јесамдивно
допећи
.
ада
мргуд
јесам
сад
марити
за
част
.
—
побра
,
да
л
’
јесам
чути
црн
глас
од
Шабац
?
...
Мирко
обор
глава
па
прошану
:
—
Чуо
јесам
.
—
Па
шта
да
радити
?
до
везир
допрети
не
моћи
да
се
договорити
...
—
не
моћи
—
прихватити
мргудов
побра
—
јер
јесам
тај
клетник
тако
понамештати
стража
,
да
ни
гавран
не
моћи
улетети
у
град
да
он
они
не
спазити
!
и
сад
ућутати
обојица
за
неколик
тренутак
.
—
е
па
кад
јесам
тако
—
говорити
мргуд
лукав
смешити
се
,
и
испод
ока
погледати
свој
побра
—
онда
да
се
манути
освета
?
...
Мирко
скочити
као
бесан
:
—
ако
јесам
тај
кукавица
,
ја
несам
.
ја
он
се
морати
осветити
,
па
да
ја
ваљати
за
тај
сто
пута
умрети
.
тај
ја
никада
,
никада
не
моћи
заборавити
срамота
што
ја
јесам
тај
гуја
отровница
нанети
на
црн
врх
!
—
и
његов
се
песница
грчевито
стезати
.
мргуд
он
жарко
загрлити
:
—
ох
побра
,
опростити
,
ја
јесам
ти
само
кушати
да
видити
јесам
ли
охладнети
,
али
хвала
бог
тај
јесам
још
мој
прав
пријатељ
.
тај
зар
бити
ти
моћи
и
помислити
да
хтети
ја
моћи
одустати
од
освета
?
ја
никада
не
хтети
заборавити
,
никада
брата
не
моћи
он
заборавити
—
али
шта
?
тај
он
он
јесам
љубити
и
пазити
као
родити
брата
,
свако
он
добро
чинити
,
и
никад
он
увредити
јесам
—
да
се
хтети
силом
да
начинити
да
јесам
добар
од
ја
!
-
доделити
,
.
—
Али
шта
хтети
сад
да
радити
?
—
Ева
шта
ја
мислити
!
—
рећи
хтети
мргуд
—
већ
с
везир
требати
да
прекинути
јер
јесам
сав
бадава
.
до
који
дан
морати
се
и
он
предати
,
особито
што
онај
хрсуз
помагати
и
ћесар
.
дакле
требати
други
пут
да
он
сатрти
.
кад
се
свршити
крајина
,
по
сав
придика
у
земља
хтети
ми
завладати
Немац
.
за
тај
ваљати
да
он
она
облагати
...
Мирко
се
замислити
.
—
Али
како
?
—
запитати
на
тај
брзо
.
—
ја
знати
како
.
ономадне
јесам
у
мој
кућа
код
онај
клетника
бити
велик
,
и
ја
јесам
сакрити
све
чути
што
се
зборити
.
у
тај
хтети
свагда
наћи
оно
што
ја
требати
да
он
код
Немац
смрсити
конац
,
и
да
он
се
опростити
!
—
А
ако
ни
тај
не
изаћи
за
рука
,
онда
—
тако
ја
освета
—
зуб
хтети
он
гркљан
ишчупати
!
...
XВ
.
док
јесам
Коч
онако
јуначки
нападати
на
Шабац
и
помоћу
ћесарев
војска
заузети
он
,
дотле
јесам
већ
бити
почети
чаркање
око
Београд
,
и
сваки
дан
јесам
бити
пуцање
час
на
Сава
,
час
на
Дунаво
.
А
по
кадкад
Турчин
излазити
и
из
свој
шајак
па
нападати
на
силан
раденик
,
који
од
Бежаније
до
Земун
копати
опкоп
.
данас
један
,
сутра
други
побеђивати
,
али
до
озбиљан
бој
још
не
доћи
.
у
тај
стигнути
и
зима
,
а
на
Београд
не
ударити
ни
Срба
ни
ћесарски
војска
.
Коч
хтети
да
свиснути
од
срдња
.
он
јесам
добро
знати
Осман
-шашу
,
знати
јесам
да
ако
сад
нањ
не
ударити
,
доцније
хтети
посати
десет
пут
бити
тежити
.
и
доиста
јесам
се
преварни
.
кад
везир
београдски
видити
да
и
мраз
стегнути
,
да
се
и
Дунав
и
Сава
заледити
,
а
ђаур
стајати
на
стар
место
,
нити
мислити
нападати
,
онда
се
опет
распасти
његов
стар
беснило
,
онда
опет
чешће
куцати
рука
по
окићен
балчак
димишћија
свој
шкргутати
зуб
и
претити
ђаур
.
па
и
војска
његов
,
који
бити
клонути
кад
јесам
видети
како
јесам
са
свити
страна
опколити
,
сад
на
нов
оживити
,
јер
видити
да
се
ђаур
не
смејати
поуздати
,
да
пети
смејати
ударити
.
али
тај
јесам
марити
ћесар
Јосип
,
јесам
хтети
да
слушати
молба
и
наваљивање
Кочин
,
већ
разред
војска
свој
на
зимништа
,
на
и
Коча
распустити
свој
војска
заповедити
она
да
на
први
његов
миг
бити
на
окуп
,
па
онда
с
неколико
свој
главар
и
с
један
чета
отићи
кућа
свој
у
Пањевац
да
провести
зима
.
и
у
арбанаски
настати
због
зима
тишина
.
Фејзија
се
вратити
у
Крџу
кућа
свој
,
па
проводити
време
уз
песма
и
тамбура
.
он
јесам
живети
у
сред
велик
дело
свој
војска
,
који
јесам
хтети
распуштати
.
Дељаше
народ
правица
,
а
кад
јесам
бити
усамљен
,
онда
се
губити
у
сладак
песма
што
она
тако
лепо
извијати
млад
ђувендија
,
да
јесам
ватрен
Кара-
Фејзија
мало
по
мало
са
сав
заборавити
оно
што
јесам
мислити
да
никад
заборавити
не
хтети
моћи
,
заборавити
јесам
свој
Периз
...
док
се
тај
сав
догађати
,
Абди
-
паш
,
некадашњи
везир
од
Филибета
,
постати
султанов
милост
серашћер
;
али
татарин
,
који
он
донети
ферман
за
везирство
од
три
туг
,
донети
он
и
књига
од
султан
,
који
нешто
чудно
кажеваше
;
јер
Перизин
отац
сав
драг
зима
провести
журно
купити
силан
војска
,
и
толико
се
око
тај
занети
бити
,
толико
се
бринути
да
јесам
сам
његов
шћерца
опазити
и
ако
јесам
од
туга
и
тих
слађан
жудња
за
свој
злато
и
за
себе
заборавити
бити
,
и
да
он
јесам
више
пута
миловати
он
намрштити
чела
свој
нежан
мали
ручица
запитати
одати
шта
јесам
тако
сетан
.
али
седити
серашћер
на
тај
не
одговарати
.
за
тај
време
проводити
се
Коч
код
свој
кућа
са
свој
родбина
и
пријатељ
готово
срећно
;
тај
само
он
једно
недостајати
,
а
тај
јесам
што
он
диван
Лепосава
јесам
већ
вереница
љуба
;
али
он
јесам
хтети
на
тај
ни
да
помишљати
,
јер
се
сећати
свој
свет
заклетва
,
знати
јесам
да
он
не
смести
бити
срећан
док
Србадија
не
бити
слободан
и
срећан
,
а
задовољавати
се
тај
што
она
јесам
сваки
дан
видети
моћи
.
ох
!
...
можда
много
више
срећа
,
много
више
божанствен
уживање
имати
у
онај
нем
гледање
што
тако
страшан
ал
’
у
један
и
тако
љубак
свеза
свезивати
два
срдашце
,
у
онај
нем
лаган
притисак
рука
...
једино
што
јесам
чемерити
живот
млад
народни
вођ
,
бити
властољубље
,
који
показивати
ћесаров
војвода
па
и
сам
ћесар
,
који
јесам
тобож
прећи
у
Србија
да
помоћи
не
бити
л
’
се
ослободити
од
робовање
,
а
овамо
јесам
радити
да
јесам
себе
присвојити
.
један
јутро
тај
брига
бити
Коч
толико
обузети
да
јесам
моћи
даље
сносити
,
већ
зовнути
мргуд
да
се
с
он
разговор
.
—
Шта
јесам
тај
сладак
брата
?
—
питати
љубазно
и
притварати
се
издајник
—
што
ти
се
чела
тако
страшно
натуштити
?
ти
неки
брига
морити
?
...
-
погодити
јесам
мргуд
...
ја
хтети
да
свиснути
...
одговорити
Коч
испрекидан
реч
и
замишљено
гледити
преда
себе
.
—
А
шта
ти
јесам
?
Кажи
брата
свој
.
Шат
хтети
ти
моћи
мало
разгалити
!
—
Коч
ћуташе
подуг
као
да
јесам
чути
братов
реч
,
па
на
један
пут
дигнути
глава
:
—
Пошљи
брата
гласник
сав
главар
,
хтети
нешто
да
већати
!
—
рећи
за
тај
брзо
.
паклен
осмех
прећи
мргуд
преко
лице
,
па
прозборити
неколико
реч
,
сићи
брзо
на
двор
тај
заповедити
неколицина
момак
да
посести
коњ
,
и
да
однети
главар
заповест
Кочин
,
па
за
тај
поћи
у
одаја
свој
,
брзо
написати
неколико
реч
тај
запечатити
зовнути
један
момак
.
—
овај
књига
ваљати
да
бити
сутра
на
вече
у
Земун
!
—
говорити
он
предавати
писма
.
—
господар
?
...
питати
зачуђен
момак
гледити
мргуд
разрогачен
очи
.
—
Узјаши
брз
коњ
,
па
да
неси
стати
док
не
стигнути
куд
рећи
и
не
предати
књига
—
овде
он
пришанути
један
име
,
па
онда
погледати
он
оштро
у
очи
наставити
:
—
ако
чути
да
јесам
и
речца
који
казати
куда
јесам
ти
послати
,
тако
ја
бог
не
хтети
тај
земља
дочекати
жив
,
а
ако
учинити
као
што
ваљати
,
-
добити
благо
колико
хтети
!
—
сиромах
момак
не
моћи
ни
помислити
шта
у
писма
писати
,
па
за
тај
задати
поштен
реч
да
хтети
сав
онако
учинити
како
он
заповедити
мргуд
,
и
за
неколик
тренутак
он
оседлати
брз
и
одморан
коњица
,
тај
одлетити
преко
раван
Левча
.
Можда
ники
никад
јесам
у
таки
нестрпљење
чекати
да
проћи
четири
дан
као
што
јесам
мргуд
чекати
,
пошто
оправити
књига
.
Чинило
он
се
као
да
на
сам
игла
стајати
,
чинити
он
се
умрети
,
а
не
хтети
дочекати
да
проћи
тај
четири
дан
.
од
сваки
јесам
шушањ
стрепити
,
а
како
бити
зачути
бахат
од
коњски
ход
,
он
бити
истрчати
да
видити
ко
долазити
,
а
особито
он
мучити
један
мисао
.
мало
—
мало
па
бити
застати
и
замислити
се
:
—
тај
само
да
главар
не
доћи
пре
он
,
а
већ
ако
и
не
мислити
баш
о
тај
већати
,
ја
хтети
она
лако
дирнути
у
онај
жица
који
ваљати
...
али
ваљда
не
хтети
.
и
ако
доћи
,
сав
стигнути
не
моћи
.
јесам
шал
колико
имати
Ранко
да
ићи
,
па
Митар
!
...
ха
,
не
хтети
сад
измакнути
из
мој
клопка
!
...
—
тако
мрмљати
у
себе
мргуд
нестрпљиво
шетати
се
,
и
чувати
се
оштар
поглед
материн
,
јер
она
бити
на
мах
опазити
да
у
он
нешто
имати
.
кад
се
смркнути
и
четврти
ноћ
,
онда
мргуд
бити
као
луд
.
сваки
час
налазити
се
око
капија
,
а
кад
сав
полегати
он
отићи
у
свој
одаја
,
али
се
из
она
извући
и
гледати
да
он
ко
не
спазити
изаћи
полако
из
кућа
па
чак
и
из
село
тај
сести
иа
један
камен
у
крај
друм
,
али
јесам
врло
мало
седети
;
тако
јесам
нестрпљив
бити
...
но
јесам
се
дуго
још
мучити
.
кад
бити
пред
по
ноћ
,
како
бити
ведар
месечина
,
углед
он
још
поиздалека
два
коњаник
,
који
у
брз
трка
јездити
друм
.
мргуд
мало
боље
погледати
,
па
кад
се
још
боље
уверити
да
јесам
тај
доиста
они
који
он
чекати
,
стати
чисто
играти
од
радост
.
ада
на
брзо
присетити
се
нешто
па
стати
у
себе
гунђати
:
—
Али
овај
момак
моћи
ја
издати
...
особито
кад
видити
како
ја
непознат
кришом
у
кућа
уводити
...
али
наћи
хтети
ја
он
лек
!
...
.
у
тај
стигнути
коњаник
,
од
који
један
бити
доиста
онај
момак
,
који
јесам
књига
однети
,
а
други
бити
неки
официр
из
ћесарев
војска
,
али
се
бити
тако
замотати
у
кабаница
да
јесам
он
се
само
очи
видети
моћи
.
после
први
поздрав
,
мргуд
се
окренути
момак
:
—
ти
сад
одмах
окренути
назад
па
похитати
у
Сењ
и
Мирка
Степанов
,
ти
тај
познавати
?
...
—
познавати
,
господар
!
—
е
,
к
он
управо
да
отићи
и
поздравити
он
од
мој
страна
да
јесам
сав
добро
.
Још
хтети
повести
са
себе
и
коњ
овај
господин
,
и
да
ја
чекати
у
Сења
док
ја
не
доћи
.
слуга
јесам
навикнути
вршити
заповест
господарев
,
па
и
ако
јесам
бити
као
мртав
од
умор
,
опет
усести
на
коњ
и
водити
у
повод
други
одјездити
исти
пут
који
јесам
и
доћи
.
непознат
који
сјахати
с
коњ
мало
на
страна
стајати
,
зачудити
поглед
мргуд
кад
он
коњ
момак
одвести
.
—
моћи
се
чудити
господин
!
—
прихватити
мргуд
који
јесам
разумети
тај
поглед
:
—
Вашег
коњ
не
смести
ники
овде
видети
,
као
што
ники
не
требати
ни
да
помислити
да
јесам
ви
овде
.
али
хајдемо
.
само
пазити
!
—
непознат
поћи
за
мргуд
вртети
по
мало
глава
.
после
неколик
тренутак
ући
они
у
кућа
,
у
који
давно
већ
све
поспати
бити
,
и
сав
на
прст
ући
у
мргудов
соб
,
а
ни
један
жив
душа
јесам
она
спазити
...
—-
имати
поздрав
—
рећи
хтети
непознат
пошто
мргуд
пажљиво
забравити
врата
и
сести
до
он
—
од
господин
маршал
Лаудона
.
Ваши
точност
и
ваш
заузимање
за
царски
посао
толико
он
се
допасти
,
да
—
веровати
ја
ви
не
хтети
заборавити
царски
милост
!
—
мргуд
се
засијати
очи
од
радост
.
Што
јесам
бити
почети
дрхтати
да
он
не
хтети
злочинство
тако
лепо
испасти
,
сад
јесам
опет
бити
радостан
.
сав
он
се
намера
извршивати
што
само
бити
моћи
.
—
Али
веровати
,
—
наставити
непознат
—
ја
се
тај
чудо
не
моћи
да
начудити
.
кад
ја
јесам
маршао
дати
заповест
да
се
намах
кренути
,
исказати
ја
јесам
са
два
три
реч
у
шта
јесам
ствар
,
ја
јесам
се
чисто
скаменити
.
ја
јесам
бити
у
бој
на
Шабац
,
па
јесам
видети
да
се
млад
поглавар
српски
чета
борити
као
лав
!
тај
он
јесам
управо
град
и
задобити
...
—
доиста
...
—
грискати
мргуд
усница
—
он
јесам
храбар
,
—
ал
’
јесам
кукавица
!
...
но
манути
се
таки
разговор
.
ви
хтети
се
сам
уверити
,
само
кад
јесам
срећом
још
ноћас
стигнути
,
а
сад
отпочинути
,
јер
јесам
од
силан
умор
већ
малаксати
!
...
сутра
дан
настати
жив
врева
у
кућа
Кочиној
.
тај
бити
гост
изобила
,
а
сваки
час
нов
приспевати
.
пре
него
што
се
смркнути
сав
главар
и
четник
Кочини
који
јесам
позвати
скупити
се
.
Домаћин
она
почастити
мало
,
док
се
поодморити
да
видити
на
шта
јесам
.
Коч
она
увести
у
намештен
соб
,
где
јесам
обично
већати
,
а
с
она
ући
и
мргуд
,
који
јесам
на
сав
већање
бити
,
и
ако
јесам
бити
у
војска
,
јер
Коч
јесам
ништа
крити
од
брата
свој
.
—
Радичу
брата
!
—
почети
вођ
горко
—
тај
јесам
права
имати
што
јесам
посумњати
на
ћесар
и
његов
јадан
војска
!
...
—
и
занихати
тужан
глава
.
—
ох
мој
Коча
!
не
надавати
се
тај
никад
у
туђина
.
Тешка
и
прескуп
јесам
туђински
помоћ
!
...
кад
мргуд
видити
о
шта
се
повести
разговор
,
закуцати
он
живље
срце
,
а
очи
он
се
нехотице
отети
на
врата
од
један
орман
који
по
турски
у
зид
сазидан
бити
,
а
уз
тај
подругљив
осмех
лепршати
се
на
његов
усна
.
—
То
јесам
истина
брата
,
—
прихватити
Коча
тужно
:
—
ево
јесам
ми
већ
у
један
по
један
варош
,
који
ја
са
силан
крв
и
жртва
задобити
,
наместити
свој
војска
,
свој
судија
...
за
тај
јесам
ви
браћа
сазвати
да
се
договорити
шта
хтети
радити
,
јер
богме
ја
хтети
пре
изгубити
глава
но
што
хтети
пустити
да
мој
кукаван
народ
из
један
ропство
пасти
у
други
!
...
—
и
ја
сав
тако
велим
!
повикати
четовођа
и
кнез
.
—
ја
бити
рећи
—
почети
мргуд
на
тај
—
да
се
ковати
гвожђе
док
јесам
вруће
,
за
тај
још
сад
на
мах
да
ударити
па
да
истерати
из
земља
тај
ћесаровце
!
—
и
срчани
јунак
шкргутнути
зуб
.
—
моћи
тако
јунак
!
—
прихватити
Радич
—
ти
јесам
нагнути
,
па
не
помишљати
да
у
Београд
имати
Турчин
,
који
хтети
намах
излетети
из
свој
проклет
гнездо
па
ми
сатрти
,
те
после
тешко
остављен
сиротиња
!
...
—
богме
тако
јесам
!
—
потврд
неколицина
.
—
е
па
шта
хтети
да
радити
?
-
запитати
кнез
Миленковић
.
—
Ева
како
ја
мислити
—
одговорити
Коч
:
—
за
сад
да
ћутети
,
и
да
не
дати
ником
да
опазити
е
јесам
ја
незадовољан
с
ћесаровцима
,
па
да
чекати
пролеће
,
онда
хтети
се
,
као
што
јесам
поуздано
дознати
,
ударити
на
Београд
,
а
кад
више
не
бити
ни
један
Турчин
у
Србија
ја
хтети
свршити
што
имати
с
ћесар
.
Захвалићемо
он
на
помоћ
,
и
рећи
хтети
он
да
се
ја
и
сам
управљати
знати
!
...
—
А
частан
ја
крста
,
ако
не
хтети
лепо
,
хтети
она
научити
памет
—
наставити
старац
Новаковић
-
па
баш
да
она
јесам
сила
десет
пут
веће
!
-
оно
,
ја
јесам
се
заклети
.
или
хтети
сав
бити
слободан
,
или
хтети
сав
да
изгинути
!
—
завршити
Коча
,
и
тако
се
веће
свршити
.
онако
исто
пажљиво
као
што
јесам
мргуд
увести
непознат
и
наместити
тако
згодно
да
јесам
све
чути
што
се
говорити
,
тако
он
јесам
исто
пажљиво
извести
и
из
кућа
и
из
село
,
а
ники
он
спазити
јесам
.
—
ето
господин
—
шаптати
мргуд
—
ето
видети
јесам
шта
зборити
и
мислити
српски
главар
,
па
сад
казати
честит
маршал
да
јесам
сав
истина
што
јесам
говорити
,
па
неки
гледати
шта
хтети
и
како
хтети
!
...
непознат
стајати
неколико
тренутак
непомично
,
и
гледити
предати
се
у
земља
.
—
Још
не
моћи
да
се
разбрати
!
—
говорити
у
себе
:
—
Што
Коч
и
његов
мислити
и
смерати
,
тај
показивати
да
јесам
прав
српски
јунак
—
ох
,
тај
и
ја
бити
да
смети
тако
исто
мислити
—
али
овај
гадно
створење
,
овај
кукавица
што
издавати
рођену
браћа
!
...
тај
што
не
смети
да
он
ишчупати
црн
душа
!
проклети
завист
!
-
за
тај
наставити
јасно
:
-
војвода
,
ја
ви
још
напред
честитати
милост
његов
величанство
,
а
ако
и
даље
бити
тако
радити
ја
ви
казати
да
хтети
одмах
бити
поставити
на
место
Кочино
!
—
мргуд
растати
се
с
непознат
подуг
стајати
на
исти
место
,
па
онда
с
паклен
радост
на
лице
окренути
се
кућа
свој
па
грмнути
:
—
дотрајати
и
твој
проклети
гуја
,
сад
хтети
ја
бити
први
а
не
ти
!
тек
што
сијнути
пролеће
,
тек
што
зеленило
покрити
красна
горе
и
питом
драга
српски
,
а
војска
се
стати
на
сав
страна
кретати
и
примицати
Београд
:
али
као
да
се
још
нешто
чекати
,
јер
о
главном
напад
не
бити
ни
помен
.
само
што
пушкарање
и
омањи
задевица
показивати
да
још
трајати
крајина
...
Дженерао
Михаљевић
прећи
са
свој
фрајкор
(
драговољац
)
преко
Колубара
,
где
он
јесам
зимниште
бити
,
и
стати
у
Остружница
.
један
његов
одељење
морати
јесам
да
ићи
спрам
Железники
до
Велика
Моштанице
,
и
тако
по
мало
стати
се
приближавати
Београд
.
у
тај
исти
доба
спрам
Београд
радити
јесам
два
хиљада
Сремац
,
и
Осман
-
паш
непрестано
јесам
грувати
из
топ
тај
рушити
опколити
,
али
јесам
он
и
граничарски
шајак
,
који
јесам
непрестано
крстарити
по
Дунаво
и
Сава
,
много
јад
задавати
,
рушити
батерија
и
палити
варош
из
свој
топ
и
кумбара
.
у
тај
спремање
проћи
цео
лето
,
и
тек
у
у
почетак
септембар
@card@
прећи
маршао
Лаудон
са
свој
кор
и
са
@card@
хиљада
пешак
и
@card@
хиљада
коњаник
.
док
се
мост
на
Сава
код
Бежаније
градити
,
и
док
јесам
војска
прећи
на
српски
страна
,
Турчин
умукнути
.
ни
један
пушак
јесам
избацити
.
али
кад
се
војска
стати
на
Врачар
разређивати
,
кад
се
са
дедин
брдо
зацрнити
топ
и
застава
,
кад
се
разасути
бео
чадорје
по
простран
поље
,
онда
излетити
из
Београд
неколико
стотина
коњаник
,
али
она
ћесаревци
смејати
се
отерати
натраг
.
сад
се
још
боље
разред
силан
војска
,
а
тек
што
се
она
сместити
,
од
бањички
брдо
подигнути
се
грдан
облак
прах
,
а
из
прах
просјајивати
сјајан
оружје
.
тај
бити
Кочини
соко
,
који
певати
силазити
у
доља
,
па
онда
и
они
побости
свој
застава
тај
се
настанити
до
ћесарски
војска
.
коза
са
свој
четовођа
отићи
Лаудону
,
и
он
она
врло
љубазно
примити
,
али
кад
они
отићи
из
његов
шатор
,
Лаудон
просути
свој
срџба
,
који
јесам
пред
Коча
тежак
мука
крити
,
пред
свој
официр
.
—
То
јесам
дакле
тај
кукавица
,
тај
мравак
,
који
мисао
с
ми
да
се
,
борити
.
—
Па
онда
се
окренути
једном
официр
;
—
господин
мајор
,
постарати
се
да
пошто
отети
Београд
не
бити
ниједан
од
тај
кукавица
у
живот
.
особито
Коч
морати
смакнути
први
!
—
господин
маршал
,
—
говорити
мајор
који
дати
така
заповест
—
ја
хтети
извршити
заповест
,
али
помислити
какав
хтети
зло
с
тај
учинити
,
јер
ако
народ
српски
дознати
како
се
поступити
с
његов
вођ
...
Лаудон
он
погледати
страшно
.
—
опростити
г
.
маршал
—
настава
мајор
разумети
шта
јесам
он
хтети
с
тај
поглед
—
ја
овај
не
говорити
као
Србин
већ
као
царски
официр
.
ви
требати
да
знати
да
његов
величанство
не
хтети
никад
моћи
утврдити
свој
влада
над
овај
племенит
народ
,
ако
се
с
он
тако
поступати
почети
,
јер
после
буна
и
...
—
Маршал
он
прекинути
говор
,
и
хладно
заповедати
рећи
:
—
господин
мајор
,
опомињати
ви
на
послушност
.
ви
јесам
придати
мој
кор
да
вршити
мој
заповест
а
не
да
ја
учити
!
-
Мајор
поздрав
свој
старешина
по
војнички
начин
па
онда
одступити
неколико
корак
.
у
тај
мах
ући
под
шатор
џенерао
Колоредо
:
—
аха
!
господин
гроф
!
—
отпоздрављати
Лаудон
.
Шта
имати
нов
?
ви
ићи
из
главнога
стан
?
—
—
управо
од
његов
величанство
!
—
—
Ко
јесам
одредити
да
од
сремски
страна
бити
Осман
-
паш
?
—
—
Дженерао
Делин
са
свој
дванаест
батаљон
,
и
с
артилерија
!
—
—
да
збиља
,
кад
поменути
артилерија
,
шта
радити
Ровруа
?
ја
јесам
он
оставити
врло
у
рђав
стање
!
—
_
—
он
јесам
умрьо
г
.
маршал
!
—
Лаудону
не
доћи
изненада
овај
глас
,
али
жалосно
климнути
глава
па
проговорити
:
—
Штета
,
тај
јесам
бити
ваљан
артилерист
!
—
ућутати
.
сад
ући
брзо
у
шатор
један
ађутанат
.
—
господин
маршал
!
преко
Дунаво
код
Панчево
прећи
јесам
џенерао
Клерфај
са
свој
војска
,
и
скоро
хтети
стигнути
!
—
—
То
јесам
врло
добро
.
Трчите
господин
неки
он
се
брзо
спремити
стан
,
од
Кочин
војска
па
линија
Јевђекијевом
до
Дунаво
!
—
Ађутанат
отићи
,
а
Лаудон
се
окренути
Колореду
.
—
Шта
имати
нов
у
свет
?
—
—
нем
бог
знати
шта
нов
.
за
Крџалије
јесам
ваљда
већ
чути
!
—
—
ни
словце
!
какав
јесам
тај
Крџалије
?
—
—
То
јесам
побунити
Арбанас
,
који
јесам
под
предводништво
неки
Кара-
Фејзије
истерати
сав
Турчин
готово
из
цео
земља
,
али
сад
као
што
чути
кренути
се
на
она
Абди
-
паш
са
силан
војска
,
тај
хтети
она
по
сав
прилика
са
сав
сатрти
!
—
—
да
,
да
—
смејати
се
слатко
маршао
—
тај
јесам
тај
Абди
-
паш
што
јесам
наименовати
за
нов
серашћера
у
Србија
.
—
Али
чути
!
—
присетити
се
нешто
брзо
:
—
тај
моћи
по
ми
врло
опасно
бити
.
ако
чути
у
каки
јесам
шкрипац
Осман
-
паш
хтети
он
похитати
у
помоћ
!
—
—-
хм
!
—
мислити
гроф
—
ви
јесам
се
добро
сетити
.
богме
не
бити
згорега
бити
да
обезбедити
леђа
!
—
Лаудон
премишљати
нешто
.
—
тако
јесам
...
тај
хтети
најбоље
бити
!
—
Па
онда
се
брзо
обрнути
онај
мајор
који
бити
заповедити
да
убити
Коч
:
—
господин
,
моћи
испуњавати
заповест
који
ви
мало
пре
дати
!
А
ви
господин
—
окренути
се
други
један
официр
—
јавити
џенералима
да
она
чекати
!
—
сутра
дан
после
овај
разговор
—
тај
бити
@card@
.
септембар
@card@
—
започети
Лаудон
свој
нападање
на
Београд
,
и
тај
страшан
ватра
из
топ
,
који
се
осути
на
град
и
на
варош
са
свити
страна
.
три
стотина
топ
грмити
на
један
пут
који
с
врачара
,
који
с
Дунаво
од
острво
,
а
који
са
земунски
батерија
.
али
се
и
Осман
-
паш
жестоко
бранити
.
и
његов
топ
правити
покор
.
од
грмљава
топ
и
прасак
пушак
орити
се
небо
,
а
чисто
бити
човек
помислити
да
земља
дрхтати
од
страх
.
на
шест
сахат
од
Београд
на
четири
страна
чути
се
страшан
борба
.
Лаудон
јесам
за
време
цео
пуцање
прелетати
на
сав
страна
,
свуда
јесам
наређивати
и
нов
заповест
издавати
.
двадесет
хиљада
радник
који
јесам
копати
опкоп
за
топ
,
бити
у
линија
од
Сава
па
до
Дунаво
,
и
непрестано
јесам
се
примицати
варош
.
сад
излетити
један
јак
чета
Турчин
из
Софија
џамија
,
те
удар
иа
радник
,
али
Коч
са
свој
чета
долет
као
муња
,
сатерати
Турчин
опет
у
варош
,
а
радник
наставити
сав
посао
;
топ
већ
никако
ни
престајати
несу
.
@card@
.
септембар
Лаудон
још
не
бити
ништа
задобити
од
толики
силан
пуцање
,
зато
сазвати
свој
џенерале
да
се
посаветовати
шта
да
радити
,
и
после
дуг
већање
намислити
да
покушати
јуриш
,
и
сад
Лаудон
стати
разређивати
и
заповедати
како
да
се
јуришати
.
најпре
одредити
који
хтети
се
део
војска
борити
у
јуриш
.
осим
два
стотина
стрељаца
одредити
сав
драговољачке
чета
и
осам
батаљон
пешак
,
дакле
свега
петнаест
хиљада
,
а
онда
разделити
цео
јуришни
војска
на
четири
колона
.
—
господин
пуковник
—
говорити
маршао
један
пуковник
по
име
Аржантону
—
ви
хтети
водити
први
колона
.
г
.
пуковник
Вернек
нека
водити
други
колона
.
Трећа
јесам
г
.
гроф
коловрат
,
а
пред
четврти
хтети
бити
ви
господин
Штурм
!
сад
знати
мој
заповест
.
у
седам
сахат
у
јутро
требати
да
се
почети
јуриш
!
—
официр
отићи
,
а
Лаудон
пошто
разаслати
још
неколико
ађутант
са
разним
заповест
,
послати
по
Коч
,
а
он
остати
пред
шатор
шетати
се
намрштити
.
Вече
бити
тих
,
божанствен
.
изнад
Београд
уздизати
се
страшан
црн
дим
као
каки
чудовиште
огроман
,
а
по
кад
кад
доносити
он
ветар
јаук
и
писка
жена
и
деца
;
али
маршао
јесам
тај
чути
,
он
се
јако
бити
занети
у
свој
план
.
Међа
тај
стигнути
Комо
,
који
нестрпљиво
очекивати
да
чути
што
он
јесам
Лаудон
звати
.
—
војвода
,
тај
јесам
ја
звати
,
ја
ево
доћи
!
—
прозборити
он
кад
видити
да
он
Дауд
не
видити
.
Лаудон
се
тргнути
.
—
ха
ти
јесам
!
...
звати
јесам
тај
јунак
,
да
ти
казати
наш
вељи
јад
...
Коч
он
зачудити
гледати
.
—
ти
се
чудити
,
али
веровати
ја
да
хтети
тешко
узети
Београд
;
а
можда
ни
један
од
ми
не
хтети
изнети
глава
!
—
Шта
тај
рећи
војвода
?
—
питати
Коча
не
могућ
да
растумачити
тај
загонетка
.
—
претрпити
се
пријатељ
,
сад
хтети
све
знати
.
у
град
се
увући
десет
хиљада
видинлија
,
поред
свити
стража
што
јесам
на
сав
страна
разасути
.
Почекај
,
још
јесам
све
.
А
на
Косово
скупљати
серашћер
Абди
-
паш
страшан
војска
,
који
хтети
,
а
можда
јесам
већ
и
повести
на
Србија
.
тако
јесам
доћи
између
два
ватра
,
па
сад
рећи
и
сам
како
ми
јесам
!
—
Пошто
Лаудон
овај
изговорити
,
упрети
добро
сав
поглед
у
главар
српски
да
видити
шта
хтети
чинити
.
—
јесам
рђаво
честит
војвода
,
али
не
требати
се
плашити
.
и
ако
јесам
доћи
помоћ
Београд
,
опет
се
не
моћи
одржати
,
на
последак
ако
он
не
добити
јуриш
,
приморати
он
глад
да
се
предати
;
а
што
велим
за
Абди
-
паш
,
пошљи
само
један
одељење
од
десет
хиљада
,
па
тај
тај
не
хтети
видети
Србија
,
а
камо
ли
Осман
-
паш
!
.
.
—
ох
јунак
,
тај
ја
у
срце
читати
.
само
се
тако
моћи
.
дакле
не
требати
оклевати
.
ти
се
одмах
опремити
,
па
ни
час
не
часити
већ
са
сав
свој
чета
још
ноћас
да
се
кренути
.
ти
ваљати
Абдију
да
затећи
још
на
Косово
,
па
на
тај
место
где
јесам
пропасти
српски
царевина
тај
требати
да
јесам
славно
подигнути
!
...
—
овај
мисао
толико
занети
млад
српски
вођ
,
да
јесам
мало
и
забораван
ћесаров
намера
,
а
што
јесам
забораван
тај
јесам
помишљати
да
требати
најпре
овај
опасност
да
уклонити
,
па
хтети
онда
лако
с
Немац
,
а
особито
тај
мисао
царевина
српски
,
Косово
...
који
јесам
реч
Лаудон
тако
лукав
знати
изговорити
,
тај
он
јесам
страшно
заносити
душа
.
оп
се
поклонити
маршал
,
па
отићи
ка
свој
.
каза
она
заповест
,
и
стати
се
опремати
што
јесам
брже
моћи
.
—
Коча
брата
!
—
рећи
хтети
Радич
—
овај
ништа
не
ваља
.
док
се
ја
вратити
,
Немац
хтети
заузети
сав
власт
!
...
—
ја
знати
,
али
ако
не
отићи
,
доћи
хтети
Абди
-
паш
,
поплавити
ми
цео
земља
,
па
онда
?
...
—
богме
...
тако
јесам
.
од
два
зло
ваљати
мање
изабрати
!
—
рана
зор
угледати
јесам
Коч
и
његов
јуначки
чета
далеко
иза
Авала
.
—
тек
што
јесам
сванути
,
и
уговорити
се
знак
дати
,
јекнути
опет
топ
са
свити
страна
,
и
јуришни
колона
силно
ударити
на
Београд
.
три
сахат
трајати
јесам
страшан
борба
,
од
ћесарски
војска
погинути
четири
стотина
војник
са
@card@
официр
,
али
задобити
најпре
српски
варош
па
онда
и
савски
,
и
задобити
поред
многи
застава
и
једанајест
топ
...
али
се
са
натуштен
небо
пролити
тако
страшан
киша
,
да
јесам
никако
бити
могуће
продужити
борба
,
него
се
тек
сутра
дан
наставити
.
Лаудон
послати
гласоноша
у
град
и
позвати
паш
да
се
предати
,
али
бесан
Осман
одговарати
зрневље
из
топ
и
кумбарама
.
сад
се
тако
ражљутити
маршао
да
са
заклети
да
не
хтети
престати
докле
год
не
добити
град
,
и
топ
опет
загрмети
,
чинити
ти
се
много
страшан
но
икад
.
у
сред
жесток
ватра
дотрчати
Лаудону
један
ађутанат
.
—
Шта
јесам
?
—
—
странка
и
неколико
српски
породица
који
живити
у
Београд
молити
да
се
моћи
иселити
!
—
—
будалити
—
говорити
маршао
срдито
—
сад
јесам
се
тек
сетити
.
ићи
,
и
настојати
да
се
без
икаки
вред
пропратити
у
Земун
!
—
мало
доцније
стигнути
гласник
из
град
и
донети
књига
од
паш
.
брзо
се
дозвати
тумач
,
и
кад
Лаудон
дознати
да
Осман
молити
за
примирје
од
пет
дан
горопадно
викнути
:
—
не
дати
он
ни
пет
сахат
,
а
камо
ли
пет
дан
.
нек
он
се
топ
одговорити
!
—
посланик
отићи
,
а
топовски
се
ватра
удвојити
.
Већ
на
град
многи
топ
умукнути
заглавити
.
у
тај
стигнути
други
гласник
Лаудону
из
град
.
он
носити
бео
јаглук
на
ханџар
.
—
кад
јесам
судбина
наредити
да
пропасти
Београд
,
Осман
паш
хтети
он
предати
.
—
тако
говорити
посланик
,
па
онда
исказати
како
хтети
се
предати
,
и
Лаудон
све
примити
,
само
једно
не
,
те
место
да
она
пустити
сух
у
Ниш
,
оправити
она
по
Дунаво
у
Видин
.
у
град
бити
@card@
пешак
и
@card@
коњаник
посада
,
а
@card@
жена
и
деца
.
Лаудон
одмах
стати
с
војска
у
град
,
наредити
да
се
брзо
оправљати
порушен
касарна
.
он
јесам
у
град
наћи
@card@
топ
,
@card@
убојни
шајка
,
@card@
.
@card@
ока
пушчани
прах
,
@card@
.
@card@
ока
олово
,
многи
храна
,
различит
оружје
,
и
други
ратни
потреба
.
док
се
још
веселити
царски
војска
у
Београд
,
док
се
још
разлегати
песма
и
свирка
,
где
мало
час
бити
плач
и
кукање
,
Лаудон
брзо
зовнути
џенерала
Михаљевић
,
и
заповедити
он
да
са
свој
војска
ићи
Крушевац
.
—
Шта
требати
да
извршити
тамо
г
.
маршал
?
...
питати
џенерал
,
знати
да
у
Крушевац
већ
ни
један
Турчин
немати
.
—
као
што
ви
јесам
познати
—
разјашњавати
Лаудон
—
Коч
јесам
оправити
на
Косово
против
Абди
-
пасти
,
који
са
сав
други
намера
имати
а
не
нападати
на
Србија
као
што
јесам
тај
Коча
казати
.
ви
требати
да
препречити
повратак
Кочин
и
његов
чета
.
ако
ико
,
од
она
ступити
на
српски
земља
докле
јесам
ослободити
,
ви
хтети
ја
за
тај
одговарати
.
с
ви
хтети
ићи
и
пуковник
старати
!
с
бог
!
—
после
овај
реч
оставити
Лаудон
Михаљевић
,
који
јесам
моћи
да
се
повратити
од
чудо
;
али
шта
јесам
знати
,
он
јесам
морати
слушати
.
XИВ
.
Коч
се
само
неколико
тренутак
забавити
код
свој
кућа
у
Пањевац
.
само
јесам
рећи
„
с
бог
!
“
свој
мио
породица
,
само
јесам
пољубити
рука
мати
и
стар
Драгомир
.
он
тај
никад
јесам
чинити
;
никад
пред
полазак
у
бојити
јесам
се
опраштати
с
родбина
,
јер
његов
нада
у
бог
и
у
светиња
,
за
који
се
борити
,
бити
тако
велик
,
да
никад
јесам
посумњати
о
победа
,
па
ваљда
јесам
за
тај
свагда
и
побеђивати
.
али
сад
—
сад
јесам
моћи
да
одолети
срце
свој
.
па
и
мајка
он
се
тргнути
од
тај
опроштај
,
загрлити
он
жарко
,
а
сузити
она
грунути
као
киша
.
—
Син
,
ох
.
.
реч
јесам
издати
,
једва
јесам
моћи
да
изустити
:
срећан
тај
пут
!
...
—
за
што
плакати
сладак
мајка
?
—
питати
зачуђен
Коч
.
—
Ништа
,
ништа
синути
—
а
у
себе
мислити
:
—
овај
црн
слутња
хтети
ја
уморити
!
.
.
стар
Драгомир
он
благосиљати
од
сав
срце
:
—
бог
ти
у
помоћ
чедо
мој
!
борити
се
као
и
до
сад
што
јесам
,
рука
хтети
се
твој
посветити
!
ја
јесам
престарјети
синути
мој
,
мој
јесам
часити
избројити
,
и
тешко
да
хтети
ти
још
једном
видети
...
ја
ти
не
знати
захвалити
за
онај
што
јесам
ја
учинити
,
али
бог
хтети
на
место
ја
...
синути
...
аманет
ти
мој
...
Лепосава
!
...
сиромах
старац
јесам
моћи
даље
.
овај
реч
јако
потрести
млад
вођ
.
Беше
он
тако
тешко
,
да
јесам
једва
дисати
моћи
.
сад
прићи
к
Лепосава
;
она
он
пружити
свој
оба
леп
рука
,
а
уз
тај
погледати
он
тако
нежно
,
тако
тужно
!
...
ох
,
како
јесам
страшан
тај
умиљат
поглед
,
што
јесам
тако
пунити
жудња
и
бол
!
...
—
Лепосаво
!
...
—
Верениче
!
.
.
остати
јесам
надокнадити
притисак
рука
,
а
још
већма
поглед
...
.
јадан
младић
јесам
знати
да
имати
поглед
који
моћи
уморити
!
...
док
се
сав
овај
догађати
стајати
мргуд
на
страна
,
па
с
ђаволски
задовољство
гледати
шта
се
радити
.
Смешење
он
се
непрестано
лепршати
око
усна
,
а
у
себе
јесам
гунђати
.
—
Праштајте
се
,
љубити
се
,
тај
ви
јесам
последњи
пут
,
јер
знати
кукавица
не
хтети
више
видети
овај
кућа
,
не
хтети
ако
бог
да
ни
земља
овај
још
једном
угледати
!
...
али
у
тај
мах
поћи
Коч
к
он
,
и
он
се
на
мах
заценити
од
плач
.
—
С
бог
мргуд
с
бог
добро
мој
!
...
праштити
се
Коч
плаховито
љубити
он
,
али
се
на
један
пут
тргнути
.
—
ох
до
бог
,
шта
јесам
ја
?
...
каки
ја
јесам
туг
данас
напасти
?
...
с
бог
остајати
,
у
здравље
да
се
видити
!
—
покушати
сиромах
да
додати
мало
весело
,
па
одлетити
на
поље
;
брзо
скочити
на
свој
виловит
вранац
,
па
пошто
се
сагнути
још
један
мргуд
тај
он
казати
:
—
брата
,
пазити
мајка
,
пазити
љуба
мој
!
...
—
обод
коњ
,
откасати
,
али
опет
јесам
се
моћи
уздржати
да
се
још
једном
не
окренути
кућа
свој
.
али
после
он
бити
страшно
жао
што
јесам
тај
учинити
,
јер
он
тако
љутито
у
срце
дарнути
онај
поглед
Лепосавин
,
онај
очајно
пружити
рука
материн
,
да
се
јесам
моћи
разабрати
док
не
стигнути
војска
свој
,
који
бити
већ
доћи
до
скела
на
јасика
.
кад
млад
вођ
углед
питом
Крушевац
,
а
над
он
планина
Јастребац
,
из
ненад
он
такнути
у
срце
један
успомена
...
кад
прећи
преко
Морава
,
савладати
он
осећање
,
па
пустити
дизгина
свој
вранац
покрити
лице
рука
па
се
занети
,
чисто
се
опити
успомена
који
он
изаћи
пред
очи
...
сетити
се
онај
диван
час
кад
јесам
први
пут
угледати
Лепосава
,
онако
нежан
,
божанствен
леп
...
пред
душа
он
изаћи
онај
тренутак
у
који
хтети
да
он
препукнути
млађан
срце
од
буран
осећање
,
од
силан
жуђење
...
сетити
се
како
јесам
на
бесан
вранац
прелетати
преко
непрегледан
поље
,
како
се
пењати
по
стрмен
стена
тражити
оно
што
се
моћи
наћи
само
у
тих
загрљај
и
у
жарки
пољубац
...
пред
очи
он
изаћи
онај
свет
,
тајанствен
ноћ
,
који
провести
у
Јастребац
,
и
он
задрхтати
,
кад
се
опоменути
онај
чудо
који
јесам
тај
ноћ
преживети
.
онај
чудан
сан
,
па
онда
вилински
кола
,
вити
осветница
...
ох
,
па
она
милостив
вила
видарица
што
он
избавити
од
очевидан
смрт
па
онај
свет
заклетва
који
она
задати
...
ту
он
успламтети
жарки
крв
,
па
џарнути
коњ
пролет
поред
Крушевац
као
облак
...
његов
храбар
чета
као
да
не
бити
људи
тако
она
не
моћи
да
уморити
никакав
невоља
никакав
бојити
,
а
још
маља
непрекидан
путовање
.
кад
угледати
како
она
јесам
господар
чио
и
весео
,
кликтати
ићи
јесам
за
он
.
далеко
путовати
.
Пређоше
многи
стаза
и
богаза
,
прејездише
преко
многи
планина
и
поље
и
на
последак
стигнути
пред
—
Косово
.
као
да
јесам
неки
мађионичка
сила
умешати
бити
,
тако
при
први
поглед
на
кобан
поље
зауставити
се
цео
војска
...
и
Коч
стати
.
Чудни
осећај
просути
он
се
по
срце
.
пред
он
бити
зелено
поље
простран
,
недогледан
као
небо
.
А
на
тај
поље
,
ох
на
тај
исти
место
пре
четири
стотина
година
,
у
језеро
од
српски
и
турски
крв
потонути
јесам
царевина
српски
,
изгубити
се
име
српски
...
млад
вођ
сјахати
с
коњ
,
па
погледати
редом
свој
храбар
војник
.
на
свачији
лице
бити
нацртати
свет
бол
,
свет
осећање
.
он
она
оставити
,
не
хтети
да
она
трзати
из
тај
тишина
;
али
кад
мало
доћи
к
себе
онда
повикати
:
—
Браћо
,
клекнути
са
ја
,
и
скинути
фес
да
пољубити
овај
земља
,
овај
јесам
свет
земља
!
на
она
јесам
пролити
чист
крв
српски
у
она
јесам
гроб
велик
јунак
,
гроб
Милош
Обилић
!
.
.
а
кад
овај
изговорити
,
младић
клон
на
земља
,
плаховито
јесам
љубити
,
па
онда
наслонити
свој
ватрен
чела
на
она
и
тако
у
нем
бол
остати
не
мицати
се
.
сав
он
јесам
војска
послушати
,
сав
пасти
земља
и
страшан
звека
од
оружје
помешати
се
са
тих
молитва
њин
;
али
Коч
бити
тај
толико
занети
да
се
јесам
моћи
макнути
с
место
док
он
не
прићи
радити
.
—
Коча
брата
,
—
говорити
он
полако
—
јесам
ли
ја
доћи
на
Косово
да
плакати
?
...
Коч
се
тргнути
.
—
ох
Радичу
,
опростити
...
—
ја
ти
питати
јесам
ли
ја
доћи
да
плакати
за
Видовим
дан
,
или
да
он
јуначки
покајати
?
...
питати
даље
Кочин
друг
ватрен
.
—
Дошли
јесам
да
он
осветити
!
—
одговарати
вођ
достојанствено
.
—
и
тако
ја
хришћански
вера
на
овај
исти
место
,
где
јесам
пропасти
слобода
српски
,
ја
хтети
јесам
васкрснут
,
или
ако
тај
не
сав
хтети
до
један
изгинути
да
показати
свет
душа
Милошев
да
јесам
достојан
потомак
његов
!
...
војска
јесам
чути
овај
ватрен
реч
што
она
изговорити
њен
млад
вођ
,
па
одушевљено
одговорити
:
—
сав
господар
,
сав
хтети
да
изгинути
за
слобода
!
—
дуго
се
кроз
тај
вечерњи
ваздух
по
простран
поље
разлегати
тресак
од
тај
реч
,
и
Коч
бити
срећан
.
у
тај
тренутак
да
јесам
имати
хиљаду
живот
,
ни
за
један
не
бити
зажалити
само
кад
јесам
видети
да
он
јесам
у
сваки
војник
права
српски
срце
.
—
неки
се
разапети
шатор
и
налог
ватра
!
—
заповедати
вођ
—
А
тај
Радичу
разред
стражити
на
сав
страна
да
пазити
,
јер
моћи
непријатељ
на
један
пут
искрснути
.
Радич
се
поклонити
па
отићи
да
извршити
заповест
,
а
Коч
гледати
мало
по
свој
војска
,
кроз
који
се
просути
весео
жагор
и
кикот
.
ту
се
сад
створити
неки
особит
живот
,
пун
чудан
лепота
.
један
упртити
шатор
из
кола
па
трчати
свој
дружина
,
који
већ
спремати
и
у
земља
побијати
клати
;
други
опет
наслагати
читав
кола
дрво
па
легати
потрбушке
тај
дува
мислити
одувати
сав
дрво
;
неки
сести
па
певати
чист
оружје
од
прашина
;
али
велик
јесам
гунгула
,
смех
,
и
жагор
око
коморџијски
кола
,
где
четник
делити
свој
људи
казан
и
храна
што
хтети
спремити
за
вече
...
ех
диван
ти
јесам
тај
живот
војнички
!
ако
имати
што
данас
за
јела
а
тај
јесам
весео
као
тица
на
грана
,
а
ако
немати
ништа
ни
да
окусити
,
ти
опет
певати
и
шалити
се
с
браћа
,
велим
ако
немати
данас
,
сутра
хтети
бити
и
за
данас
и
за
сутра
.
па
онда
онај
диван
путовање
!
поред
онај
силан
досетка
,
песма
и
шал
отићи
бити
на
крај
свет
,
па
чак
и
на
други
свет
,
а
ни
осетити
не
бити
!
—
А
кад
доћи
врео
бојак
,
ех
,
онда
не
дирати
,
ту
јесам
царовање
за
војник
.
Звижде
пуст
танад
око
ти
,
мислити
да
јесам
киша
,
а
ти
само
певати
и
подврискивати
,
па
хајде
управо
онамо
где
јесам
страшан
битак
,
љут
цик
...
А
ако
ти
ошинути
који
ханџар
или
тај
кроз
срце
пролетити
врео
зрно
,
тај
слатко
заспати
,
и
само
један
туг
однети
на
онај
свет
што
се
неси
доста
насећи
крвнички
глава
!
...
Коч
јесам
с
особит
милина
гледати
неколико
тренутак
свој
војска
,
па
онда
играти
се
с
ханџар
одвојити
се
од
она
те
отићи
шетати
се
по
простран
пољана
уживати
красно
вече
...
тај
ви
се
сећати
колико
јесам
он
мило
вечати
,
с
колик
ли
он
силом
заносити
.
и
доиста
колико
већма
човек
уживати
лепота
тих
летњи
вече
,
тај
сав
нов
и
нов
сладост
и
милина
у
он
налазити
.
Коча
се
чинити
да
сунце
јесам
никад
лепше
на
заход
видети
,
чинити
он
се
да
они
злаћан
облачак
,
што
трептети
у
онај
диван
руменило
на
небо
,
несу
никад
тако
лепити
бити
...
па
како
се
чудно
прелевати
поток
сунчан
зрака
у
непрегледан
зеленило
од
косовски
трава
,
као
у
тих
огледало
зелен
морати
.
Коч
се
пустити
на
воља
мисао
,
и
онај
се
играти
с
он
као
ветров
сламка
.
Час
он
подизати
у
сунчан
свет
,
а
час
он
бацати
далеко
испод
земља
,
испод
пакао
...
он
помишљати
како
јесам
страшан
посао
започети
,
он
слаб
човек
...
али
јесам
јак
и
силан
воља
сав
кадар
учинити
.
толики
јесам
победа
одржати
;
из
велик
дело
красна
свој
отаџбина
истиснути
јесам
крвопија
српски
,
и
још
мало
—-
још
мало
па
хтети
сав
Србадија
бити
слободан
,
бити
срећан
.
Још
мало
па
хтети
извршити
страшан
заклетва
који
задати
браћа
свој
,
па
онда
—
ох
како
хтети
срећно
да
живити
са
свој
Лепосава
,
са
свој
мајка
и
брата
и
осталом
родбина
.
—
ох
—
бурно
се
надимати
Кочин
груда
од
тај
мисао
—
како
хтети
срећан
са
ја
заједно
бити
сав
браћа
мој
,
како
хтети
лепо
и
задовољно
живети
народ
мој
служити
свет
свој
летурђија
.
Вис
не
хтети
бити
писка
ни
запевка
слаб
женскиња
и
нејак
деца
што
она
до
скори
газити
бесан
турски
хат
,
већ
леп
песма
хтети
се
орити
по
красан
српски
земља
!
...
али
из
овај
сладак
уживање
,
који
млад
вођ
прибавити
тај
леп
сан
са
свој
сјајан
слика
,
пробудити
Коч
један
црн
мисао
,
који
се
као
гуја
увући
у
срећан
срце
његов
.
—
А
ћесар
?
А
његов
намера
?
—
и
овде
он
клонути
јуначки
глава
на
прси
.
—
ох
клет
себичност
!
—
уздахнути
горко
младић
:
—
тај
зар
нигде
на
свет
нем
срце
који
ти
тамјан
не
пасти
,
који
јесам
са
сав
чисто
?
...
Ћесар
,
силан
и
богат
,
чији
се
царевина
на
далеко
распростирати
,
јесам
задовољан
са
толики
госпоштина
,
већ
хтети
и
мој
тужан
народ
да
притиснути
...
Ада
не
хтети
тако
ја
оружје
,
преварити
јесам
се
ако
мислити
да
ја
Србадија
за
тај
од
Турчин
ослобођавати
да
бити
твој
робље
!
...
па
поћутати
мало
,
додати
мирно
:
—
јунак
не
требати
никад
да
очајавати
.
сав
хтети
ако
бог
да
добро
бити
!
тај
да
јесам
ја
тако
дрхтати
од
сваки
сенка
,
не
бити
никад
ништа
ни
учинити
,
већ
бити
и
јесам
као
роб
умрьо
!
после
овај
реч
вратити
се
Коч
војска
свој
,
који
се
песма
из
далек
чути
моћи
,
па
пошто
повечерати
и
проразговорити
се
са
свој
четник
,
легати
да
мало
отпочинути
:
док
јесам
сванути
,
Коч
јесам
давно
бити
обићи
свој
стража
па
поћи
опет
у
стан
зачути
неки
потмуо
грмљавина
,
тај
стати
да
боље
чути
.
тај
бити
тутњава
,
који
се
врло
неразговетно
чути
.
али
Коч
јесам
бог
знати
шта
помишљати
,
он
се
одмах
сетити
да
се
тај
негде
бојити
бити
,
а
мало
доцније
помислити
да
тај
моћи
бити
војска
серашћерова
,
који
се
приближивати
.
он
одмах
дозвати
Радича
и
остати
кнез
.
—
да
л
’
ви
што
чути
браћа
?
—
питати
она
.
—
богме
господар
—
рећи
кнез
Новаковић
—
као
да
грмити
,
али
ето
на
небо
немати
ни
облачак
,
већ
јесам
плаво
и
лепо
какав
само
моћи
бити
.
—
А
ја
бити
рећи
да
јесам
тај
сила
Абдијина
—
четник
се
погледати
—-
де
оправити
брзо
један
човек
да
трчати
на
коњ
тамо
према
тулба
Муратов
,
оданде
хтети
сав
поље
боље
моћи
видети
,
па
неки
ми
доћи
да
јавити
!
заповест
се
намах
извршити
.
и
док
кнез
дати
момак
заповест
да
се
спрема
,
а
коморџија
почети
спремати
свој
казан
и
торба
,
Коч
нестрпљиво
ходати
премишљати
да
л
’
јесам
тај
доиста
непријатељ
,
и
ако
бити
колик
јесам
важност
од
тај
први
битка
што
хтети
јесам
с
он
бити
.
јер
ако
тај
битак
пропасти
,
Турчин
хтети
ући
у
Србија
,
и
онда
пропадати
све
што
се
до
сад
учинити
,
а
ако
се
задобити
,
онда
хтети
у
Турчин
толики
страх
ући
да
хтети
се
без
по
мука
извојевати
свет
слобода
.
за
тај
Коч
узјахати
свој
вранац
тај
проћи
кроз
сав
ред
свој
чета
,
храбрити
она
,
и
помињати
она
заклетва
који
он
дати
.
али
сав
тај
реч
и
опоменути
бити
излишан
,
јер
сваки
Кочин
војник
само
чекати
да
се
бити
с
крвник
,
а
како
хтети
се
бити
тај
он
јесам
требати
учити
.
Међа
тај
Коч
јесам
нестрпљиво
сваки
час
погледати
онамо
куда
одјездити
гласник
,
али
он
не
бити
ни
трагати
ни
глас
.
бар
да
се
моћи
видети
!
тек
у
неки
доба
подигнути
се
облак
прах
од
тулба
,
и
—
ето
посланик
који
једва
дисати
од
умор
.
сав
кнез
и
главар
љубопитан
се
скупити
око
Коча
да
чути
шта
хтети
гласник
казати
.
—
А
где
јесам
ти
до
сад
јунак
?
—
питати
господар
војник
кад
овај
пред
он
коњ
зауставити
.
—
Несам
...
моћи
...
пре
господар
!
...
муцати
уморен
коњаник
,
па
пошто
се
неколико
тренутак
одмарати
,
стати
причати
:
—
од
тулба
несам
хтети
да
се
вратити
,
јер
бити
опет
толико
знати
колико
и
сад
знати
,
што
оданде
се
ништа
више
не
видити
до
два
облак
од
прах
,
који
се
страшно
комешати
и
кроз
који
светлуцати
муња
!
Коч
погледати
у
свој
четник
,
а
војник
наставити
:
-
—
за
тај
јесам
брзо
отрчати
колико
јесам
моћи
ближе
онај
облак
да
видити
шта
јесам
,
и
видети
јесам
два
војска
како
се
страховито
борити
!
—
Још
велик
чудо
обузети
слушач
.
—
А
каки
јесам
војска
?
—
питати
Коч
нестрпљиво
.
један
јесам
турски
,
а
други
не
знати
каки
јесам
.
борити
се
пустити
као
да
несу
људи
већ
вући
,
али
бадава
много
јесам
више
Турчин
!
...
гласник
ућутати
,
а
Коч
премишљати
мало
па
онда
се
нагло
окренути
свој
:
—
Браћо
,
Турчин
и
овде
тлачити
слаб
.
бити
он
ко
он
драго
,
ја
требати
да
он
притећи
у
помоћ
.
Кнез
Влајко
,
тај
са
свој
остати
да
чувати
друм
,
ако
ти
бити
до
невоља
пошљи
за
ја
гласник
.
остати
за
ја
!
—
и
после
овај
реч
одлетити
на
свој
ватрен
коњица
,
али
његов
војска
јесам
никад
иза
он
изостајати
,
и
она
с
он
напоредо
прелетати
преко
раван
Косово
.
на
последак
толико
се
приближити
војска
што
се
борити
и
који
завити
у
облак
од
прах
са
севање
и
прасак
небројан
пушак
изгледати
страшно
,
да
јесам
моћи
распознат
људи
.
Коча
заиграти
срце
од
радост
кад
угледати
како
се
онај
јунак
што
тако
притеснити
од
Турчин
бити
јуначки
борити
.
—
ох
,
тај
јесам
вредан
браћа
српски
!
—
мислити
он
похитати
још
брже
—
хвала
ти
Божа
што
ја
дати
прилика
да
тако
ваљан
јунак
у
помоћ
бити
!
—
али
и
бити
доиста
крајње
време
за
помоћ
.
Турчин
бити
тако
притеснити
и
онако
од
силан
губитак
малаксао
чета
свој
противник
,
да
јесам
још
врло
мало
требати
па
да
овај
са
сав
пропасти
.
Бо
бог
никад
не
заборављати
оне
,
који
се
за
слобода
бити
.
у
тај
мах
угледати
Турчин
Кочин
чета
,
па
од
чудо
скаменити
се
,
а
њихов
противник
видети
да
она
јесам
бог
шиљити
помоћ
одакле
се
никад
надати
несу
моћи
,
на
нов
оживети
па
с
нов
снага
напасти
на
Турчин
,
који
вешт
Кочини
четник
у
тренутак
тако
опколити
бити
,
да
несу
макнути
моћи
.
сад
се
просути
страшан
ватра
из
српски
пушак
,
па
још
један
,
а
онда
севнути
јатаган
...
Коч
,
који
јесам
управљати
средина
свој
војска
,
само
продирати
напред
,
и
после
један
сахат
распрштати
се
Турчин
куд
који
.
тек
јесам
моћи
видети
како
неколико
Срба
гонити
по
читав
чета
Турчин
,
који
безобзирце
бегати
,
а
после
још
један
сахат
на
Косово
неси
моћи
спазити
Турчин
,
осим
нешто
робље
,
и
мртав
леш
,
који
као
брежуљак
по
поље
разбацан
стајати
.
млад
вођ
српски
разгонити
с
крвав
јатаган
нешто
заостао
Турчин
,
а
у
лице
сав
испрскати
од
турски
крв
,
на
један
пут
сусрести
се
с
један
јунак
од
онај
што
се
борити
с
Турчин
,
па
стати
на
сред
разбојиште
,
јер
она
се
поглед
чудно
сусрести
.
диван
тај
бити
момак
,
на
ко
наићи
Коч
.
лице
он
бити
јуначки
лепо
,
очи
ватрен
као
у
наки
Арапин
,
а
дуг
густ
црн
кос
спуштати
он
се
испод
румен
вес
пиз
го
врат
.
поносит
стас
и
цео
тело
бити
у
онаки
одело
као
и
сав
јунак
,
који
Срба
припомоћи
да
надбити
Турчин
,
само
што
јелек
и
чепкени
са
доколеница
од
црвен
чоха
бити
богат
злато
извести
,
а
широк
у
хиљада
бор
набран
фистан
бити
од
свила
.
и
он
у
крвав
до
лакат
рука
бити
димишћија
,
са
који
капати
још
врело
турски
крв
...
оба
јунак
ћутети
гледати
се
,
оба
намах
познати
да
јесам
обојица
вођ
.
—
Јуначе
!
—
прозборити
на
последак
непознат
Коча
свечан
глас
—
кроз
тај
твој
ватрен
црн
очи
провидити
тај
велик
сјајан
душа
,
а
у
овај
бој
мало
час
показати
јесам
да
ти
јесам
срце
као
у
лав
.
таки
јесам
човек
одавно
тражити
,
јер
ко
немати
побратим
тај
и
бог
заборављати
!
тако
казати
наш
пословица
.
Хоћеш
да
ја
бити
побратити
?
—
—
ја
не
хтети
да
ти
питати
за
име
ни
за
род
.
у
бој
јесам
видети
како
ти
јесам
име
,
за
тај
здраво
да
јесам
ја
бог
побратимити
,
ходити
да
се
овако
с
крвав
оружје
у
рука
загрлити
!
—
и
они
се
жарко
загрлити
и
пољубити
,
а
оба
војска
који
чисто
дрхтати
чекати
да
видити
шта
хтети
изаћи
из
овај
чудан
састанак
,
радосно
кликнути
,
па
се
и
војник
с
оба
страна
стати
братски
грлити
и
љубити
,
као
да
јесам
стар
познаник
,
који
се
само
одавно
видети
несу
.
—
А
сад
побратимити
казати
ја
се
по
име
,
и
казати
ја
одакле
јесам
?
—
питати
Коч
побратити
.
—
ја
јесам
брата
Коча
Петровић
,
вођ
Срба
,
што
јесам
устати
да
са
себе
збацити
турски
ланац
!
—
—
ох
ти
ли
јесам
брата
?
—
повикати
побра
Кочин
—
тај
ја
јесам
и
не
познавати
ти
но
само
слушати
за
твој
јунаштво
жудети
и
молити
бог
да
ти
видити
.
па
како
се
славно
познати
!
да
јесам
ја
жив
и
срећан
!
—
и
побратимити
се
још
једном
загрлити
.
—
А
сад
ваљати
да
се
и
ја
ти
казати
.
ја
јесам
Арбанас
Крџали
Фејзија
,
и
подигнути
јесам
сав
народ
,
да
и
ја
један
пут
скинути
турски
ланац
!
—
—
Дуга
се
да
бог
да
поносити
ти
јуначки
твој
народ
!
—
кликнути
обрадован
Коч
што
јесам
таки
побратим
стећи
,
и
трећи
пољубац
увенчати
свет
свеза
,
који
за
навек
свезати
овај
два
ваљан
млад
срце
.
Пошто
јесам
се
побратимити
подуг
разговарати
и
изближе
упознати
,
поћи
Коч
растајати
се
од
свој
Фејзије
.
—
С
бог
брата
,
и
не
заборавити
ја
!
—
говорити
Коч
.
-
—
Шта
ти
велим
?
—
питати
изненађено
Арбанас
:
—
Хоћеш
да
ја
оставити
а
ни
залогај
хлеб
,
ни
мрвити
со
несмо
под
мој
кров
појести
?
Хоћеш
да
отићи
,
а
и
да
ти
не
видити
народ
који
јесам
толико
добар
данас
учинити
да
ти
не
хтети
умести
никад
довољно
захвалити
?
ох
брата
...
и
младић
се
веома
ражалити
.
—
опростити
побра
,
али
морати
.
на
друм
,
који
водити
у
мој
отаџбина
,
оставити
јесам
врло
мало
војска
,
па
ако
навалити
непријатељ
,
рад
ко
јесам
и
доћи
чак
овамо
,
продрети
...
—
непријатељ
?
ти
још
имати
непријатељ
?
добро
,
хајдемо
,
заједно
хтети
она
сатрти
!
-—
Па
онда
окренути
се
свој
викнути
:
—
Шахин
,
неки
јесам
спреман
војевати
!
—
Коч
он
зачудити
гледати
.
—
Шта
ти
тај
чинити
Фејзијо
?
—
питати
он
.
—
Ништа
;
само
ти
молити
казати
ја
ко
се
крвник
надати
и
с
који
страна
?
—
—
ја
јесам
мислити
кад
од
кућа
с
војска
поћи
да
ја
у
Косово
већ
чекати
силан
серашћер
Абди
-
паш
од
Једренета
,
али
ево
ја
он
морати
да
чекати
!
—
одговорити
Коч
.
Кара-
Фејзији
сијнути
вељи
радост
на
лице
.
—
ох
јунак
—
повикати
на
тај
-
ти
сатирати
и
упропашћивати
свој
непријатељ
и
не
знати
да
тај
чинити
!
ти
јесам
мало
час
Абди
-
паш
тако
потући
,
да
се
не
хтети
скоро
сетити
да
завојштити
на
поносит
твој
отаџбина
!
—
Коч
јесам
смести
да
веровати
што
чути
...
тај
бити
са
сав
изненадан
радост
,
али
он
побра
одмах
уверити
да
јесам
тај
доиста
тако
,
и
он
сад
послати
гласник
да
зовнути
кнез
Влајко
са
његов
људи
,
јер
јесам
моћи
одбити
први
молба
свој
драг
Фејзије
,
већ
јесам
намерити
да
с
он
отићи
до
његов
главног
стан
,
до
његов
кућа
.
—
XВИИИ
.
цео
арбанаски
јесам
запамтити
тај
весеље
како
настати
у
стан
Фејзијином
кад
он
у
поход
доћи
побратити
Коч
.
неки
чудан
неразумљив
сила
у
тренутак
свеза
овај
два
млад
јунак
,
у
онај
свечан
тренутак
кад
се
на
крвав
разбојиште
сусрести
;
њин
узвишен
дух
тако
се
сродити
,
да
не
бити
жалити
хиљаду
живот
кад
бити
имати
,
један
за
други
жртвовати
.
они
се
заволети
као
браћа
родити
,
и
више
но
што
се
помислити
моћи
,
тако
она
свезати
један
мисао
,
један
жеља
,
и
једнак
година
...
да
јесам
како
моћи
бити
никада
се
растајати
не
бити
,
толико
омилити
један
други
;
али
Коч
јесам
моћи
много
изостати
.
он
морити
нестрпљење
и
радозналост
да
дознати
шта
се
у
његов
отаџбина
радити
,
па
ипак
знати
јесам
његов
побра
да
он
небројен
част
и
весеље
тако
забавити
,
да
јесам
ни
осетити
како
проћи
читав
месец
дан
од
како
јесам
у
Фејзијином
стан
...
толико
заволити
свој
Фејзију
,
е
јесам
његов
љубав
кадар
бити
учинити
да
јесам
Коч
заборавити
и
кућа
и
мајка
и
вереница
.
дан
он
пролазити
као
тренутак
који
гледати
леп
кола
арбанаски
,
који
играти
сваки
јуначки
игра
,
а
који
опет
ловити
зверад
по
гора
са
свој
побра
...
А
по
кад
кад
бити
слушати
какав
стар
јуначки
песма
што
она
седити
Мустај
онако
дивно
изводити
знати
,
па
онда
губити
се
у
густ
облак
од
нарђилета
причати
један
други
шта
јесам
преживети
,
причати
љут
бој
што
она
бити
с
крвник
слобода
свој
...
али
што
Коч
никако
не
моћи
да
разумети
,
тај
бити
један
крџалинска
чета
,
који
чудно
,
врло
чудно
изгледати
...
тај
бити
сав
млад
момак
,
ни
у
један
још
не
бити
наусница
,
а
сваки
ти
бити
леп
лице
као
у
девојка
,
поносит
и
витак
стас
као
јела
,
само
што
за
пас
не
имати
оружје
.
—
ма
каки
јесам
ти
овај
војник
побра
?
питати
једном
Коч
не
моћи
се
чудо
начудити
.
—
То
јесам
ђувендија
!
одговорити
Фејзија
смешити
се
.
—
Ђувендије
?
питати
Коч
—
бог
и
душа
ја
и
опет
не
знати
шта
јесам
тај
!
—
То
јесам
сав
цура
,
-
сав
нежан
одојчад
богат
турски
харем
,
што
ми
после
разних
бој
пасти
шака
!
—причао
јесам
млад
Арбанасин
.
побратити
он
зачудити
гледати
—
Па
што
хтети
ти
тај
чета
?
зар
и
онај
у
бој
ићи
?
-
—
не
,
слабо
женскиња
не
пуштати
ја
у
бојити
,
већ
она
чувати
да
ја
у
стан
весео
војска
,
а
кад
бити
бојити
,
онда
оне
на
страна
чувати
коњ
и
комора
!
ех
,
па
зар
ти
тај
неси
пре
знати
?
зар
неси
још
чути
њихов
песма
?
—
па
онда
Фејзија
дозвати
један
Крџали
:
—
Ида
ти
казати
да
ја
заповедати
неки
ја
под
шатор
доћи
Надин
и
неки
донети
свој
тамбура
.
—
А
кад
војник
отићи
,
окренути
се
опет
Коча
:
—
Хајд
побра
,
хајде
да
чути
што
никад
чути
неси
!
...
Међа
тај
онај
крџалија
,
који
Фејси
заповедити
да
Надин
зовнути
,
поћи
брз
корак
на
онај
страна
стан
,
који
се
разастрьо
као
каки
огроман
варош
,
у
који
се
белити
чадорје
где
становати
красан
ђувендија
.
он
брзо
наћи
Надин
те
она
каза
воља
свој
господар
;
а
цура
,
за
који
мнити
не
хтети
требати
да
се
казати
да
јесам
тај
она
исти
Перизина
другарица
,
који
ноћу
поћи
из
Једренета
у
мушки
хаљина
,
како
бити
само
лакше
доћи
до
Кара-Фејзијиног
стан
,
како
дознати
да
јесам
господар
чекати
,
брзо
потражити
и
удесити
танкогласан
жица
на
свој
тамбурица
,
