ТАДИЈА
П
.
КОСТИЋ
први
весеље
приповетка
ср
.
Карловци
српски
манастирски
ШТАМПАРИЈА
нов
ШТАМПАРИЈА
ДАВИДОВИЋ
-
ЉУБ
.
м
.
ДАВИДОВИЋА
.
@card@
.
-
@card@
.
Прештампано
из
„
Бранков
кола
“
за
год
.
@card@
.
и
упећи
јулијски
дан
:
изврнути
се
лист
на
грана
,
ућутати
тица
у
гора
...
само
се
јавкати
жетелица
кроз
таласаст
класје
на
њива
...
Витор
Микачић
необично
да
доколичити
на
оваки
дан
.
ићи
из
чаршија
запурен
сав
,
и
кад
стигнути
кућа
спустити
токачу
пред
врата
,
ући
у
оџаклија
,
обрис
зној
с
лице
,
завалити
се
у
свој
столовача
и
управа
поглед
у
онај
пругаст
шара
на
чађав
дувар
у
који
јесам
Мата
Коружић
згађ'о
окињачом
и
свет
Јована
.
дубок
уздах
отети
се
из
груда
Витор
Микачић
и
дати
он
се
на
мисао
,
те
отићи
далеко
,
далеко
...
Божа
,
да
рећи
да
јесам
она
жив
,
шта
ли
бити
сад
рећи
?
она
бити
сести
на
онај
трупиница
до
врата
,
скрстити
бити
рука
око
појас
,
подигнути
бити
обрва
високо
и
...
.
шта
бити
друго
рећи
:
—
Бо'ме
,
како
знати
,
Витор
.
како
ти
наредити
онако
јесам
најбоље
!
и
прећи
,
у
памет
од
онај
дан
кад
јесам
се
састати
.
онда
јесам
она
у
овај
кућа
,
тај
јесам
јесам
у
овај
нов
конак
са
ходник
и
два
простран
соб
и
стаклен
прозор
,
него
у
онај
стар
под
кровина
и
брезов
лемез
,
затећи
само
он
.
јесам
зазнати
ни
чик
,
ни
мајоку
,
ни
онај
дечица
што
она
некакав
болешчина
покосити
један
Часних
постати
.
Нашли
јесам
се
ето
ту
као
два
сирот
и
цео
век
радити
и
мучити
се
,
као
што
се
мучити
инокосник
.
поградити
јесам
грађевина
,
приновити
и
окрепити
омањити
,
подигнути
свакојак
стока
,
засадити
вотњак
и
виноград
.
људи
рећи
:
„
благо
она
!
.
.
“
али
бог
не
да
сав
благо
:
јесам
имати
ники
од
срце
.
Човек
не
умести
испричати
шта
јесам
у
стање
да
учинити
нероткиња
,
нити
Витор
Микачић
шта
јесам
чинити
његов
румен
да
она
бог
да
један
детенце
ма
бити
као
песница
...
и
док
јесам
тако
обићи
сав
угљеваре
,
изугризати
свакојако
корење
,
извешати
запис
,
издржати
кад
,
платити
сав
читан
по
црква
и
манастир
и
доспео
да
се
провући
испод
ћивот
свет
Краљ
у
Студеница
—
погрбљеше
се
леђа
и
набрати
се
борити
на
лице
.
тада
се
престати
вајкати
и
помирити
се
са
судбина
...
тако
један
зимњи
вече
(
Витор
Микачић
упамтити
јесам
тај
вече
)
седети
јесам
у
стар
кућа
крај
огњиште
.
напољу
јесам
бити
мећава
,
северац
јесам
засипати
сув
снег
за
кутњи
праг
и
извијати
свој
песма
око
оџак
,
а
дрво
јесам
пуцкарати
на
огњиште
.
она
сести
на
столичица
,
задела
преслица
за
појас
и
зврколи
свој
вретенце
.
он
,
да
јесам
докон
,
скинути
неколик
вешалица
кукуруз
па
се
забављати
.
—
не
знати
шта
бити
ти
рећи
,
румен
,
не
моћи
се
више
овако
!
—
започети
он
.
она
забости
вретено
за
-крило
сукнен
прслук
,
подбочити
се
једном
рука
и
накренути
глава
на
страна
,
па
,
као
и
досад
кад
она
тај
поменути
,
оставити
посао
,
дати
се
на
мисао
и
хукнути
:
—
Божа
дати
здравље
ти
и
ја
,
Витор
,
до
суђен
сат
.
па
шта
хтети
!
.
.
—
Знаш
,
говорити
ја
људи
непрестано
за
онај
Вилотије
.
Јуче
ја
засрести
чича
Вићентије
,
па
велим
:
„
не
бити
погрешити
да
он
усинити
.
“
она
слегнути
раме
:
—
ти
знати
,
Витор
.
—
Шта
знати
,
ода
он
бити
паметан
кад
јесам
овако
.
—
То
и
ја
велим
.
—
ода
узети
ко
бити
и
довести
сијасет
у
кућа
и
на
имање
.
—
Јес
’
,
бог
ја
!
он
оставити
посао
,
тарнути
угарак
и
наслонити
глава
на
рука
.
—
и
,
права
да
ти
казати
,
румен
...
некако
ја
се
,
и
иначе
,
тешко
наканити
да
тај
учинити
.
—
Што
ли
тај
?
—
не
знати
како
ја
јесам
...
.
Дођу
ја
неки
чудноват
мисао
,
к'о
да
...
А
,
права
да
ти
казати
,
смрт
се
не
плашити
.
—
јесам
,
него
ти
се
ражалити
као
овај
ја
...
—
рећи
и
задрктати
она
доњи
усница
.
он
се
тргнути
:
—
Мор
,
не
будалити
!
царев
и
краљев
па
немати
деца
,
и
ништа
.
.
А
ено
у
Перџа
деветоро
к'о
прасац
и
ни
једно
не
моћи
да
исхранити
.
сигурно
хтети
он
сазидати
црква
на
гроб
,
—
тесати
он
она
,
еда
бити
и
себе
утешити
.
она
само
махнути
глава
у
страна
и
заћутати
.
доцније
мало
повести
исти
разговор
:
—
ја
јесам
нешто
смислити
и
велим
,
Витор
...
—
Шта
тај
?
—
рећи
да
јесам
ти
,
ја
не
бити
узети
ники
одавде
.
—
е
?
—
не
бити
,
бог
ја
.
—
Што
,
румен
?
—
зар
радити
и
мучити
се
,
па
,
овај
...
да
други
одавде
из
село
...
—
и
ту
се
загрцнути
.
—
опет
она
!
—
подвикнути
Витор
.
—
ама
рећи
ли
тај
да
се
оканути
тај
беспослица
!
—
Бар
нек
се
не
сладити
наш
мука
ники
из
село
...
,
који
се
подсмевати
како
изгинути
радити
за
други
.
Заћуташе
опет
.
она
узити
вретено
и
почети
он
окретати
некако
необично
и
у
страна
,
а
он
притиснути
кочањка
у
брада
и
обор
поглед
у
под
.
—
ако
бити
ко
усвојити
,
не
морати
одавде
из
село
.
ја
имати
и
свој
род
.
имати
она
у
Качер
седам
кућа
Ђурковић
,
—
рећи
она
и
убрисати
очи
рукав
од
кошуља
.
—
права
велим
!
_
—
ако
ти
немати
ники
,
ја
имати
.
ено
од
мој
ујак
остати
тројица
и
сав
три
се
иженити
.
имање
она
слабо
ти
ићи
по
надница
.
Зашто
не
бити
узети
један
од
она
?
—
рећи
она
,
застати
и
чисто
се
обрадовати
што
она
тај
мисао
пасти
у
глава
.
—
права
велим
,
румен
!
бог
ја
,
права
велим
!
Видиш
ти
!
Кажем
ја
!
права
велим
!
—
узврпољити
се
он
.
—
да
јесам
ти
да
узети
Видосава
.
од
она
тројица
добар
јесам
он
.
па
његов
Ружица
,
слушати
бити
као
роб
.
имати
троје
дечица
,
као
анђео
.
пун
кућа
разговор
.
поред
она
бити
оживети
...
А
он
бити
пристати
и
једва
бити
дочекати
...
—
бог
ја
,
баш
хтети
он
!
Видиш
ти
!
.
.
Кажем
ја
!
.
.
Што
плакати
?
права
велим
,
румен
!
тај
ноћ
јесам
проспавати
како
требати
:
непрестано
јесам
она
бити
пред
очи
и
Видосав
и
његов
Ружица
и
онај
дечица
...
тек
што
јесам
,
по
Божјој
судба
,
издати
подушје
Виторов
румен
,
а
Видосав
Ђурковић
уселити
се
у
Микачић
кућа
.
сад
јесам
Витор
доћи
из
окружни
суд
с
табак
у
рука
,
у
ко
јесам
стајати
да
он
јесам
усинити
и
преписати
он
сав
имање
.
да
јесам
она
жив
па
да
видити
како
она
се
жеља
испунити
,
како
бити
она
мило
бити
!
извадити
онај
табак
иза
копоран
,
окренути
он
и
обрнути
.
видити
само
нешто
шарено
и
онај
печат
као
потковица
:
—
Божа
,
што
јесам
писмен
да
прочитати
шта
све
овде
писати
...
„
Која
ја
Витор
Микачић
из
село
Врљуга
признавати
пред
власт
и
закон
и
тврдити
овај
уговор
да
јесам
усинити
и
пустити
у
кућа
и
на
имање
Видосава
Ђурковић
из
Качер
са
његов
жена
Ружица
и
његов
троје
дечица
,
и
он
уступати
сав
мој
имање
кретан
и
некретан
,
да
на
он
радити
и
ја
издржавати
и
почитовати
ја
као
стар
,
и
да
ја
Видосав
по
смрт
саранити
и
за
душа
ја
издати
и
белег
ја
ударити
.
.
и
који
Видосав
не
смести
ништа
пропастити
већ
прикодити
,
а
ако
бити
пропастио
моћи
он
у
сваки
боговетан
доба
истргнут
имање
из
шака
.
и
да
јесам
Видосав
дужан
држати
слава
мој
и
служити
мој
свет
Јована
...
“
Витор
изговорити
овај
на
душак
и
одахнути
.
затим
обрис
зној
с
чела
и
окренути
се
.
за
он
стојати
крупан
жена
у
чист
хаљина
и
нов
убрадач
,
са
крчаг
свеж
вод
и
убрус
.
—
снајка
,
помог'о
тај
бог
!
—
разгалити
се
Витор
.
—
А
где
јесам
Видосав
?
—
на
њива
,
с
радин
.
сад
хтети
она
однети
ужина
,
—
одговорити
Ружица
.
—
А
где
јесам
мој
малишан
?
—
Сојка
јесам
у
вајат
,
а
она
двојичица
на
њива
.
—
Добра
,
благ
баба
!
—
рећи
и
онај
табак
заденути
за
греда
.
сутрадан
јесам
освитати
празник
.
Чељад
јесам
бити
сав
код
кућа
.
Пошто
посвршавати
обичан
посао
,
он
узвати
обојити
у
оџаклија
и
извадити
онај
хартија
иза
греда
па
пружити
Видосава
:
—
Ева
ти
овај
,
синак
.
ја
не
требати
.
он
стајати
пред
он
као
војник
.
—
Шта
хтети
ја
,
баба
?
тај
ја
не
требати
.
—
требати
ти
но
како
.
—
молити
ти
,
баба
...
—
промуцати
и
пружити
рука
.
.
—
узети
,
за
ти
јесам
тај
и
градити
,
—
рећи
,
па
извући
кеса
и
скинути
свилен
гајтан
са
себе
те
он
намакнути
на
врат
:
—
Ева
ти
кесити
!
па
како
тај
бог
учити
!
—
рећи
и
задрктати
он
и
глас
и
рука
.
Видосава
облити
румен
и
стати
чепати
у
место
.
не
умеде
рећи
ни
реч
,
већ
само
прићи
и
пољубити
он
у
рука
.
Ружица
оборити
очи
земља
и
забављати
се
с
прст
на
рука
.
не
смести
нигде
да
погледати
.
—
и
да
ти
казати
:
к'о
жив
човек
имати
...
дужан
на
два
три
место
у
чаршија
по
неки
грош
и
динар
.
да
тај
одужити
,
синак
!
—
Хоћу
,
баба
!
—
и
данак
од
Ђурђевдан
.
скоро
хтети
вакат
и
он
!
—
разумети
,
баба
!
—
Чувај
ја
пријатељ
,
моћи
да
она
вређати
.
А
за
други
,
здравље
Божа
,
здоговорити
се
...
и
бог
ти
а
душа
тај
!
А
ја
хтети
се
забављати
са
мој
малишан
.
.
где
јесам
ја
они
сав
јутро
?
—
скочити
старац
за
радост
дом
свој
...
ИИ
Витор
Микачић
,
човек
од
педесет
и
неколико
година
,
изгледати
јесам
још
младолик
и
држати
.
на
његов
висок
чела
и
округласт
лице
,
на
пун
смеђ
брк
и
редак
кос
,
оставити
јесам
време
незнатан
белег
староста
,
али
поуздан
поглед
и
старачки
лакост
,
одавати
јесам
човек
који
јесам
тежачки
рад
годинама
и
ломити
и
крепити
.
од
како
знати
за
себе
навикнути
јесам
да
осванути
и
омркнути
на
посао
и
да
он
јесам
све
урадити
на
време
.
он
бити
се
жив
изести
кад
не
бити
кукуруз
опрашити
до
Цар
Константина
,
кад
не
бити
попластити
до
Петровдан
и
пожети
до
свет
прокоп
.
А
,
пусник
,
јак
и
издржљив
!
да
камен
видити
из
земља
колико
нокат
,
он
бити
он
,
земанле
,
подухватити
и
ишчупати
.
он
само
мислити
о
себе
и
свој
посао
и
нигда
он
не
смети
с
ум
.
ићи
тако
с
људи
и
разговарати
:
—
кад
јесам
бити
на
Пандирало
,
па
Хорватовић
призортити
да
освојити
позиција
,
те
,
мајчин
синути
,
хтети
бити
,
тај
хтети
бити
...
.
па
,
почети
ти
причати
,
мраз
,
пуцати
дрво
и
камен
...
и
тако
се
извиривати
како
јесам
ко
поорати
,
повлачити
,
заградити
,
како
јесам
онај
преплануо
овас
...
тако
јесам
навикнути
,
а
што
јесам
навикнути
држати
да
јесам
најбоље
и
да
не
моћи
друкчије
ни
бити
.
на
пример
:
Витор
Микачић
навикнути
јесам
да
продавати
пшеница
уз
Часне
пост
.
он
држати
да
јесам
домаћин
продавати
само
у
тај
доба
,
а
ко
пре
продати
јесам
домаћин
него
раскутњик
.
тако
мисао
и
тако
радити
па
макар
да
бити
јесам
скуп
продати
у
јесен
,
а
јевтин
у
пролеће
.
даље
,
домаћин
не
продавати
нов
ракија
,
већ
јесам
сасути
у
бурад
па
она
чекати
цена
и
тако
стајати
док
не
родити
шљива
и
онда
продавати
стар
а
петак
нов
.
он
држати
да
сваки
сељак
домаћин
требати
да
радити
тако
како
не
бити
изостати
иза
други
,
да
за
свој
век
очувати
што
јесам
наследан
и
да
штогод
привредити
и
прикупити
како
хтети
што
више
оставити
свој
млад
.
ко
ништа
не
приновити
,
провести
јесам
век
узалуд
.
волети
јесам
да
он
хвалити
како
јесам
радник
тај
он
немати
парник
,
и
онда
бити
рећи
:
„
немати
у
земља
курјак
“
.
—
ама
ко
хтети
,
по
бог
,
тај
се
сатрти
радити
?
—
питати
се
сељак
кад
повести
реч
о
он
.
—
еј
,
људи
,
слушати
што
хтети
ви
рећи
:
доћи
хтети
ђаво
по
свој
и
бити
као
са
покојни
Шунијом
.
он
јесам
давати
ни
бог
тамјан
,
али
доћи
Маркезан
те
наследити
имање
и
сад
водити
за
себе
по
туце
Циганин
.
.
ко
знати
за
који
печал
и
овај
мученик
!
Витор
тај
чути
па
само
шапутати
и
молити
бог
да
он
се
душман
не
освета
.
сад
кад
јесам
усинити
Видосава
,
одлакнути
он
јесам
на
душа
.
ако
се
мучити
и
радио
,
имати
јесам
и
за
ко
и
хтети
он
се
душман
осветити
.
увести
јесам
у
кућа
зрео
и
паметан
човек
,
“
сродник
свој
домаћица
с
који
јесам
кућа
скућити
.
он
хтети
с
нов
снага
предузети
посао
на
добро
његов
кућа
.
Чича
Витор
јесам
извести
читав
план
за
будући
живот
.
Старешинство
предаја
Видосава
да
он
радити
како
он
бог
учити
,
а
он
хтети
се
настанити
на
имање
у
поље
,
код
воденица
,
који
јесам
подаље
од
кућа
.
тај
хтети
чувати
имање
од
штета
,
и
радити
ситан
посао
!
тај
јесам
посати
подесан
за
он
,
стар
човек
,
који
већ
јесам
за
тежачки
рад
.
одатле
хтети
,
из
прикрајак
,
посматрати
како
Видосав
радити
.
Неће
он
ништа
сметати
,
хтети
се
утрчавати
у
његов
посао
,
нити
он
наметати
свој
савет
.
кад
он
за
шта
упитати
,
он
хтети
он
поучити
,
али
хтети
,
ипак
,
оставити
он
на
воља
да
радити
како
он
хтети
.
он
хтети
се
чинити
невешт
сав
и
пазити
да
Видосав
не
приметити
да
он
контролисати
рад
и
понашање
.
Чича
Витор
хтети
да
видити
за
живот
,
свој
очи
,
како
хтети
се
руковати
његов
имање
,
и
хтети
да
његов
посинак
не
бити
слуга
у
његов
кућа
,
него
син
који
отац
предавати
старешинство
.
Видосав
Ђурковић
родом
јесам
из
Качер
,
из
један
село
у
планински
предео
под
Рудник
,
од
сиротан
породица
.
она
три
брата
у
један
задруга
,
сав
три
ожењен
,
пун
кућа
деца
,
а
имање
слабо
и
неачко
.
једва
ако
имати
шест
хектар
земља
папратњача
,
нешто
шум
и
вотњак
.
бранити
јесам
се
рад
и
слога
у
задруга
.
и
овако
оженити
,
матор
људи
,
па
кад
нужда
пригнати
,
они
по
двојица
отићи
у
надница
и
за
читав
лето
не
доћи
дома
,
а
онај
један
срађивати
онај
имање
и
управљати
кућа
.
Видосав
јесам
одрастати
по
служба
,
навикнути
јесам
на
сиротиња
и
невоља
.
док
јесам
бити
мали
,
тући
јесам
он
газда
и
псовати
газдараце
,
ићи
јесам
бос
и
поцепан
,
спавати
на
дуг
зимски
ноћ
у
слама
и
сена
на
штала
.
Научио
јесам
на
сиротиња
и
јесам
сазнати
ни
за
какав
рахатлук
.
Служећи
по
туђ
кућа
много
јесам
штошта
видети
и
научити
што
јесам
знати
његов
у
кућа
,
па
ни
други
сељак
у
његов
мален
и
забачен
село
.
он
јесам
тако
научити
читати
и
писати
,
умести
јесам
зготовити
леп
ручак
који
бити
смести
и
пред
господа
изнети
,
умести
се
наћи
у
сваки
прилика
,
учтиво
се
понашати
и
леп
реч
прозборити
.
али
,
по
свој
скромност
,
он
се
једва
показивати
да
знати
и
два
у
накрст
.
при
тај
јесам
бити
стидан
и
образит
као
девојка
.
какав
јесам
он
,
онаки
јесам
и
други
наћи
:
свој
Ружица
.
и
она
јесам
из
сиротињски
кућа
,
чељаде
што
уста
имати
језик
нем
:
скроман
,
миран
и
послушан
...
и
он
и
она
бити
јесам
млад
у
кућа
и
имати
јесам
само
да
слушати
што
стар
заповедати
.
бог
она
јесам
обрадовати
дечица
:
у
размак
од
неколик
година
добити
јесам
ћерка
и
два
син
.
поред
тај
радост
,
они
јесам
осетити
и
дужност
да
легнути
још
више
на
рад
,
да
се
побринути
и
за
подмладак
.
колико
бити
пута
Видосав
застати
у
рад
,
замислити
се
и
уздахнути
:
што
он
не
дати
бог
да
наследити
бар
толико
очевина
колико
бити
он
бити
потребан
да
имати
на
шта
развити
рад
,
како
јесам
он
тај
видети
у
толико
имућан
људи
.
и
тада
он
блеснути
пред
очи
имаовина
Сима
Моравац
у
ко
јесам
служити
у
пун
момачки
снага
и
видети
како
он
радити
и
имање
крепити
и
унапређивати
.
Чинило
он
се
да
бити
он
на
онаки
имање
умести
радити
онако
исто
као
Сима
из
Морава
и
да
јесам
самоучки
научити
све
што
јесам
тај
школован
тежак
знати
.
како
се
обрадовати
кад
се
срећа
осмехнути
на
он
и
позвати
у
Микачић
кућа
!
он
,
који
јесам
увек
бити
млад
,
сад
хтети
од
једаред
примити
старешинство
над
један
толики
имање
,
који
јесам
бар
трп
пута
велик
но
она
тројица
Ђурковић
!
—
опростити
,
тетак
,
ја
,
тај
јесам
заслужан
...
ја
...
да
ти
казати
...
не
знати
хтети
ли
,
тетак
...
—
узмуцати
он
,
кад
он
тетак
румен
први
пут
поменути
за
тај
.
она
доћи
један
празник
њихов
кућа
,
издвојити
он
у
вајат
,
село
на
сандук
и
свој
дрктав
глас
причати
он
и
објашњавати
:
—
Мојо
јесам
жеља
да
ти
усинити
,
а
и
Виторов
јесам
жеља
.
тај
јесам
бити
по
народ
,
видети
јесам
и
зло
и
добро
...
и
кад
ми
јесам
тако
судити
и
тај
морати
бити
,
онда
,
велим
,
да
овај
што
јесам
са
сила
труд
и
зној
стећи
,
оставити
неко
од
наш
род
.
Видосав
црвенити
и
врпољити
се
:
—
хвала
ви
,
тетак
,
али
јесам
ли
ја
дорасти
...
рећи
,
тетак
...
да
толики
имање
...
и
јесам
ли
ја
тај
заслужити
...
—
дорасти
јесам
ти
...
наш
јесам
жеља
,
Видосава
.
док
јесам
ја
живити
,
поучити
ти
као
свој
дете
,
упознати
ти
с
наш
пријатељ
и
предати
ти
у
рука
све
што
имати
.
А
ти
хтети
руковати
имање
као
свој
,
ми
гледати
и
почитовати
као
свој
родитељ
...
и
ти
јесам
од
сад
наш
дете
,
Видосава
,
—
рећи
и
ухватити
се
за
очи
.
он
притрчати
тај
јесам
пољубити
у
рука
.
после
се
споразумети
и
с
његов
браћа
и
с
његов
Ружица
и
ижљубити
њихов
деца
.
доцније
,
један
празник
,
Видосав
јесам
отићи
њихов
кућа
где
јесам
тај
исто
чути
и
из
Виторов
уста
и
да
хтети
усиновљење
потврдити
код
окружни
суд
.
за
дуго
јесам
моћи
да
веровати
јесам
себе
да
јесам
сав
тај
јава
и
збиља
што
се
са
он
збивати
!
и
у
колико
се
радовати
тај
,
у
толико
он
јесам
бити
тежити
овај
прелом
у
живот
:
растанак
с
кућа
у
који
се
родити
,
са
сродник
за
који
јесам
он
везати
толики
успомена
,
одлазак
у
непознат
село
и
људи
.
А
Виторов
јесам
жеља
да
он
одмах
предати
старешинство
!
како
јесам
тешко
наћи
се
у
така
положај
!
али
најтеже
он
бити
кад
пасти
зао
удес
и
тетак
он
преминути
баш
пред
одредити
дан
долазак
у
њихов
кућа
.
тај
јесам
бити
подједнак
удар
и
за
Витор
и
за
његов
посинак
...
Ив
Витор
Микачић
опазити
јесам
да
он
јесам
посинак
достојан
да
он
очински
пригрлити
.
он
јесам
бити
скроман
и
разборит
,
притом
зрео
и
личит
човек
:
висок
и
крупан
,
са
дуг
и
плав
брк
.
он
се
поносити
он
,
и
да
он
подолазити
као
озбиљан
човек
,
он
бити
он
провести
свуда
по
село
,
по
чаршија
и
сабор
и
хвалити
се
иза
глас
:
„
овај
јесам
ној
посинак
,
братић
мој
покојни
румен
.
“
и
почети
он
упознавати
али
постепено
и
у
прилика
са
угледан
људи
с
који
хтети
имати
највише
додир
.
кад
јесам
бити
у
варош
,
он
он
јесам
упознати
са
газда
-
Радојица
,
стар
трговац
што
код
он
пазаривати
тридесет
година
и
од
он
набављати
за
кућа
сав
што
се
у
дућан
куповати
.
Чича
Радојица
шмркати
бурмут
,
смешити
се
,
трљати
рука
и
велим
:
—
ти
јесам
се
,
како
’
но
ти
бити
име
...
.
Видосава
...
у
сретан
час
родити
.
немати
оваки
радин
оваки
чувалац
,
пријатељ
,
—
пљескати
Витор
по
раме
:
—
и
на
готово
долазити
,
брата
...
само
да
сачувати
што
јесам
он
стећи
,
па
да
бити
домаћин
док
јесам
жив
!
и
да
он
поштовати
више
него
родитељ
...
хајде
да
по
један
попити
!
Витор
расти
и
шаптати
он
на
ухо
:
„
хвала
ти
,
газда
-
Радојица
,
на
таки
реч
.
“
тако
он
упознати
и
са
механџија
код
ко
свраћати
и
везати
кљуса
,
и
са
занатлија
који
он
каткад
штошта
радити
.
сав
мило
,
сав
се
осмешкивати
,
сав
чашћавати
и
хвалити
обојица
у
брк
.
Видосав
јесам
брзо
дознати
за
бабов
суд
о
људи
и
његов
мишљење
о
сав
.
Често
у
вече
,
кад
јесам
лепо
време
и
деца
полегати
,
а
Ружица
успремати
по
кућа
,
Витор
пригрнути
гуњац
и
с
посинак
изаћи
више
оџаклија
под
јабука
шећерлија
и
поседати
па
столичица
.
он
узети
штапић
на
он
прометати
из
рука
у
рука
и
разговарати
:
—
на
прилика
,
синак
,
што
гледати
овај
Коружић
!
онај
јесам
газда
од
старина
:
имати
по
триста
брава
ситан
стока
,
по
шесеторо
говеда
.
.
али
ја
велим
:
хе
,
што
се
разметати
!
тај
јесам
,
велим
у
себе
и
мислити
:
човек
не
требати
да
сила
.
бог
јесам
стар
сајибија
:
у
он
јесам
сав
богаство
...
.
—
права
велим
,
баба
,
човек
не
требати
да
сила
,
па
шта
имати
да
имати
,
—
додавати
Видосав
.
—
Што
да
сила
!
онај
јес
’
газда
,
али
јесам
ни
ја
поникнути
као
овај
травка
на
ледина
!
да
јесам
сваки
од
она
прикупити
по
онолики
земља
колико
јесам
ја
прикупити
,
хеј
,
колико
бити
они
имати
данас
!
нек
се
сутра
изделити
и
неки
сваки
одвојити
што
јесам
његов
,
ја
бити
она
чикнути
по
један
...
јесам
л
’
де
?
—
јесте
,
бог
ја
!
па
махнути
рука
и
нанишанити
на
десни
страна
:
—
и
овај
,
овденак
,
Ружић
!
јесам
велик
домаћин
,
а
хтети
да
говорити
криво
,
јесам
ни
сиротиња
.
ама
што
онолико
облетати
око
власт
?
јесам
бити
капетан
који
јесам
призвати
кућа
тај
частити
и
гостити
!
па
шта
она
се
видити
од
тај
?
Чиновник
данас
јес
сутра
јесам
,
и
што
да
облетати
око
он
и
да
се
припијати
уз
власт
као
крпељ
...
Чес
’
и
поштовање
свако
;
ако
ја
требати
власт
,
ја
она
отићи
светао
образ
и
велим
:
„
господин
’
капетан
,
ја
имати
посао
код
власт
,
тај
и
тај
“
,
—
свршити
посао
и
ићи
кућа
.
ако
он
дати
један
кава
на
пиће
добро
и
јес
,
ако
он
не
дати
,
ништа
јесам
ни
бити
.
други
хтети
тако
,
него
,
да
јесам
кабил
,
возати
бити
и
срески
ћата
на
свој
кола
ваздан
и
опет
бити
он
чашћавати
код
сваки
механа
...
—
истина
јесам
,
баба
...
и
у
ми
понеки
трчкарати
око
тај
пуст
кмество
.
.
—
ама
какав
кмество
!
ја
јесам
добар
кмет
у
свој
кућа
,
на
мој
имање
,
кад
радити
као
домаћин
човек
и
кад
имати
и
мрсан
и
постан
и
не
тражити
из
село
зачин
.
—
тако
и
ја
велим
,
баба
.
и
онда
почети
претресати
појединац
у
село
:
те
оваки
јесам
овај
тај
таки
јесам
онај
...
—
хе
,
овај
свет
:
неко
велим
’
вако
,
неко
’
наки
,
а
ја
велим
:
тешко
онај
ко
немати
што
требати
у
глава
па
да
туђ
слушати
,
а
свој
свиђати
.
ако
јесам
паметан
у
мој
четерестој
или
педесети
,
ја
хтети
бити
луд
довека
.
јесам
л
’
де
?
—
јесте
,
баба
!
—
и
што
да
ја
он
учити
и
саветовати
?
тако
доћи
по
неки
на
њива
и
велим
:
„
Зашто
овај
њива
не
заливадити
,
видити
како
се
испостити
?
“
А
ја
он
гледати
и
мерити
:
што
се
он
тицати
мој
њива
и
мој
ливада
?
—
неки
сваки
располагати
свој
имање
како
умести
,
—
додавати
Видосав
.
—
и
после
,
ја
мислити
шта
ли
он
хтети
с
тај
што
ја
навлачити
да
ја
мој
њива
заливадити
?
хтети
бити
да
он
имати
пун
кош
кукуруз
,
а
ја
да
он
куповати
с
ран
пролеће
...
е
,
не'ш
,
брајко
,
не
превара
!
—
подвикивати
Витор
,
тај
бити
неки
из
кућа
рећи
да
се
инатити
горе
под
јабука
шећерлија
.
један
вече
причати
тако
те
о
овај
,
те
о
онај
,
па
од
једном
спустити
глас
као
да
шаптати
на
ухо
:
—
и
наш
кум
Ива
,
грешан
јесам
у
бог
...
јесам
човек
од
ред
.
млад
и
зелен
па
се
не
дружити
са
поштен
људи
него
с
несретник
.
А
његов
отац
,
покојни
кум
Антонија
,
бити
јесам
човек
и
бити
ја
јесам
слатко
пољубити
он
у
рука
као
покојни
родитељ
...
и
,
нек
остати
међу
ми
,
чути
се
рђав
глас
за
кум
Ива
:
вео
,
лани
о
Св
.
Тома
украсти
улар
на
вашар
и
стрпати
он
у
чакшире
,
а
човек
тај
смотра
па
он
ухватити
за
мишка
.
те
ту
повући
и
потегнути
,
док
се
јесам
наравњати
и
кум
Ива
платити
улар
скуп
но
икаки
узда
.
сад
он
дирати
за
тај
.
кад
јесам
где
на
копање
,
а
копач
се
дозивати
:
„
Пошто
јесам
улар
на
вашар
?
“
и
пружати
прст
на
он
,
а
ја
стид
,
—
кум
јесам
...
ја
тај
хтети
нигде
признати
да
јесам
така
кум
Ива
а
моћи
ни
ти
.
река
:
„
моћи
,
људи
,
тако
говорити
,
ко
знати
,
јесам
ли
тај
тако
бити
,
и
што
причати
што
јесам
очи
видети
и
на
шта
се
моћи
заклети
"
...
Божја
воља
,
кум
ја
не
требати
поодавно
,
али
ја
он
призивати
и
стимати
:
и
о
благудану
и
где
он
видити
.
призивати
он
и
ти
и
пољубити
он
у
рука
увек
.
—
Хоћу
,
баба
!
—
и
направити
он
место
где
год
тај
наћи
.
—
не
бринути
,
баба
!
—
и
пољубити
он
у
рука
и
од
срце
,
бог
ти
!
—
Хоћу
,
бог
ја
!
В
кад
поћи
од
кућа
Витор
Микачић
преко
нов
вотњак
,
угледати
један
леп
кућа
са
неколик
зграда
у
чист
и
простран
двориште
,
у
непосредан
суседство
Виторов
имање
.
Кућа
до
пол
озидати
од
опека
,
од
пол
од
брвно
и
покрити
ћерамида
.
под
кућа
подрум
и
на
он
велик
двокрилан
врата
.
зграда
сав
од
брвно
,
лепо
срезати
као
кутијица
и
поређати
у
одстојање
по
крај
двориште
.
тај
јесам
дом
Тодосије
Дмитрић
први
суседа
Виторов
,
човек
средовечан
,
црвенкаст
кос
и
брк
,
широк
уста
и
крезав
,
увек
расположен
и
насмејан
.
тај
јесам
задовољан
с
онај
што
имати
,
а
имати
осредњи
имање
,
на
који
се
моћи
лепо
живети
кад
се
паметно
радити
.
толико
он
јесам
остати
од
отац
и
толико
и
данас
имати
.
цео
век
јесам
прикупити
ни
парче
земља
нити
се
отимати
за
тај
.
А
онај
што
имати
уредити
јесам
како
јесам
умести
:
груписати
њива
за
себе
,
истребити
ливада
,
очувати
забрана
и
поновити
вотњак
.
поглед
Тодосије
Дмитрић
на
живот
мало
у
шта
да
се
подударати
са
поглед
Витор
Микачић
.
на
пример
:
обојица
јесам
поштен
људи
,
мрзети
лопов
и
бадаваџија
.
обојица
јесам
радник
и
волити
радник
,
само
с
тај
разлика
што
Тодосије
држати
да
и
у
рад
требати
имати
мера
,
требати
радити
онолико
колико
јесам
човек
потребно
за
живот
,
да
не
бити
оскудевати
и
живети
на
туђ
рачун
.
Витор
јесам
тежити
да
имати
што
више
,
а
Тодосије
јесам
задовољан
с
онај
што
имати
,
и
оно
што
имати
да
јесам
урадити
како
ваљати
и
паметно
,
да
јесам
добро
и
лепо
.
имање
он
јесам
лепо
оградити
или
у
проштац
или
са
врба
и
трње
.
онај
стока
што
имати
сав
он
јесам
ухранити
,
чисто
и
глатко
и
држати
онолико
колико
он
требати
да
не
досађивати
ни
он
ни
други
...
.
Тодосије
јесам
дружеван
човек
и
простран
рука
од
многи
домаћин
.
сваки
лет
добавити
он
терзија
па
он
наместити
у
соб
да
ту
радити
по
месец
дан
.
тај
се
развити
труба
сукно
,
прибавити
се
гајтан
,
чојица
,
копча
и
други
арч
,
па
терзија
резати
,
шити
и
шарати
и
за
он
и
његов
Савка
и
деца
.
те
тако
јесам
свако
његов
чељаде
лепо
оденути
као
из
велик
газдашки
кућа
.
кад
требати
,
Тодосије
не
везати
кеса
.
у
радан
дан
не
да
се
видети
у
механа
,
а
кад
јесам
празник
он
ићи
у
она
спокојно
,
сести
међу
људи
,
па
с
ко
хтети
он
попити
по
неки
,
поручити
и
частити
.
тако
исто
кад
ићи
у
варош
не
носити
у
торба
чутура
и
заструг
,
већ
сед
у
механа
па
поручити
јела
и
пиће
,
а
у
дућан
набавити
свега
што
он
требати
за
кућа
.
Дружи
се
са
сав
поштен
људи
и
ко
јесам
за
шал
он
се
с
он
шалити
,
смејати
и
разговарати
.
кад
он
гледати
како
с
понеки
седити
и
частити
се
,
ти
бити
рећи
:
частити
он
да
он
измамити
неки
парац
земља
,
да
купити
појевтино
,
или
да
осећи
неки
дрво
из
његов
забрана
.
А
онај
јесам
:
Тодосије
пасти
у
воља
да
с
тај
човек
сести
и
који
попити
,
и
тај
јесам
све
.
тако
он
радити
и
у
други
прилика
:
кад
ићи
кроз
село
он
свратити
код
ко
хтети
,
слободно
,
као
у
свој
кућа
,
час
се
разговарати
озбиљно
,
час
се
шалити
са
људи
и
жена
и
затурати
којекакав
комендија
.
кад
ко
од
тај
проћи
поред
његов
кућа
,
он
он
засрести
и
увести
у
авлија
па
он
,
ако
јесам
лепо
,
наместити
у
хлад
или
под
трем
у
вајат
,
а
ако
јесам
зима
,
у
кућа
или
у
соб
.
А
домаћица
или
који
деца
што
се
ту
наћи
,
знати
шта
требати
:
приставити
џезва
уз
ватра
и
прати
стакло
за
вино
или
ракија
.
нем
човек
у
село
с
ко
се
не
бити
моћи
Тодосије
Дмитрић
сложити
.
и
ако
се
с
ким
сукоб
,
он
одмах
наћи
излаз
да
тај
избегнути
,
па
ма
бити
и
на
свој
штета
.
Још
се
ни
с
ко
јесам
судити
ни
парнични
,
и
по
он
моћи
суд
и
не
постојати
.
и
са
први
суседа
Витор
Микачић
он
јесам
нигда
стати
пред
суд
нити
јесам
позвати
кмет
да
она
извидети
какав
потрица
,
или
штогод
пресуда
.
А
доћи
ли
између
она
до
кавга
,
због
стока
,
због
деца
,
или
какав
други
спрдња
са
који
се
суседа
најчешће
поинатити
,
они
тај
сав
наредити
као
људи
,
или
,
прав
рећи
,
сав
тај
Тодосије
удесити
,
те
се
сваки
сукоб
завршити
смијурина
и
леп
растанак
.
поодавно
,
на
десетак
година
пред
долазак
Видосављев
,
кад
јесам
обојица
бити
млад
,
један
пролеће
заграђивати
Тодосије
њива
и
шибљак
испод
кућа
,
кад
ето
ти
он
Витор
,
ићи
полако
с
други
страна
ограда
,
свој
њива
,
обухватити
сикира
око
ушник
па
се
држаљица
поштапљивати
.
ићи
и
ћутети
и
испод
обрва
поглед
по
ограда
,
а
не
освртати
се
на
Тодосије
.
кад
бити
близу
,
он
се
,
одједном
,
осећи
осорљив
:
—
Шта
тај
радити
?
—
Притврђујем
ограда
.
време
он
јесам
,
—
одговарати
Тодосије
и
чукати
у
један
колац
.
—
куда
мислити
да
свести
тај
ограда
?
—
искривити
глава
Витор
.
Тодосије
се
смијурити
:
—
куда
хтети
јесам
свест
но
око
мој
имање
.
—
докле
јесам
тај
твој
имање
?
Тодосије
се
загледати
у
он
:
—
Шта
ти
јесам
пасти
на
ум
да
ја
запиткивати
где
јесам
мој
имање
?
Витор
искривити
глава
још
више
:
—
јесам
јесам
чути
,
управи-де
ти
тај
ограда
.
ја
не
дати
више
да
ти
плавити
мој
имање
!
тај
тај
клис
,
од
тај
цер
па
до
дебео
јасен
,
што
се
наднети
у
мој
шевар
,
тај
јесам
мој
имање
.
—
где
јесам
тај
дебео
јасен
?
—
Ена
он
онде
!
тај
јесам
бити
јесам
земанле
ено
онде
у
десно
!
—
јесам
истина
,
него
јесам
бити
онде
у
лево
!
—
јесам
,
онде
!
—
Докажи
!
—
Докажи
ти
!
овај
јесам
мој
од
девендела
!
—
ти
јесам
тај
приграбити
,
али
ја
више
не
дати
!
—
за
тај
ти
не
питати
!
—
Чик
заградити
!
—
Чик
ја
стати
на
пут
!
и
онда
настајати
врева
.
Тодосије
један
,
а
Витор
десет
и
глас
он
пиштати
до
по
село
...
—
убити
тај
бог
,
питати
чича-
Вићентије
где
јесам
бити
дебео
јасен
и
да
јесам
овај
клис
мој
!
.
.
—
убити
тај
враг
,
не
питати
ники
за
мој
имање
!
—
ти
јесам
џангризалица
!
—
ти
јесам
укољица
!
Хоћеш
само
да
се
свађати
и
отимати
!
—
умукнути
!
—
умукнути
ти
!
не
дати
ја
мој
!
Нећу
да
ја
правити
луд
,
а
не
жалити
да
јесам
још
онолико
!
—
рећи
Тодосије
па
заћутати
и
продужити
посао
.
Витор
пиштати
још
за
дуго
и
само
се
чути
:
клис
,
јасен
,
клис
,
јасен
...
у
тај
ето
тај
Савка
,
носити
ужина
.
Тодосије
прострети
торба
на
клада
и
на
она
поређати
хлеб
,
со
,
чутурица
и
други
што
се
наћи
,
жена
вратити
кућа
па
почети
ужинати
.
Витор
шуркати
у
свој
њива
,
сагнути
глава
па
ћутети
.
—
Витор
!
—
викати
Тодосије
полако
.
онај
ћутети
и
не
обазирати
се
.
—
Мор
,
еј
Витор
!
—
Шта
ти
јесам
?
—
проговарати
он
и
не
дигнути
глава
.
—
одити
да
ужинати
,
мора
!
он
опет
ћутети
.
—
Што
ћутети
,
јесам
очи
вадити
!
он
нешто
гунђорити
.
—
Чу
ли
што
ти
рећи
,
мора
!
—
не
чути
ја
ништа
што
ја
ти
велим
!
—
ама
људи
јесам
,
бре
,
бити
и
помрети
,
а
тај
хтети
пустолина
остати
и
без
ја
и
без
ти
...
Чије
јесам
бити
,
чији
бити
хтети
...
ода
да
ужинати
,
мора
!
и
тако
,
полако
,
све
тише
и
тише
,
док
се
Тодосије
решити
те
прећи
врзина
и
принети
он
чутурица
и
почети
молитвати
:
—
помоћи
Божа
!
Срећан
и
овај
рад
што
радити
!
омразити
се
као
со
и
леб
,
да
бог
да
!
—
па
он
натерати
ти
и
он
прогунути
два
трп
капак
и
онда
он
да
залогај
хлеб
...
и
,
кад
мало
доцније
погледати
,
оно
сести
обојица
на
клада
,
припијати
и
разговарати
:
како
јесам
мраз
уорити
земља
тај
се
просипати
,
како
јесам
воћка
напупити
не
моћи
красан
бити
и
да
хтети
година
бити
родна
...
на
крај
крај
сав
сукоб
изравњавати
се
тај
,
што
хтети
Тодосије
кресати
неки
дрво
на
међа
,
да
не
захлађивати
Виторов
њива
и
не
сметати
усев
...
Још
први
дан
Видосав
се
упознати
са
Тодосије
.
тај
јесам
бити
случајно
.
Видосав
јесам
бити
у
њива
,
нешто
успремати
,
кад
човек
прећи
из
други
њива
и
како
ићи
,
викати
:
—
Добра
ја
доћи
,
нов
коншија
!
—
и
залетати
се
ти
се
пољубити
.
-
боље
ти
наћи
,
коншија
,
—
велим
Видосав
и
у
себе
се
чудити
како
јесам
слободан
овај
Тодосије
.
—
ја
велим
:
баш
хтети
да
прећи
да
се
видити
и
упознати
.
знати
да
ја
јесам
вешт
.
—
права
велим
:
чинити
ја
се
...
јесам
се
до
сад
виђати
.
—
јесам
никада
...
тако
,
ја
ти
се
лако
упознати
са
сваки
.
кад
јесам
бити
на
Кумашевцу
на
„
зекциру
“
,
па
ја
се
залетети
и
упознати
се
...
.
—
и
ту
испричати
како
се
упознати
са
неки
шљиварски
трговац
из
ваљевски
нахија
с
који
јесам
,
доцније
,
имати
ваљан
пословати
и
користити
и
себе
и
други
,
а
људи
се
чудити
како
јесам
смести
прићи
човек
који
пре
јесам
ни
чути
ни
видети
.
за
тај
хтети
:
—
Палиш
ли
дуван
?
—
палити
,
не
бојити
се
;
јесам
ја
тај
добрина
мимоићи
.
—
и
ја
горети
пар
пред
очи
.
дед
да
по
један
запушити
.
Видосав
се
снебивати
:
—
тако
тај
жив
човек
научити
свашта
и
што
ваљати
и
што
не
ваљати
.
А
овај
,
доиста
,
јесам
добро
.
—
А
што
,
брата
!
ко
имати
и
моћи
,
неки
и
пасти
,
и
пити
и
нек
се
проводити
!
јесам
него
да
везати
пар
у
хиљада
завезак
и
да
она
бити
роб
до
век
,
—
велим
Тодосије
.
—
знати
и
баба
хтети
бити
права
што
ја
пушити
а
он
не
пухати
.
срамота
ја
да
палити
пред
он
,
као
његов
млад
,
који
ја
имати
да
благодарити
док
јесам
жив
.
и
хтети
пред
он
нигда
запалити
.
—
Што
тај
,
опет
?
Поштуј
ти
он
,
како
заслуживати
,
у
друга
који
шта
,
а
што
хтети
ти
он
угледати
цигара
у
рука
,
тај
јесам
ништа
...
истина
,
не
бити
ваљати
да
баш
одмах
прекрстиш
нога
преко
нога
,
подигнути
глава
и
испречити
цигара
пред
он
...
но
,
оставити
тај
,
хајдемо-те
ја
до
мој
кућа
,
да
видити
где
и
ја
живити
.
Видосав
не
да
ни
поменути
:
—
како
бити
тај
бити
на
радноме
дан
!
—
Час
послати
!
да
по
један
попити
!
—
молити
ти
!
—
молити
и
ја
ти
!
тај
ја
не
смети
одрећи
!
—
да
чути
баба
!
—
неки
чути
!
ја
јесам
добар
пријатељ
!
—
други
пут
,
на
празник
!
—
отимати
се
Видосав
.
—
и
сад
,
и
други
пут
,
и
ја
код
ти
и
тај
код
ја
!
—
ухватити
он
Тодосије
за
рукав
и
не
пуштати
.
и
ко
хтети
он
се
отрести
...
Одоше
и
тамо
продужити
разговор
.
Видосав
јесам
тај
испричати
Витор
чим
јесам
доћи
кућа
.
—
Тодосијев
послати
!
—
смешкати
се
баба
лукав
и
шарати
очи
.
Витор
Микачић
јесам
ни
волети
ни
мрзио
комшија
Тодосије
.
он
знати
за
онај
стар
пословица
:
„
Комшија
јесам
пречити
од
свити
“
.
рећи
:
упалити
се
кућа
,
који
хтети
се
други
надати
но
комшија
,
да
ти
помоћи
?
или
ти
напасти
зао
људи
,
или
,
не
дати
Вог
,
кад
доћи
смрт
по
свој
,
или
други
какав
несрећа
,
ко
хтети
пре
призвати
до
свој
комшија
?
али
он
знати
и
тај
да
комшија
жети
да
што
више
приграбити
имање
и
заокруглити
,
да
он
груписати
и
подвести
под
један
плот
,
и
ту
најпре
страдати
комшија
.
А
чича
Витор
највише
се
бојити
онај
што
се
увек
смешити
и
што
јесам
увек
развучен
уста
,
као
овај
Тодосије
Дмитрић
.
и
не
бити
он
права
што
се
Видосав
тако
брзо
упознати
с
он
и
што
јесам
се
тако
запазити
...
ви
подмладити
се
и
окрепа
дом
Витор
Микачић
...
.
Видосав
почети
удешавати
кућа
и
двориште
.
један
дан
окречити
оџаклија
и
набава
плав
земља
тај
јесам
одоздо
донекле
обојадисати
,
а
цигља
по
ходник
премаз
црвен
земља
.
где
бити
пукотина
или
обијен
малтер
,
он
замазати
и
окречити
.
за
тај
посао
јесам
он
требати
мајстор
,
јер
јесам
он
тај
радио
уз
мајстор
по
служба
и
знати
како
шта
требати
.
где
бити
разбити
који
окно
на
прозор
и
залепљен
хартија
,
он
изменити
код
стаклорезац
па
сав
прозор
испрати
и
истрти
.
Пошто
опрати
патос
,
наместити
бабов
соб
.
икона
Св
.
Јована
,
стар
и
чађав
,
у
рам
без
стакло
,
закачити
на
источни
страна
;
на
други
зид
огледало
и
преко
он
пребацити
убрус
,
широк
и
дугачак
од
дебео
платно
;
на
трећи
владаочев
слика
и
до
она
Виторов
споменица
из
рат
.
даље
,
у
један
угао
кревет
са
сламњача
,
ћилим
,
јастук
и
нов
губер
,
до
он
сандук
фарбан
,
дућански
,
пун
ствар
;
на
други
стран
чивилук
и
о
он
Виторов
хаљина
што
она
носити
празник
:
чакшире
,
копоран
,
грудњак
и
зубун
.
на
неколико
ексер
по
дувар
закачити
:
дуг
пушак
,
кубурлук
,
пиштољ
и
по
неки
струк
босиљак
...
.
и
соб
замирисати
чистоћа
и
босиљак
...
у
други
соб
наместити
миндерлук
,
поредити
сељачки
сандук
,
у
који
јесам
бити
разноврстан
ствар
.
о
чивилук
извешати
стар
аљетак
што
се
ређе
употребљавати
.
у
ходник
наместити
дугачак
сто
,
клупа
и
столица
,
а
у
орманче
поредити
срчалук
,
кутија
за
кафа
и
шећер
и
други
такав
ствар
за
послужење
...
.
Видосав
бити
и
стар
кућа
преобразити
:
скинути
бити
висок
кров
и
покрити
ћерамида
као
што
радити
данашњи
свет
.
али
чича
Витор
не
моћи
ники
доказати
да
смести
такнути
у
кров
и
темељ
те
стар
кућа
у
који
се
родити
,
одрастао
и
век
вековати
.
тај
бити
бити
као
да
бити
дарнути
у
светиња
.
зато
она
Видосав
само
обелити
чађав
дувар
,
омалтерисати
рупчага
и
пукотина
,
донети
иловача
тај
јесам
набити
у
онај
локва
по
кућа
и
израван
под
.
Ружица
орибати
наћве
,
сланица
,
лопар
и
остати
дрвен
посуђе
,
тај
јесам
све
изгледати
као
смиље
.
сав
ствар
наћи
свој
место
и
у
кућа
се
завести
сталан
ред
.
тај
исто
бити
и
са
осталим
зграда
:
свуда
се
избрисати
паучина
и
црвоточина
,
претрести
се
хаљина
,
ишчукати
и
изнети
на
сунце
да
се
проветрити
,
па
се
наместити
на
свој
место
.
у
сарачана
бити
крв
и
лом
,
и
Видосав
се
дуго
размишљати
док
се
решити
да
тај
рашчистити
.
Шта
ти
не
бити
у
тај
сарачана
!
стар
поцепан
опанак
,
заворањ
,
брњица
разнети
величина
,
опута
,
фишеклија
и
кајиш
позеленео
од
буђа
,
кутија
без
дно
,
чутура
са
избијен
кола
,
ексер
,
фес
маснити
и
излизан
,
копоран
без
рукав
,
шајтов
,
чеп
обручева
...
.
Нешто
извешати
,
нешто
набацати
један
на
други
...
А
сав
тај
искупити
јесам
,
којекад
,
чича
Витор
Микачић
.
на
пример
,
ићи
он
пут
и
на
пут
углед
брњица
.
одмах
он
нешто
копкати
да
јесам
узети
и
турити
у
џеп
.
„
Требаће
овај
кадгод
:
моћи
се
изгубити
брњица
на
кајиш
,
или
искривити
,
или
сломити
,
или
она
испасти
онај
језичак
,
па
се
моћи
за
час
изменити
са
овај
нов
,
“
—
мислити
чича
и
носити
јесам
у
сарачана
.
и
тако
тај
стајати
годинама
и
сав
брњица
здрав
и
читав
.
или
наћи
какав
чеп
и
помислити
:
„
Требаће
и
он
“
;
и
спустити
он
у
чакшире
.
колико
се
пута
решавати
да
сав
тај
пребрати
и
рашчистити
,
па
на
по
пута
стати
и
размислити
се
:
„
неки
стајати
,
ники
не
сметати
.
“
сад
,
кад
он
јесам
Видосав
питати
,
он
ућутати
па
рећи
:
„
како
хтети
...
.
избацити
али
он
ипак
жао
и
сав
он
се
чинити
да
се
тако
кућа
не
кућа
...
Успремише
и
двориште
.
некакав
клати
и
врљика
,
разбацати
на
неколик
страна
,
скупити
на
гомила
и
сместити
под
наслон
до
дрвљаник
,
истребити
камење
игде
који
бити
,
и
набацати
он
у
један
крај
,
ископати
рупчага
за
буњак
чак
низак
кућа
,
покосити
и
почупати
боца
,
татула
и
диваљ
паприка
,
што
јесам
све
расти
и
бујати
но
окрајак
иза
грађевина
...
.
и
шта
ти
све
не
порадити
!
сав
она
двоје
,
Видосав
и
Ружица
.
А
понешто
она
помоћи
стар
служавка
,
висок
,
пргав
и
сипљив
жена
од
шездесет
и
неколик
година
,
који
немати
нигде
ники
и
ту
служити
у
Витор
од
пре
десетак
година
.
Служила
јесам
и
дворити
покојни
румен
,
и
пред
смрт
јесам
одмицати
од
њен
постеља
,
тај
јесам
оставити
аманет
Витор
да
јесам
не
терати
већ
нек
умрети
у
њихов
кућа
.
одавно
јесам
ни
за
какав
рад
,
сем
да
тарнути
у
угарак
,
да
готов
вод
проплакати
који
суд
и
мазати
метла
преко
кућа
и
тако
се
ослободити
и
заузети
чисто
старешински
власт
.
кад
попити
трећи
,
онај
џак
и
глас
она
крештати
:
час
плакати
и
клети
,
час
се
смејати
и
благосиљати
:
—
Шта
ви
јесам
;
деца
,
зар
немати
други
посао
но
да
све
испретурати
по
кућа
!
—
велим
она
она
кад
почети
чистити
и
дотеривати
у
ред
.
—
тек
...
баба
Вујана
,
да
јесам
у
посао
.
—
бог
с
ви
,
к'о
да
успремати
за
неки
гост
или
некакав
свечаник
!
они
се
смејати
.
А
она
као
мало
у
шала
,
а
мало
од
збиља
:
—
као
да
јесам
ја
живети
у
брлог
,
овде
у
овај
кућа
...
па
одмах
окренути
други
:
—
богме
право
имати
,
радити
док
ви
се
тако
мити
.
—
јесам
л'-де
,
баба
?
—
јесте
,
бог
ја
!
А
чича
Витор
се
смејурити
и
само
чути
:
хм
...
хе
...
.
хи
.
.
бог
знати
шта
он
мислити
!
док
јесам
они
улепшавати
кућа
,
дотле
се
чича
постарати
да
поновити
она
:
призвати
јесам
терзија
тај
јесам
скројити
нов
новцат
одело
Видосава
.
овај
јесам
са
свој
качарски
ношња
:
узак
чакшире
од
црн
сукно
и
црвен
подвеза
,
изгледати
као
бео
врана
међу
осталим
сељак
.
тај
јесам
чича
Витор
бости
у
очи
натерати
он
јесам
да
се
поновити
.
и
Ружица
јесам
набавити
по
неки
хаљинка
,
па
јесам
поновити
и
деца
.
сав
добити
нов
изглед
и
поћи
нов
током
.
ВИИ
сваки
домаћин
имати
понеки
имање
који
више
цена
од
осталог
,
поклањати
он
више
пажња
у
обрађивање
и
он
се
поносити
.
тако
и
Витор
Микачић
имати
свој
„
Јошевина
"
који
волити
толико
колико
и
себе
,
и
,
вера
и
бог
,
кад
бити
доћи
до
отимање
,
Витор
бити
пре
узгубио
глава
него
јесам
ко
уступити
.
А
тај
јесам
бог
знати
какав
имање
:
један
брег
са
нешто
шум
и
пашњак
,
и
испод
брег
два
њива
и
један
ливада
,
са
жив
вод
и
воденица
.
тај
имање
Витор
јесам
купити
у
тридесети
година
од
један
пропасник
који
јесам
напустити
кућа
и
село
и
отићи
по
занат
,
по
жандар
и
чувар
,
и
ко
он
он
знати
где
се
зауставити
.
Чинило
он
се
да
јесам
он
сељак
завидети
што
јесам
доћи
до
тако
груписан
имање
појевтино
,
па
се
поносно
тај
и
хвалити
се
међу
пријатељ
свој
вештина
:
како
јесам
умести
склонит
продавац
да
тај
баш
он
продати
.
од
тада
Витор
Микачић
не
моћи
прозборити
неколико
реч
а
да
не
поменути
Јошевина
и
чинити
он
се
да
се
тек
од
тај
моћи
с
пун
права
убрајати
у
домаћин
.
истина
рећи
,
Витор
јесам
нимало
улепшати
Јошевина
,
нити
она
друкчије
изгледати
у
његов
рука
сада
,
после
дваестина
година
,
сем
тај
толико
што
јесам
притврдити
ограда
и
причувати
шум
да
се
не
сећи
и
да
вод
не
раздирати
брег
,
тај
јесам
с
тај
шум
густ
и
подмлађен
.
воденица
остати
онако
као
што
јесам
и
бити
:
мали
,
од
брвно
,
тесан
и
снизак
,
покрити
папрат
,
са
један
витао
у
који
јесам
ни
један
перо
изменити
,
и
са
стар
у
пол
труо
бадањ
.
свега
што
јесам
,
ту
у
близина
,
направити
један
трло
од
чатма
и
покрити
јесам
ћерамида
,
и
салаш
за
кукуруз
,
да
се
привремено
склонити
с
њива
док
се
не
отерати
кућа
,
и
мало
наслон
за
стока
да
не
киснути
.
он
јесам
главно
тај
,
да
јесам
Јошевина
његов
и
да
се
знати
да
јесам
његов
,
да
с
она
збирати
онај
корист
који
јесам
давати
од
вајкада
,
да
радити
као
што
јесам
он
стар
радити
,
и
тај
јесам
све
.
на
тај
имање
њива
јесам
без
изорати
.
Можеш
она
непрестано
орати
и
сејати
кукуруз
и
хтети
имати
потреба
да
она
пођубрити
или
угарити
.
ливада
у
подјазница
моћи
комотан
косити
два
пут
преко
лет
и
опет
да
на
она
напасти
стока
до
Ђурђевдан
и
у
јесен
.
Витор
јесам
становати
ту
више
но
код
кућа
.
као
инокосник
он
јесам
држати
и
слуга
и
надничар
,
кад
он
затребати
.
док
радити
воденица
преко
лет
и
не
зауставити
јесам
суша
и
зими
док
не
настати
мраз
,
он
јесам
ту
у
Јошевина
:
примати
жито
тај
млети
,
узимати
ујам
,
причувљава
стока
,
зими
она
полагати
док
ту
трајати
храна
и
пазити
да
не
бити
штета
.
сад
се
старац
још
више
милити
да
ту
становати
,
јер
Видосављев
деца
:
Ђурица
и
Јовица
јесам
одмицати
од
он
и
његов
Јошевина
.
какав
радост
за
чича-
Витор
!
Ђурица
јесам
у
десети
година
,
џигљаст
и
мало
бледушкав
,
али
здрав
и
окретан
.
Учио
јесам
два
разред
основни
школа
па
јесам
напустити
.
Школа
далеко
,
а
он
сиромашак
и
го
и
бос
,
па
он
исписати
.
Сачувао
јесам
и
књижица
и
таблица
и
писаљка
па
се
чешће
забављати
тај
Јовица
у
осми
година
,
мало
крутуљаст
и
лењити
,
али
и
он
вољан
и
послушан
.
и
он
јесам
рад
да
знати
који
„
писма
“
из
буквар
и
баба
казати
да
Ђурица
научити
Јовица
да
и
он
знати
понешто
.
деца
брзо
свикнути
и
престати
помињати
кућа
и
чељад
из
Качер
,
приљубити
се
уз
баба
и
трчати
за
он
као
керчад
.
он
она
миловати
,
делити
она
кришка
лубеница
на
два
дело
,
крпити
она
хаљиница
,
наврнчава
опанак
.
Навикоше
се
и
они
код
воденица
и
тамо
јесам
волети
него
код
кућа
,
тај
јесам
за
она
имати
више
забава
но
игда
на
други
место
.
—
ви
хтети
чувати
воденица
,
док
ја
видити
посати
на
њива
,
—
велим
баба
.
—
Хоћемо
!
—
Хоћемо
ли
обојица
?
—
Хоћете
,
—
велим
он
и
ићи
.
они
као
какав
надзорник
сести
у
хлад
па
не
скидати
очи
с
воденица
,
као
да
хтети
утећи
.
ићи
човек
,
упртити
врећа
жито
на
рам
,
погнути
се
и
тек
да
спустити
врећа
а
они
викати
:
—
јесам
тај
баба
!
—
стајати
,
куд
хтети
?
Човек
спуштати
врећа
,
брисати
зној
и
викати
:
—
здраво
мирно
.
где
јесам
Витор
?
—
здраво
,
како
ти
?
јесам
ту
.
—
сад
хтети
доћи
.
Човек
хтети
у
воденица
,
а
они
скакати
:
—
моћи
да
ићи
тамо
.
куд
јесам
наврети
!
један
трчати
више
јаз
и
викати
:
—
о
,
баба
!
хајде
’
вамо
сад
!
па
ако
се
не
одзвати
одмах
,
они
заинтачити
по
неколик
пут
:
—
о
,
баба
!
о
,
баба
!
—
као
да
јесам
наступити
не
знати
какав
опасност
.
или
кад
опазити
да
јесам
жито
измлети
и
чути
да
колити
воденички
камен
,
они
трчати
и
викати
да
доћи
да
заспати
жито
или
укочити
витао
под
воденица
.
кад
баба
мера
жито
,
па
ако
јесам
врећа
од
десетак
ока
,
они
зачас
закучити
кантарски
кука
за
петља
,
па
принети
обрамица
и
она
двојица
одигнути
врећа
од
земља
тај
он
измерити
.
Ђурица
јесам
знати
како
се
кантар
окретати
на
лак
страна
,
а
како
на
тежак
и
знати
јесам
шта
јесам
ока
,
шта
п'оке
,
а
шта
литар
од
ока
.
убрзо
јесам
свикнути
да
помагати
Витор
и
у
други
лак
посао
:
да
терати
кљусад
у
вршај
,
брати
дулек
,
трпати
пасуљ
на
розга
.
кад
он
,
на
доколица
,
градити
котарица
,
они
он
сећи
лесковина
и
дељати
јесам
донекле
,
па
јесам
дати
он
ти
јесам
он
утанчати
и
онда
он
плести
а
они
гледати
.
недеља
,
кад
отићи
кућа
да
се
пресвући
,
они
носити
мајка
нов
котарица
и
хвалити
се
како
јесам
јесам
с
баба
исплести
.
тако
и
кад
плести
кош
за
риба
,
они
сећи
ракитов
пруће
и
помагати
он
у
плетење
,
тај
јесам
и
тај
мајсторија
упознати
.
А
њихов
радост
кад
приставити
лончић
уз
ватра
у
воденица
или
трлити
,
па
они
спремати
ручак
:
баба
умесити
колач
и
запрети
он
на
прочевље
,
а
они
сећи
буранија
и
сецкати
купусов
лишће
!
па
кад
ручати
поседати
на
земља
и
скрстити
нога
и
онај
што
имати
метнути
предати
се
на
покровац
или
зобница
!
тако
она
јесам
сладак
него
код
кућа
кад
поседати
на
столица
за
трпеза
или
за
дугачак
сто
у
оџаклија
...
тај
лет
,
по
велик
Госпођи
,
Витор
дати
Ђурица
у
школа
.
један
дан
каза
он
ти
искупити
онај
књижица
и
таблица
,
метнути
под
мишка
и
одвести
он
учитељ
.
Школа
јесам
близу
и
моћи
хтети
лако
ићи
у
она
:
—
зар
ти
изучити
два
разред
и
,
на
прилика
,
стати
на
по
пут
,
па
да
ти
ту
оставити
!
јок
,
вала
,
па
да
бити
ја
не
знати
шта
коштати
!
—
велим
он
чича
Витор
.
—
како
ти
казати
,
баба
,
—
одговарати
дете
.
—
ја
казати
кад
јесам
изучити
тај
,
да
доучити
још
два
разред
па
да
се
знати
да
јесам
свршити
основни
школа
.
—
Хоћу
,
баба
!
—
и
да
учити
добро
,
да
почитовати
господин
учитељ
и
сав
стар
,
и
добро
се
владати
,
да
ми
не
осрамотити
!
—
Хоћу
,
баба
,
наука
ја
!
мало
доцније
наручити
јесам
код
сарач
два
чантра
од
телећак
,
бео
и
рутав
,
и
један
дати
Ђурица
да
јесам
носити
кад
ићи
у
школа
,
а
други
Јовица
,
да
у
она
носити
сав
буквар
из
који
хтети
он
брат
поучавати
.
кад
отићи
кућа
онај
се
хвала
и
отац
и
мајка
и
Сојка
.
сејати
се
само
смејати
,
па
се
и
она
хвалити
са
сукнен
прслучић
,
са
три
ката
гајтан
.
Сојка
јесам
стар
дете
,
читав
шипарица
од
дванаест
година
.
исти
мајка
:
црномањаст
,
дуг
пун
обрашчић
и
крупан
очи
.
она
се
јесам
одвојити
од
Ружица
.
Што
мајка
радити
,
она
она
помагати
:
сејати
брашно
,
носити
вод
,
уносити
дрво
,
сукати
конац
на
витлић
,
пригонити
стока
за
муж
,
лучити
телад
и
јагњад
.
кад
поседати
и
узети
рад
у
рука
,
она
ћутети
докле
они
ћутети
;
кад
баба
Вујана
причати
што
смешан
,
она
се
цапари
као
сваки
дериште
,
а
кад
баба
пијнути
и
расплакати
се
,
она
се
узнемирити
и
ужагрити
очица
у
мајка
и
прибити
се
уз
она
.
А
кад
доћи
празник
,
мајка
јесам
измити
и
оплести
она
кикић
и
у
он
цвет
,
па
она
скакутати
по
двориште
као
лептирак
.
један
празник
Видосав
намирити
посати
и
обући
се
,
сести
под
јабука
шећерлија
па
се
с
она
шалити
и
забављати
.
дан
ведар
,
сунце
одскочити
повисок
и
хлад
ишарати
.
разговарати
и
ћеретати
ти
о
овај
те
о
онај
,
па
јесам
ухватити
за
колир
и
стати
он
загледати
:
—
Ена
,
ене
!
Шта
јесам
овај
?
—
колир
.
—
Ко
ти
јесам
овај
извести
,
Сојка
?
—
ја
јесам
извести
.
—
ти
?
—
подсмевати
се
Видосав
.
—
ја
,
тат
,
оч'ју
ја
!
—
Ћути
!
—
бог
ја
!
—
јесам
!
—
јесам
,
младост
ја
!
—
где
јесам
он
израдити
?
—
код
овца
.
—
Ена
сад
!
—
јесам
,
баш
код
овца
!
—
Лажеш
!
—
да
питати
нана
.
о
,
нана
!
Ружица
промолити
чупав
глава
на
кутњи
врата
.
Видосав
се
смејати
,
а
она
довикивати
:
—
тат
казати
да
ја
јесам
извести
овај
колир
.
јесам
л
’
де
да
јесам
он
извести
,
нана
,
кад
јесам
чувати
овца
на
Башчинама
?
--
јесам
,
ћер
.
—
ето
видити
,
тат
!
Кажем
ја
ти
!
—
е
,
сад
веровати
!
—
смејурити
се
Видосав
и
ударати
полако
њен
ручица
по
сав
длан
.
па
јесам
глад
низ
кос
:
—
Шала
се
тат
!
тај
јесам
добро
дете
татин
!
—
тат
,
тат
!
Мара
не
слушати
свој
мајка
,
па
она
њен
тат
велим
:
ти
јесам
,
Мара
,
неваљалица
.
—
јесте
,
она
јесам
таки
кад
не
слушати
отац
и
мајка
.
—
јесам
ли
,
тат
,
ја
јесам
неваљалица
?
—
ти
јесам
таки
,
тај
јесам
добар
татин
девојка
!
—
миловати
јесам
он
по
образ
.
—
ја
слушати
и
ти
и
мам
и
баба
,
па
слушати
и
баба
Вујана
у
кућа
.
—
јесте
,
ћер
,
први
радост
мој
!
у
тај
чича
Витор
банути
испод
оџаклија
и
они
скочити
на
нога
.
ВИИИ
за
чудо
што
јесам
Видосав
много
разбирати
о
тај
шта
хтети
о
он
рећи
свет
!
така
јесам
од
младост
.
кад
што
чути
о
себе
неповољан
,
он
тај
јести
,
гристи
,
и
тада
ћутети
и
најволети
да
јесам
сам
:
да
мислити
о
тај
,
зашто
јесам
тај
тако
.
ако
двојица
на
пут
разговарати
и
гледати
у
он
,
он
мислити
:
„
Шта
ли
тај
разговарати
о
ја
,
тај
јесам
нешта
неповољан
“
.
насмејати
ли
се
ко
у
његов
близина
и
погледати
у
он
,
он
мислити
:
„
Што
се
онај
смејати
на
ја
,
он
ја
нешто
исмејавати
"
;
и
у
стање
јесам
да
о
тај
размишљати
по
читав
дан
,
да
ћутети
замислити
и
забринути
као
да
он
јесам
бог
знати
какав
терет
притиснути
.
тај
осетљивост
јесам
моћи
да
затупити
ни
његов
дугогодишњи
служба
где
јесам
имати
да
издржати
пљусак
псовка
и
погрда
,
и
прав
и
крив
,
од
газда
и
газдарица
.
како
ли
он
јесам
тек
сад
кад
јесам
доћи
у
овај
свет
,
где
јесам
толико
очи
упрети
у
он
,
непознат
човек
!
сад
он
пратити
сваки
корак
,
хватати
он
сваки
реч
,
претресати
и
што
јес
и
што
јесам
