставан
маса
.
они
који
јесам
седети
на
земља
дигнути
се
,
они
који
јесам
бити
у
задњи
ред
наврети
да
се
пробити
;
настати
плач
деца
,
псовка
жена
и
свађа
људи
.
настати
гажење
,
гурање
,
прескакање
,
сав
бити
хтети
да
се
пробити
у
први
ред
до
шина
,
јер
ено
он
оздо
ићи
воз
који
хтети
примити
и
понети
сав
овај
несретан
бегунац
.
А
кад
воз
стати
испред
овај
маса
,
настати
очајан
и
страшан
гужва
.
Видиш
само
један
црн
маса
како
се
повијати
,
видити
уздигнут
песница
који
претити
,
видити
деца
изнет
изнад
глава
да
она
не
бити
гомилати
погушити
и
видити
људи
,
пењати
се
и
на
точак
и
на
кров
вагон
и
на
ланац
који
јесам
вагон
везати
међу
себе
и
чути
само
дрека
и
узвик
:
„
не
газити
се
!
“
„
Чекај
,
де
јесам
наврео
!
“
„
пролазити
,
пролазити
!
“
„
не
гурати
!
“
„
јаој
по
бог
угушити
ја
!
“
и
разнети
други
узвик
и
преклињање
и
јаук
.
А
професор
са
сур
шајкача
још
ловити
свој
саговорник
лиферант
,
хтети
бити
да
он
објаснити
како
јесам
сасвим
излишно
ићи
у
Солун
.
—
оставити
ти
ја
!
—
отресати
он
се
онај
,
јер
крајње
јесам
време
да
дочепати
место
у
воз
.
Испустивши
он
,
професор
прилазити
онај
вишем
чиновник
,
ко
јесам
светина
и
иначе
пре
два
дан
омело
тај
јесам
отићи
у
Солун
и
почети
он
објашњавати
како
у
Солун
не
требати
ни
ићи
,
довољно
јесам
склонити
се
до
Приштина
.
по
професоров
план
,
за
који
он
тврдити
да
јесам
из
поуздан
извор
,
моравски
дивизија
са
тимочки
фронт
хитно
хтети
кренути
и
од
Врање
,
по
цена
велик
жртва
,
пробити
у
прешевско-кумановски
басен
тај
напасти
непријатељ
с
бок
.
Француз
се
хитно
концентрисати
код
Криволак
и
Грацкога
,
станица
испод
Велес
,
како
бити
оздо
,
брегалнички
долина
,
затворити
скопски
равница
и
осујетити
дејство
бугарски
војска
који
напредовати
јужним
дело
Овчега
Поље
,
преко
Штип
,
са
задаћа
да
пресећи
наш
веза
са
Француз
и
потпомоћи
непријатељски
акција
на
Пчиња
.
трупа
нов
област
,
који
се
нагло
довлачити
са
албански
граница
,
имати
бити
задати
да
онемогућити
сваки
веза
бугарски
војска
који
оперисати
од
Ћустендил
и
крив
паланка
и
онај
војска
који
јесам
у
Овча
Поље
избити
преко
царев
село
.
тај
бити
учинити
да
бугарски
војска
променити
правац
надирање
ка
Страцин
,
да
не
бити
изгубити
веза
са
овчепољски
фронт
,
тај
место
Страцин
и
Куманово
,
она
бити
се
вероватно
спустити
на
југ
,
преко
црн
врх
и
Злетово
.
тада
бити
се
негде
испод
Скопље
,
вероватно
на
Пчиња
,
сав
до
њен
утока
,
развити
велик
и
одлучан
борба
са
наш
фронт
окренут
исток
,
на
који
бити
моравски
дивизија
чинити
лево
,
Француз
десно
крити
а
трупа
нов
област
центар
.
и
док
јесам
професор
тај
објашњавати
са
пун
убеђење
,
забадо
штап
у
раскаљужен
земља
од
киша
да
објаснити
положај
,
забадо
прст
у
станични
зид
показивати
где
бити
се
који
војска
налазити
;
дотле
се
виши
чиновник
иронично
смешити
показивати
очи
на
вагон
на
који
јесам
свет
нагрнути
али
у
који
се
,
пре
сав
осталих
,
баш
виши
официр
команда
трупа
нов
област
и
дивизија
,
они
што
требати
да
држати
центар
у
будући
велик
борба
,
очајно
борити
да
утурити
свој
породица
.
и
одиста
,
тамо
пред
вагон
настати
јесам
већ
бити
очајан
,
диваљ
и
одвратан
слика
.
док
јесам
бедан
,
прокисао
и
промрзао
породица
,
који
јесам
цео
ноћ
прележати
на
станица
не
бити
ли
добити
ред
да
ући
у
вагон
,
тискати
се
да
свој
стечен
права
постигнути
;
док
јесам
незаштићен
жена
и
мали
деца
врискати
у
онај
гужва
и
гомила
,
док
јесам
рањеник
и
болесник
киснути
молити
да
она
пустити
у
вагон
,
дотле
јесам
официр
—
они
што
требати
да
држати
центар
у
будући
велик
борба
—
још
од
поноћ
извести
војник
са
пушка
у
рука
и
заузети
вагон
још
док
овај
јесам
бити
ни
дотерати
на
станица
.
војник
јесам
,
разумети
се
,
држати
се
тачно
наредба
,
грубо
гурати
и
одбијати
сваки
ко
бити
само
прићи
вагон
који
јесам
њихов
старешина
резервисати
за
свој
госпођа
и
свастика
,
за
њихов
тетак
и
стрина
,
за
рођака
и
пријатељица
.
сав
тај
госпођа
међутим
,
нити
јесам
се
будити
рано
,
нити
јесам
се
журити
узбуђено
,
знати
да
јесам
њихов
место
обезбедити
и
да
бесправан
гомила
бегунац
,
болесник
и
несретан
породица
који
јесам
цео
ноћ
киснути
на
станица
,
морати
ћутати
пред
сила
.
видети
јесам
један
груб
и
ружан
слика
.
прилазити
вагон
један
госпа
у
дубок
црнина
,
носити
туг
као
једино
имање
који
јесам
спасти
.
она
јесам
тек
јуче
стигнути
глас
да
она
јесам
на
северни
фронт
погинути
син
.
она
немати
снага
да
се
гурати
,
снага
она
јесам
бол
испити
,
она
прилазити
мирно
,
скромно
,
погружен
вагон
,
уверити
ваљда
да
хтети
она
саучешће
отворити
пут
.
Можда
бити
тако
и
бити
да
канцеларијски
официр
,
који
јесам
командовати
вагон
као
неки
утврђен
и
поседнут
положај
,
јесам
сматрати
свако
ко
се
тај
вагон
приближити
за
непријатељ
.
војник
јесам
грубо
одгурнути
несретан
мати
а
официр
тај
одобравати
поглед
који
јесам
јасно
казивати
:
—
Шта
јесам
ти
,
ко
јесам
ти
?
Мата
?
ми
не
требати
мајка
,
требати
ми
само
деца
њихов
,
да
гинути
тамо
.
родити
јесам
и
тај
јесам
све
што
јесам
моћи
учинити
и
сад
још
моћи
плаката
.
тај
ви
ники
не
бранити
!
поступак
војник
или
управо
његов
старешина
,
изазвати
у
гомила
свет
одвратност
и
гунђање
али
тај
јесам
ништа
омести
старешина
да
према
други
породица
бити
груб
,
према
трећи
још
груб
.
за
тај
време
стизати
јесам
и
улазити
у
тај
обезбеђен
вагон
,
привилегисан
госпођа
,
свеж
и
тоалетиран
,
јер
јесам
безбрижно
провести
ноћ
у
топлој
соба
.
један
хтети
посилни
лупати
на
врата
кад
бити
време
да
се
бити
,
донети
свеже
водити
за
умивање
,
очистити
ципела
и
однети
ствар
на
станица
;
други
хтети
она
војник
силом
оружје
задржати
место
у
вагон
на
који
они
што
јесам
без
оружје
немати
права
.
Госпође
стизати
са
свој
пријатељица
,
са
свој
служавка
и
са
служавкин
пријатељица
и
сав
тај
улазити
мирно
у
вагон
,
улазити
и
седати
на
обезбеђен
место
а
све
остати
и
даље
дреждати
пред
вагон
на
киша
.
Узбуђен
овај
грубост
,
сићи
из
исти
вагон
један
американац
,
који
извесно
јесам
ни
бити
намењен
место
тамо
али
који
јесам
официр
пропустити
не
знати
који
ли
хтети
страна
држава
увредити
ако
и
према
он
поступити
онако
,
како
поступати
према
мајка
чији
јесам
деца
на
положај
.
не
говорити
ни
реч
,
не
обзирати
се
ни
на
ко
,
овај
странац
проћи
кроз
гомила
и
приближити
се
онај
госпа
у
црнина
.
он
јесам
кроз
вагонски
прозор
видети
шта
јесам
бити
,
он
јесам
опазити
да
јесам
на
лице
онај
жена
оцртати
дубок
неки
бол
и
у
његов
се
племенит
душа
пробудити
осећај
саучешће
,
тако
својствен
образован
човек
.
он
не
рећи
ни
реч
жена
,
он
она
само
пружити
рука
,
повести
јесам
кроз
гомила
и
увести
јесам
у
вагон
,
при
шта
јесам
он
пратити
благодаран
поглед
цео
гомила
који
се
мало
час
гнушати
.
тако
јесам
бити
код
један
вагон
,
код
други
јесам
бити
друкче
а
код
трећи
друкче
.
тамо
јесам
опет
други
власт
посести
бусија
.
ако
и
продрети
у
вагон
,
ти
затећи
пред
врата
сваки
купе
по
један
жандарм
који
грубо
узвикивати
:
„
овамо
не
моћи
.
овде
јесам
архива
!
“
или
„
овде
јесам
благајна
тај
и
тај
!
“
или
„
овде
јесам
новчан
књига
!
“
ако
сачекати
мало
у
вагонски
ходник
видети
како
,
уз
мали
свежањ
неки
акт
,
који
дотични
господин
носити
у
рука
,
улазити
у
куп
као
новчан
књига
опет
разнети
дама
,
жена
,
и
њин
пријатељица
.
имати
ту
обезбеђен
купе
где
хтети
господа
моћи
на
тенан
и
ручати
и
попити
по
чаша
вино
,
што
јесам
они
брижљиво
и
спремити
,
па
хтети
моћи
и
проспавати
после
ручак
а
,
ако
бити
време
дуго
,
одиграти
и
по
који
партија
клабријаса
или
што
друго
мање
наиван
.
дотле
хтети
гомилати
,
који
немати
на
разположење
ни
војник
ни
жандар
,
гомила
онај
међу
који
имати
и
српски
рањеник
,
мрзнути
и
киснути
цео
боговетан
дан
на
отворен
вагон
.
А
тај
јесам
отворен
вагон
изгледати
као
тежак
товарити
беда
и
невоља
.
на
тај
јесам
вагон
нагомилан
дењак
,
сандук
,
шпорет
,
чунак
,
столица
са
изврнут
нога
у
поље
,
бошча
,
куфер
,
корпа
и
већ
сав
могућ
ствар
и
сав
могућ
облик
.
сав
тај
сручити
и
бацити
без
ред
један
на
други
,
представљати
читав
брдо
на
вагон
.
Измеђ
сав
тај
ствар
вирити
глава
дечји
,
покрити
се
сукња
преко
глава
жена
,
по
где
ко
раширити
кишобран
а
по
где
ко
набити
себе
сто
на
глава
да
он
штитити
од
киша
.
један
стајати
,
пошто
јесам
наћи
једва
толико
место
да
моћи
увући
нога
измеђ
ствар
,
други
полегнути
по
дењак
,
трећи
сести
на
ствар
или
на
ивица
вагон
са
обешен
нога
напоље
.
на
исти
шина
бити
јесам
једновремено
два
воз
и
оба
тако
натоварен
.
овај
јесам
се
воз
сучељавати
и
кад
бити
кренути
,
они
хтети
поћи
разним
правац
,
један
доле
Солун
а
други
горе
,
Приштина
.
последњи
вагон
први
и
последњи
вагон
други
воз
,
додиривати
јесам
се
тако
да
се
у
ствар
јесам
ни
знати
који
јесам
тај
вагон
код
који
се
делити
два
тако
различан
судбина
.
они
у
кола
који
слазити
у
Солун
,
после
неколико
сат
путовање
,
избегнути
хтети
и
мраз
и
глад
и
патња
;
они
у
кола
који
ићи
у
Митровица
,
полазити
на
тежак
пут
страдање
и
искушење
.
они
хтети
месецима
патити
и
злопатити
,
они
хтети
месецима
лутати
по
снежан
планина
,
гонити
,
убивати
,
без
кров
и
без
хлеб
,
без
заштита
и
без
потпора
.
док
хтети
се
они
први
грејати
на
сунце
,
на
топлим
морски
обала
,
овај
хтети
умирати
од
глад
и
студ
на
снежан
планина
;
док
хтети
они
већ
на
први
корак
,
и
ако
и
сам
оптерећен
брига
,
наћи
себе
мир
,
дотле
хтети
овај
други
под
терет
брига
потуцати
се
дуго
и
дуго
кроз
невоља
и
опасност
.
и
шта
јесам
тај
што
у
овај
тренутак
,
пре
но
што
воз
кренути
,
сем
један
метар
растојање
између
два
вагон
,
двоје
те
два
судбина
?
Шта
јесам
тај
што
јесам
оне
тамо
определити
да
поћи
један
воз
а
овај
овамо
други
?
да
ли
бити
се
моћи
претпоставити
да
јесам
они
тамо
опасност
боље
уочити
или
јесам
малодушан
,
потегнути
далеко
испред
опасност
?
да
ли
бити
се
моћи
претпоставити
да
јесам
се
овај
овамо
руководити
вера
и
нада
тај
не
хтети
напуштати
свој
родити
тле
или
себичност
,
са
који
јесам
хтети
да
се
удаљити
сувише
далеко
од
свој
имање
и
свој
кућа
?
Биће
ипак
ни
један
ни
друго
,
изгледати
да
јесам
случај
бити
немилостив
судија
у
опредељивање
судбина
.
овај
јесам
сести
у
овај
вагон
зато
што
јесам
ту
наћи
место
;
онај
јесам
сести
у
онај
вагон
зато
што
јесам
тамо
затећи
познаник
с
који
он
јесам
лакше
путовати
и
на
пут
се
помоћи
међу
себе
.
нити
јесам
онај
први
питати
где
хтети
он
тај
вагон
одвести
,
нити
овај
други
.
бити
она
јесам
и
који
јесам
свесно
променити
намера
,
несвестан
у
тај
тренутак
да
мењати
и
судбина
свој
.
онај
виши
чиновник
,
ко
јесам
прекјуче
омести
тај
јесам
јуче
отићи
у
Солун
,
данас
јесам
бити
и
спремати
и
решити
да
поћи
и
у
последњи
тренутак
,
попустити
јесам
под
убедљив
разлог
професор
у
сур
шајкача
и
сести
јесам
на
митровачки
воз
.
када
јесам
он
,
много
доцније
,
срести
у
планина
,
где
спавати
на
ледина
крај
један
сиромашан
ватра
,
тешко
ја
се
вајкати
:
—
ама
лепо
јесам
ја
поћи
за
свој
памет
,
ал
тако
,
кад
ја
хтети
да
слушати
стратегијски
план
!
и
тај
од
ко
,
од
професор
!
Већ
јесам
бити
метнути
нога
на
степеник
солунски
жељезница
—
и
камо
да
јесам
се
попети
,
куд
бити
ја
данас
бити
крај
—
ал
он
ја
окупити
,
те
овај
дивизија
ићи
одовуд
,
те
лево
крити
ићи
одонуд
,
те
на
Овчем
Поље
хтети
се
тући
одлучан
битак
.
е
,
па
дедер
сад
,
не
убити
он
!
и
бар
да
ја
јесам
да
он
срести
где
год
да
ја
објаснити
ако
знати
какав
нов
план
;
да
ја
казати
,
по
тај
план
,
где
моћи
добит
хлеб
,
где
преноћиште
.
само
тај
да
ја
казати
!
тако
и
један
жена
,
сиротица
,
са
двоје
деца
на
рука
,
бити
се
већ
сместити
у
последњи
вагон
воз
који
хтети
поћи
у
Митровица
и
за
време
,
док
јесам
још
воз
стајати
,
повести
разговор
са
познаница
,
који
седити
на
један
дењак
у
последњи
вагон
воз
који
хтети
кренути
у
Солун
.
—
Немаш
чим
да
покрити
деца
?
—
питати
жена
са
солунски
воз
.
—
немати
.
не
знати
шта
ја
бити
,
поћи
јесам
као
без
глава
.
Синоћ
јесам
ни
мислити
да
бегати
а
јутрос
окупити
комшика
,
а
ја
,
нит
понесо
што
,
нит
затворити
кућа
,
него
тако
...
узети
деца
па
ајде
!
—
одговарати
жена
са
митровички
воз
.
—
Па
како
хтети
?
Видиш
како
сипити
киша
,
искиснути
деца
до
гол
дух
.
—
кад
бити
имати
што
?
—
вајкати
се
мајка
па
погледати
око
себе
—
кад
бити
имати
...
кад
бити
ја
ти
дати
тај
поњавче
?
—
и
ја
јесам
,
боме
,
тај
сав
сиротиња
што
јесам
јесам
понети
.
Знаш
како
јесам
...
јесам
да
жалити
.
—
А
ваљда
хтети
и
престати
киша
,
испадати
се
ноћас
!
—
тесати
се
мајка
погледати
очајно
у
мутан
небо
.
—
Па
и
хтети
,
видити
како
јесам
мутан
,
цео
дан
хтети
тако
.
него
...
што
не
прећи
овамо
.
ево
имати
овде
мало
место
па
да
заједно
погледати
деца
.
—
Па
не
знати
,
овде
јесам
прво
наћи
место
.
А
готово
и
немати
где
,
згрчити
се
деца
измеђ
ствар
.
—
Пређа
,
овде
имати
повише
место
,
а
ту
јесам
и
поњавче
,
па
хтети
заједно
.
—
Па
да
прећи
!
и
дигнути
се
жена
са
митровички
воз
па
,
не
слазити
са
вагон
,
додати
онај
са
солунски
воз
најпре
један
бошча
,
па
онда
једно
па
други
дете
а
затим
и
сам
уза
прескакати
ограда
вагонски
и
,
прихватати
опружен
рука
свој
пријатељица
,
прелазити
преко
онај
ланац
и
гвозден
табла
што
одбијати
судар
вагон
.
-
тај
час
и
тај
одлука
,
који
јесам
потећи
само
потреба
да
поњавица
заштита
деца
од
киша
,
овај
мајка
она
јесам
у
ствар
,
несвесно
,
спасти
живот
.
место
на
топле
обала
где
она
јесам
одвести
вагон
у
који
јесам
сад
ускочити
,
вагон
у
који
јесам
бити
одвести
бити
јесам
у
албански
планина
где
бити
деца
свој
ископати
гроб
.
Још
мало
неред
,
још
мало
гурање
и
још
мало
ларма
и
два
воз
скоро
једновремено
кренути
,
један
на
север
а
други
на
југ
и
одвести
бегунац
да
она
предати
у
загрљај
два
разнолик
судбина
.
бити
јесам
већ
увелико
сванути
дан
кад
јесам
се
по
одлазак
овај
воз
,
враћати
у
варош
.
свет
јесам
још
једнако
куљати
ка
станица
а
фијакер
се
утркивати
пун
ствар
.
Киш
јесам
још
непрестано
промицати
.
Скопље
јесам
имати
тужан
и
суморан
изглед
и
осећати
се
неки
тежак
,
загушљив
тишина
у
он
.
и
ако
већ
дан
,
радња
затворити
,
кафана
пуст
,
на
напуштен
кућа
затворен
врата
а
на
прозор
спуштен
завеса
.
из
по
гдекоји
само
кућа
чути
се
тужан
арлукање
пас
,
који
јесам
избегнути
заборавити
у
затворен
соба
,
и
који
арлукати
свој
последњи
,
злослут
песма
...
В
Скопље
падати
Дуга
низ
кола
стајати
од
јутрос
пред
сав
надлештво
.
во
,
ослободити
јарам
мирно
преживати
а
жандарм
и
државни
служитељ
хитно
товарити
сандук
у
који
јесам
архива
и
новчан
књига
.
из
двориште
и
ходник
надлештво
,
где
се
још
једнако
паковати
,
чути
се
лупа
чекић
који
закивати
сандук
и
осоран
наредба
старешина
и
псовка
жандарм
.
на
тај
зграда
,
у
који
јесам
надлештво
,
пухати
се
оџак
густ
,
црн
дим
.
тај
се
од
јутрос
рано
у
пећ
спаљивати
поверљив
акт
и
део
архива
који
се
хтети
понети
.
ники
од
јутрос
више
и
не
крити
озбиљност
ситуација
.
Већ
два
дан
водити
се
очајан
борба
на
Страцин
и
глас
,
који
отуда
стизати
,
предвиђати
напуштање
и
тај
положај
.
из
Скопље
јесам
послати
тамо
и
последњи
војник
а
сад
се
већ
збирати
и
варошки
жандармерија
да
се
послати
у
бојни
ред
.
када
јесам
тај
јутро
са
два
пријатељ
отићи
начелник
,
да
се
још
једном
распитати
о
ситуација
пре
но
што
одлучити
шта
хтети
,
затећи
јесам
он
блед
и
узбудити
са
телефонски
слушалица
у
рука
.
—
Шта
требати
радити
?
—
запитати
јесам
он
.
—
требати
ићи
,
уклонити
се
!
—
одговорити
начелник
који
јесам
тај
тренутак
прекинути
разговор
са
Куманово
.
—
зар
...
—
заустити
сав
тројица
,
да
запитати
још
нешто
.
—
Наши
чинити
последњи
напор
,
али
—
прекинути
ми
начелник
још
увек
узбуђен
и
под
утисак
неповољан
веста
који
он
јесам
телефон
казати
—
Куманово
јесам
већ
евакуисати
и
власт
он
напуштати
.
ево
,
сад
јесам
стигнути
наредба
и
сав
варошки
жандармерија
,
сав
до
последњи
човек
да
испратити
на
фронт
.
од
овај
тренутак
власт
јесам
већ
немоћан
ма
што
да
извршити
и
ма
што
да
спречити
.
зато
,
кретати
.
немати
шта
више
да
чекати
.
—
напоље
се
понова
говорити
о
долазак
Француз
?
—
Дај
Божа
нека
доћи
,
лако
хтети
се
вратити
.
—
дакле
и
власт
хтети
да
напуштати
?
—
од
тренутак
кад
постати
немоћан
.
у
осталом
,
немати
ни
власт
шта
више
да
чекати
;
да
се
збринути
још
о
овај
заостао
становништво
,
да
помоћи
евакуација
у
колико
моћи
,
да
спасти
архива
,
па
да
кретати
.
—
кад
?
—
разумети
се
,
у
последњи
тренутак
.
тај
моћи
бити
још
и
сутра
.
сав
зависити
од
ситуација
на
бојиште
!
одлазак
жандармерија
из
варош
задати
ми
јесам
нарочит
брига
.
ситуација
јесам
бити
озбиљан
но
што
се
моћи
и
мислити
.
Нижи
турски
и
арнаутски
елемент
,
онај
из
забачен
кућерак
и
уџерица
на
периферија
Скопље
,
који
јесам
разуздати
за
време
Турчин
,
навикнути
да
бити
повлађиван
при
пљачкање
и
отимање
,
и
заштићавати
од
власт
при
вршење
насиље
,
остати
јесам
од
ослобођење
без
икакав
зарада
а
рад
се
јесам
умести
ни
хтети
прилагодити
.
тај
јесам
елемент
,
разумети
се
,
жалити
за
„
стар
добар
време
“
и
како
јесам
многобројан
,
моћи
јесам
у
тренутак
расуло
и
безвлашће
,
који
јесам
претити
да
се
зацарити
у
Скопље
,
појавити
се
из
свој
јазбина
као
звер
за
време
глад
.
тај
јесам
могућност
имати
у
толико
више
услов
,
што
јесам
до
скори
у
Скопље
бити
некакав
турски
консул
,
који
јесам
сматрати
за
свој
родољубив
дужност
да
распаљивати
низак
маса
мухамедански
противу
српски
режим
и
обећавати
он
како
хтети
он
Бугарин
,
једини
пријатељ
Турчин
на
Балкан
,
донети
права
слобода
.
тај
јесам
занешењак
чак
покушавати
да
на
земљиште
српски
краљевина
образовати
разбојнички
банда
,
рекрутовати
из
мухамедански
беспослен
фанатик
и
бугарски
комитаџија
који
бити
тај
ради
бугарски
влада
упућивати
у
Маћедонија
.
Ухваћен
на
тај
посао
,
он
јесам
протерати
од
српски
власт
још
пре
но
што
јесам
Србија
бити
у
непријатељство
са
Турска
.
тако
пустоловски
радња
овај
занешењак
код
трезвен
и
угледан
муслиман
јесам
моћи
наћи
одобравање
ни
одзив
али
код
онај
елемент
,
који
једино
у
нерад
моћи
себе
наћи
услов
за
живот
,
врло
вероватно
.
сав
тај
околност
,
у
момент
када
падати
Страцин
а
нагло
се
бегати
из
Куманово
,
бити
јесам
и
сувише
довољан
да
ми
забринути
.
Већ
вечерашњи
вече
и
ноћ
,
кад
отићи
жандармерија
из
Скопље
,
биће
вече
и
ноћ
безвлашће
или
са
власт
који
јесам
моћан
ништа
извести
,
ништа
спречити
.
Међутим
толико
јесам
већ
кућа
који
јесам
домаћин
напустити
и
који
ники
не
чувати
.
такав
ситуација
морати
јесам
забринути
и
власт
и
већ
пред
подне
,
сазвати
јесам
хитан
збор
у
начелство
ради
саветовање
.
бити
ми
јесам
око
педесетак
,
сав
забринут
лице
,
сав
суморан
поглед
.
Ћутећи
јесам
се
здравити
међу
себе
,
ћутети
јесам
заузимати
место
у
мали
одаја
начелников
,
по
који
се
убрзо
почети
да
кретати
густ
облак
дим
,
јер
се
уопште
овај
дан
у
много
велик
количина
и
много
нервозан
пушити
.
из
тај
дим
издигнути
се
најпре
висок
и
коштуњав
фигура
инспектор
полиција
:
—
господа
!
—
почети
он
—
ја
и
господин
начелник
,
сматрати
јесам
за
дужност
,
да
ви
у
овако
један
озбиљан
час
,
позвати
на
договор
.
његов
јесам
глас
задрхтати
и
у
ми
сав
задрхтати
нешто
у
душа
,
вероватно
кад
поменути
„
озбиљан
час
“
који
јесам
сав
осећати
али
који
јесам
осећај
свако
у
себе
угушивати
.
сав
јесам
тај
час
већ
предосећати
,
сав
јесам
он
очигледно
догледати
,
сав
јесам
знати
да
јесам
ту
,
па
ипак
јесам
свак
у
себе
овај
тренутак
помислити
:
„
дакле
ево
он
,
онај
озбиљан
час
јесам
ту
,
пред
ми
јесам
!
“
исто
као
код
самртник
,
кад
сав
знати
да
хтети
умрети
,
сав
јесам
измирен
с
тај
и
чинити
чак
и
припрема
за
његов
сахрана
,
па
ипак
кад
онај
,
који
он
јесам
чувати
,
изаћи
из
његов
соб
и
рећи
:
„
Издише
,
свршавати
!
“
—
а
ми
тај
жацнути
и
ужаснути
ми
.
на
збор
јесам
бити
и
сам
дивизијар
,
који
јесам
допунити
говор
инспекторов
изјава
,
да
јесам
и
последњи
војник
послати
на
фронт
те
да
се
на
војни
власт
не
моћи
тако
исто
рачунати
као
и
на
цивилан
.
збор
,
који
јесам
првобитно
требати
да
решавати
питање
о
евакуација
становништво
,
забринути
се
искључиво
брига
о
ситуација
у
варош
,
о
одржање
ред
и
чување
имовина
сав
до
онај
тренутак
док
непријатељ
не
ући
у
варош
.
—
дати
оружје
ми
грађанин
,
ја
хтети
чувати
варош
!
—
рећи
неко
и
управа
те
реч
дивизијар
.
—
Даћу
ви
!
—
одговорити
овај
и
сав
далек
разговор
обрнути
се
на
питање
о
начин
како
да
се
из
грађанин
организовати
чување
ред
и
поредак
у
варош
.
пасти
предлог
да
се
организовати
грађански
гарда
и
дивизијар
обећати
два
стотина
пушак
и
потребан
број
муниција
и
изабрати
се
одбор
од
пет
лице
који
се
поверити
организација
те
гарда
.
Очас
се
просути
глас
о
тај
и
почети
пред
начелство
да
се
збирати
младеж
који
јесам
импоновати
опасност
и
стар
грађанин
,
који
јесам
умести
да
процена
значај
те
опасност
.
донет
јесам
пушак
и
разделити
,
одредити
четица
и
именовати
она
старешина
;
варош
поделити
на
кварт
и
сваки
четица
доделити
по
један
;
показати
поједини
,
који
јесам
тад
први
пут
узети
пушак
у
рука
како
се
пунити
и
како
пуцати
,
одредити
сав
четица
један
централа
где
хтети
увраћати
с
време
на
време
и
издат
све
остати
наредба
о
дужност
који
јесам
се
дати
предвидети
.
кад
јесам
ноћ
већ
пасти
,
два
стотина
младић
и
деца
под
оружје
,
крстарити
јесам
кроз
варош
и
бдило
на
напуштен
имовина
и
над
поспао
становништво
.
пред
поноћ
,
обесити
јесам
и
сам
пушак
о
рам
и
,
праћен
неколицина
оружан
младић
,
поћи
јесам
да
,
у
име
одбор
који
јесам
управљати
овај
организација
,
обићи
стража
.
Обхрван
велик
бол
који
ја
јесам
баш
тај
дан
задесити
,
ићи
јесам
лагано
,
мирно
,
нога
пред
нога
,
осветљавати
цигарета
калдрма
да
бити
моћи
мимоићи
силан
бар
и
каљуга
што
она
јесам
киша
,
који
још
лити
,
разлити
по
сокак
.
Ноћ
густ
,
као
да
јесам
засводити
онај
тесан
уличица
те
изгледати
ти
да
пролазити
кроз
неки
подземан
лагум
.
и
бат
корак
и
реч
одјекивати
као
кроз
празнина
неки
и
изазивати
тај
студен
нелагодност
у
душа
.
Ишли
јесам
ћутећки
,
док
се
гомилица
наш
не
придружити
и
поћи
у
корак
уз
ја
један
таман
фигура
под
сур
шињел
и
са
пушак
о
раме
.
када
приметити
мој
обазривост
,
слика
ја
прићи
и
шанути
:
—
ја
јесам
,
господин
,
Новица
!
бити
јесам
тај
општински
ноћни
стражар
Новица
,
који
јесам
тај
служба
добити
као
награда
и
признање
за
некадањи
четовање
у
Маћедонија
.
стар
четник
,
који
јесам
ја
познавати
из
доба
његов
јуначки
подвиг
,
када
се
крвавити
по
гора
и
планина
македонски
,
остати
јесам
још
под
пушак
у
Скопље
,
јер
он
сакат
од
силан
рана
који
јесам
некада
стећи
,
ники
јесам
у
војска
звати
,
ни
у
момент
кад
јесам
на
фронт
потерати
сав
што
пушак
моћи
понети
.
понудити
јесам
он
цигарета
,
примити
јесам
благодаран
и
пратити
ја
ћутети
као
да
бити
да
ја
не
узнемирити
у
мој
тежак
мисао
.
једва
,
кад
јесам
већ
допушити
цигарета
,
што
рећи
забринут
и
шапћући
:
—
Шта
јесам
овај
,
господин
?
-
ето
,
видити
,
Новица
!
-
одговорити
он
исто
тако
.
—
видити
!
-
учинити
он
и
зањихати
глава
,
па
онда
поћутати
дуже
као
размишљати
,
те
наставити
-
ама
лепо
рећи
ја
:
јесам
свршен
,
а
они
ја
:
свршити
јесам
,
Новица
.
вео
:
немати
више
пушак
,
нем
планина
,
него
гледати
да
савити
глава
под
кров
.
оставити
пушак
па
гледати
да
ући
у
ред
ка
и
сав
други
.
Нађа
,
вео
,
себе
кров
,
оженити
се
,
одомаћити
се
,
јер
требати
да
се
одморити
,
требати
да
се
понеговати
.
—
и
послушати
јесам
она
?
—
Послушао
дабоме
!
Пушку
предати
власт
,
добити
службица
,
оженити
се
...
—
Па
ако
,
Новица
,
тај
јесам
твој
учинити
!
—
јесам
!
ал
,
видити
да
јесам
сав
готово
...
Видиш
да
се
опет
морати
у
планина
...
само
,
онда
јесам
бити
други
,
имати
јесам
само
себе
а
сад
...
фамилија
...
имати
и
син
.
—
Па
знати
како
јесам
.
ја
не
веровати
ал
,
ако
баш
доћи
до
шта
,
склонити
се
!
тамо
где
поћи
ја
,
поћи
и
ти
с
дете
.
склонити
се
за
време
...
—
Нећу
да
се
склањати
.
крв
ја
везивати
за
овај
земља
.
јесам
се
склањати
испред
турски
батаљон
и
топ
толики
година
.
—
Ал
ако
доћи
непријатељ
?
—
Доћи
хтети
,
ал
што
хтети
,
шта
моћи
?
Освојиће
варош
и
село
и
поље
.
планина
не
моћи
,
тамо
хтети
ја
!
јесам
он
одговорити
и
он
јесам
ућутати
.
Ишли
јесам
и
даље
лагано
а
кроз
глув
ноћ
,
који
јесам
лежати
на
мртав
варош
,
чути
се
из
неки
далек
сокак
одмерити
бат
патрола
.
тај
оружан
деца
из
грађански
гарда
бдети
над
успаван
грађанин
.
Сутрашња
зор
доводити
у
Скопље
нов
бегунац
из
Куманово
који
доносити
и
вест
да
јесам
Страцин
пасти
и
да
јесам
наш
одступити
ка
млад
Нагоричане
.
и
овај
нов
бегунац
журити
ка
железнички
станица
који
јесам
још
увек
преплављен
свет
.
јутрос
јесам
отићи
један
препун
воз
до
Приштина
и
рећи
бити
до
подне
још
један
до
Феризовић
.
пред
подне
стигнути
станица
наредба
да
спремити
нарочит
воз
у
који
хтети
се
сместити
команда
трупа
и
шеф
станица
комбиновати
воз
из
један
ресторан
вагон
,
који
хтети
служити
за
канцеларија
тај
команда
и
један
вагон
први
класа
.
сав
остати
неборачки
команда
добити
јесам
наређење
да
се
сести
у
Приштина
и
Митровица
.
Већ
јесам
и
пошта
затворити
свој
канцеларија
и
још
само
телеграф
куцати
до
последњи
час
али
и
тај
хтети
дуго
трајати
.
тај
дан
по
подне
већ
јесам
команда
трупати
управа
над
Скопље
поверити
војни
Станица
и
управник
Војна
Станица
,
стар
београдски
полицајац
,
предузети
одмах
сав
мера
за
одржање
ред
,
користити
се
грађански
гарда
као
свој
орган
.
по
подне
стигнути
глас
да
јесам
пасти
и
млад
Нагоричане
и
да
јесам
власт
напустити
Куманово
и
запалити
магацин
са
храна
.
пад
јесам
Куманово
неминован
још
за
који
сат
.
команда
трупати
већ
пред
вече
напуштати
свој
канцеларија
у
варош
и
сести
се
у
воз
на
железнички
станица
.
јутрос
,
седми
октобар
,
отићи
јесам
последњи
воз
пут
Косово
и
тај
јесам
у
качанички
кланац
напасти
Арнаутин
пушчани
паљба
из
заседа
.
воз
се
морати
зауставити
и
неколико
млад
људи
са
један
полицијски
писар
на
чела
,
сићи
јесам
и
прихватити
борба
да
бити
одбранити
несретан
избеглички
породица
који
јесам
,
на
отворен
вагон
,
бити
изложити
пушчани
паљба
арнаутски
разбојник
.
полицијски
јесам
писар
у
у
тај
борба
јуначки
погинути
али
јесам
успети
да
са
неколик
младић
разјурити
разбојник
и
ослободити
жена
и
деца
крвав
погибија
.
после
читав
сат
борба
,
воз
јесам
кренути
ка
Феризовић
носити
себе
тело
честит
млад
писар
и
четири
везан
разбојник
који
јесам
младић
живити
похватати
.
многи
бегунац
,
који
тај
последњи
воз
јесам
стигнути
или
успети
поћи
,
кренути
јесам
пешке
друм
који
водити
кроз
качанички
кланац
ка
Косово
а
многи
јесам
туда
и
кола
кренути
.
и
тај
јесам
бегунац
дочекивати
Арнаутин
пушка
из
заседа
,
те
ту
већ
падати
први
жртва
несретан
избеглица
који
хтети
се
затим
множити
и
низати
дуго
и
дуго
по
знан
и
незнан
кланац
и
дубрава
,
који
јесам
овај
несретан
народ
засејати
свој
гроб
.
глас
о
напад
у
качанички
кланац
допрети
јесам
и
овамо
у
Скопље
,
те
оно
што
јесам
још
заостати
у
он
забринути
се
питати
:
где
хтети
и
како
хтети
?
остати
јесам
још
једини
слободан
пут
ка
Тетово
и
сав
што
јесам
заостати
у
Скопље
,
кренути
тај
пут
.
са
кумановски
положај
већ
стизати
веста
да
јесам
Бугарин
одмах
по
заузеће
варош
кренути
даље
,
ка
Скопље
.
српски
се
војска
повући
до
онај
положај
,
до
који
јесам
,
по
освојење
Куманово
допрети
пре
три
година
,
октобар
месец
и
где
јесам
Скопље
изаслати
депутација
који
јесам
престолонаследник
Александар
понудити
предавати
град
.
Скопље
већ
бројити
последњи
дан
