испитоми
ревизором
.
Остало
је
још
мало
дана
до
Петрова
дана
,
па
да
се
заврши
и
ова
школска
година
.
Пошто
је
ревизор
већ
казао
деци
,
да
су
сви
прешли
у
старији
разред
,
то
их
је
Радиша
пустио
,
да
се
до
Петрова
дана
одморе
,
а
тога
дана
да
дођу
рано
,
лепо
обучени
,
без
књига
и
торбе
!
Пошто
целе
године
нису
ишли
у
цркву
,
Радиша
је
хтео
,
да
учини
једну
реткост
:
да
их
одведе
у
коју
од
оближњих
цркава
.
И
одвео
их
је
у
најлепшу
.
О
,
како
су
побожно
разматрали
сваку
ситницу
и
пажљиво
слушали
све
што
се
чита
и
пева
у
њој
!
Учитељ
и
учитељица
из
тога
места
завидели
су
Радиши
на
таким
ђацима
.
После
службе
одвео
их
је
и
у
школу
тога
места
,
те
да
је
виде
и
присуствују
свечаности
својих
другова
.
Али
како
су
се
разочарали
,
прво
кад
су
видели
каква
им
је
школа
—
мало
боља
него
што
је
била
њина
стара
;
друго
,
да
није
ни
за
овај
дан
окречена
и
опрана
,
него
је
сва
прљава
и
прашињава
,
зидови
искварени
а
прозори
полупани
и
хартијом
олепљени
;
треће
,
да
су
ђаци
њини
немирни
и
да
их
учитељ
њихов
и
на
Петров
дан
опомиње
и
бије
;
четврто
,
да
не
умеју
лепо
да
певају
,
него
вичу
много
;
и
пето
,
да
многи
нису
прешли
у
старији
разред
него
,
остали
да
„
повторавају
“
.
И
сами
су
изводили
,
да
је
све
у
њиној
школи
боље
.
После
ове
свечаности
Радиша
је
купио
својим
ученицима
у
оближњој
механи
две
оке
сира
и
десетак
хлебова
те
их
је
нахранио
,
па
су
се
после
малога
одмора
вратили
у
своје
село
и
распустио
их
је
кућама
,
да
се
виде
сутрадан
по
Великој
Госпођи
.
ГЛАВА
ЈЕДАНАЕСТА
ГОДИНА
НАЈВЕЋЕ
РАДОСТИ
И
ЖАЛОСТИ
1
.
Даница
се
осетила
Још
пре
испита
у
једној
шетњи
Даница
заустави
Радишу
и
с
неким
жаром
у
лицу
запита
га
:
-
Ама
,
Радо
,
шта
је
ово
:
мало
,
мало
,
па
ми
нешто
заигра
овде
,
под
појасом
,
као
да
ми
се
сва
утроба
затресе
,
па
ме
неки
пут
и
уплаши
,
те
се
тргнем
.
Ето
,
и
сад
ми
заигра
...
.
Радиша
је
погледа
и
,
кад
саслуша
ово
па
виде
ону
румен
,
што
беше
облила
лице
њено
,
он
је
загрли
и
пољуби
је
а
ништа
јој
не
рече
.
Али
је
после
овога
Даница
и
сама
могла
да
погоди
,
шта
је
ово
значило
.
Дођоше
кући
и
Радиша
је
од
то
доба
био
према
Даници
некако
још
нежнији
.
Заклањао
је
од
свакога
тежег
посла
а
у
слободним
часовима
читали
су
прекрасан
превод
М
.
Ђ
.
Милићевића
„
Емила
деветнаестог
века
“
од
Алф
.
Ескироса
,
који
тада
беше
изишао
,
и
њему
се
чинило
,
да
је
он
Еразмо
а
она
Јелена
...
И
кад
су
дошли
на
оно
место
,
где
Јелена
јавља
Еразму
како
се
осетила
,
Даници
се
објасни
и
њено
чуђење
,
што
јој
игра
под
појасом
.
У
толико
су
радије
прочитали
целу
књигу
и
чинили
разне
замерке
,
и
већ
премишљали
,
шта
ће
и
како
ће
они
да
раде
...
А
мајка
би
им
често
у
шали
додала
:
„
О
,
моје
будалице
.
Још
нисте
ни
родили
,
а
већ
ми
се
ту
бринете
и
договарате
,
како
да
га
учите
!
Скочите
,
па
реците
оп
!
“
...
.
1
Дана
се
и
матери
поверила
,
те
су
сада
сви
знали
,
да
је
она
„
у
благословеном
стању
“
,
и
зато
су
је
сви
и
пазили
више
.
Прошао
је
испит
и
настао
распуст
школски
и
Даница
се
сваки
дан
шетала
пред
вече
с
Радишом
,
некад
уз
реку
,
некад
низ
реку
,
а
неки
пут
полако
и
уз
брдо
до
Миљкове
куће
.
И
није
било
лепа
дана
,
кад
после
дневних
послова
у
кући
нису
изишли
у
поље
,
да
мало
прођу
,
неки
пут
и
с
мајком
а
најчешће
сами
.
Но
после
неколико
дана
њима
стиже
и
Зора
из
Београда
,
те
је
и
она
с
њима
излазила
.
И
,
ох
,
ала
су
пријале
ове
миле
шетње
по
чистој
природи
и
у
пријатном
,
срдачном
разговору
и
замореној
Зори
и
њима
обојма
!
Радиши
су
сад
оне
биле
милије
по
овим
дубравама
загоричким
него
све
оне
по
разним
парковима
европским
.
Али
,
шетајући
се
овуда
,
он
им
је
увек
причао
о
онима
тамо
.
А
једанпут
Зора
лепо
избаци
,
да
они
тамо
немају
оваква
ваздуха
и
оваквих
брда
и
извора
.
А
ми
пијемо
с
извора
где
год
дођемо
...
Радиша
им
је
онда
причао
,
како
они
доводе
воду
и
како
граде
водоскоке
.
И
тако
је
ишло
готово
свакога
дана
,
кад
је
било
лепо
време
.
Увек
по
нешто
лепо
.
А
Зора
их
је
занимала
причањем
о
својим
професорима
,
о
томе
какав
је
који
и
како
предаје
.
А
кад
је
Дана
слушала
те
приче
,
била
је
за
пет
шест
година
млађа
.
После
оваких
шетња
необично
им
је
пријала
мајкина
вечера
.
Што
им
год
спреми
,
слатко
повечерају
.
А
знате
већ
,
да
су
те
вечере
увек
биле
скромне
и
просте
.
Лепа
хлеба
,
мало
сира
и
кајмака
,
по
које
јаје
,
а
каткад
и
по
која
чорба
,
мало
колача
и
воћа
и
,
ето
,
то
је
била
скоро
свакодневна
храна
ових
младих
умних
радника
.
И
то
им
је
у
овој
чистој
природи
необично
пријало
.
А
после
овакога
оброка
кад
се
напију
лепе
изворске
воде
,
слађа
им
је
она
била
но
ма
какво
друго
пиће
по
варошима
.
И
ниједан
распуст
школски
Радиша
није
провео
пријатније
од
овога
.
А
своје
јутарње
уранке
проводио
је
највише
у
градини
школској
,
где
би
доцније
и
Дана
дошла
и
позвала
га
на
доручак
.
По
доручку
отишао
би
у
своју
собу
за
рад
,
где
би
провео
до
подне
највише
у
читању
поручених
књига
.
Из
њих
би
вадио
све
оно
,
што
ће
му
требати
било
за
предавање
било
за
рад
у
градини
или
у
кући
и
око
куће
.
И
ова
му
је
лектира
била
слађа
но
ма
каква
друга
запаљива
,
романска
или
политичка
.
Тако
се
и
после
ручка
Радиша
највише
забављао
књигом
а
Даница
женским
радовима
,
јер
је
хтела
да
извезе
све
оне
шаре
,
које
је
видела
у
овоме
селу
.
2
.
Почетак
школе
Дани
су
пролазили
брже
него
зими
,
и
ако
су
они
сада
били
најдужи
,
и
приближивала
се
Велика
Госпођа
.
Зора
је
већ
отпутовала
с
мајком
до
најближе
вароши
а
одатле
с
једном
својом
другарицом
и
њеним
оцем
,
у
Београд
,
да
доврши
и
последњу
годину
.
Освиће
и
дан
по
Великој
Госпођи
.
Двориште
нове
школе
загоричке
почело
је
да
се
пуни
још
од
изласка
сунчева
.
Ту
су
и
стари
и
нови
ђаци
с
њиним
оцевима
.
Дошли
су
и
Радишини
ђаци
,
и
ако
су
свршили
четврти
разред
а
с
тим
и
основну
школу
.
Радиша
најпре
зовну
њих
,
па
им
рече
,
да
су
они
свршили
основну
школу
и
да
он
мора
сад
да
учи
сваки
дан
нове
ђаке
,
а
они
,
ако
хоће
још
да
уче
,
да
долазе
Недељом
,
као
што
су
долазили
они
велики
ђаци
његови
.
Њима
би
прилично
жао
,
кад
чуше
да
више
неће
да
иду
у
школу
сваки
дан
;
али
опет
кад
чуше
,
да
ће
од
сад
они
бити
„
велики
ђаци
“
и
опет
долазити
барем
Недељом
,
сви
се
обрадоваше
.
И
кад
их
Радиша
запита
,
хоће
ли
долазити
,
они
сви
као
у
један
глас
одговорише
:
„
Хоћемо
,
господине
;
хоћемо
!
“
Онда
он
њих
пусти
кући
,
па
да
дођу
у
Недељу
;
а
у
школу
позва
ланске
Даничине
прваке
и
њима
рече
,
да
они
не
треба
ни
да
се
уписују
;
они
су
већ
ђаци
и
ове
ће
их
године
учити
он
,
а
госпођа
ове
нове
.
Зато
им
рече
,
да
данас
и
они
иду
кући
па
да
дођу
сутра
.
Онда
је
настало
уписивање
нових
ђака
за
први
разред
.
И
сад
је
Радиша
најпре
побележио
све
,
који
су
дошли
,
па
онда
одабрао
најодраслије
и
намирио
тридесет
па
њих
задржао
а
онима
другима
рекао
,
да
дођу
до
године
.
Све
је
ово
Радиша
тако
лепо
извео
и
с
децом
и
с
родитељима
њиховим
,
да
се
не
зна
,
да
ли
су
се
више
радовали
,
они
што
су
примљени
или
су
више
жалили
ови
,
што
нису
примљени
.
Онда
је
новаке
уредио
и
увео
у
школу
,
распоредио
их
по
клупама
и
казао
им
,
да
ће
они
ту
учити
,
али
да
ће
њих
учити
госпођа
,
а
он
ће
јој
помагати
.
За
тим
дозва
Дану
и
предаде
јој
их
.
Дана
се
са
сваким
поразговарала
мало
,
питајући
свакога
за
име
,
за
кућу
где
му
је
,
кога
још
има
код
куће
и
воли
ли
да
учи
,
па
им
је
онда
казала
,
како
да
се
ошишају
,
измију
,
посеку
нокте
и
обуку
у
чисту
рубу
па
тако
да
долазе
у
школу
.
А
за
књиге
да
сваки
направи
торбу
с
упртачима
те
да
је
носи
на
леђима
као
војници
и
показа
им
како
.
Онда
им
изнесе
буквар
и
рече
:
„
Ево
,
ово
је
прва
књига
,
коју
ћете
ви
да
учите
.
Видите
,
шта
има
слика
!
И
све
ћете
ви
то
да
научите
да
читате
као
велики
ђаци
,
само
да
долазите
у
школу
сваки
дан
.
И
немојте
никад
да
изостанете
ни
због
чега
,
сем
ако
би
се
ко
,
Боже
сачувај
,
разболео
.
Сутра
,
ако
донесете
торбе
сви
,
ја
ћу
вам
дати
букваре
.
А
сад
ћу
само
да
вам
кажем
,
како
ваља
да
се
владате
“
...
И
онда
им
је
као
и
онима
лане
,
казала
,
како
да
иду
путем
,
како
да
се
владају
код
куће
,
како
да
полазе
од
куће
,
да
пролазе
поред
туђих
кућа
,
да
се
јављају
путем
,
да
улазе
у
школу
,
да
не
трче
по
школи
,
да
се
не
свађају
између
себе
и
тако
даље
.
„
Ако
тако
узрадите
,
завршила
је
Даница
,
онда
ћете
бити
добра
деца
,
а
добру
децу
воли
и
Бог
и
људи
,
и
онда
ћу
вас
и
ја
волети
.
Онда
ћете
ви
бити
и
ђаци
добри
и
научићете
много
па
ћете
и
порасти
и
бити
добри
и
срећни
људи
.
“
Онда
их
је
пустила
,
да
и
они
са
својима
иду
кући
па
да
дођу
сутра
.
Сутрадан
је
већ
текао
рад
редовно
.
Радиша
је
примио
своје
ђаке
,
други
разред
,
а
Даница
своје
,
то
јест
први
разред
.
А
пошто
је
све
било
набављено
на
време
,
то
су
одмах
могле
да
се
раздаду
књиге
деци
и
да
се
отпочне
посао
.
Даница
је
радила
у
главноме
као
и
прошле
године
,
а
Радиша
је
имао
да
обнови
с
ученицима
оно
,
што
су
лане
учили
,
па
онда
да
настави
даље
,
особито
из
читања
и
рачунања
.
Али
је
ипак
у
свему
почињао
од
елемената
,
јер
се
свако
природно
рашћење
и
наслања
на
оно
,
што
је
пре
њега
било
.
Ускоро
па
му
је
рад
текао
као
да
их
је
он
и
прошле
године
учио
.
Али
је
сад
Радиши
било
много
лакше
,
јер
је
све
имао
у
памети
готово
,
куда
треба
да
их
води
и
како
.
Само
се
чувао
хитње
.
Али
му
се
опет
за
дуго
чинило
,
да
су
му
први
ђаци
били
бољи
...
3
.
У
школи
за
одрасле
Идуће
Недеље
дошли
су
сви
Радишини
лански
ђаци
па
и
неколицина
од
оних
одраслих
.
И
колико
је
Радиши
мило
било
,
што
је
видео
све
своје
ланске
ђаке
мале
,
толико
му
је
још
милије
било
,
што
и
они
велики
још
не
могу
да
се
одвоје
од
њега
и
од
школе
.
Нека
их
,
мислио
је
он
;
нек
долазе
,
да
се
још
поправљају
;
а
они
ће
мени
требати
.
Ено
,
Новак
је
већ
озидао
кућу
од
цигле
и
покрио
је
црепом
и
окречио
,
те
му
се
бели
као
Љубостиња
.
А
сад
ће
и
Крсман
да
гради
.
Он
треба
да
направи
још
бољу
.
У
њега
је
и
задруга
већа
.
Па
ми
требају
и
као
мајстори
.
„
Ћерамиџије
“
не
треба
ни
да
престају
с
послом
,
кречари
с
кречом
а
зидари
са
зидањем
.
Ваља
још
неко
да
оде
у
Јелак
и
да
подигне
стружницу
.
Ваља
ми
кога
,
који
ће
купити
и
какву
нову
пољопривредну
машину
,
барем
круњач
и
вејалицу
...
.
А
то
ће
најбоље
они
...
.
Па
ко
ће
да
ми
калеми
по
селу
?
Ови
су
још
слаби
,
а
с
тим
не
треба
оклевати
...
Требају
ми
дакле
и
они
још
,
и
нека
их
;
боље
да
сами
долазе
,
него
да
их
зовем
.
Зато
нећу
да
их
терам
;
нека
их
;
наћи
ћу
ја
и
њима
забаве
и
науке
...
.
Тако
је
мислио
Радиша
и
тако
је
и
урадио
.
Сад
барем
има
где
.
А
и
градина
је
пуна
и
све
пунија
,
и
алат
за
ручне
радове
им
је
непознат
;
па
ваља
основати
и
читаоницу
и
стрељачку
дружину
...
.
Зато
им
је
рекао
:
„
Хвала
вама
,
моји
мали
ученици
,
што
сте
дошли
и
што
волите
да
учите
још
,
јер
је
наука
велика
;
а
оно
што
сте
ви
мали
до
сад
научили
,
само
је
почетак
од
ње
.
А
знате
,
да
што
човек
више
зна
,
више
и
вреди
.
А
сад
је
време
,
да
се
учите
.
Истина
,
човек
се
учи
док
је
жив
;
али
је
мозак
његов
најмекши
и
душа
најпримљивија
у
детињству
.
Зато
и
остаје
човеку
за
цео
живот
оно
,
што
научи
у
доба
детињско
и
младићско
.
И
кроз
кратко
време
ви
ћете
осетити
,
како
много
више
знате
од
оних
,
који
нису
ишли
у
школу
.
А
знате
и
сами
,
да
што
год
човек
више
зна
,
више
и
вреди
и
лакше
живи
.
Зато
се
данас
и
људи
и
народи
уче
што
више
могу
.
„
Али
још
више
хвала
вама
,
мојим
одраслим
ђацима
!
Ви
сте
пошли
у
школу
од
своје
воље
онда
,
кад
је
и
отворена
школа
у
вашем
селу
и
ја
дошао
овде
за
учитеља
.
Истина
,
долазили
сте
само
Недељом
,
али
сте
опет
долазили
сваки
пут
и
научили
онолико
,
колико
ови
мали
,
што
су
ишли
сваки
дан
,
па
и
по
нешто
више
,
и
господин
надзорник
,
који
је
ове
године
држао
испит
и
код
вас
,
није
могао
да
се
нахвали
вама
.
Али
сте
ви
нада
све
учинили
нешто
,
што
ће
спомен
ваш
сачувати
за
вечита
времена
у
селу
вашем
.
Многи
уче
много
и
знају
много
,
али
раде
мало
.
А
ви
сте
научили
,
да
што
научите
паметно
,
то
и
да
урадите
одмах
;
а
од
такве
се
науке
и
има
вајде
.
Поред
онога
,
што
сте
ви
урадили
другојаче
и
паметније
код
својих
кућа
,
ви
сте
највише
припомогли
,
да
се
подигне
овај
величанствени
храм
науке
и
видела
,
којим
ће
се
село
ваше
поносити
док
је
света
и
века
;
и
да
није
било
вас
,
не
би
се
она
данас
овако
поносно
белела
.
И
још
бисмо
се
ми
окретали
по
оној
чатрљици
;
али
би
и
њу
господин
министар
до
сад
затворио
,
и
ви
данас
не
бисте
имали
где
да
се
учите
.
А
овако
,
не
само
што
ви
имате
где
да
се
учите
,
него
ће
се
сваке
године
сва
деца
из
вашега
села
учити
као
у
најбољем
граду
или
вароши
.
„
Али
ја
се
још
нечем
вишем
надам
од
вас
.
Наш
је
свет
за
пет
стотина
година
у
ропству
под
Турцима
научио
да
живи
у
чатрљама
,
у
којима
се
не
види
бела
дана
,
и
да
ради
земљу
онако
мучно
и
невешто
,
како
је
радио
још
пре
Косова
и
пре
Светог
Саве
.
А
данас
је
свет
много
више
измакао
и
другојаче
живи
,
живи
много
лакше
и
угодније
,
а
из
земље
вади
много
бољи
и
много
више
берићета
.
Отуда
је
и
здравији
и
много
мање
умире
;
а
што
људи
дуже
живе
,
више
се
уче
и
науче
и
много
више
ураде
.
Зато
и
напредују
много
више
и
брже
.
И
ми
сад
морамо
похитати
.
До
сад
смо
били
под
Турцима
па
нисмо
могли
,
а
сад
можемо
;
можемо
,
само
ако
хоћемо
...
А
,
ево
,
ви
хоћете
.
Вас
нико
није
ни
терао
у
школу
:
ви
сте
сами
хтели
,
и
ви
сте
и
данас
дошли
зато
,
што
волите
да
се
учите
.
Зато
вам
опет
хвала
!
А
кад
се
ви
научите
,
кад
ви
примите
и
унесете
у
кућу
своју
све
оно
што
је
добро
,
онда
ће
и
други
видети
од
вас
и
примити
.
Ето
тако
се
и
поправља
село
и
врши
напредак
.
И
што
више
новина
и
бољитака
,
то
више
напретка
.
Какав
вам
је
напредак
,
кад
је
,
на
пример
,
стоке
све
мање
и
кад
она
кржљави
?
Напредак
је
,
кад
је
има
све
више
и
кад
је
она
све
боља
.
Тако
је
и
код
жита
,
и
код
воћа
,
и
код
свега
.
А
на
првом
месту
кућа
ваша
мора
да
буде
другојача
.
Ово
данас
нису
куће
,
грађене
и
угађане
за
живот
и
здравље
,
него
избе
,
у
које
смо
се
крили
од
Турака
и
бежали
од
зиме
,
да
се
не
помрзнемо
.
А
праве
су
куће
другојаче
.
Оне
прво
морају
да
буду
озидане
,
као
ова
наша
школа
;
а
зидају
се
најбоље
и
најлакше
од
цигле
.
Друго
,
оне
морају
да
се
покрију
ћерамидом
или
,
још
боље
,
црепом
,
те
да
више
трају
и
да
не
прети
опасност
,
да
плану
у
пламен
те
да
сви
погоре
,
као
данас
.
Треће
,
кућа
мора
бити
окречена
,
јер
је
доказано
,
да
је
то
најбоље
за
здравље
.
Четврто
,
у
кући
мора
бити
оваки
таван
,
да
се
и
он
кречи
,
и
да
се
у
соби
бели
као
снег
и
види
као
на
пољу
.
Пето
,
у
кући
мора
бити
соба
а
у
њима
пећи
,
да
се
зими
ложе
и
загревају
,
а
не
да
се
чељад
мрзне
или
да
се
сви
греју
око
огња
као
дивљаци
.
Шесто
,
на
собама
мора
бити
прозора
,
те
да
се
у
њима
види
и
да
се
често
они
отварају
,
да
се
ваздух
у
њима
обнавља
,
јер
знате
да
се
он
брзо
потроши
дисањем
и
исквари
...
А
,
што
је
најглавније
,
ми
морамо
поправити
оно
,
што
се
данас
зове
„
кућа
“
,
где
се
ложи
ватра
,
готове
јела
и
меси
хлеб
.
Не
смемо
више
трошити
толика
дрва
па
се
опет
не
згрејати
,
него
морамо
учинити
оно
,
што
је
учинио
и
други
паметан
свет
.
Мора
и
то
бити
соба
,
само
с
гвозденим
огњиштем
,
као
што
је
ово
у
нашој
школи
.
И
ту
нас
неће
бити
зима
с
леђа
,
нећемо
горети
толика
грдна
дрва
;
јер
ће
доћи
време
,
кад
ће
она
бити
скупа
;
и
на
томе
се
гвозденом
огњишту
свако
јело
може
зготовити
боље
него
поред
огња
,
и
свако
тесто
умесити
и
испећи
.
Нигде
више
у
свету
не
ложе
ватру
насред
куће
,
као
ово
у
нас
...
.
Ено
,
Новак
је
већ
озидао
кућу
овако
,
само
још
није
купио
то
огњиште
.
А
пећ
је
набавио
,
и
у
његовој
је
соби
сад
као
у
овој
нашој
.
Само
да
купи
гвоздено
огњиште
и
—
готов
посао
.
Онда
ће
и
сам
видети
,
како
му
је
живот
много
угоднији
,
и
њему
и
свима
његовима
.
А
кад
дође
време
,
да
и
ви
градите
нову
кућу
,
ви
ћете
начинити
још
бољу
и
већу
.
Само
ваља
цигала
,
црепа
и
креча
,
и
да
наши
зидари
не
забораве
,
како
се
зида
и
покрива
...
„
Уз
овај
напредак
у
кући
ићи
ће
и
други
око
куће
,
у
стоци
,
у
житу
и
воћу
,
у
градини
за
зеље
и
варива
,
у
кованлуку
,
па
и
у
самој
кући
око
бољег
намештаја
,
бољих
јела
,
боље
чистоте
и
реда
и
бољега
подизања
деце
.
Све
се
то
може
и
мора
поправљати
,
ако
хоћемо
да
напредујемо
.
А
за
то
сте
на
првом
месту
позвани
ви
,
који
сте
били
те
среће
,
да
први
дођете
у
школу
и
научите
оно
што
је
боље
.
Најпре
поправите
ви
,
на
себи
и
око
себе
,
у
кући
својој
,
оно
што
можете
,
па
ће
и
други
видети
од
вас
и
примити
.
И
не
крите
што
год
знате
.
Јер
је
и
највећи
учитељ
човечански
Исус
Христос
рекао
ученицима
својим
:
„
Не
крите
видело
под
сто
,
него
га
изнесите
на
сто
,
да
светли
свима
.
И
онај
,
који
од
вас
научи
нечему
онога
који
не
зна
,
учинио
је
највеће
добро
“
...
.
„
Сад
се
и
ви
,
моји
млађи
ученици
,
мешате
у
ове
старије
.
И
ви
ћете
сад
више
учити
оно
,
што
вам
треба
за
живот
,
прво
вама
и
кући
вашој
,
па
после
и
другима
.
Ви
сте
још
срећнији
,
што
сте
почели
из
почетка
,
од
првог
разреда
,
па
сте
свршили
сва
четири
разреда
и
сад
настављате
даље
,
и
у
толико
ће
вама
бити
лакше
,
и
ви
можете
научити
још
више
.
Поред
учења
сваки
дан
ви
сте
радили
са
мном
и
у
нашој
градини
,
градили
сте
калдрму
и
овде
и
код
старе
школе
,
па
сте
почели
и
оне
ручне
радове
у
соби
,
који
спремају
за
поједине
занате
.
Зато
ћете
сад
све
то
лакше
продужити
.
„
Зато
вам
опет
свима
хвала
,
што
сте
дошли
,
а
уверавам
вас
,
да
ја
нећу
нимало
пожалити
труда
па
ни
трошка
,
да
ви
што
више
научите
.
“
Онда
их
је
пустио
на
одмор
,
а
после
одмора
причао
им
је
о
постању
Земље
,
о
њеној
кори
,
о
биљкама
и
животињама
на
њој
,
о
површини
њеној
,
о
вулканима
,
земљотресима
и
врелим
изворима
,
о
изворима
обичним
и
утицају
шума
на
њих
и
онда
наставио
разговор
о
томе
,
како
стоје
извори
у
Загорици
:
има
ли
их
сад
више
или
мање
него
пре
и
зашто
.
За
тим
је
наставио
,
шта
бива
у
оним
земљама
и
крајевима
,
где
се
шума
сасвим
затре
и
како
се
онда
људи
и
животиње
муче
без
воде
,
и
како
се
домишљају
,
да
је
нађу
и
изваде
из
земље
.
А
овим
је
дошао
на
артеске
бунаре
и
шмркове
и
одмах
им
је
показао
један
мали
шмрк
,
који
је
сам
конструјисао
у
једној
стакленој
цеви
с
вентилом
на
запушачу
,
те
да
му
ученици
виде
како
ради
,
како
се
вентил
отвара
и
затвара
и
извлачи
воду
.
За
овим
им
је
дао
,
да
га
добро
разгледају
и
да
сами
огледају
како
ради
,
па
им
је
онда
казао
,
где
се
употребљава
и
изнео
слику
пожара
,
где
ее
шмрком
гаси
ватра
,
и
објаснио
,
како
то
бива
.
Овако
је
Радиша
сваки
пут
износио
по
нешто
ново
,
што
шири
њихов
умни
хоризонат
и
осветљује
га
,
што
је
практично
и
за
живот
потребно
,
особито
за
онај
савршнији
живот
,
којему
тежимо
,
и
на
послетку
оно
што
је
забавно
.
Тако
је
стално
одржавао
њихову
пажњу
и
вољу
за
учењем
.
А
да
се
увек
на
ово
гомилало
и
других
питања
од
стране
ученика
,
на
које
је
Радиша
јасно
и
пажљиво
одговарао
увек
,
то
се
и
по
себи
разуме
.
4
.
Градина
школска
Ове
је
године
школска
градина
не
само
обогаћена
новом
врстом
семена
и
садница
,
што
их
је
Радиша
добивао
из
Топчидера
,
Пољопривредног
Друштва
из
Београда
и
једног
завода
из
Чешке
,
него
је
и
проширена
.
Иза
градине
југозападно
била
је
пољана
за
испуст
стоке
.
Земљиште
није
било
најбоље
,
као
и
оно
у
градини
,
још
мало
горе
;
али
Радиша
смисли
,
да
на
ту
страну
прошири
градину
па
ће
земљиште
поправити
.
Зато
запита
Миљка
,
чије
је
оно
.
А
он
му
одговори
класично
;
„
Божје
и
наше
,
господине
;
селско
,
па
ко
га
пре
загради
.
“
„
А
можемо
ли
ми
да
га
заградимо
за
школу
,
да
мало
проширимо
градину
јер
не
може
све
да
стане
?
“
„
Можемо
,
ако
ћеш
још
сутра
.
Ама
је
каменито
...
“
„
Ништа
за
то
,
одговори
Радиша
,
ми
ћемо
камен
истребити
а
земљу
поправити
...
“
И
,
што
рекоше
,
то
и
учинише
.
За
неколико
дана
градина
је
проширена
са
читавим
ектаром
.
Радиша
се
онда
с
ученицима
и
Грујом
дао
на
посао
,
да
га
прекопа
и
очисти
од
камена
.
Онда
је
испитао
земљу
,
да
види
,
чега
у
њој
нема
,
па
је
нашао
,
да
је
готово
сама
кречна
земља
,
с
мало
песка
или
силиката
,
још
мање
смонице
или
глине
а
најмање
црнице
или
хумуса
.
—
Ево
ми
сад
прилике
,
да
покажем
селу
,
како
се
поправља
,
ђубри
или
гноји
земља
без
ђубрета
!
узвикнуо
је
Радиша
и
стао
је
мислити
,
како
ово
да
изведе
.
Он
је
знао
већ
,
где
какве
земље
има
,
и
сад
му
је
само
требао
један
човек
с
колима
.
Најдаља
му
је
била
смоница
.
Миљко
је
одредио
једнога
сиромашка
,
да
одужи
порез
,
па
му
је
дао
своја
кола
и
волове
,
те
је
овај
неколико
дана
вукао
и
довукао
:
десетину
кола
смонице
,
двадесетину
кола
црнице
и
неколико
кола
песка
.
А
Радиша
је
све
то
најмарљивије
растурао
по
целој
њиви
.
На
послетку
је
наредио
,
да
се
то
поново
пооре
што
дубље
.
Али
се
сад
најбоље
уверио
,
како
се
у
Загорици
с
ралицом
плитко
оре
,
и
да
у
целом
селу
нема
плуга
,
да
дубоко
пооре
.
Зато
је
остао
при
томе
,
да
се
опет
прекопа
дубље
и
изриља
.
Сељани
су
се
чудили
и
тој
мешавини
земаља
или
ђубрењу
без
ђубрета
и
томе
толиком
прекопавању
и
превртању
земље
;
али
су
већ
унапред
веровали
,
да
је
све
добро
што
Радиша
ради
,
па
су
само
посматрали
и
куповали
.
Радиша
је
ово
у
главноме
хтео
за
воћњак
,
јер
му
је
у
градини
за
то
било
мало
места
.
Зато
сад
и
учини
такав
распоред
,
како
ће
воћке
што
више
бити
изложене
сунцу
а
заклоњене
од
хладних
ветрова
,
и
опочео
је
расађивање
младица
и
пресађивање
оних
калемњених
.
Тако
се
и
у
старој
градини
направило
више
места
за
цвеће
,
поврће
,
варива
,
малине
итд
.
А
је
ли
потребно
да
спомињемо
,
да
су
све
ово
радили
ђаци
под
надзором
Радишиним
,
и
да
се
Радиша
никад
није
љутио
,
кад
би
они
где
погрешили
,
те
не
извадили
лепо
младицу
,
него
јој
повредили
жиле
,
или
јој
их
лепо
не
наместили
у
новом
месту
,
те
би
се
осушила
.
Јер
је
он
сматрао
ово
за
место
учења
,
а
не
за
тековину
.
И
веће
опомене
и
казне
не
би
било
за
непажљиве
ученике
његове
,
но
кад
им
се
каква
младица
или
калем
не
би
примио
.
Тако
су
млади
загоричани
у
градини
школској
радећи
учили
и
учећи
радили
.
5
.
Породична
радост
Једнога
дана
Даница
уђе
Радиши
у
школу
сва
пребледела
и
рече
му
,
да
јој
није
добро
и
да
је
с
тога
децу
пустила
мало
раније
,
а
она
иде
да
легне
.
Радиша
,
чим
је
виде
онако
необичну
,
и
сам
се
узнемири
и
једва
је
чекао
да
и
он
сврши
посао
и
пусти
децу
па
да
оде
њој
,
јер
сем
мајке
тамо
нема
никога
.
И
кад
је
дошао
,
нашао
је
Даницу
,
где
се
претура
од
болова
у
доњем
трбуху
.
Сви
се
сетише
шта
је
и
забринуто
су
очекивали
час
порођаја
;
а
мајка
је
ударила
у
спремање
и
пелена
,
и
корита
,
и
воде
...
Радиша
је
непрестано
био
уз
Даницу
и
олакшавао
јој
болове
,
а
каткад
би
покушао
да
направи
и
по
какву
шалу
,
коју
Даница
не
би
примила
баш
најбоље
.
Једанпут
јој
мајка
рече
:
„
Е
,
ћерко
моја
!
Ти
мислиш
лако
је
родити
.
“
Али
ове
утехе
Даници
нимало
нису
олакшавале
бол
,
под
којим
се
савијала
.
Најпосле
су
сви
заћутали
и
само
су
се
молили
Богу
да
се
на
добро
прође
...
И
око
девет
сати
у
вече
чу
се
први
гласак
новога
грађанина
,
који
јавља
да
је
дошао
на
свет
.
Одмах
позваше
и
Станојку
,
која
дотрча
и
у
мало
не
паде
преко
прага
од
радости
.
И
сви
се
дадоше
на
посао
,
које
око
принове
које
око
срећне
породиље
,
која
сад
заборави
на
болове
па
с
неким
чудним
ститком
помешаним
с
осмејком
поче
да
тражи
,
да
види
принову
и
да
пита
што
плаче
.
А
кад
принови
завезаше
пупак
,
па
је
окупаше
,
повише
и
принеше
јој
да
је
пољуби
,
она
је
била
сва
блажена
.
Радиша
је
дакле
постао
отац
а
Дана
мајка
.
О
,
како
су
то
чудна
осећања
до
сад
неосећана
:
отац
мајка
,
дете
,
чедо
њино
,
па
још
син
!
Ама
ма
колико
да
је
оцу
подједнако
мило
и
мушко
и
женско
,
опет
су
мајци
увек
пунија
уста
кад
каже
:
син
...
Ваљало
је
сада
причекати
док
надође
млеко
,
али
је
нови
грађанин
протествовао
и
тражио
своје
право
.
Радиша
зато
нареди
,
да
скувају
слаба
теја
па
да
засладе
и
да
му
дају
по
једну
кап
на
кашичици
,
и
немирни
грађанин
се
одмах
умири
.
У
осталом
Радиша
је
читао
,
да
је
то
и
онако
добро
,
јер
је
не
само
лакше
за
варење
од
млека
,
него
то
добро
утиче
и
на
чишћење
црева
.
И
после
ове
мале
напојнице
мали
се
грађанин
умири
и
заспа
.
Дана
је
после
чешће
опомињала
присутне
.
.
да
не
би
пробудили
бебу
...
.
Сутрадан
је
Радиша
сам
отишао
у
школу
и
учио
оба
одељења
.
Овако
је
трајало
и
још
десетак
дана
,
докле
Даница
није
устала
.
А
да
ово
није
било
лако
,
Радиша
се
сада
сам
уверио
најбоље
.
Па
ипак
,
никад
није
рекао
,
да
женске
зато
нису
за
учитељице
.
Него
веће
би
питање
било
:
да
ли
су
учитељице
за
жене
?
...
Али
је
Даничина
мајка
ту
,
која
је
вршила
дужност
женину
и
материну
,
те
Даница
више
није
дангубила
у
школи
.
Даница
је
дакле
устала
и
пошла
у
школу
.
Беба
је
напредовала
.
Баба
је
имала
и
друштва
и
забаве
.
Родитељи
су
били
здрави
и
блажени
.
Посао
у
школи
је
мирно
текао
и
напредовао
.
Цело
је
село
сазнало
за
ову
радост
у
школи
и
сматрало
је
као
своју
.
И
почеле
су
долазити
жене
на
бабине
и
доносити
дарове
,
и
при
поласку
пљувале
су
бебу
,
да
је
не
урекну
.
Поп
ретко
долази
у
село
Загорицу
и
лети
а
камо
ли
зими
,
а
бебу
је
тешко
носити
на
крштење
.
Зато
је
дуго
била
некрштена
.
То
се
већ
није
више
допадало
ни
родитељима
а
камо
ли
селу
.
Зато
једва
дочекаше
долазак
свештеников
у
велике
посте
,
те
је
крстише
,
и
кум
јој
даде
мило
име
Милан
.
Али
Радиша
га
је
из
милости
звао
Миле
а
Даница
Лане
.
Само
га
је
баба
звала
по
пуном
имену
.
Другојача
је
кућа
кад
у
њој
има
ко
да
плаче
.
Онда
она
није
глува
и
пуста
.
Она
увек
има
чувара
.
Она
има
разговора
.
У
њој
је
и
радост
и
песма
.
И
Радишина
и
Даничина
је
принова
унела
у
кућу
њихову
и
плач
и
песму
,
унела
је
живот
.
И
живело
се
радосније
и
срећније
но
икад
.
Здравље
је
и
Радишу
,
и
Даницу
,
и
мајку
њену
служило
не
може
бити
боље
;
и
беба
је
била
здрава
и
напредна
;
и
посао
је
у
школи
текао
лако
и
успешно
.
Једном
речи
,
загоричка
је
школа
била
сада
најсрећнија
.
6
.
Други
радови
у
овој
години
Сем
редовног
рада
у
школи
с
другим
разредом
и
проширења
градине
,
Радиша
је
ове
године
урадио
још
ово
.
Прво
,
увео
је
оне
велике
ђаке
своје
у
радионицу
и
набавио
и
алат
за
столарство
.
И
,
о
,
како
су
се
утркивали
,
ко
ће
пре
да
се
дохвати
струга
или
рендета
,
те
да
струже
са
засуканим
рукавима
као
прави
„
тишлер
“
,
докле
му
грашке
зноја
не
облију
чело
и
даску
не
углади
као
лист
хартије
за
писање
.
И
од
ове
године
Радиша
је
почео
да
полови
време
за
своје
одрасле
ђаке
,
па
по
пола
времена
да
буду
у
школи
а
пола
у
радионици
,
и
ако
је
Недеља
.
Оно
је
у
школи
била
теорија
,
а
ово
пракса
;
оно
је
била
наука
,
а
ово
кретање
и
рад
;
оно
је
све
за
ум
и
срце
,
а
ово
је
оно
,
што
им
треба
за
живот
.
И
,
вероваћете
кад
вам
кажем
,
да
је
,
при
свој
методичкој
умешности
Радишиној
,
да
сваку
ствар
упрости
и
учини
је
занимљивом
,
ово
друго
за
ученике
његове
било
привлачније
.
Осећали
су
,
да
им
ово
више
треба
,
и
да
они
овде
могу
да
развију
свој
таленат
.
Особито
их
је
задобијало
оно
све
по
мери
и
све
под
конац
.
Радиша
је
у
то
време
импровизовао
колевку
за
својега
Милана
и
ученици
су
гледали
како
он
ради
и
примали
;
а
он
се
трудио
,
да
све
иде
тачно
и
што
може
правилније
и
лепше
.
Он
их
је
најпре
упознао
с
појединим
алатљикама
и
како
се
ради
с
њима
,
па
их
је
после
пустио
да
раде
,
и
то
прво
простије
и
лакше
ствари
па
после
теже
.
Много
је
чинило
,
што
је
столар
из
чаршије
сав
столарски
посао
радио
у
самоме
селу
,
те
су
сви
још
онда
гледали
,
како
се
граде
и
прозори
и
столарска
врата
(
сложена
из
више
дасака
и
дашчица
)
итд
.
То
је
занимало
и
старије
у
селу
,
а
камо
ли
млађе
и
оне
,
што
су
радили
с
мајсторима
и
примали
од
њих
зидарски
занат
.
Сад
ће
да
се
покажу
и
столари
...
.
Само
је
Радиши
најтеже
било
,
да
споји
она
два
принципа
,
да
сложи
оно
,
што
је
најпростије
,
с
оним
,
што
је
најпотребније
.
Но
почетак
је
свуда
тежак
,
а
за
то
је
идућих
година
било
лакше
.
Сви
они
други
радови
,
из
картонаже
и
плетарства
,
ишли
су
лакше
,
и
до
краја
године
имали
су
читаву
збирку
израђених
предмета
с
обележеним
именом
онога
,
који
је
шта
израдио
.
Друго
,
Радиша
је
с
овим
великима
почео
више
да
гаји
песму
.
Певали
су
све
више
и
лепше
па
је
покушао
,
да
их
одели
и
у
више
гласова
.
Али
је
све
ишло
само
онолико
,
колико
је
могло
без
нота
и
без
велике
муке
и
дангубе
.
И
опет
је
постигао
много
.
Гласова
је
било
лепих
,
само
их
је
ваљало
артикулисати
.
И
Радиша
се
и
старао
,
да
то
учини
и
да
их
сложи
у
што
лепшу
киту
,
а
све
из
мотива
народне
поезије
.
Треће
,
у
пролеће
,
кад
је
год
било
лепо
време
,
Радиша
је
и
ове
велике
ђаке
изводио
у
поље
и
ту
изводили
најразличнија
гимнастичка
вежбања
:
и
у
реду
,
војничка
,
и
у
кретању
удова
у
месту
(
шведска
гимнастика
)
,
и
у
појединим
играма
,
и
надметању
у
бацању
камена
,
мотке
,
скакању
,
прескакању
,
трчању
,
рвању
и
тако
даље
.
А
нису
заборавили
ни
свирку
и
играње
у
ору
.
А
око
Спасова
дне
једне
Недеље
Радиша
рече
овим
јунацима
својим
,
да
пођу
с
њим
доле
у
реку
.
Он
је
већ
раније
изабрао
место
за
купалиште
па
сад
рече
својим
ученицима
,
да
се
најпре
неколицина
изују
,
подигну
гаћице
и
очисте
корито
од
камења
.
Онда
обележи
докле
да
заграде
и
како
да
озидају
брану
и
зауставе
воду
.
И
кад
се
отпоче
посао
,
показа
се
потреба
и
за
мотику
,
да
се
копа
бусење
.
Набавише
и
то
и
ускоро
беше
толики
вир
,
да
би
сви
могли
да
стану
у
њега
а
дубок
скоро
до
гуше
.
Радиша
им
је
онда
захвалио
и
казао
,
ко
хоће
да
се
купа
,
а
он
се
измакнуо
даље
и
одшетао
је
с
оним
најстаријима
чак
до
циглане
.
И
од
данас
то
је
остало
ђачко
купалиште
,
где
су
се
често
купали
и
ови
велики
и
они
мали
ђаци
.
Али
је
поред
купања
,
које
је
само
за
здравље
,
Радиша
желео
да
развије
и
једну
вештину
,
а
то
је
пливање
.
Необично
му
се
допало
,
што
је
видео
у
једној
најпросвећенијој
земљи
:
да
је
пливање
у
школи
обавезно
.
А
кад
је
питао
једнога
старога
учитеља
,
зашто
је
то
,
овај
му
је
одговорио
овако
значајно
:
„
Зато
,
драги
мој
пријатељу
,
ми
имамо
два
јака
разлога
:
прво
,
желимо
свакоме
да
повећамо
његову
личну
слободу
,
те
да
се
не
боји
једнога
од
највећих
елемената
;
а
друго
,
да
свакога
оспособимо
за
највеће
доброчинство
.
Јер
онај
,
који
избави
удављеника
,
учини
му
веће
доброчинство
од
родитеља
,
који
су
га
родили
“
.
.
И
Радиши
се
необично
допала
ова
филозофија
,
па
се
сада
старао
и
сам
да
је
изведе
.
Од
данас
је
дакле
ово
било
и
купалиште
и
пливалиште
за
Радишине
ученике
и
велике
и
мале
.
Једног
дана
рече
Радиша
кмету
Миљку
:
—
Миљко
!
Кроз
коју
годину
сви
ће
ови
наши
велики
ђаци
бити
војници
.
Неки
ће
отићи
и
у
стајаћу
војску
,
као
што
су
отишли
многи
и
од
оних
мојих
првих
великих
ђака
;
а
сви
ће
бити
у
народној
војсци
.
Зато
их
ја
учим
и
егзерциру
.
Али
има
нешто
важније
од
тога
.
То
је
руковање
пушком
и
гађање
у
нишан
.
Зато
сам
ја
наумио
,
да
тражим
од
министра
војнога
неколико
стотина
метака
,
а
пушака
државних
има
у
селу
,
па
да
их
учим
и
томе
.
То
младићи
и
воле
,
и
сад
је
најбоље
време
,
да
се
у
томе
обуче
.
Надметаћемо
се
и
ко
најбоље
гађа
.
А
ја
сам
за
ово
већ
нашао
згодно
место
,
горе
у
реци
...
Миљко
слеже
раменима
па
простодушно
као
увек
одговори
:
„
Како
ти
рекнеш
,
господине
;
а
и
ја
мислим
,
да
то
не
би
рђаво
било
.
Само
су
још
деца
слаба
:
да
ли
ће
моћи
то
?
И
Радиша
нађе
,
да
могу
и
да
треба
да
почну
,
па
ће
са
сваком
годином
после
бити
лакше
и
напредоваће
све
више
.
Зато
написа
писмо
министру
војном
,
и
овај
не
само
да
одобри
тражену
количину
муниције
,
него
изјави
и
захвалу
Радиши
за
овај
поступак
његов
.
И
за
кратко
време
преко
среске
канцеларије
испослана
је
муниција
загоричкој
школи
и
Радиша
је
почео
с
великим
ученицима
својим
Недељом
егзерцир
с
пушком
и
гађање
у
нишан
.
Ни
он
сам
није
могао
замислити
,
с
коликом
ће
вољом
то
ученици
да
врше
и
колико
ће
гледалаца
привући
!
.
.
Мало
доцније
па
је
давао
и
по
неку
награду
ономе
,
који
је
највише
кругова
имао
.
И
ништа
више
није
подизало
ове
дечаке
загоричке
,
да
мисле
да
су
већ
момци
и
војници
,
као
ова
витешка
вежбања
.
7
.
Крсманова
кућа
Једнога
дана
још
о
Крстову
дне
дође
Радиши
Крсман
,
један
од
најразборитијих
првих
великих
ђака
његових
,
који
баш
тада
беше
изишао
из
војске
,
па
рече
:
„
Господине
,
нас
је
у
кући
четири
брата
,
а
и
отац
нам
је
још
жив
.
Њих
тројица
су
старији
од
мене
и
свима
је
Бог
дао
дечице
.
И
сваки
има
зграду
,
у
којој
ноћева
,
са
својом
женом
и
децом
,
а
заједно
смо
само
дању
у
кући
.
Али
нам
је
кућа
веома
мала
и
стара
и
много
се
мучимо
особито
зими
,
да
се
око
тога
њине
жене
и
деца
често
мало
и
дохвате
,
па
се
бојимо
,
да
то
не
дође
и
до
нас
браће
,
те
да
се
због
тога
и
не
поделимо
.
А
сад
навалили
и
на
мене
,
да
се
женим
,
и
онда
,
ко
зна
како
ће
бити
!
.
.
Зато
бих
ја
морао
сад
да
градим
зграду
за
себе
,
а
опет
да
останемо
у
старој
и
тескобној
кући
.
А
ја
мислим
,
да
би
боље
било
,
да
озидамо
нову
кућу
па
после
зграду
,
а
може
бити
,
да
ми
зграда
онда
не
би
ни
требала
.
Зато
дођох
до
тебе
,
да
те
запитам
:
шта
би
ми
ти
рекао
?
“
Радиша
му
одговори
:
„
Хвала
ти
,
Крсмане
!
Ти
си
и
пре
пазио
и
озбиљно
учио
све
што
сам
вам
казивао
;
а
сад
видим
,
да
се
ти
лепо
бринеш
и
о
кући
својој
.
И
ја
се
радујем
,
што
је
ваша
задруга
толика
и
тако
напредна
;
и
,
дабогме
,
да
треба
да
гледате
,
да
је
очувате
и
још
умножите
.
Нека
је
срећна
и
твоја
женидба
;
и
треба
да
се
жениш
.
Али
и
ја
бих
ти
рекао
,
да
не
градиш
зграду
,
него
да
градите
нову
кућу
.
То
је
за
све
,
а
није
само
за
тебе
;
и
ту
ћеш
и
ти
са
својим
другом
бити
;
а
ако
ти
баш
затреба
,
ласно
ћеш
после
и
зграду
подићи
.
Али
прво
кућу
и
то
зидану
кућу
,
као
школа
наша
и
као
што
је
и
Новак
урадио
...
“
—
И
ја
тако
мислим
,
упаде
Крсман
:
—
али
ми
се
Новакова
кућа
не
допада
,
што
је
мала
;
а
нама
треба
већа
.
И
,
како
би
било
на
два
ката
,
као
оно
по
варошима
?
“
Радиша
му
рече
,
да
не
диже
двокатницу
у
селу
,
где
је
земљиште
јевтино
,
јер
се
,
вели
,
зими
не
могу
згрејати
а
лети
сачувати
од
врелине
.
Него
да
граде
пространу
и
угодну
једнокатницу
;
и
одмах
стадоше
правити
план
:
какву
кућу
да
граде
.
После
плана
за
школу
Радиши
је
сад
све
лакше
ишло
;
а
одавно
је
већ
смишљао
,
какав
би
најбољи
план
био
за
једну
добру
сеоску
кућу
.
Бојао
се
само
,
да
ли
ће
они
хтети
и
моћи
да
издаду
толико
,
колико
треба
за
цигле
,
цреп
,
прозоре
и
врата
,
пећи
и
мајсторе
.
Али
кад
Крсман
рече
,
да
се
за
то
ништа
не
боји
,
јер
они
имају
пара
,
а
и
година
је
родила
добро
,
онда
су
градили
план
без
обзира
на
то
,
колико
ће
стати
.
Ипак
је
Радиша
гледао
,
да
изиђе
нешто
практично
,
без
луксуза
и
сувишности
,
што
је
јевтиније
а
лепше
,
и
за
здравље
и
живот
згодније
.
Уговорише
,
да
„
кућа
“
или
кујна
буде
велика
и
с
гвозденим
огњиштем
и
да
буде
четири
собе
:
за
свакога
брата
по
једна
,
особито
за
зиму
:
(
а
зграде
ће
им
остати
за
оставу
)
;
и
по
собама
да
буду
ливене
пећи
,
што
се
ложе
изнутра
,
и
под
од
дасака
—
све
као
у
загоричкој
школи
.
Тако
и
план
направише
заједно
с
предрачуном
,
и
Крсман
изјави
,
да
ће
он
успети
и
код
браће
и
код
оца
,
да
му
га
одобре
.
То
је
доиста
и
било
,
и
Крсман
се
сад
стао
озбиљно
спремати
,
да
на
пролеће
почне
у
име
Бога
нову
кућу
.
Од
то
доба
је
још
чешће
долазио
Радиши
,
да
израчунавају
колико
чега
треба
,
те
да
то
поручује
и
набавља
.
И
те
је
зиме
цело
село
већ
знало
,
какву
ће
кућу
да
гради
Крсман
Лазовић
.
План
је
дакле
Крсманове
куће
био
оригиналан
.
Споља
се
улазило
у
пространо
предсобље
,
из
којега
су
водила
троја
врата
:
десно
у
собу
и
лево
у
собу
,
а
право
у
„
кућу
“
или
кујну
,
из
које
су
опет
водила
двоја
врата
:
десно
и
лево
у
собе
.
Тако
се
у
две
собе
улазило
из
предсобља
а
у
друге
две
из
кујне
,
и
на
свакој
је
соби
било
по
два
прозора
:
један
према
вратима
а
други
с
оне
друге
стране
спољне
,
и
све
су
биле
једнаке
.
Према
овоме
требало
је
само
два
димњака
,
онде
где
се
зидови
укрштају
.
Предсобље
и
кујна
да
се
поподе
циглом
а
собе
даском
.
Врата
свуда
столарска
једнокрилна
а
прозори
средњи
,
дупли
,
с
два
крила
већа
доле
и
два
мања
горе
;
сасвим
по
варошки
.
А
подрум
само
испод
кујне
с
вратима
из
дворишта
.
И
Крсман
је
идућег
лета
почео
и
до
јесени
довршио
кућу
.
Главног
мајстора
је
био
узео
из
вароши
,
а
они
су
други
били
оданде
из
села
,
особито
они
,
који
су
суделовали
и
при
грађењу
нове
школе
.
И
откуда
је
ко
ишао
,
он
је
свраћао
да
види
,
како
Крсман
зида
кућу
по
варошки
.
А
кад
је
она
била
готова
,
и
кад
се
у
мали
забелела
као
манастир
у
шуми
,
онда
су
сви
долазили
као
на
чудо
.
А
кад
су
и
прозори
намештени
,
и
собе
даском
попођене
,
и
пећи
намештене
,
онда
су
говорили
,
како
се
Крсман
сасвим
поварошио
.
„
Био
,
веле
у
Књаза
,
па
видео
,
како
тамо
људи
граде
куће
,
па
хоће
и
он
;
и
озидао
је
вала
као
у
самом
Београду
!
Алал
му
вера
!
...
“
Још
је
само
ваљало
да
купи
гвоздено
огњиште
,
па
је
све
готово
,
и
по
Светом
Томи
су
се
већ
могли
уселити
у
нову
кућу
.
Нова
је
кућа
донела
собом
и
нов
обичај
.
Први
Свети
Аранђео
,
слава
Крсманова
,
показао
је
,
да
више
не
може
да
се
постави
једна
општа
совра
,
па
да
се
за
њом
седи
и
пије
и
једе
по
три
дана
,
него
су
се
гости
примали
у
све
четири
и
у
свакој
поставили
по
једну
малу
совру
,
само
о
ручку
и
о
вечери
,
а
одмах
их
после
дизали
.
9
.
На
слави
у
Крсмана
На
Крсманову
је
славу
дошао
и
Радиша
с
Даницом
.
Дошли
су
пре
подне
,
и
не
могу
вам
описати
како
су
дочекани
.
Радишу
је
грлио
стари
деда
Радивоје
,
отац
Крсманов
,
а
Даницу
снахе
његове
.
Деда
Радивоје
говораше
:
„
Господине
и
брате
,
син
можеш
да
ми
будеш
,
а
учитељ
си
нам
и
од
мене
си
много
више
прошао
света
и
видео
,
а
и
велике
си
науке
учио
.
Хвала
ти
од
неба
до
земље
,
што
си
ми
дошао
,
да
се
видимо
.
Много
сам
слушао
о
теби
,
а
нисам
те
никако
видео
.
Слушао
сам
да
људи
говоре
много
добро
о
теби
.
Код
тебе
је
и
мој
Крсман
научио
писму
.
Па
кад
је
узет
у
војску
и
они
тамо
видели
да
је
писмен
,
одмах
су
га
одредили
да
буде
код
Књаза
,
те
је
био
све
уз
Књаза
и
није
му
било
тешко
.
Зато
ти
много
хвала
!
Тамо
је
видео
и
како
људи
граде
куће
,
те
он
,
ево
,
и
нама
подиже
ову
лепоту
,
до
сад
невиђену
у
нашем
селу
,
да
сад
не
жалим
да
умрем
,
кад
сам
видео
,
где
ћу
их
оставити
.
А
деца
су
ми
,
хвала
Богу
,
вредна
и
ваљатна
и
лепо
живују
,
те
смо
се
лепо
и
заимали
,
само
да
их
Бог
поживи
!
Још
Крсмана
да
видим
ожењена
,
па
после
не
жалим
да
умрем
.
И
колико
сам
наваљивао
да
га
оженим
,
па
не
хте
док
не
сагради
нову
кућу
;
а
сад
,
здравље
Боже
!
...
“
Овде
деда
Радивоју
засузише
очи
,
као
да
се
сетио
,
да
ће
ту
свадбу
сам
провести
,
без
своје
бабе
,
која
му
је
била
жива
,
кад
је
старија
три
сина
женио
.
Зато
Радиша
узе
реч
и
рече
:
„
Хвала
вама
,
деда
,
што
сте
ме
овако
лепо
примили
и
што
имате
овако
добру
децу
,
да
ме
лепо
слушају
и
да
добро
примају
науку
!
“
И
овде
му
исприча
ону
Христову
причу
о
сејачу
и
семену
,
коју
је
деда
Радивоје
саслушао
нетремице
,
као
да
је
за
клупом
.
У
том
донесоше
и
наслужише
ракију
.
Радиша
узе
,
па
се
прекрсти
и
рече
:
„
Боже
,
помози
!
Узех
,
Крсмане
,
ову
чашу
,
да
ти
честитам
и
нову
кућу
,
и
насеље
у
њу
,
и
Светог
Аранђела
;
да
дуго
и
срећно
поживите
сви
у
њој
и
славите
своју
славу
у
најлепшем
здрављу
и
весељу
,
у
љубави
и
слози
.
Ти
си
сам
од
своје
воље
међу
првима
дошао
к
мени
,
да
научиш
књигу
,
и
ти
си
је
научио
.
Ти
си
много
учинио
и
да
се
подигне
наша
нова
школа
,
којом
ће
се
ово
село
поносити
докле
га
буде
.
Ти
си
му
и
у
војсци
као
писмен
осветлао
образ
,
јер
си
дошао
до
Књаза
.
А
,
ево
,
ти
си
и
у
селу
своме
почео
да
предњачиш
:
подигао
си
ову
новину
за
ово
село
,
ову
лепоту
,
којом
ћете
се
поносити
и
ви
сви
и
оно
цело
.
И
хвала
ти
зато
!
Семе
науке
код
тебе
није
пало
у
трње
и
на
камениту
земљу
,
него
на
родну
и
добру
.
Али
ће
учитељ
твој
на
данашњи
дан
,
на
дан
Крсног
имена
твога
,
да
ти
стави
још
нешто
у
аманет
:
да
о
слави
својој
не
градиш
од
људи
животиње
,
да
их
не
трујеш
,
да
их
не
тераш
да
пију
више
но
што
могу
понети
:
да
их
не
тераш
ни
толико
да
пију
,
јер
се
наш
свет
отрова
пићем
.
Немој
се
поносити
тиме
,
да
из
твоје
куће
изиђе
више
пијаних
,
него
тиме
,
да
више
њих
изиђе
поучених
и
утешених
.
Јер
то
воли
Бог
и
твој
светитељ
,
којега
данас
славиш
.
Пијане
ни
људи
не
воле
а
камо
ли
Бог
и
светитељи
.
Зато
не
иди
слабима
на
руку
да
греше
,
него
им
помози
да
не
погреше
...
“
Деда
Радивоје
се
забленуо
у
Радишу
па
не
скида
очију
с
њега
.
А
кад
Радиша
ово
доврши
,
он
настави
:
„
Е
,
вала
ти
,
господине
,
за
ту
!
И
јес
’
да
људи
пију
више
но
што
могу
да
понесу
,
и
јес
’
да
се
кваре
,
особито
о
свадбама
.
А
боље
је
кад
год
човек
мање
попије
.
Али
по
две
три
можемо
.
.
“
Онда
Радиша
настави
:
„
И
толико
није
потребно
,
деда
,
кад
смо
здрави
.
Лекари
данас
доказују
,
да
човек
не
мора
да
пије
ни
вино
ни
ракију
,
и
да
ова
пића
пале
и
сагоревају
наше
тело
,
те
му
се
скраћује
век
.
И
најздравије
је
пиће
:
лепа
,
бистра
,
хладна
вода
с
извора
;
а
вино
и
ракија
да
остану
само
за
лек
.
Онда
би
и
живели
више
,
веле
учени
људи
,
и
нарав
би
нам
се
поправила
,
те
би
били
много
мирнији
и
бољи
.
“
—
Е
,
јес
’
,
и
то
право
велиш
,
рече
деда
Радивоје
.
Човека
пиће
некако
угреје
,
те
и
паметан
често
полуди
,
и
многе
је
пиће
покварило
сасвим
.
Али
научили
смо
се
,
господине
,
па
је
тешко
одвикнути
се
.
—
Није
тешко
,
деда
,
само
кад
људи
хоће
.
Како
су
се
полако
навикавали
,
тако
полако
и
нек
се
одвикавају
;
а
за
то
никад
није
доцкан
.
Ваља
само
хтети
и
почети
,
рече
Радиша
,
а
у
том
му
понудише
и
другу
чашу
.
Радиша
је
не
прими
,
а
деда
Радивоје
га
је
опет
молио
да
узме
.
А
кад
виде
,
да
баш
неће
,
он
му
рече
срдачно
:
„
Е
хвала
ти
и
на
оној
једној
!
А
добро
рече
и
моме
Крсману
,
да
никога
не
тера
силом
,
па
колико
ко
хоће
.
“
„
И
то
је
добитак
,
рече
Радиша
,
да
никога
не
терамо
силом
да
пије
,
па
ће
после
све
мање
,
и
свет
ће
сам
видети
да
је
боље
.
“
Онда
Радиша
устаде
да
разгледа
собе
,
и
како
му
мило
би
,
кад
у
свима
виде
постеље
подигнуте
од
земље
!
Истина
то
још
не
беху
модерне
постеље
(
кревети
)
,
за
свакога
посебице
,
него
једна
општа
,
али
висока
од
земље
на
даскама
,
са
сламом
и
лепом
чистом
шареницом
или
поњавама
озго
и
сламним
подглавницима
наоколо
.
И
није
пропустио
а
да
Крсману
и
за
ово
не
захвали
.
Онда
хтедоше
да
пођу
,
али
их
сви
стадоше
толико
салетати
да
остану
и
на
ручку
,
да
је
изгледало
,
да
ће
се
наљутити
ако
не
остану
.
Па
и
ако
би
и
Радиша
и
Даница
волели
да
остану
,
опет
у
Радише
преоблада
разлог
:
да
виде
сви
,
да
се
слава
може
честитати
и
без
ручка
и
вечере
;
и
они
одоше
.
А
једна
од
снаха
рече
:
„
Е
,
оваке
је
госте
лако
угостит
’
!
.
.
“
Сви
,
који
су
долазили
на
славу
,
дивили
су
се
кући
Крсмановој
и
говорили
:
„
Е
,
није
био
узалуд
у
Београду
,
код
Књаза
.
“
Али
им
се
само
није
допало
,
што
нема
совре
,
за
којом
се
по
ваздан
седи
и
пије
и
једе
...
Па
ипак
су
у
души
својој
признавали
,
да
је
овако
боље
.
9
.
Боље
му
је
...
Тако
је
пролазио
дан
за
даном
у
мирном
раду
и
најбољем
реду
и
у
највећој
срећи
домаћој
,
и
тако
је
дошао
и
крај
школске
године
и
испит
се
свршио
.
И
овогодишњи
је
надзорник
однео
уверење
,
да
је
ово
најбоља
школа
и
да
су
Радиша
и
Даница
најбољи
учитељи
у
округу
,
који
су
схватили
свој
културни
задатак
шире
од
прага
школскога
и
обичне
писмености
.
Особито
се
и
њему
допала
Радишина
продужна
школа
и
градина
школска
,
која
је
већ
постала
мали
расадник
за
ово
село
.
И
тек
је
настао
распуст
школски
,
да
се
обоје
одморе
и
освеже
за
идућу
школску
годину
,
а
оно
се
деси
нешто
,
што
их
уби
обоје
као
гром
из
ведра
неба
.
Једне
ноћи
Милан
је
немирно
спавао
,
сваки
час
се
будио
и
сваки
час
је
мајка
устајала
,
те
му
давала
сисе
и
љуљала
га
.
Зато
и
Радиша
није
мирно
спавао
.
Па
је
опет
поранио
и
отишао
пре
сунца
у
градину
школску
.
А
кад
се
вратио
,
Дана
му
се
пожали
,
како
Милан
ружно
иде
напоље
и
да
се
сад
тек
мало
смирио
,
кад
га
је
окупала
.
Одмах
се
договорише
,
да
му
не
даје
више
да
сиса
,
него
да
му
дају
теј
.
У
том
се
Милан
већ
пробудио
и
Даница
поче
да
спрема
теј
;
и
кад
теј
би
готов
,
она
узе
Милана
и
стаде
му
кашичицом
давати
помало
.
Милан
халапљиво
узима
и
гута
,
али
се
непрестано
купи
и
вришти
.
Овако
се
продужило
целог
дана
.
На
послетку
посумњаше
,
да
му
и
теј
не
чини
добро
,
те
Даница
опет
почне
да
му
даје
да
сиса
.
И
дете
је
сисало
,
али
болови
нису
бивали
све
мањи
него
све
већи
.
Зато
се
опет
вратише
на
теј
и
трбушчић
почеше
да
му
загревају
врућим
цреповима
.
Ни
то
не
поможе
,
и
дете
премаука
целога
дана
и
целе
ноћи
.
Сутрадан
би
Радиша
ишао
и
за
лекара
,
али
њега
тада
не
беше
у
оближњој
варошици
,
чак
до
окружног
града
.
А
ко
ће
да
иде
чак
тамо
?
Сме
ли
оставити
дете
овако
,
или
може
ли
га
носити
тамо
,
и
хоће
ли
лекар
хтети
да
дође
на
толику
даљину
овамо
?
!
Ах
,
сад
је
Радиша
пожелео
да
је
лекар
или
да
је
у
вароши
.
И
као
лекар
он
би
сада
помогао
и
себи
и
чеду
своме
...
Ах
,
што
није
барем
читао
више
о
лечењу
болести
!
...
Премишљајући
тако
он
се
на
послетку
сети
,
да
ни
лекари
нису
богови
и
да
смрти
не
би
било
,
кад
би
они
могли
да
излече
од
сваке
болести
.
Него
они
лече
,
па
како
да
Бог
.
А
ваљда
ће
Бог
и
нама
помоћи
,
јер
је
дете
било
здраво
;
а
ми
чинимо
што
год
можемо
...
Тешећи
овако
себе
Радиша
и
Даница
дочекаше
и
другу
ноћ
,
а
ништа
боље
.
У
очајању
Даница
је
већ
допуштала
и
по
нешто
бапско
...
Али
опет
ништа
боље
ни
од
тога
,
и
дете
се
лепо
прецеди
од
плача
и
болова
,
те
већ
више
не
може
ни
да
плаче
,
а
у
колевку
га
и
не
спуштају
,
него
све
на
рукама
.
Око
по
ноћи
Радиша
рече
Дани
,
да
она
мало
прилегне
,
а
он
ће
га
носати
,
јер
изгледа
,
да
ће
се
мало
смирити
.
И
Даница
га
послуша
.
А
Радиша
узе
Милана
и
носио
га
је
и
носио
.
Па
кад
му
се
једанпут
учини
,
да
се
дете
умирило
и
заспало
,
он
га
спусти
у
колевку
и
почне
љушкати
.
А
кад
се
дете
сасвим
умири
,
он
га
покри
и
леже
и
сам
поред
њега
.
„
Хвала
Богу
,
мишљаше
,
само
кад
се
умири
,
те
да
се
мало
одмори
од
плача
и
љутих
болова
,
и
да
мало
трене
;
а
ваљда
ће
Бог
дати
,
да
се
окрене
и
на
боље
!
...
“
И
у
тој
жељи
и
нади
заспа
и
он
.
Кад
се
све
умирило
Даничина
мајка
повири
на
врата
,
да
види
шта
раде
;
и
кад
виде
,
да
су
сви
поспали
,
она
се
обрадова
и
у
себи
рече
:
„
Хвала
Богу
,
кад
се
мало
смири
!
Даће
Бог
боље
!
.
“
Мало
после
она
опет
уђе
,
да
види
дете
.
Полако
приђе
колевци
и
подиже
покривач
и
виде
,
да
дете
спава
;
али
јој
се
не
допаде
,
што
је
онако
бледо
као
смрт
.
Зато
прислушну
,
