коликои
Мратић
.
А
докле
јесам
се
сељак
забринути
дошаптавати
и
час
по
час
завиривати
у
хан
,
горе
у
простран
соба
седети
јесам
око
дваестак
Турчин
,
на
приземан
миндерлук
,
што
се
пружати
око
сав
четири
зид
.
као
и
Шаћир
-ага
,
сав
јесам
бити
одевен
у
богат
везен
одело
.
те
се
од
злато
и
срма
јесам
моћи
гледати
у
она
,
што
јесам
чинити
необичан
противност
скроман
одело
сељак
,
који
јесам
бити
махом
од
бео
сукно
и
ретко
у
који
неискрпљен
с
неколик
закрпа
.
Баш
у
тај
час
,
кад
јесам
Рупић
доћи
међу
сељак
,
водити
се
горе
жив
разговор
.
—
тако
морати
бити
,
ако
не
хтети
да
дочекати
још
један
Мустај
-пашу
,
—
завршивати
јесам
Шаћир
ага
сав
говор
,
па
одбити
неколико
густ
дим
и
продужити
сркати
из
сребрн
филџан
врео
кафа
.
—
Машала
,
Шаћира
!
—
одазвати
се
стар
Али-ага
и
прећи
шака
преко
сед
брада
,
што
се
до
појас
пружити
.
—
докле
вочић
не
сабити
рог
у
глава
,
дотле
се
не
надавати
,
да
хтети
ти
с
мир
пружити
врат
у
јарам
.
—
А
што
скори
тај
боље
,
—
продужити
Шаћир
.
—
Сали-ага
јесам
отпасти
до
Београд
,
да
она
пожурити
,
те
да
се
већ
једном
започети
.
лако
јесам
онај
тамо
оклијевати
:
пун
Биоград
Турчин
,
топ
и
џебахне
,
па
од
хајдук
ни
хабер
,
али
како
хтети
се
овђен
,
болан
,
међ
’
овијем
гора
.
Сали-ага
есапити
да
јесам
вријеме
све
докле
не
озеленити
гора
,
а
већ
послије
,
—
бити
!
Алекса
,
Бирчанин
,
на
овај
Хаџи
,
што
се
упети
да
измирити
рај
и
што
гледати
на
Турчин
као
крмак
на
сјекира
,
сав
,
сав
,
зар
јесам
грд
него
ли
и
сваки
хаинин
,
бивати
?
Хајдук
бар
знати
,
моћи
он
се
чувати
;
али
од
овијех
пас
,
што
ја
лизати
колити
и
рука
,
док
јесам
пред
она
,
а
чим
окренути
леђа
,
зарежати
и
хватати
за
нет
,
како
да
се
од
она
сачувати
?
—
Алах
!
—
уздахнути
дубоко
остати
слушалац
и
брижан
занихати
глава
.
—
сатрти
она
,
па
хтети
за
дуго
мировати
.
рај
јесам
пуст
уз
она
,
а
кад
она
немати
,
она
јесам
добар
и
послушан
.
—
тако
јесам
,
валах
!
—
одговорити
Али-ага
.
—
неколико
кнез
,
калуђер
и
свештеник
,
па
хтети
бити
миран
и
од
она
и
од
хајдук
.
Турска
ја
вјера
,
као
да
хтети
се
родити
наново
,
кад
угледати
глава
Алексин
и
Бирчанинов
.
за
време
разговор
субаша
јесам
седети
поред
Шаћира
,
мрачан
и
суморан
.
у
разговор
се
јесам
плести
никако
,
него
јесам
гледати
пред
себе
,
одбијати
густ
дим
и
сркати
кафа
.
—
Шта
велим
,
Джинић
,
бивати
?
—
запитати
он
Шаћир
.
—
од
јутрос
јесам
много
карли
!
—
А
шта
да
велим
!
добро
јесам
се
и
сада
сетити
тамо
у
Биоград
;
а
не
свршити
ли
с
тај
посао
још
овај
зима
,
онда
нек
доћи
сам
да
субашовати
овђен
.
од
хајдук
хтети
смјети
ни
у
авлија
.
—
Аман
!
—
уздахнути
Турчин
,
а
неколико
она
шкргутнути
зуб
.
на
врата
закуцати
неко
и
разговор
се
утишати
.
момак
,
што
јесам
наслуживати
из
џезва
кафа
за
кафа
,
отворити
врата
,
и
па
праг
се
појавити
Рупић
.
Субаша
он
мрк
прострел
.
Рупић
не
умакнути
овај
поглед
,
у
груди
он
се
следити
,
и
он
се
збунити
још
више
погнути
.
—
помоћи
ви
бог
,
честит
ага
!
—
прословити
дрхтав
глас
.
—
јесам
ли
на
окуп
рај
?
—
упитати
Джинић
,
а
крваво
гледати
у
страна
.
—
јесте
,
честит
ага
!
—
Дишери
!
—
грмнути
Шаћир
.
—
па
чекати
тамо
.
Рупић
се
поклонити
,
па
насатке
изаћи
из
оџаклија
.
Шаћир
-ага
отурити
чибук
,
а
тако
исто
и
остати
,
па
сав
изаћи
напоље
.
Баш
кад
јесам
ага
сићи
пред
хан
,
где
очекивати
искупљен
сељанин
,
са
уобичајен
понизност
,
докасати
из
Дић
неколико
гаваз
.
пред
она
јесам
старати
Гагићка
.
—
водити
кућка
горе
!
—
викнути
Шаћир
,
па
се
осврнути
и
почети
мрко
премеравати
гомила
понизан
глава
.
—
А
јесам
ли
,
раја
,
мора
,
ко
убити
Рама
?
да
јесам
гром
из
ведар
небо
треснути
међу
она
,
не
бити
она
толико
запрепастити
,
као
овај
глас
.
убити
Турчин
на
сеоски
атар
бити
јесам
страшан
,
него
да
јесам
кроз
село
проћи
буљук
војска
.
—
ко
Рама
,
ага
?
—
протепати
Рупић
страшљиво
,
а
чисто
осећати
,
како
он
се
душа
скупити
у
један
кутић
,
па
се
начинити
мања
од
маков
зрно
.
—
Рама
,
мора
,
Рама
!
—
издерати
се
Шаћир
.
—
бог
неки
ми
чувати
сваки
зло
,
честит
ага
,
али
откуда
ја
знати
?
Моравчанин
јесам
миран
и
послушан
рај
,
што
се
под
ваш
скута
прибити
,
да
јесам
као
свој
деца
чувати
.
—
лијепо
,
лијепо
,
ама
рећи
ти
ми
ко
убити
Рама
?
он
јесам
убити
на
сеоски
атар
.
—
Аман
,
честит
ага
,
—
завапити
Мратић
,
—
моћи
ли
село
чувати
атар
од
зао
људи
?
!
—
ја
ко
да
он
ћув
!
—
планути
Шаћир
.
—
ваљда
ја
или
Сали
-ага
,
ко
ли
?
Турчин
јесам
наћи
на
сумеђа
моравачки
и
дићки
атар
.
па
што
не
погинути
па
други
који
мјесто
него
баш
на
ваш
атар
,
ха
?
док
јесам
Шаћир
говорити
,
Рупић
јесам
страшљиво
пратити
сваки
израз
на
лице
Турчин
,
не
бити
ли
пронаћи
,
да
ли
она
јесам
ма
шта
познати
.
А
кад
јесам
више
инстинктивно
осетити
,
да
се
још
ништа
не
знати
,
он
лакнути
и
језик
он
се
одрешити
.
—
опростити
,
честит
ага
,
—
утакнути
се
Рупић
,
—
али
ти
хтети
најбоље
знати
ко
имати
рачун
да
убити
Рама
.
ага
јесам
ники
учинити
у
Моравци
зло
;
а
ако
он
јесам
ко
убити
,
онда
хтети
пре
бити
,
да
јесам
когод
од
онај
тамо
,
од
који
и
ја
већ
толико
година
страдати
.
—
аха
,
тај
ти
,
кнез
,
као
велим
да
јесам
урадити
Дићанин
,
а
они
,
бивати
,
тај
исти
вео
за
ви
,
Моравћане
.
—
Лажу
,
ага
,
лажа
!
—
повикати
сељак
,
па
се
ускомешати
.
—
Ћут
,
бре
,
раја
!
—
дрекнути
Шаћир
и
искрвавити
очи
на
гомила
,
који
се
одмах
утишати
.
Рупић
јесам
стајати
мирити
и
чекати
да
се
ага
умирити
.
—
захвалити
се
бог
,
што
ви
јесам
овај
кнез
,
па
за
његов
хајтер
хтети
да
терати
мак
па
конац
,
а
ви
добро
знати
шта
сав
бивати
,
кад
се
наћи
убити
Турчин
у
сеоски
атар
.
за
један
Рама
,
мора
,
сав
бити
ви
попалити
и
као
пашћад
потући
.
сељак
јесам
понизно
ћутали
и
са
стрепња
очекивати
,
да
чути
како
хтети
она
казнити
.
—
да
ви
деца
испродавати
,
па
не
бити
ни
тај
залегнути
за
Рамов
крв
.
у
памет
се
,
кнез
;
ако
ја
за
три
дан
не
донети
на
Рудник
два
хиљада
грош
крвнина
,
онда
неки
ја
ники
не
чекати
у
село
.
—
Аман
!
—
јаукнути
сељак
.
—
Што
ми
сатирати
,
кад
јесам
крив
!
—
боље
ми
побити
све
!
—
завапити
Мратић
.
—
тај
зар
не
видити
,
како
јесам
голи
,
па
још
да
плаћати
за
онај
крвник
!
они
јесам
он
убити
.
—
не
знати
,
бивати
,
ко
он
јесам
убити
,
али
ни
они
јесам
боље
проћи
.
Нађите
убица
,
и
ја
хтети
ви
опростити
глоба
.
—
како
да
он
наћи
,
кад
он
не
знати
који
јесам
?
—
рећи
Рупић
.
—
смиловати
се
,
ага
,
на
сиротиња
;
шта
ти
јесам
она
згрешити
?
—
памет
у
глава
,
раја
!
—
довикнути
Шаћир
-ага
.
—
А
тај
,
кнез
,
да
ја
за
три
дан
покупити
новац
.
не
шалити
се
глава
,
да
ви
још
једаред
уздолазим
.
Претећи
поглед
Шаћиров
и
онај
мрк
лице
Турчин
бити
јесам
довољан
да
уверити
рај
,
како
она
не
требати
очекивати
никакав
милост
.
Шаћир
јесам
већ
ући
у
хан
са
осталима
,
а
сељак
јесам
,
као
залити
,
остати
доле
још
неки
време
.
—
хеј
,
да
грдан
невоља
!
—
уздисати
Мратић
.
—
откуда
сиротиња
толико
новац
,
мањ
да
продати
и
поњавица
испод
наш
деца
!
—
јекнути
један
између
она
.
—
ама
,
ко
он
убити
,
проклети
он
душа
!
—
Ко
?
—
одговорити
кнез
.
—
А
ко
хтети
други
,
ако
не
онај
крвник
.
зар
јесам
Рама
бити
јуче
у
Дић
и
запалити
кућа
онај
проклетник
,
а
они
јесам
он
после
дочекати
и
убити
баш
на
наш
сумеђа
.
—
и
ја
сад
да
за
она
плаћати
?
—
Побићемо
она
све
,
што
год
она
гамизати
!
—
и
она
,
и
она
!
—
викнути
неколицина
.
—
где
она
срести
,
тући
хтети
она
.
—
Исећи
хтети
она
и
ситан
шибљика
.
—
Хајд
,
кум
.
—
простењати
Мратић
.
-—
ићи
и
богорадити
,
да
ми
бар
половина
глоба
олакшати
.
—
Аман
,
браћа
!
—
уздахнути
Рупић
.
—
како
да
он
излазити
на
очи
!
зар
не
видити
колико
јесам
закрвавити
!
—
Ида
,
по
бог
да
јесам
ми
брат
!
—
утакнути
се
други
домаћин
.
—
ако
ми
не
оставити
бар
половина
глоба
,
онда
ми
јесам
боље
да
се
сав
подавити
,
него
ли
да
он
поново
дочекати
.
Рунић
јесам
,
додуше
,
сила
лакнути
,
што
се
овако
извући
;
али
ако
он
јесам
сада
оставити
страх
,
јесам
ишчезао
јед
на
сестрић
.
Шта
више
тај
се
јед
гомилати
све
више
,
кад
само
помислити
да
јесам
Милоје
сасвим
запасти
у
рука
калуђереве
и
да
он
ништа
више
хтети
истргнути
из
она
.
Крвничка
мржња
према
Гагић
толико
јесам
силан
,
да
јесам
на
сав
мера
мрзети
и
Хаџи-
Ђер
.
А
тај
јесам
мржња
расти
све
више
,
у
колико
јесам
осећати
да
јесам
баш
сад
немоћан
,
да
он
нахудити
.
А
тако
бити
он
се
радо
за
јучерашњица
осветити
.
сељак
јесам
се
слегнути
око
он
,
па
он
кумити
и
преклињати
,
да
ићи
горе
и
још
једаред
покушати
,
хтети
ли
умилостивити
Турчин
.
он
јесам
стајати
збуњен
и
расејано
слушати
што
он
говорити
:
а
они
јесам
готово
сав
у
један
глас
говорити
.
—
Душа
ја
,
браћа
,
ја
он
ни
за
жив
глава
не
смети
више
отићи
,
—
одговарати
се
Рупић
.
—
него
како
бити
бити
да
очекнути
,
док
он
отићи
,
па
да
узмолим
субаша
.
он
јесам
наш
човек
,
па
,
бојити
се
,
моћи
хтети
и
учинити
што
,
само
ако
усхтети
.
—
како
тај
бог
учити
,
кнез
,
урадити
!
само
не
дати
да
пропадати
сиротиња
за
туђ
кривица
!
—-
Бићеш
ми
и
отац
и
мајка
,
—
додати
други
,
—
ако
ми
избавити
овај
напасти
.
и
сав
листа
узаврети
и
почети
се
јадати
,
како
бити
она
оволик
глоба
упропастити
:
јадати
јесам
се
толико
,
као
да
и
јесам
Рупић
јесам
знати
колико
јесам
народ
сиротан
.
докле
јесам
се
они
овако
јадати
,
из
хан
испад
Гагићка
,
а
за
она
двојица
гаваз
.
Гагићка
јесам
изгледати
као
саломити
:
само
јесам
испрекидано
јецати
,
па
бити
тек
по
који
пут
пригушен
глас
јаукнути
.
да
за
она
не
изаћи
и
она
два
оружан
момак
,
бог
знати
,
не
бити
ли
јесам
Моравчанин
као
жртва
дочепати
,
те
да
се
колико
толико
освета
за
овај
што
она
јесам
,
по
њихов
мишљење
,
због
Гагић
снаћи
.
овако
само
зашкрипати
зуб
и
почети
гунђати
,
али
јесам
пропустити
с
мир
.
кад
јесам
изаћи
па
пут
,
застати
мало
поред
један
брест
,
што
се
уза
сам
друм
изхерио
,
дубоко
уздахнути
,
па
готово
тетурати
се
,
као
ван
себе
,
поћи
низ
друм
,
пут
манастирски
забрана
.
тај
пут
водити
јесам
и
у
љишки
долина
,
а
отуда
у
Дић
.
—
Мор
,
раја
,
што
стајати
,
што
се
не
разилазити
?
—
запитати
један
од
овај
гаваз
.
—
Хајд
кућа
!
—
викнути
она
други
.
—
Што
јесам
једном
већ
рећи
,
онако
морати
бити
.
гомила
сељак
почети
се
покорно
разилазити
,
а
баш
тада
сићи
и
Шаћир
са
осталим
руднички
ага
,
појахати
спреман
хат
,
па
као
холуј
одлетети
,
исти
пут
који
јесам
и
старати
Гагићка
отићи
.
пред
хан
остати
само
Рупић
,
па
кад
испратити
очи
и
последњи
Турчин
,
бојажљив
поглед
на
чардак
,
где
јесам
прозор
субашин
оџаклија
и
,
као
оклевати
,
ући
у
хан
.
све
докле
јесам
Турчин
касати
и
док
не
ишчезнути
испред
поглед
за
манастирски
забрана
,
ага
Джинић
јесам
стајати
на
прозор
од
чардак
и
расејано
гледати
у
бујан
грива
турски
коњ
,
како
она
у
лет
ветар
талас
и
мрсити
.
А
када
ишчезнути
,
замишљено
превући
рука
преко
свој
брада
,
а
поглед
он
почети
несталан
лутати
час
на
снежан
планина
,
а
час
на
оно
неколико
стар
грм
,
што
се
раштркати
уздизати
према
хан
,
са
снежан
круна
,
тај
личити
на
огроман
бео
шатор
,
што
јесам
се
над
висок
зелен
стуб
наднети
.
Нешто
неодољиво
осећати
јесам
после
овај
Шаћирев
долазак
.
убиство
Рамов
,
нестанак
Смиља
,
за
који
у
Дић
,
од
онај
час
кад
јесам
Рама
однети
,
ники
јесам
ништа
знати
,
па
онда
и
онај
непријатан
осећање
,
што
он
мучити
још
од
синоћни
узалудан
очекивање
,
—
сав
се
тај
слити
у
неки
магловит
слутња
,
који
он
јесам
гонити
да
мало
промислити
,
како
се
сав
тај
моћи
догодити
.
цео
ствар
,
и
ако
јесам
изгледати
на
први
поглед
ништаван
,
за
он
јесам
имати
неки
други
значај
.
нејасан
слутња
казивати
он
јесам
,
да
јесам
ту
ипак
уплести
неки
тајни
рука
,
што
она
сав
ремета
рачун
.
Можда
он
јесам
тај
слутња
доћи
од
онај
узбуђење
,
што
он
јесам
изазвати
малопређашњи
разговор
о
потајан
план
,
који
дахија
у
Београд
куја
.
али
како
бити
да
бити
,
он
јесам
слутити
,
па
и
веровати
,
да
овај
јесам
урадити
без
ичији
знање
.
али
на
који
да
посумњати
?
Међа
Моравчанин
немати
ники
,
који
бити
се
усудити
да
подигнути
рука
на
дахијски
човек
.
осим
Хаџи-
Ђера
,
на
ко
јесам
увек
сумњати
,
да
хтети
тај
један
дан
,
кад
он
се
учинити
згодно
,
одметнути
рај
,
и
да
потајно
шуровати
с
кнез
,
немати
у
село
баш
ни
један
више
,
који
бити
имати
рачун
,
да
радити
Гагићев
убити
Турчин
.
дакле
,
ако
јесам
из
Моравци
ко
умешати
,
тај
бити
моћи
бити
само
Хаџи-
Ђер
.
па
онда
,
Хаџи-
Ђер
јесам
једини
онај
ноћ
чути
из
Шаћирев
уста
камо
хтети
.
А
кад
јесам
већ
разабрати
да
хтети
у
Дић
,
имати
јесам
цео
ноћ
на
глава
,
па
зар
јесам
моћи
поручити
ко
од
свој
јатак
да
припазити
.
ако
јесам
,
дакле
,
ко
од
Моравчанин
умешати
,
тај
јесам
моћи
бити
само
Хаџи-
Ђер
.
али
ма
колико
се
овај
сумња
гранати
у
његов
мисао
,
он
ипак
јесам
моћи
стећи
и
уверење
,
да
јесам
тај
учинити
баш
Хаџи-
Ђер
.
Што
јесам
тако
одмах
посумњати
на
он
,
долазити
јесам
само
отуда
,
што
јесам
он
бити
једино
лице
у
Моравци
,
за
који
јесам
марити
.
па
ипак
тај
јесам
бити
тек
само
мислити
,
што
јесам
један
за
други
ницати
,
па
тако
и
ишчезавати
,
да
други
место
направити
.
А
сав
тај
мисао
вући
јесам
он
дубље
и
дубље
онај
разговор
,
што
се
до
мало
час
водити
у
оџаклија
.
он
јесам
најбоље
осећати
,
да
се
овако
не
моћи
још
дуго
остати
,
ако
дахија
што
скори
не
извршити
оно
,
о
шта
се
сад
у
Београд
са
Сали
-агом
договарати
.
пропуст
ли
до
пролеће
,
горе
хтети
се
напунити
хајдук
толико
,
да
она
ни
с
добар
војска
хтети
дати
џевана
.
овај
кнез
и
калуђер
,
око
који
се
рај
савијати
,
одметнути
све
,
а
већ
онда
ники
она
хтети
помоћи
.
и
он
почети
насумце
рачунати
,
колико
у
његов
околина
имати
људи
,
који
бити
на
дахијски
миг
ваљати
смакнути
.
—
Хаџи-
Ђер
...
један
!
оба
Гагић
...
три
!
и
онда
застати
.
у
сав
осам
заселак
,
осим
овај
тројица
,
јесам
бити
више
ни
један
,
на
ко
бити
што
сумњати
.
А
и
Гагић
јесам
прибројати
Ђери
само
зато
,
што
јесам
знати
,
да
игуман
не
избивати
из
њихов
кућа
и
да
он
они
слепо
слушати
.
—
тројица
!
—
помислити
.
—
А
тек
колико
ли
она
јесам
у
сваки
субаша
.
ако
се
на
тефтер
узети
,
бити
она
за
цео
четири
до
пет
стотина
кнез
,
калуђер
и
трговац
,
а
већ
онај
друго
тај
јесам
рај
.
само
неки
се
почети
пре
пролеће
!
—
прошапутати
замишљено
и
лупити
длан
о
длан
.
—
Атеш
(
ватра
)
!
—
рећи
момак
,
који
у
тај
пар
ући
.
момак
разасрнути
машице
жеравица
,
па
кад
наћи
„
мерџан
атеш
“
(
као
зрно
ситан
и
округласт
жеравица
,
да
прожећи
)
,
он
он
принети
и
спустити
на
чибук
.
—
пећи
кахва
!
—
рећи
и
повући
неколико
густ
дим
.
—-
А
хтети
ли
примити
кнез
?
—
запитати
момак
,
пошто
се
одмакнути
у
пристојан
даљина
.
—
који
кнез
?
—
Рупић
.
он
чекати
напољу
.
—
неки
ући
!
—
одговорити
Джинић
и
мрко
погледати
на
Рупић
,
који
се
већ
појавити
на
врата
с
понизан
поклон
.
момак
се
уклонити
.
Рунић
јесам
стајати
код
приклопљен
врата
у
онај
исти
положај
,
како
јесам
ући
,
па
јесам
с
ропски
смерност
очекивати
,
да
он
субаша
ословити
.
ага
Джинић
пуштати
густ
дим
и
натуштено
гледати
у
страна
.
—
Шта
хтети
?
—
запитати
Рупић
набусито
,
пошто
он
јесам
оставити
да
подуг
чекати
.
—
невоља
,
честит
ага
!
—
одговорити
Рупић
понизно
.
—
Дођох
,
да
молити
и
преклињати
;
да
ми
помоћи
.
—
јама
тај
!
—
одговорити
Джинић
.
—
ја
јесам
се
досле
хвалити
и
ти
и
раја
у
мој
субашији
,
па
ето
шта
јесам
дочекати
,
да
мутесарифов
човек
убити
и
да
отети
робиња
.
—
Аман
,
ага
,
јесам
рај
крив
;
тај
ти
ми
знати
у
глава
сваки
.
—
Машалах
,
кнез
,
машалах
!
—
одговорити
субаша
,
посматрати
нешто
лукав
поглед
у
човек
,
који
се
чисто
савијати
под
терет
оваки
пријем
.
—
и
ти
велим
,
да
рај
јесам
крив
?
А
ја
ти
опет
велим
,
да
ни
хајдук
јесам
,
јер
она
,
ево
,
немати
.
па
ко
јесам
,
онда
,
крив
?
ја
или
ти
?
—
ни
ти
ни
ја
,
добар
ага
!
—
одговорити
Рупић
.
—
и
веровати
ја
,
кад
бити
само
дознати
ко
јесам
убити
Рама
,
нокат
бити
он
рашчупати
!
—
Па
хтети
да
ти
ја
казати
ко
јесам
?
Рупић
кришом
погледати
у
ага
,
а
језив
хладноћа
промил
он
уз
леђа
,
кад
опазити
како
он
се
приковати
у
сам
чела
онај
мрачан
поглед
субашин
очи
.
—
Чу
ли
,
шта
велим
?
—
Чух
,
честит
ага
,
—
одговорити
овај
.
—
ех
,
бивати
,
ники
други
него
онај
подмуклица
тамо
.
—
Хаџи-
Ђер
?
!
—
заплести
Рупић
,
а
соб
он
се
започети
окретати
на
помисао
,
да
јесам
субаша
можда
све
дознати
.
—
тај
пас
!
—
одговорити
Джинић
и
срдито
устати
.
—
Ника
други
него
он
,
јер
он
јесам
једини
знати
,
камо
хтети
Шаћир
и
Рама
,
па
јесам
наћи
хрсуз
,
који
хтети
тај
учинити
.
сад
јесам
пропасти
!
—
помислити
Рупић
,
а
у
лице
пожутити
као
восак
.
—
ето
,
тај
хтети
ви
све
упропастити
.
због
тај
калуђер
плаћати
глоба
,
па
,
бивати
,
ако
овако
устрајати
,
и
глава
хтети
плаћати
.
—
Па
што
он
трпити
,
ага
?
—
рећи
полугласан
Рупић
,
тек
да
он
уверити
,
колико
он
јесам
веран
и
како
ни
јесам
не
марити
за
онај
који
субаша
мрзети
.
—
Што
трпити
?
А
да
он
одвести
на
Рудник
,
заграјати
бити
рај
као
врана
на
орао
.
гледати
у
тај
крмак
као
у
светиња
,
а
не
знати
,
да
хтети
листа
због
он
страдати
.
крупан
корак
ходати
јесам
ага
Джинић
по
одаја
,
а
Рупић
јесам
још
онако
исто
стојати
уз
врата
и
кришом
пратити
сваки
израз
његов
лице
.
—
Хоћете
да
ви
Турчин
бити
добар
,
а
овамо
пунити
горе
хајдук
и
купити
се
по
манастир
,
где
ви
онаки
крмак
,
као
овај
Хаџи-Ђера
и
онај
Хаџи-Рувим
из
Боговађа
,
причати
којешта
,
што
хтети
ви
најпосле
пресести
.
—
откако
јесам
ја
кнез
,
ага
,
—
усудити
се
Рупић
,
—
у
Моравци
ники
не
слушати
Хаџи
.
Джинић
у
један
мах
стати
пред
Рупић
.
—
Хоћеш
да
ви
скинути
глоба
с
врата
?
—
Аман
!
—
узвикнути
Рипић
и
још
се
дубље
савити
.
—
Добра
,
али
и
тај
морати
нешто
урадити
.
Хоћу
да
пазити
и
да
ја
редом
побројати
сав
оне
,
који
Ђер
одлазити
и
који
он
долазити
.
—
Хоћу
,
ага
!
—
Па
онда
,
да
ја
далек
за
десетина
дан
разабрати
где
јесам
Смиља
.
—
Хоћу
,
честит
ага
!
—
одговорити
Рупић
понизно
.
—
Само
ми
курталисати
овај
беда
.
—
А
Станојка
?
!
—
запитати
ага
ненадно
и
оштро
погледати
,
да
он
не
умакнути
ни
један
израз
Рупићев
лице
.
Рупић
такнути
овај
питање
.
он
се
,
додуше
,
већ
измирити
с
помисао
,
да
јесам
и
његов
снаха
тај
исто
што
и
остати
руднички
младица
и
девојка
,
али
јесам
бар
хтети
да
се
чинити
сав
невешт
,
као
и
да
не
видити
.
зато
се
чисто
збунити
и
обор
очи
земља
.
—
она
баш
хтети
да
ићи
на
Рудник
као
и
остати
.
Рупић
он
зачудити
поглед
.
—
А
ја
јесам
хтети
да
јесам
и
овај
пута
сачувати
,
да
не
ићи
тамо
.
—
То
бити
ја
,
ага
,
баш
избавити
брука
,
—
одговорити
Рупић
,
муцати
од
стид
.
—
ама
,
она
сам
хтети
па
Рудник
!
Рупић
се
убезекнути
.
сад
баш
јесам
разумети
ништа
од
сав
,
те
се
тако
све
више
збуњивати
.
—
где
јесам
!
—
запитати
ага
по
кратак
ћутање
.
—
ако
ти
,
ага
,
не
знати
,
ја
хтети
ти
још
мање
знати
.
како
јесам
синоћ
отићи
ти
,
још
се
јесам
вратити
.
Джинић
он
погледати
сумњив
.
—
Мор
,
Рупић
,
пазити
шта
говорити
!
—
не
знати
,
ага
,
срећа
ја
!
—
да
јесам
јесам
Милоје
вратити
?
—
Милоје
немати
у
село
од
јуче
.
пратити
јесам
он
у
Зворник
,
да
покуповати
нешто
стока
.
Джинић
одмахнути
глава
и
замислити
се
.
—
е
,
кнез
,
тако
не
моћи
остати
.
Станојка
јесам
твој
чељаде
,
и
ти
морати
знати
где
јесам
!
—
ама
,
она
јесам
синоћ
амо
поћи
,
—
одговорити
Рупић
.
—
видети
јесам
јесам
,
кад
јесам
доћи
до
онај
избрежак
,
па
...
.
овде
запети
пред
неки
мисао
,
који
он
сукнути
кроз
глава
.
—
Па
?
—
запитати
ага
,
а
једнако
он
мера
онај
поглед
.
—
нигде
јесам
моћи
отићи
мањ
у
манастир
.
—
Хаџи-Ђери
?
—
ја
!
он
сав
жена
трчати
,
кад
она
ма
шта
уплашити
,
па
,
бојити
се
,
и
она
јесам
тамо
отићи
.
—
Дин
ја
,
скупо
хтети
ја
платити
,
ако
јесам
он
прикрити
.
ићи
из
овај
стопа
и
сазнати
.
Рупић
чисто
отхукнути
,
кад
се
наћи
на
онај
чистина
пред
хан
.
радовати
се
што
јесам
успети
,
да
бар
за
неки
време
отклонити
глоба
од
село
,
а
осим
тај
и
зато
,
што
он
се
указати
прилика
,
да
још
више
Гагић
напакостити
.
у
силан
мржња
према
овај
јесам
бити
ништа
,
шта
се
не
бити
латити
,
само
да
она
нахудити
.
нога
пред
нога
ићи
јесам
манастир
,
размишљати
,
с
који
страна
да
започети
.
он
,
истина
,
јесам
ни
мало
бити
пријатно
,
да
свој
снаха
јесам
предавати
Турчин
,
и
он
бити
се
,
нем
сумња
,
радовати
,
што
се
склонити
,
да
нешто
јесам
Милоје
онај
убиство
и
себе
и
он
увалити
у
велик
несрећа
:
јер
ако
се
ма
кад
прокљувити
,
ко
бити
он
онда
заклонити
од
турски
освета
,
ако
не
ага
Джинић
,
који
оволики
жртва
приносити
.
—
најпосле
,
—
мислити
јесам
успут
,
—
и
шта
јесам
она
ја
сад
?
умрети
кумче
,
растурити
се
кумство
!
Милана
немати
више
,
а
она
се
јесам
зародити
.
остати
туђ
кост
.
ето
,
да
се
нешто
преудати
,
онда
ја
не
бити
бити
баш
ништа
,
ни
род
ни
помоћи
бог
.
А
овај
правдање
помагати
он
јесам
,
да
разгонити
онај
мучаљив
расположење
,
што
он
јесам
осећати
,
докле
јесам
Джинић
о
она
говорити
.
Међутим
,
докле
јесам
Рупић
,
у
беут
страх
,
обећавати
Джинић
све
,
што
јесам
овај
захтевати
,
старати
Гагићка
јесам
успут
јецати
и
грабити
по
снег
једва
утрвен
крченик
.
скоро
обневидети
од
суза
,
застати
бити
по
који
пут
,
да
отрти
очи
и
отхукнути
:
па
да
у
срећан
час
не
чути
за
себе
неколико
глас
,
који
она
неколико
пута
викнути
:
„
С
пут
!
с
пут
!
“
—
бити
јесам
погазити
бујан
хат
,
који
у
оштар
каса
летети
за
она
,
носити
на
себе
гомила
руднички
Турчин
.
она
се
тргнути
на
оштар
усклик
и
потрчати
у
страна
,
па
се
саплести
и
пасти
у
снег
,
а
у
тај
час
као
вихор
пролет
Шаћир
са
осталим
хатлијама
.
тек
кад
и
последњи
замакати
,
старица
се
с
мука
дигнути
из
снег
и
савити
манастир
.
тамо
јесам
затећи
Хаџи-
Ђер
с
Павао
и
Ђура
,
који
јесам
само
очекивати
да
руднички
Турчин
отићи
из
село
,
па
да
и
они
кренути
у
Зеоке
,
кнез
Станоја
.
кад
Ђер
углед
Гагићка
онако
сломљен
и
узрујан
,
скочити
да
јесам
прихватити
.
А
већ
јесам
настати
крајњи
тренутак
.
под
тежак
утисак
,
с
који
јесам
изгледати
као
смрвити
,
једва
јесам
дотетурати
довде
,
а
кад
јесам
већ
стигнути
мета
,
снага
јесам
издати
,
те
се
умало
не
срушити
.
—
за
име
Божје
,
откуда
ти
овде
,
снаха
?
—
Помажи
,
духовник
,
по
бог
да
јесам
отац
!
—
Шта
јесам
?
—
запитати
Ђер
,
па
јесам
привести
огњиште
и
спустити
на
столичица
.
—
Убиће
он
!
—
јаукнути
старица
.
—
ко
?
Гагићка
бризнути
у
плач
и
занихати
глава
.
—
јаох
,
Јована
,
јаох
,
кућа
материн
!
Хаџи-Ђери
стати
очи
па
овај
јаук
.
—
ама
шта
јесам
?
—
Кук
ја
,
сињи
кукавица
!
—јецала
јесам
једнако
старица
.
—
прибрати
се
,
снаха
,
па
ми
по
ред
испричати
,
шта
се
догодити
.
кад
одоле
први
навала
туга
,
испричати
кроза
суза
,
како
јесам
Шаћир
послати
по
она
,
да
јесам
довести
амо
.
па
јесам
онда
захтевати
,
да
он
одати
где
јесам
Смиља
;
казати
она
,
да
он
јесам
морати
одати
,
јер
он
хтети
да
јесам
потурчити
и
да
се
она
оженити
.
оставити
она
јесам
пет
дан
,
па
ако
он
дотле
или
не
довести
Смиља
или
не
одати
где
јесам
,
он
хтети
она
обесити
син
на
Азни
,
а
Смиља
хтети
ипак
пронаћи
,
па
макар
претурити
сав
дрвље
и
камење
.
—
А
тај
,
јадан
не
бити
?
—
узвикнути
запрепашћен
игуман
.
—
да
јесам
одати
?
—
јаох
,
јесам
!
—
уздахнути
старица
.
—
Али
,
ако
не
курталисати
Јована
,
онда
...
.
старица
не
изговорити
последњи
реч
;
суза
јесам
загушити
,
те
сакрити
лице
шака
и
нагло
зајецати
.
као
муња
ошинути
стајати
јесам
Хаџи-Ђера
и
заципљен
гледати
у
прецеђен
лице
очајан
мајка
.
онај
„
онда
“
скаменити
јесам
сваки
помисао
у
он
;
а
што
јесам
дуже
посматрати
овај
клонуо
лице
,
сав
он
јесам
велик
страва
подилазити
,
јер
јесам
јасно
опажати
,
да
овај
жена
немати
ни
толико
снага
да
се
прибрати
,
а
камо
ли
да
не
учинити
и
онај
најгоре
,
само
да
сачувати
го
живот
невин
син
.
у
овај
тежак
час
он
искрснути
пред
очи
сав
,
што
он
јесам
дан
и
ноћ
гристи
.
досада
јесам
гледати
,
како
дахијски
Турчин
глоба
и
срамота
рај
,
а
он
она
јесам
моћи
помоћ
,
па
јесам
видети
,
како
се
,
баш
око
његов
црква
,
село
међу
себе
крвити
и
гложити
,
а
јесам
бити
у
стање
да
она
као
браћа
измирити
:
али
овај
што
сад
морати
гледати
,
тај
јесам
надмашити
све
!
из
недра
овај
храм
хтети
да
силом
извући
један
жртва
,
да
јесам
потурчити
,
да
она
духати
упропастити
.
као
олован
крупица
почети
он
притискивати
тешко
очајање
,
а
грло
он
се
стегнути
,
те
у
један
мах
не
мој
прословити
ни
речица
.
Шта
сад
да
радити
?
Хоће
ли
,
као
и
досле
,
само
немоћан
тужити
,
и
хтети
ли
смести
у
будући
прихватити
рука
за
свет
тајна
,
и
тај
онај
исти
рука
,
који
јесам
моћи
да
сачувати
невин
душа
,
да
не
пропасти
?
Хоће
ли
и
после
тај
одговорити
Ђорђе
као
синоћ
?
—
не
,
не
!
—
викнути
одлучан
глас
,
а
у
исти
мах
осетити
,
како
се
у
дубина
дух
проломити
онај
тежак
облак
,
што
он
јесам
до
мало
час
гушити
.
—
прибрати
се
,
снаха
!
за
пет
дан
моћи
се
много
што
шта
окренути
.
захвалити
се
милостив
,
што
ми
јесам
дати
време
.
—
ох
,
ја
несрећник
!
ко
смести
сачекати
пет
дан
?
—
вриснути
поново
Гагићка
.
игуман
страховито
план
.
—
одити
овамо
!
—
узвикнути
,
а
очи
он
севнути
муњевит
плам
.
—
одити
овамо
!
па
јесам
готово
довући
до
кут
,
где
треперити
кандило
над
почађао
икона
.
зграбити
са
сто
крстић
од
кипарис
,
опточити
сребрн
жица
,
и
дигнути
он
према
она
.
забезекнут
старица
овај
ненадан
покрет
,
збуњено
јесам
гледати
у
лице
игуманов
,
који
у
плах
узбуђење
дрхтати
.
—
заклињати
ти
!
—
узвикнути
силан
глас
,
који
она
одјекнути
у
уш
као
глас
ненадан
олуја
.
—
заклињати
ти
знаменије
частан
крста
и
овај
и
онај
свет
,
не
одаја
кћер
,
не
губити
дух
!
јер
одати
ли
она
,
ти
јесам
издати
-
Христа
Спаса
,
издати
јесам
душа
свој
и
свој
деца
сотона
,
и
ти
хтети
се
у
љут
мука
и
горак
уздисање
савијати
,
али
хтети
се
срце
Божје
оглушити
о
ти
,
као
што
јесам
се
и
ти
оглушити
о
он
,
а
двери
небесан
бити
затворити
за
ти
.
Бићеш
проклети
,
три
пут
проклети
!
Необична
страва
заталасати
старичин
срце
,
слушати
клетва
,
што
се
,
као
громовит
пролом
,
разлегати
са
игуманов
усна
.
Павао
и
Ђура
устати
,
снимити
фес
и
скрушено
ником
поникнути
.
Гагићка
запањити
гледати
тај
у
плаховит
очи
игуманов
,
тај
у
свет
распеће
,
по
чији
опток
светлуцати
тајанствен
зрак
блед
жишка
.
—
целовати
!
—
узвикнути
игуман
,
а
глас
он
зазвонити
као
глас
вапијући
с
Витаваре
.
старица
се
не
макнути
.
скаменити
и
запрепастити
,
она
само
гледати
у
игуман
,
који
она
у
овај
час
доћи
сасвим
друкчији
,
не
као
увек
,
већ
као
човек
са
онај
свет
.
—
целовати
господа
!
—
поновити
игуман
.
старица
задрхтати
...
у
душа
она
се
почети
потајно
разведравати
,
а
што
јесам
више
гледати
у
онај
резотина
,
који
означавати
лице
распет
,
тај
се
разведравање
сав
већма
бистрити
!
срце
она
затрептати
,
као
кад
осетити
,
да
он
долазити
жељно
ишчекивати
;
по
он
се
разлити
матерински
благост
и
мекота
,
она
се
смерно
прекрсти
,
дубоко
поклонити
и
целивати
.
—
тако
тај
бог
помоћи
и
овај
и
онај
свет
,
-
како
ни
ти
ни
твој
кћер
не
издати
име
Христов
!
—
амин
!
—
одговорити
Павао
и
Ђура
,
па
се
и
они
прекрстише
и
дубоко
поклонити
пред
свет
знамење
и
Хаџија
.
А
у
тај
час
осетити
Гагићка
,
као
да
јесам
невидован
сила
приковати
за
онај
знамење
,
а
у
исти
мах
као
да
јесам
,
са
онај
крста
,
озарити
чудан
зрачак
,
који
јесам
обасјати
нада
на
спасење
и
окрепа
,
да
свој
и
кћерин
душа
сачувати
од
вечан
пропаст
.
усна
она
почети
шапутати
молитва
,
а
онда
,
још
плачан
,
али
тек
прибрати
и
охрабрити
,
приступити
игуманов
рука
,
тај
јесам
целивати
.
споља
се
зачути
тих
куцање
,
а
одмах
за
тај
отворити
се
и
врата
,
на
који
се
појавити
Рупић
.
он
јесам
доћи
пред
ћелија
баш
онда
,
кад
јесам
игуман
стати
да
заклињати
Гагићка
,
те
тако
јесам
моћи
реч
по
реч
разабрати
,
а
да
и
не
приклањати
ухо
врата
.
Хаџи-Ђера
се
намргодити
,
кад
он
угледати
,
али
се
у
мах
прибрати
,
положити
крст
на
свој
место
и
питати
поглед
у
Рунић
.
—
помоћи
бог
,
хаџи-
духовник
!
—
рећи
Рупић
и
прићи
рука
.
—
бог
помоћи
,
кнез
!
А
откуда
ти
?
—
ето
,
од
ага
Джинић
.
—
Па
?
—
Дођох
,
да
ти
замолити
,
да
онај
мој
несрећник
поручити
,
да
не
долазити
још
за
који
дан
,
док
овај
ствар
,
колико
толико
,
не
легнути
.
—
Хоћу
,
Рупић
!
—
одговорити
Ђер
.
—
Па
како
бити
?
зар
не
пострадати
?
—
Па
,
да
ви'ш
,
и
јесам
најбоље
,
али
,
хвала
бог
,
кад
јесам
и
горе
.
наредити
јесам
глоба
.
—
сав
хтети
потеглити
,
али
јесам
бар
два
хришћански
глава
спасти
.
за
тај
време
Рупић
јесам
испод
очи
премерити
оба
путник
,
па
,
ма
да
она
јесам
познати
,
ипак
се
чинити
невешт
.
—
А
синоћ
јесам
бити
и
мој
Станојка
до
ти
?
—
рећи
нешто
несталан
глас
.
—
Бил
,
кнез
,
—
одговорити
игуман
.
—
Па
,
ето
,
доћи
,
да
ти
припитати
где
јесам
?
игуман
он
погледати
сумњив
.
—
ваљати
она
се
вратити
,
—
додати
Рупић
,
збунити
овај
поглед
.
—
махнути
се
,
кнез
,
залудан
посао
!
—
одговорити
игуман
одсечно
.
—
нити
хтети
се
она
вратити
,
нити
хтети
ти
рећи
где
јесам
!
—
Зашто
?
—
запитати
Рупић
и
погледати
мрко
у
игуман
.
—
ти
тај
знати
врло
добро
,
—
одговорити
игуман
,
који
јесам
приковати
прозирати
поглед
у
Рупић
,
—
па
зар
да
ти
понављати
?
Рупић
се
сплести
на
овај
одговор
,
тај
не
умеде
ни
бео
прословити
.
Осећао
јесам
неприличност
свој
послати
,
ма
да
јесам
врло
јасно
схватати
да
тај
морати
радити
,
ако
не
жети
да
се
на
он
изузети
ага
,
који
хтети
он
кад
тад
ваљати
.
А
осим
тај
и
овај
двојица
,
па
и
Гагићка
,
који
бити
у
капа
водити
попити
,
кад
бити
моћи
,
збуњивати
јесам
он
свој
присуство
.
гледати
јесам
што
пре
да
отићи
,
само
да
се
уклонити
од
унакрстан
поглед
,
што
он
премеравати
.
—
Па
,
отац
духовник
,
ја
ићи
,
али
ето
ја
сутра
до
ти
,
—
одговорити
сплетено
и
,
без
збогом
,
изићи
из
ћелија
.
изненадан
Рупићев
долазак
узнемирити
јесам
игуман
.
па
и
ако
јесам
ни
слутити
,
да
јесам
Рупић
доћи
амо
по
субашин
жеља
,
те
да
пропитати
о
Станојка
,
јесам
хтети
да
се
поверавати
тај
човек
,
за
ко
јесам
знати
,
да
бити
у
најмањој
неприлика
одати
и
рођени
,
а
камо
ли
снаха
,
који
ништа
више
не
везати
за
његов
родбина
и
који
хтети
,
данас
сутра
,
из
кућа
сасвим
отићи
.
и
он
се
врло
брзо
уверити
о
истина
овај
слутња
.
Чим
јесам
Рупић
отићи
,
Павао
и
Ђура
почети
се
оправљати
да
путовати
.
Хаџи-
Ђер
јесам
бити
толико
обазрив
,
те
она
не
дати
да
ићи
друм
крченик
,
већ
она
провести
кроз
манастирски
забран
,
а
онда
се
почети
пета
уз
густ
гора
,
што
се
над
манастир
уздигнути
.
успут
јесам
овај
тројица
ћутали
.
Хаџи-Ђера
јесам
претурати
мучан
мисао
.
Очевидно
јесам
бити
још
под
утисак
онај
изненађење
,
што
он
Гагићка
донети
.
тек
кад
стигнути
у
врх
горе
,
одакле
хтети
се
спустити
у
долина
,
стати
оба
путник
,
да
се
са
игуман
опростити
.
—
Праштај
,
отац
духовник
,
и
хвала
ти
на
хлеб
и
со
.
—
бог
хвала
,
браћа
,
и
срећан
ви
пут
!
—
одговорити
игуман
и
пољубити
се
с
она
.
—
поздравити
ја
Ђорђе
и
Катић
и
рећи
,
неки
се
,
у
име
бог
,
спремати
.
овако
се
више
не
моћи
!
ја
хтети
се
до
пролеће
трудити
да
измирити
свој
,
а
чим
ославити
пролеће
,
ето
она
и
ја
,
па
бити
с
народ
или
сам
.
—
евала
ти
,
отац
игуман
!
—
кликнути
путник
,
скинути
фес
и
,
пун
радост
,
целивати
он
у
рука
.
он
она
благословити
и
остати
на
овај
место
,
све
докле
се
овај
,
силазити
низ
гора
,
не
изгубити
између
густ
грм
.
нем
тишина
разастирати
се
у
врх
горе
,
где
јесам
стајати
усамљен
калуђер
и
замишљено
гледати
пред
себе
.
после
Шаћирев
намера
да
потурчити
Смиља
,
он
јесам
бити
на
чисто
,
да
немати
више
смисао
чекати
и
трпети
.
али
и
ако
јесам
,
у
овај
час
,
преша
на
очајан
покушај
,
он
јесам
ипак
опажати
сав
тешкоћа
,
који
хтети
он
,
од
данас
,
на
овај
пут
пратити
.
Замишљени
поглед
лутати
јесам
кроз
неки
сумаглица
нејасан
мисао
,
међу
који
се
,
као
руднички
планина
,
истицати
препрека
,
који
хтети
он
тек
одсада
сметати
да
извршити
онај
,
на
што
јесам
у
један
час
очајање
прегнути
.
тамо
на
источни
стран
углед
како
се
,
над
он
високо
,
као
нем
хаветиња
,
уздигнути
мрачан
и
суморан
руднички
тврђава
.
њезин
каменит
плећа
умотавати
се
у
тмаст
облак
,
што
се
одозго
надвијати
,
а
с
висок
бедем
зјапити
топовски
грло
,
као
расклопљен
чељуст
,
што
само
очекивати
да
жртва
наићи
,
па
да
одједном
загрмети
и
бљунути
ватрен
потоп
на
дрзак
груда
што
она
се
примицати
.
и
ту
непомичан
тврђава
ваљати
он
разорити
,
он
,
слаб
и
немоћан
калуђер
,
који
јесам
у
стање
ни
да
измирити
неколико
завађен
сељак
,
а
камо
ли
да
она
на
такав
дело
повести
.
па
још
јесам
чим
и
како
?
зар
голим
груди
и
празан
шака
?
тај
у
овај
народ
бог
знати
да
ли
и
десети
имати
по
који
кубурњак
,
па
зар
с
тај
противу
онај
бедем
?
лак
дрхтавица
потрести
он
мало
и
он
дубоко
уздахнути
.
усамљен
и
брижан
стајати
јесам
уврх
горе
,
као
на
мучан
распутица
.
ма
који
се
страна
окренути
,
свуда
јесам
видети
мука
и
немоћ
.
он
,
до
дух
,
јесам
ни
помишљати
да
оставити
ствар
и
да
мирно
гледати
,
како
се
дан
из
дан
губити
образ
и
вера
:
али
да
повести
го
народ
на
овај
зид
,
што
се
као
каменити
џин
у
облак
дизати
,
значити
јесам
толико
исто
,
колико
и
скочити
везан
рука
у
вртлог
бујица
.
—
господа
,
градити
мој
!
—
узвикнути
калуђер
и
поглед
у
небо
.
—
ти
бдети
и
видити
,
у
ти
се
уздати
душа
мој
,
победа
мој
!
А
у
тај
час
лак
ветрић
зашумити
,
и
зашуштати
снежан
грање
,
као
тајанствен
шапат
,
и
тај
шум
разлити
се
и
рас
око
он
,
па
докле
се
разливати
,
грање
се
нихати
и
прегибати
,
а
он
се
учинити
,
као
да
он
шапутати
:
„
он
јесам
победа
твој
,
град
твој
!
“
игуман
се
побожно
прекрсти
,
па
лагано
,
нога
пред
нога
,
почети
силазити
с
горе
,
на
који
он
се
чинити
да
јесам
осетити
и
примити
завет
Вишњега
.
—
Само
да
ја
јесам
,
да
Рупић
освестити
или
да
Моравчанин
од
он
отргнути
,
а
остати
бити
ја
већ
бити
лакше
.
тако
јесам
мислити
приближивати
се
на
домак
манастир
.
али
како
јесам
врло
добро
познавати
Рупићев
мржња
према
Гагић
и
његов
држање
са
субаша
,
тај
јесам
и
јесам
увиђати
,
да
хтети
он
све
лакше
за
рука
поћи
,
него
ли
да
овај
чудо
извршити
.
али
ипак
се
тврдо
решити
,
да
прво
с
он
покушати
.
данас
или
сутра
учинити
све
што
моћи
,
да
он
с
Гагић
измирити
;
па
,
ако
у
тај
успети
,
онда
хтети
с
он
пред
Сали
-агу
.
Гагић
јесам
Турчин
ништа
скривити
,
па
кад
немати
тужилац
,
он
хтети
он
зацело
пустити
.
бар
тако
јесам
Турчин
увек
радити
,
кад
се
рај
међу
себе
клати
.
немати
ли
тужилац
,
немати
ни
кривац
.
стар
Гагићка
задржати
јесам
игуман
,
да
остати
да
ручати
.
и
ако
јесам
тврдо
веровати
,
да
хтети
смести
у
наточ
његов
клетва
учинити
ништа
непромишљено
,
ипак
јесам
не
хтети
пустити
,
докле
се
не
уверити
да
се
од
онај
потрес
довољно
примирити
.
о
сам
ручак
,
кад
јесам
игуман
ући
у
црква
,
да
очитати
подневни
,
приступити
духовник
и
рећи
,
да
он
јесам
Милојев
мати
,
Анђа
,
поручити
,
да
одмах
доћи
она
.
по
свршен
молитва
отићи
игуман
у
село
.
Баба
Анђа
он
јесам
дочекати
код
огњиште
у
кућа
.
од
синоћни
ватруштина
бити
јесам
у
лице
сав
као
испити
,
али
тек
ватра
јесам
проћи
,
и
сад
она
јесам
бити
много
боље
.
кад
игуман
ступити
на
праг
,
онај
уста
,
поклонити
се
смерно
и
приступити
он
рука
.
—
благослов
,
отац
!
—
бог
благословити
!
—
одговорити
игуман
.
—
А
где
јесам
кнез
?
—
изволевати
,
отац
игуман
!
—
одговорити
Анђа
и
примакнути
он
троножица
,
да
сести
.
—
Па
,
тај
јесам
ја
звати
нешто
?
—
рећи
Ђер
седати
.
—
простити
!
—
одговорити
овај
.
—
слаб
јесам
,
а
и
кућа
бити
ја
остати
сам
,
те
не
моћи
сићи
до
манастир
,
а
ваљати
јесам
да
ти
казати
.
онај
мој
ојађен
брат
причати
ја
јесам
све
,
шта
јесам
тамо
бити
.
Субаша
он
јесам
наредити
,
да
наћи
пошто
пото
Смиља
и
Станојка
;
а
он
,
велим
,
тај
морати
учинити
село
радити
,
да
он
спасти
глоба
.
—
А
тај
он
јесам
казати
где
јесам
?
—
не
дати
бог
,
отац
;
али
,
бојити
се
,
он
јесам
сазнати
од
кум
Мратић
.
—
откуда
Мратић
знати
?
—
запитати
игуман
и
зачуђен
поглед
у
Анђа
.
—
не
знати
;
тек
јесам
чути
,
кад
јесам
се
баш
овде
дошаптавати
!
ја
јесам
бити
у
вајат
.
Шапутали
јесам
нешто
дуго
,
па
тек
чути
,
како
Мратић
споменути
Гукош
.
ја
подићи
мравак
,
те
ослушнути
боље
и
дочути
,
како
он
велим
:
„
бити
јесам
у
Гукош
,
баш
кад
јесам
хаџи-
духовник
довести
“
.
—
наопако
!
—
викнути
игуман
и
скочити
пренеражено
.
—
Па
онда
?
—
онда
поседети
још
мало
,
обредити
се
два
три
ред
ракија
,
па
отићи
некуд
.
да
јесам
имати
ко
,
тај
бити
ти
јавити
одмах
,
а
овако
морати
јесам
до
мало
час
чекати
.
Ђери
се
окренути
кућа
.
Шта
сад
да
радити
?
ако
јесам
Рупић
јавити
субаша
,
овај
јесам
до
сада
већ
послати
људи
,
да
јесам
довести
,
и
он
јесам
више
не
моћи
избавити
.
—
зло
,
Анђа
,
зло
!
—
рећи
замишљен
игуман
.
—
тај
хтети
ми
човек
најпосле
све
упропастити
.
Анђа
не
одговорити
ништа
;
она
јесам
само
ћутала
и
забринуто
нихати
глава
.
споља
се
зачути
шкрипати
по
пртина
.
—
То
јесам
!
—
рећи
Анђа
и
погледати
на
врата
,
који
лагано
шкљоцнути
.
на
сам
праг
Рупић
застати
,
а
преко
лице
он
прећи
непријатан
израз
досада
,
кад
уз
огњиште
углед
и
Хаџи-
Ђер
.
игуман
јесам
приковати
поглед
у
његов
очи
,
па
он
не
мицати
,
те
тако
се
Рупић
мало
збунити
.
јесам
марити
овај
задубљен
поглед
,
који
чисто
до
савест
продирати
.
—
помоћи
ви
бог
!
—
рећи
улазити
,
а
и
не
гледати
у
игуман
.
игуман
не
одговарати
,
већ
он
само
мера
онај
поглед
.
Рупић
отићи
кут
да
оставити
штап
,
али
онај
поглед
што
он
јесам
прожизати
кроз
чела
сад
јесам
осећати
,
као
да
он
се
у
потиљак
приковати
.
непријатан
осећање
чисто
он
јесам
гушити
,
и
он
се
одједном
окренути
калуђер
,
па
и
сам
управа
поглед
у
његов
очи
,
спреман
да
до
крај
издржати
.
—
А
откуда
ти
,
отац
игуман
?
—
где
јесам
бити
?
—
запитати
Хаџи-Ђера
,
место
одговор
,
а
не
скидати
погледати
с
он
.
—
Па
...
.
тамо
!
—
одговорити
Рупић
немарно
,
извадити
нож
и
почети
из
лула
истресати
слепљен
пепео
.
—
и
одати
?
—
ко
?
—
Рупић
!
—
почети
игуман
тих
,
али
одлучан
глас
,
а
прекоран
поглед
не
мицати
с
његов
лице
.
истина
ја
рећи
,
шта
јесам
казати
субаша
?
—
Ништа
!
—
не
лаж
,
Рупић
,
казати
јесам
!
—
рећи
игуман
,
а
очи
он
гневно
севнути
.
Рупић
као
да
ударити
летак
на
овај
реч
.
—
ја
лагати
,
хаџи-
духовник
?
—
упитати
,
а
исколачен
очи
мера
игуман
.
—
Лажеш
,
Рупић
!
као
да
се
сав
у
он
на
један
мах
скаменити
,
тако
јесам
стајати
и
разјапљен
вилица
бленути
у
игуман
.
али
док
он
јесам
спољашност
тако
изгледати
,
дотле
се
у
његов
унутрашњост
ускомешати
и
пенушити
;
чинити
он
се
,
да
хтети
он
загушити
навала
мржња
,
који
у
овај
час
обузети
цео
његов
биће
.
—
е
,
чути
ја
,
отац
игуман
,
—
простењати
загушен
глас
,
—
доста
јесам
,
вала
,
и
твој
!
досада
јесам
трпети
,
али
да
знати
е
одсада
више
хтети
!
Дошао
јесам
ја
довде
!
—
узвикнути
Рупић
и
превући
шака
преко
грло
.
—
А
мислити
ти
да
јесам
чути
,
како
јесам
онај
несрећница
заклињати
,
да
не
одавати
кћер
?
па
мислити
да
јесам
познати
онај
хајдук
Павао
,
што
се
начинити
слепчовођа
,
па
крстарити
по
село
,
да
ми
с
Турчин
закрвити
?
Намешташ
ја
дете
у
заседа
,
да
убити
муселимов
човек
,
навлачити
на
село
глоба
и
невоља
,
мирити
ја
нећака
с
велик
крвник
,
па
онда
ја
још
у
мој
рођеној
кућа
дочекивати
такав
реч
.
е
,
хтети
,
славити
ја
!
да
знати
да
хтети
овај
стик
погинути
,
хтети
да
трпити
више
!
или
хтети
кнезовати
како
се
кнезовати
,
или
хтети
никако
!
он
се
гневно
ударити
песница
у
груда
,
да
чисто
зазвечати
:
лице
он
зацрвенити
,
а
на
очи
он
подићи
крв
,
тај
јесам
изгледати
као
помахнитати
.
игуман
се
горко
насмешити
.
—
и
сад
,
Рупић
,
да
сачувати
село
од
глоба
,
тај
јесам
свој
снаха
...
—
какав
снаха
?
—
викнути
Рупић
презриво
.
—
умрети
кумче
,
растурити
се
кумство
!
—
Несрећниче
!
—
план
Хаџи-
Ђер
,
који
до
овај
час
савлађивати
гнев
.
—
Тешко
ти
,
ако
јесам
јесам
одати
!
—
Шта
велим
?
!
—
запитати
Рупић
јак
глас
,
као
да
јесам
чути
.
—
свет
хтети
ти
пљувати
!
—
ваљда
они
што
она
чељад
не
избијати
из
Сали
-агина
кола
!
—
одговорити
Рупић
с
подсмех
.
—
Хајд
,
хајде
!
не
знати
,
хтети
ли
тај
ага
Джинић
наградити
,
али
не
смећа
с
ум
,
да
хтети
ти
се
ма
ко
одужити
за
твој
улизивање
.
—
Ко
се
улизивати
?
—
унети
се
Рупић
игуман
у
очи
.
Хаџи-
Ђер
он
само
мрко
погледати
,
те
Рупић
нехотице
устукнути
.
овај
чудноват
,
дубок
поглед
,
што
прозирати
у
дно
дух
и
збуњивати
,
учинити
јесам
и
овај
пут
свој
.
Хаџи-
Ђер
,
без
и
један
реч
,
изаћи
из
кућа
,
па
се
лаган
корак
упутити
у
манастир
.
—
и
ето
,
где
човек
душа
изгубити
!
заплести
се
,
као
ники
његов
,
у
сатанин
замак
!
—
шапутати
јесам
Хаџи-Ђера
,
па
,
што
јесам
даље
одмицати
,
сав
јесам
журан
ићи
.
знати
јесам
он
,
да
Турчин
не
требати
много
,
па
да
учинити
и
ужасан
недело
,
а
већ
овај
што
јесам
склонити
два
женски
глава
,
што
јесам
заклињати
стар
Гагићка
,
да
не
одати
кћер
,
и
што
јесам
под
сав
кров
примити
хајдук
,
који
Турчин
на
сав
страна
вијати
,
тај
јесам
бити
и
сувише
,
да
он
сасвим
упропастити
.
и
шта
сад
да
радити
?
разговор
с
Рупић
показати
јесам
само
,
колико
јесам
широк
јаз
између
она
двојица
,
и
он
се
не
само
јесам
смести
надати
више
,
да
хтети
он
икако
освестити
,
обрлатити
,
него
он
јесам
још
ваљати
хвалити
господа
,
ако
он
овај
на
мир
оставити
.
па
баш
и
да
он
оставити
,
зар
хтети
моћи
што
међу
овај
сељак
,
који
јесам
Рупић
све
и
сав
,
једина
и
последњи
узданица
,
да
она
сачувати
од
наметнут
глоба
.
—
е
,
мој
Ђорђе
,
жалосно
јесам
ти
ја
уздање
у
овај
народ
!
—
уздахнути
игуман
,
улазити
у
манастирски
двориште
.
неки
необичан
осећање
,
као
потајан
слутња
,
обузети
он
,
када
се
наћи
јесам
у
овај
пуст
двориште
,
где
се
ни
жив
душа
не
чути
.
висок
крст
,
што
јесам
се
за
црква
расути
на
сав
страна
,
са
снежан
хумка
и
привешен
убрус
,
што
се
с
крст
сетан
нихати
,
као
да
он
немо
и
с
чуђење
гледати
.
у
сам
ствар
сав
овај
што
сада
видити
,
и
ту
онизак
црквица
подстрешен
широк
дрвен
надстрешница
,
и
те
снежан
гроб
,
што
јесам
,
као
стадо
бео
јагањац
око
пастир
,
полегнути
око
овај
црквица
,
сав
јесам
тај
дан
из
дан
гледати
и
јесам
он
потресати
;
али
сада
,
овај
пут
,
на
један
мах
он
обузети
неки
туг
,
неки
предосећање
,
као
да
хтети
се
овај
час
нешто
неприличан
десити
.
рука
он
се
и
нехотичан
дигнути
чела
,
и
он
се
прекрсти
.
у
исти
час
,
кад
рећи
амин
и
спустити
рука
,
испасти
петорица
Турчин
иза
црквен
зид
,
зграбити
он
одостраг
и
оборити
.
збунити
изненадан
напад
,
у
први
мах
јесам
моћи
ни
реч
проговорити
:
али
кад
се
мало
прибрати
и
осетити
како
он
рука
наопако
искретати
,
да
он
везати
,
он
се
одупрети
,
ослободити
рука
и
почети
се
бранити
.
Турчин
навалити
и
притиснути
он
к
земља
.
—
Шта
хтети
са
ја
!
—
викнути
силан
глас
.
—
Мучи
,
дервиш
!
—
одговорити
један
и
замакати
он
замак
око
лакат
.
притегнути
,
Усо
!
—
додати
други
,
који
он
са
осталима
држати
да
се
не
отети
.
на
овај
глас
испасти
из
кућа
Гагићка
,
па
,
кад
углед
како
она
петорица
опколити
већ
везан
игуман
и
изаћи
из
манастирски
двориште
,
залелекати
и
потрчати
за
она
.
—
Шта
јесам
,
баба
,
што
се
дерати
толико
?
—
одмакнути
отолен
!
—
продерати
се
други
,
па
се
бацити
грудва
на
старица
.
али
овај
јесам
из
глас
нарицати
и
једнако
пристајати
за
она
.
—
Мор
,
шта
јесам
гледати
,
Усо
?
удрити
јесам
!
—
викнути
трећи
,
па
истегнути
кундак
и
грунути
јесам
у
груда
.
старица
намах
застати
дах
у
грло
,
пред
очи
она
се
смрачити
,
и
она
обнезнањен
пасти
у
снег
.
игуман
тешко
уздахнути
и
окренути
глава
на
страна
,
да
не
гледати
јадница
,
који
јесам
,
и
без
овај
ударац
,
већ
и
сувише
препатити
.
на
домак
хан
спазити
још
један
гомила
Турчин
.
али
овај
као
да
јесам
се
око
нешта
ускомешати
.
кад
доћи
ближе
,
а
из
гомила
се
зачути
силан
врисак
;
одмах
за
овај
углед
,
како
се
истргнути
женски
прилика
и
потрчати
он
.
Хаџи-
Ђер
чисто
претрнути
.
тај
јесам
бити
Станојка
.
Баш
овај
час
и
она
јесам
довући
из
Гукош
,
где
она
јесам
игуман
још
синоћ
склопити
.
као
стрела
трчати
јесам
она
права
Хаџи-Ђери
,
али
још
јесам
прећи
ни
половина
одстојање
,
а
стигнути
јесам
гонилац
.
кад
се
склептати
око
она
,
она
она
почети
очајнички
грепсти
и
уједати
за
рука
.
али
узаман
.
за
неколик
тренутак
бити
јесам
и
она
везати
,
а
онда
јесам
један
потхват
испод
колено
и
око
пас
и
понети
хан
.
—
еј
,
несрећан
Рупић
,
шта
учинити
,
да
од
бог
наћи
!
—
јекнути
игуман
.
—
Мучи
,
дервиш
!
—издера
се
један
,
који
брисати
крв
са
угристи
рука
,
и
ударити
он
шака
преко
усна
.
—
напред
,
попити
!
—
узвикнути
неколицина
и
грунути
он
песница
у
леђа
.
Хаџи-Ђера
поглед
у
небо
,
онда
,
потиснути
од
овај
гомила
,
ући
у
хан
,
попити
се
уза
степеница
и
замало
се
створити
пред
ага
Джинић
,
који
јесам
у
тај
час
пуштати
густ
дим
и
сркати
врео
кава
из
сребрн
филџан
.
кад
углед
пред
себе
везан
калуђер
,
ага
Джинић
се
још
удобније
завалити
у
узглавље
на
миндерлук
и
с
неки
наслада
посматрати
у
лице
везан
човек
.
—
Стиг
ли
,
хаџи-
дервиш
?
—
запитати
подругљив
глас
.
Хаџи-Ђера
стајати
клонуо
глава
и
оборен
очи
.
—
А
тај
као
велим
,
слеп
јесам
субаша
,
откуда
хтети
он
знати
ко
јесам
убити
Рама
?
—
ја
он
јесам
убити
.
—
е
,
хе
,
јесам
убити
?
—
подсмехнути
се
Джинић
.
—
ама
ако
јесам
ти
,
а
оно
јесам
твој
јолдаш
,
ко
јесам
јатаковати
.
—
ја
јесам
ники
јатаковати
,
—
одговорити
игуман
мирно
.
—
Велиш
ли
,
дервиш
?
А
ко
оно
заноћити
у
ти
са
онај
слепац
?
Мислиш
ли
да
се
не
знати
,
е
јесам
тај
бити
глава
Павао
Поповић
.
и
откуда
да
ти
тај
хајдук
доћи
у
гост
,
баш
када
хтети
Рама
погинути
,
ха
?
—
он
јесам
убити
Рама
?
—
ја
ко
јесам
?
—
Честити
ага
,
—
одговорити
игуман
,
—
да
јесам
ти
стати
,
да
потражити
Рамов
убица
,
тај
за
цео
не
бити
хватати
ја
.
Субаша
се
подругљиво
осмехнути
.
—
Па
онда
,
ко
оно
скупљати
око
себе
рај
,
да
јесам
световати
и
мирити
?
ко
она
причати
како
јесам
она
Турчин
злотвор
?
па
ко
онај
пред
хајдук
заклети
Гагићка
,
да
не
одати
кћер
?
А
већ
башка
оно
,
што
јесам
Станојка
хтети
сакрити
!
Хаџи
јесам
ћутао
.
Баш
и
да
јесам
сав
овако
бити
,
не
бити
он
вредети
правдање
пред
Турчин
,
који
одавна
меркати
згодан
прилика
,
да
он
оптужити
и
дограбити
.
Рупић
он
јесам
проказати
,
и
сад
он
не
остајати
други
,
него
да
трпити
што
он
јесам
снаћи
.
—
него
,
чути
ли
?
—
продужити
субаша
.
—
ја
знати
,
да
јесам
и
тај
човек
као
и
други
људи
,
па
јесам
шт
чудо
,
што
јесам
згрешити
.
па
ето
,
сав
хтети
ти
опростити
,
све
,
само
да
ја
рећи
где
јесам
Смиља
?
игуман
припити
усница
.
Тешко
осећање
навалити
на
он
,
те
он
почети
гушити
.
у
овај
час
осећати
се
као
никада
до
сада
,
утући
и
поразити
,
кад
се
само
помислити
,
да
се
у
село
моћи
наћи
крштен
дух
,
који
хтети
свој
свештеник
одати
Турчин
.
оборен
глава
и
лице
,
по
који
се
огледати
клонулост
,
стајати
јесам
нем
и
блед
пред
субаша
;
а
овај
он
јесам
злурад
уживање
са
свој
седло
посматрати
.
овај
игуманов
немоћ
и
клонулост
изгледати
јесам
субаша
као
добар
знак
.
—
тако
,
тако
,
болан
!
—
продужити
благ
.
—
рећи
ти
ја
,
где
јесам
Смиљчица
;
а
ја
ти
,
ево
,
задавати
тврд
вера
,
да
ти
ни
глава
хтети
заболети
.
игуман
не
одговорити
ништа
.
само
што
у
овај
час
осетити
гнушање
,
кад
зачути
,
како
Турчин
тепати
име
девојче
,
који
он
јесам
толико
прионути
за
душа
,
као
да
он
јесам
родити
.
—
ето
,
—
продужити
субаша
,
—
рећи
,
на
хтети
тај
одмах
пустити
.
—
не
знати
,
ага
!
—
Шта
велим
?
—
запитати
ага
гневно
.
—
не
знати
!
—
А
,
не
знати
?
—
одговорити
овај
,
навалити
се
удобније
на
узглавље
и
пустити
густ
облак
дим
.
А
знати
ли
почем
за
руднички
кула
?
—
Чина
ага
,
како
ти
јесам
драго
.
зар
јесам
ја
једини
,
који
невино
страдати
!
—
Па
знати
ли
,
болан
,
за
Азну
испод
кула
,
и
она
вешала
на
Азни
?
—
знати
,
ага
!
—
у
памет
се
,
калуђер
!
у
Турчин
нем
шал
.
одавде
моћи
жив
,
али
са
Азне
никада
.
—
Па
добро
,
ага
,
—
одговорити
игуман
одрешит
,
и
смело
погледати
у
очи
.
—
кад
ти
већ
нешто
морати
дати
,
онда
ти
ето
мој
живот
.
тај
јесам
све
што
јесам
мој
,
а
душа
јесам
Божја
,
она
ја
ваљати
чист
вратити
бог
.
—
Мор
,
калуђер
,
моћи
ја
лудовати
,
него
казати
где
јесам
Смиља
,
—
упад
субаша
мало
раздражити
.
—
зар
не
видити
,
да
јесам
тај
пријатељ
?
они
на
Рудник
једва
чекати
да
тај
добава
;
а
ти
и
јесам
знати
,
дати
она
и
без
ти
ући
у
траг
.
или
мислити
,
да
хтети
она
старати
одржати
заклетва
,
кад
углед
како
она
Јована
на
вешала
пењати
?
—
Чина
,
ага
,
како
ти
јесам
воља
,
али
ја
ти
немати
шта
рећи
.
притајен
гнев
,
што
јесам
обузети
субаша
још
онај
час
,
кад
он
јесам
Рупић
испричати
све
што
јесам
чути
и
видети
,
сада
се
разлити
на
сав
мера
.
Чеоне
и
вратни
жила
набрекнути
као
затегнути
пајван
,
а
