онказати
тај
?
—
толики
пут
чинити
због
ти
:
хтети
да
бити
мати
;
а
мајка
требати
ли
добар
накит
од
деца
.
као
што
јесам
кућа
и
жена
оставити
Маца
,
тако
јесам
радња
оставити
на
Јанићије
.
цео
дан
он
јесам
Јанићије
упућивати
,
како
да
он
радња
чувати
.
—
одрастати
јесам
код
ја
,
ја
јесам
ти
упутити
,
добар
јесам
бити
,
веран
јесам
ја
бити
,
па
ето
тај
радња
!
тамо
,
у
кућа
,
да
се
наћи
тетка-Маци
на
помоћ
и
четворе
очи
да
отворити
на
сав
...
разумети
ли
,
на
сав
.
—
на
сав
,
мајстор
!
тај
да
знати
да
хтети
чинити
као
себе
.
сутра
дан
јесам
пола
Београд
испратити
мајстор-Дишу
до
лађа
,
чији
јесам
једрило
бити
већ
уздигнути
и
спреман
,
да
кренути
низ
Дунаво
црн
Мор
.
у
црква
јесам
Диша
одстојао
служба
,
примити
од
митрополита
благослов
,
а
онда
,
под
црквен
барјак
,
кренути
се
свештенство
у
одежда
и
са
икона
;
а
за
он
,
под
еснафски
барјак
,
мајстор
Диша
са
жена
,
пуница
и
Јанићије
бик
,
а
око
она
стотину
и
више
пратилац
.
Литија
се
свечано
спустити
низ
Зерек
,
уз
пјеније
свештеник
допратити
Дишу
до
јалија
,
окадити
лађа
и
пожелети
срећан
пут
и
још
срећан
повратак
хаџија
.
прво
се
Лепосава
поздрав
с
муж
,
пољубити
он
у
рука
,
а
он
она
у
чела
.
кад
он
јесам
погледати
,
један
она
се
суза
скотрљати
с
лице
.
—
е
,
де
,
не
плакати
!
не
ићи
преко
свет
;
вратити
се
.
него
онако
да
чинити
,
знати
?
—
знати
!
—
одговорити
Лепосава
и
стати
у
страна
,
да
учинити
место
други
.
Диша
се
опростити
са
сав
,
пуница
пољубити
у
рука
,
а
она
он
у
чела
,
и
лађа
се
отиснути
.
дуго
и
дуго
још
стајати
јесам
:
Маца
,
Лепосава
и
Јанићије
и
гледати
за
лађа
,
који
јесам
носити
мајстор-Дишу
.
сунце
јесам
жећи
пун
јара
,
Дунав
се
сјактити
од
сунчан
зрак
,
а
лађа
јесам
све
даље
и
даље
клизити
,
докле
се
не
изгубити
за
врбак
низак
Кајабурме
.
тек
онда
вратити
се
сав
троје
ћутке
и
замишљено
.
—
где
јесам
тај
себе
?
—
рећи
Јанићије
.
—
Пол
година
док
отићи
и
доћи
!
—
много
!
—
Само
здравље
,
вратити
се
он
брзо
!
—
одговорити
Маца
.
—
не
чути
,
Божа
!
—
прошаптати
Јанићије
,
али
тако
тихо
,
да
он
јесам
Лепосава
,
који
ићи
уза
он
,
једва
чути
.
—
Рђо
папуџијски
,
шта
ти
јесам
ружно
урадити
,
да
он
тако
желити
?
—
рећи
Лепосава
,
који
јесам
после
одлазак
мужевљев
од
једном
постати
нешто
сетан
и
замислити
.
—
Па
ништа
!
—
одговорити
Јанићије
суморно
.
—
јесам
ја
баш
ништа
урадити
.
—
Па
што
он
онда
кобити
?
—
не
кобити
,
него
тај
због
ти
рећи
.
—
гле
,
бринути
се
за
ја
.
—
Па
тек
да
се
одморити
мало
.
Жалим
ти
,
што
ти
ни
дан
ни
ноћ
јесам
давати
мир
.
„
Мор
,
смирити
се
,
човек
,
једаред
!
“
викати
он
ти
;
ама
пусто
онај
срце
његов
игра
ли
играти
,
кад
ти
само
углед
,
па
ко
што
радити
,
он
трч
’
за
ти
,
ја
л
’
да
ти
загрлити
,
ја
л
’
да
ти
пољубити
.
од
толики
његов
грлење
већ
и
комшилук
балдиса
само
гледати
,
тек
хтети
ти
!
подсмевка
Јанићијева
текне
у
срце
Лепосава
.
он
јесам
хтети
да
јесам
,
као
и
обично
,
изазов
на
смеј
,
али
овај
пута
промашити
.
она
стати
некако
непријатно
и
учинити
она
се
,
да
бити
требати
да
он
ма
на
који
начин
опоменути
на
мало
велик
пристојност
према
свој
мајстор
,
али
у
исти
време
она
јесам
обузимати
неки
други
осећање
,
који
јесам
неосетан
обујимаше
,
чим
кајик
ишчезнути
за
онај
ада
и
изгубити
се
испред
очи
.
на
ведар
и
као
стакло
јасан
дан
,
који
блистати
свеж
плаветнило
и
разлегати
се
у
шумор
лишће
и
гугутање
кумрија
,
доћи
она
лако
,
мило
,
као
некада
,
докле
још
и
не
мислити
,
да
хтети
јесам
судбина
предати
мајстор-Диши
.
па
и
овај
Јанићије
бик
,
чији
снажан
врат
и
простран
плећа
одавати
сила
младост
у
сав
свој
бујност
,
доћи
она
као
некада
,
када
се
с
он
,
бити
на
чешма
или
у
махала
,
буд
за
што
покавжити
и
побити
.
и
тај
нов
осећање
превладати
.
уместо
одговор
она
он
погледати
ведро
и
пркосно
и
продужити
пут
ћутке
.
Јанићије
јесам
ићи
поред
она
мало
збунити
,
што
он
баш
ни
реч
не
одговорити
,
а
он
јесам
тако
потребно
бити
,
да
о
тај
тема
разговор
продужити
.
тетак
Маца
јесам
застати
мало
,
да
се
поздрав
са
један
комшијница
,
који
јесам
зауставити
на
сокак
,
те
тако
Јанићије
моћи
да
Лепосава
још
неколико
реч
добацити
.
—
Љутиш
ли
се
?
—
Зашто
?
—
Што
јесам
отићи
.
—
А
што
се
тај
тицати
па
ти
поп
ли
јесам
,
да
ти
се
исповедати
?
—
Мор
,
жао
ја
,
много
ја
жао
?
—
одговорити
Јанићије
—
ваљада
,
што
и
ти
не
повести
?
—
јесам
,
него
што
не
повести
и
тетак
Маца
на
хаџилук
.
Штета
,
бог
ја
!
но
Лепосава
и
овај
пут
нити
се
насмејати
нити
он
што
одговорити
,
и
Јанићије
сад
немати
куда
,
него
и
сам
да
ућутати
,
у
толико
пре
,
што
Лепосава
нарочито
застати
и
позвати
мајка
,
да
се
не
задржавати
толико
.
Дана
пролазити
,
недеља
протицати
,
а
у
радња
мајстор-Дишиној
ићи
јесам
тако
,
да
се
јесам
ни
опажати
,
да
већ
од
толико
недеља
нем
господар
у
она
.
Јанићије
јесам
тако
савесно
водити
посао
,
надгледати
радња
и
сакупљен
пазар
односити
тетка-Маци
,
да
тај
ни
мајстор
Диша
не
бити
боље
вршити
.
па
ни
у
сам
кућа
мајсторов
јесам
се
бог
знати
како
осећати
недостатак
домаћинов
.
један
део
домаћинов
права
пренети
јесам
мајстор
Диша
на
свој
пуница
,
дати
она
јесам
пун
власт
надзор
,
како
над
кућа
тако
и
над
домаћица
,
а
што
се
тицати
Јанићије
,
он
јесам
бити
потпуно
уверити
,
да
хтети
у
тај
поглед
постати
не
само
десни
рука
тетка-Маци
,
но
,
у
колико
бити
нужан
,
он
хтети
и
сав
тетка-Мацин
надзор
подвргнути
свој
потајан
контрола
.
Одважити
се
на
толики
пут
а
не
осигурати
се
са
сваки
страна
за
себе
,
тај
јесам
бити
у
нарав
Дишиној
.
Међутим
,
Јанићије
он
јесам
већ
једаред
засведочити
свој
оданост
,
и
он
јесам
потпуно
права
имати
,
када
јесам
уочи
свој
полазак
призвати
на
само
свој
калфа
,
па
између
осталога
подсетити
он
и
на
онај
услуга
,
што
он
она
Јанићије
пре
толико
година
указати
.
рано
у
вече
Јанићије
јесам
долазити
кућа
,
а
у
први
освит
одлазити
у
дућан
.
Ручак
он
јесам
у
дућан
слати
,
а
у
вече
јесам
заједно
са
тетка-Мацом
и
Лепосава
седати
за
совра
и
вечерати
.
једаред
,
по
вече
,
разговарати
још
за
совра
,
тетак
Маца
,
који
јесам
од
неки
доба
почети
да
се
плашити
од
могућан
напаст
,
почети
да
се
вајкати
,
како
сада
немати
више
онако
снажан
људи
,
као
што
она
јесам
бити
некада
.
—
камо
ти
сада
тако
јак
човек
,
као
што
бити
мој
покојник
?
једаред
,
баш
после
прошевина
,
дигнути
ја
јесам
као
перце
до
појас
и
шал
ради
три
пут
преко
соб
пренети
.
—
ба
!
—
узвикнути
бик
-—
тај
и
ја
моћи
.
—
јок
,
тај
ти
јесам
кадар
.
—
Мор
,
не
рећи
двареда
!
—
одговорити
Јанићије
.
—
Па
,
де
,
да
видити
,
ако
јесам
јунак
.
Још
тетак
Маца
јесам
ни
успети
,
да
показати
Јанићије
ма
какав
тежак
ствар
за
дизање
,
кад
Јанићије
зграбити
Лепосава
,
дигнути
јесам
на
рука
тако
лако
као
дете
од
два
година
и
понети
јесам
.
—
гледати
,
тетка-Мацо
!
—
викнути
он
и
са
доксат
,
на
ко
јесам
вечерати
,
изнети
јесам
у
башта
и
почети
јесам
обносити
.
Лепосава
се
у
залуд
смејати
,
праћакати
,
ударати
он
оба
песница
,
да
јесам
пустити
.
—
Пашће
,
пустити
јесам
!
—
викнути
Маца
за
он
.
—
Пуштај
,
мука
тај
ударити
!
—
бранити
се
Лепосава
.
—
сад
,
сад
!
—
одговорити
Јанићије
и
оптрчати
цео
башта
донети
јесам
пред
тетка-Мацу
и
,
збунити
,
као
да
јесам
бекријски
чаша
искапити
,
спустити
јесам
пред
она
.
Лепосава
збунити
и
изненадити
,
а
Јанићије
тако
исто
сметен
и
застиђен
од
несвестан
дело
,
стојати
јесам
пред
тетка-Мацом
као
немиран
деца
пред
који
јесам
учитељ
изненада
искрснути
.
—
А
да
јесам
упустити
,
мора
?
—
запитати
Маца
,
тек
да
изаћи
из
овај
непојмљив
забуна
.
—
зар
ја
?
—
одговорити
Јанићије
.
—
моћи
бити
јесам
тако
сав
ноћ
носити
,
па
да
и
не
осетити
.
—
лудо
!
—
викнути
Лепосава
још
збуњен
и
не
знати
да
ли
да
се
сав
овај
смејати
или
заплакати
,
грунути
Јанићије
,
баш
као
пре
кад
бити
деца
.
—
бог
с
ти
,
девојка
,
одбити
он
бубрег
!
—
викнути
Маца
,
кад
зачути
како
звекнути
леђа
.
Лепосава
се
засмејати
,
сести
поред
мајка
,
загрлити
јесам
и
стати
се
плазити
на
Јанићије
,
који
се
,
блажити
од
онај
ударац
,
утварао
као
да
он
бости
.
—
јесам
јунак
!
—
рећи
Маца
.
—
такав
јесам
бити
и
онај
мој
:
као
од
брег
одвалити
!
јесам
се
тај
бојати
ни
десет
„
ерлија
“
.
—
А
јесам
ли
ићи
на
хаџилук
по
деца
?
—
запитати
Јанићије
и
одлучно
се
осмехнути
.
—
у
мутвак
,
чапкун
!
—
викнути
Маца
.
—
Хаџилук
јесам
за
побожан
људи
а
не
за
такав
чапкун
као
тај
!
цео
овај
вече
Јанићије
се
осећати
у
необичан
расположење
;
сав
јесам
ноћ
осећати
мирис
онај
босиок
,
што
он
јесам
некада
под
свој
јастук
напипати
.
Ноћ
јесам
бити
ведар
и
обасјан
,
благ
поветарац
доносити
он
јесам
шумор
баштенски
грање
и
пријатно
расхлађивати
његов
снажан
груда
,
који
,
чим
Маца
и
Лепосава
ући
у
кућа
и
заклопити
врата
,
распучити
,
те
она
дати
мах
,
да
што
слободан
одахнути
.
дан
за
дан
протицати
јесам
преко
мајстор-Дишинога
кров
много
брз
,
него
ли
што
јесам
они
можда
промицати
над
глава
сам
мајстор-Дише
,
који
се
у
Јерусалим
већ
у
велик
предати
побожан
опхођење
свет
место
,
бденисање
и
пост
,
помоћу
који
јесам
хтети
да
казнити
грешан
тело
,
склон
сваки
искушење
.
и
докле
јесам
мајстор
Диша
забринут
и
са
чежња
помишљати
у
овај
песковит
и
зрео
јордански
земља
на
свој
удобан
кућа
код
Чукур-чешме
,
са
широк
настрешница
и
хладовит
доксат
,
дотле
јесам
у
тај
кућа
ићи
живот
тихо
и
мирно
,
као
домаћин
,
који
јесам
мало
час
доћи
са
буран
улица
,
па
се
овде
раскомотити
,
лепо
испавати
и
онако
комотан
изићи
на
доксат
,
узети
слатко
и
вод
и
запалити
чибук
,
па
сада
задовољно
бректати
и
уживати
у
хладовит
зеленило
и
његов
шумор
.
Комшије
јесам
навраћати
,
да
чути
што
о
Диши
,
а
и
да
узгред
видити
,
како
се
одржавати
кућа
,
кад
домаћин
јесам
ту
;
комшиница
и
другарица
Лепосавин
такође
јесам
јесам
обилазити
често
;
а
тада
у
кућа
и
башта
бити
јесам
врло
живо
и
весело
.
Лепосава
јесам
имати
лепо
грло
,
па
када
бити
запевати
какав
он
драго
песма
а
другарица
она
прихватити
,
ретко
да
бити
ко
проћи
улица
,
а
да
не
застати
,
бар
један
строфа
да
чути
.
па
ипак
,
кроза
сав
тај
расположење
,
Лепосава
се
чешће
пута
усред
овај
врева
међу
пријатељица
осећати
усамљен
и
растужен
.
—
Лака
јесам
ви
да
беснити
,
муж
ви
код
кућа
,
а
мој
?
хеј
,
хеј
,
ко
знати
кад
хтети
се
вратити
!
у
такав
расположење
она
јесам
најрадије
окретати
на
тужан
арија
,
а
од
песма
она
постати
мио
она
:
„
Зашт
да
прећутати
ја
онај
свјета
,
да
мој
млад
овде
трунути
љето
,
кад
сватко
очевидно
знати
Чјем
јесам
сердце
оскудно
!
“
тај
песма
јесам
Лепосава
врло
често
певати
и
у
мутвак
,
а
Јанићије
бити
често
,
помагати
она
,
код
последњи
строфа
пасти
у
неки
севдалијски
расположење
,
бубнути
се
песница
у
груда
и
онда
узвикнути
:
—
А
,
а
!
—
Турчин
,
-
бре
,
пасти
кумбару
,
да
ја
разнети
!
—
Рђо
ниједан
,
што
се
не
обесити
онда
?
—
не
бити
ја
згодан
дрво
—
одговорити
Јанићије
;
али
Лепосава
он
не
дати
да
довршити
,
измахнути
на
он
метла
,
а
он
,
пре
него
што
хтети
он
ударити
,
побећи
из
мутвак
.
ма
да
јесам
мајстор
Диша
често
мислити
на
кућа
и
Лепосава
,
ипак
он
јесам
брига
више
морити
за
радња
.
за
Лепосава
јесам
бринути
,
јер
јесам
знати
да
се
она
налазити
под
двострук
пажња
,
мацин
и
Јанићијевом
;
а
за
Јанићије
јесам
већ
бити
уверити
,
да
хтети
и
за
друга
он
жена
,
као
и
за
онај
први
,
ревно
пазити
.
али
радња
,
радња
он
јесам
највише
на
срце
стојати
.
ту
јесам
уложити
један
део
капитала
,
крваво
стечен
,
па
да
ли
хтети
Јанићије
умести
тако
поуздано
да
он
и
радња
надгледати
,
као
што
јесам
поуздан
да
он
за
жена
пазити
?
Међутим
,
баш
за
овај
јесам
требати
ни
глава
да
он
заболети
;
јер
Јанићије
не
само
да
јесам
показати
добар
успех
у
продаја
поверен
он
еспап
,
него
јесам
често
тај
еспап
протурати
са
више
користити
,
него
ли
и
сам
мајстор
он
;
а
сав
дневни
пазар
редовно
јесам
сваки
вече
доносити
тетка-Маци
,
који
он
јесам
затварати
у
окован
гвоздењачу
,
да
до
повратак
Дишинога
ту
престајати
.
један
дан
устати
мајстор
Диша
из
постеља
сав
узнемирити
.
цео
ноћ
јесам
моћи
тренути
од
неки
немио
предосећање
;
чинити
он
се
,
ако
одмах
не
кренути
на
пут
,
да
хтети
умрети
од
неодољив
страх
.
—
Ко
знати
шта
се
до
сада
догодити
?
момак
јесам
,
слуга
јесам
тај
;
а
где
јесам
слуга
сачувати
газдин
новац
?
и
стотину
мисао
сличан
овај
укрштати
се
по
његов
глава
;
а
сваки
од
она
бити
јесам
црн
од
црње
.
тај
не
бити
више
обичан
брига
домаћин
,
који
се
удалити
од
кућа
,
већ
права
патња
,
мучење
дух
,
који
он
јесам
обзинути
као
паклен
аждаја
,
који
јесам
видети
у
Витлејем
на
један
икона
,
где
бити
исписати
страховит
мука
грешник
у
пакао
.
—
и
молитва
,
који
се
скрушено
предавати
с
уверење
,
да
он
сваки
од
она
скидати
по
један
грех
с
дух
,
сада
он
више
не
одржавати
у
онај
пријатан
расположење
,
који
човек
осећати
,
кад
знати
да
тај
бог
угађати
.
напротив
,
онај
он
постајати
сав
нејасан
и
изговарати
она
он
се
мисао
јесам
утицати
у
дубина
свој
дух
,
него
јесам
страшљиво
и
готово
са
трепет
једнако
мислити
о
радња
,
о
онај
што
јесам
за
себе
оставити
.
—
покаткад
он
се
усред
читан
молитва
причути
потмуо
звук
,
који
јако
опомињати
на
пробијање
зид
,
и
тада
баш
јесам
моћи
више
.
и
поред
сав
тај
,
што
јесам
оволики
пут
потегнути
и
толики
жртва
принети
ради
свој
потомство
,
он
дигнути
рука
од
сав
и
тврдо
одлучити
,
да
не
довршити
свој
поклоништво
,
да
се
,
макар
као
ексик-хаџија
вратити
,
па
макар
никада
и
не
добити
деца
.
али
:
човек
казати
,
а
бог
располагати
.
Диша
се
спремати
за
повратак
;
још
само
да
покуповати
неки
ситница
,
за
који
јесам
он
пријатељ
дати
готов
новац
.
бити
јесам
пријатељ
,
који
јесам
он
само
поручити
да
она
купити
,
а
новац
хтети
он
дати
,
кад
се
вратити
.
Диша
јесам
и
она
обећати
,
али
као
човек
од
рачун
одлучити
јесам
,
да
за
сав
новац
не
куповати
други
„
на
вера
“
.
—
Нашао
јесам
кеса
на
сокак
ваљда
,
те
да
бео
свет
куповати
,
па
после
да
чекати
,
хтети
ли
се
сетити
да
ја
платити
;
доста
јесам
што
овај
бадава
вући
читав
пртљаг
.
у
квартир
мајстор
Диша
јесам
имати
још
један
други
,
сапутник
,
који
он
јесам
бити
вођ
по
Јерусалим
.
бити
јесам
тај
неки
Грк
хаџи-Зосим
из
Епир
,
врло
побожан
,
тих
и
услужан
хаџија
.
овај
хаџија
познавати
јесам
сваки
кутић
у
свет
место
,
јер
јесам
овај
већ
трећи
пут
,
како
као
побожан
поклоник
долазити
овамо
и
сав
онај
,
који
јесам
невичан
бити
обичај
овај
свет
,
стојати
јесам
на
услуга
за
врло
скроман
награда
.
мајстор
Диша
он
јесам
на
пример
за
сваки
услуга
,
који
он
јесам
указати
тај
дан
,
плаћати
једном
ока
хлеб
.
Хаџи-Зосим
јесам
у
свет
место
живети
само
о
сух
хлеб
,
маслина
и
зејтин
и
тај
његов
,
већ
увелико
познати
испоснички
наклоност
,
створити
он
јесам
међу
нов
поклоник
леп
углед
;
многи
јесам
његов
услуга
тражити
,
а
он
јесам
на
крај
бити
захвалан
и
на
најмањем
поклон
од
побожан
поклоник
.
но
поред
овај
леп
особина
Хаџи-Зосим
јесам
бити
уважавати
међу
поклоник
и
зато
,
што
јесам
он
толико
рачун
водити
о
светиња
овај
земља
,
по
који
јесам
спаситељ
ходити
и
чудо
творити
,
да
се
јесам
усуђивати
ни
да
пљунути
на
тај
земља
.
—
овуда
јесам
стопа
спаситељев
ходити
;
где
год
пљунути
можда
хтети
пљунути
баш
на
онај
место
,
где
јесам
спаситељ
стојати
или
где
јесам
свој
уморан
свет
тело
одмарати
;
а
пљунути
на
такав
место
велик
јесам
грести
,
него
ли
што
јесам
на
црква
пљунути
.
грести
јесам
што
свој
грешан
нога
и
газити
по
овај
светиња
,
али
друкчије
не
моћи
бити
;
но
пљунути
,
тај
јесам
грести
,
који
се
не
праштати
.
—
тако
јесам
објашњавати
он
познаник
свој
утанчан
чуство
и
поштовање
према
свет
земља
.
и
зато
јесам
носити
за
вунен
појас
један
дугуљаст
кутија
од
тенећка
,
па
кад
год
он
јесам
требати
да
пљунути
,
тај
јесам
посати
са
неки
нарочит
важност
вршити
у
овај
кутија
.
један
мали
ситница
,
али
ипак
толико
уочљив
,
да
јесам
многи
од
хаџија
после
,
кад
се
у
свој
отаџбина
вратити
,
понети
такав
кутија
,
и
у
црква
,
на
служба
Божјој
,
често
јесам
вадити
иза
појас
и
пљувати
у
она
,
тако
да
јесам
сваки
од
црквар
моћи
разумети
,
како
хаџија
црква
уважавати
.
овај
хаџија
мајстор
Диша
поверити
о
сав
,
што
он
јесам
у
последњи
време
мучило
.
Хаџи-Зосим
он
јесам
пажљиво
саслушати
,
а
кад
јесам
Диша
изјавити
,
да
хтети
одмах
на
пут
и
да
од
силан
брига
за
радња
не
моћи
сачекати
овде
ни
Ускрс
,
хаџија
он
тужно
погледати
.
—
Ексик-хаџија
!
—
рећи
он
он
.
—
Шта
знати
,
кад
ја
тамо
вући
—
одвратити
Диша
.
—
То
јесам
искушење
—
одговорити
хаџија
—
а
онај
,
ко
јесам
искушење
савладати
и
отићи
пре
Ускрс
и
Четрдесетнице
,
тај
не
моћи
да
бити
хаџија
.
А
тај
јесам
велик
грех
.
и
сад
он
хаџија
почети
приповедати
,
како
јесам
спаситељ
четрдесет
дан
искушавати
ђаво
на
гора
,
али
спаситељ
јесам
сав
искушење
претрпети
;
а
да
јесам
,
бог
он
не
бити
дати
онај
чудотворан
сила
и
одрећи
бити
се
он
.
—
и
ти
сада
искушавати
ђаво
.
метнути
ти
у
срце
брига
и
страх
за
радња
,
само
да
ти
одвратити
од
побожан
молитва
.
зато
,
ако
он
се
покорити
и
отићи
,
постати
ексик-хаџија
;
на
земља
хтети
ти
се
људи
смејати
,
а
тамо
на
небо
тај
хтети
ти
се
уписати
у
велик
грех
и
хтети
ти
се
опростити
.
ето
,
ти
ђаво
сада
искушавати
,
али
помислити
,
да
ли
ти
јесам
познати
икада
бити
,
да
јесам
неко
радња
пропасти
,
докле
се
он
на
хаџилук
бавити
?
дед
,
размислити
!
—
А
тај
ти
јесам
овако
:
бог
,
(
неки
он
јесам
вавек
слава
и
неки
ја
опростити
,
што
он
име
грешан
уста
помињати
)
хтети
да
сазнати
,
колико
јесам
у
душа
чврст
вера
хаџијски
.
зато
он
пуштати
ђаво
,
да
ми
на
хаџилук
искушавати
,
али
,
докле
се
ја
овде
борити
са
нечист
сила
,
дотле
он
у
наш
радња
слати
по
један
анђео
,
да
ми
имање
до
повратак
сачувати
.
Хоћеш
ли
да
тај
ђаво
надвладати
и
анђео
да
ти
из
дућан
отићи
,
бити
ексик-хаџија
;
желити
ли
,
да
ти
ђаво
савладати
и
да
тај
анђео
радња
водити
,
издржати
до
крај
и
постати
хаџија
.
тај
ти
јесам
!
—
завршити
хаџи-Зосим
и
дубоко
се
почети
клањати
и
крстити
пред
један
иконица
у
соба
.
тај
јесам
он
исказивати
захвалност
бог
,
што
он
јесам
подарити
толико
мудрост
,
да
ближњи
одати
зло
спасавати
.
и
мајстор
Диша
,
ко
,
после
овај
разлагање
,
пукнути
пред
очи
сав
дубина
хаџијски
значај
,
стегнути
срце
и
,
предати
се
потпуно
разлог
хаџи-Зосимовим
,
набавити
кутија
од
тенећка
и
почети
се
борити
са
онај
изнутрица
,
који
он
јесам
гристи
и
кући
гонити
.
зато
јесам
бити
и
довољно
морално
наградити
.
Хаџи-Зосим
бити
он
јесам
не
само
добар
вођ
него
и
одличан
поштовалац
,
који
јесам
на
сваки
место
и
код
сваки
човек
,
са
који
бити
се
састати
,
истицати
богоугодан
врлина
побожан
мајстор-Дише
.
Диша
он
јесам
поверити
чак
и
главни
разлог
,
шта
радити
јесам
предузети
тако
далек
пут
,
и
хаџи-Зосим
са
велик
оданост
обећати
,
да
пронаћи
неки
пустињак
,
који
јесам
тумачити
сан
,
те
да
она
он
разрешити
онај
загонетан
сан
тетка-Мацин
.
тај
пустињак
не
наћи
у
његов
испосник
,
који
се
налазити
близу
гетсимански
Баште
у
један
стар
гробница
.
али
зато
набасати
хаџи-Зосим
на
други
пустињак
,
много
важан
од
овај
ко
тражити
.
један
дан
,
после
одслужен
литургија
и
поклоничкога
путовање
на
Голгота
,
углед
мајстор
Диша
хаџи-Зосима
,
како
се
журно
пењати
уз
Голгота
,
и
кад
опазити
мајстор-Дишу
,
почети
махати
и
давати
он
знак
,
да
сићи
.
морати
се
нешто
особито
важно
десити
,
када
јесам
чак
хаџи-Зосим
,
тих
,
смеран
и
врло
одмерен
корак
човек
,
одједаред
се
изменити
и
дати
на
оваки
журба
.
и
јесам
се
преварити
.
Хаџи-Зосим
он
јесам
нарочито
тражити
,
да
он
саопштити
важан
новост
.
са
јордански
спруд
Витаваре
,
на
који
јесам
Јован
крститељ
спаситељ
крстити
,
доћи
јесам
један
пустињак
,
прав
богоугодник
,
за
ко
се
знати
,
да
никада
ништа
не
јести
него
пити
само
неки
зелен
течност
,
а
уз
тај
узимати
по
три
зрно
пшеница
.
он
јесам
донети
себе
један
велик
светиња
:
ексер
,
који
јесам
бити
приковати
спаситељ
за
крст
.
тај
ексер
,
како
се
тврдити
,
још
цар
Константин
и
царица
Јелена
,
кад
јесам
узети
из
Јерусалим
частан
дрво
,
тражити
јесам
и
обећавати
онај
,
ко
она
он
донети
,
пола
царевина
.
али
ексер
се
јесам
моћи
наћи
,
јер
он
јесам
прогутати
неки
чудовиште
,
налик
на
онај
аждаја
,
који
јесам
св
.
Ђорђе
копље
пробити
.
и
тако
јесам
пролазити
век
и
о
тај
се
ексер
јесам
ништа
знати
све
до
прошли
Рождества
.
Уочи
Рождества
овај
богоугодан
%
постуњак
видити
,
на
сан
човек
са
рана
на
длан
и
груди
и
он
он
рећи
:
ићи
у
вертеп
витлејемски
и
примити
свет
ексер
.
пустињак
јесам
оклевати
,
отићи
у
Витлејем
и
,
баш
кад
се
у
вертеп
пред
јасле
молити
,
расклопити
се
земља
и
из
она
се
промолити
страшан
чељуст
,
који
почети
бљувати
ватра
на
богоугодник
.
Побожни
испосник
учинити
крст
над
расклопљен
чељуст
,
а
овај
у
тај
час
страховито
рикнути
,
избљувати
велик
ексер
и
нестати
јесам
.
—
сад
народ
у
гомила
хрлити
пустињак
са
Витаваре
,
да
видити
свет
ексер
,
да
се
и
он
помолити
и
да
приложити
који
аспра
за
зидање
један
храм
на
Витавари
.
—
ама
,
да
ли
јесам
у
истина
тај
баш
онај
ексер
?
—
упитати
мајстор
Диша
.
—
немати
сумња
—
оговорити
Зосим
.
—
богоугодник
познавати
цео
свет
,
па
зато
се
и
морати
веровати
,
да
јесам
само
такав
испосник
дати
да
за
бадава
доћи
до
онај
светиња
,
до
који
ни
цар
Константин
јесам
моћи
са
толики
благ
доћи
.
А
испосник
никада
не
лажа
.
па
онда
,
он
се
и
са
тај
страна
осигурати
.
за
„
неверан
Тома
“
,
који
не
веровати
,
докле
се
и
прст
не
дотакнути
рана
,
снабдети
се
он
уверење
и
печат
од
власт
и
свештенство
,
у
који
јесам
описан
историја
свет
ексер
и
како
се
онај
чудо
догодити
.
тај
уверење
богоугодник
показивати
свако
.
Мајстор-Дишу
силно
заинтересовати
,
да
видити
и
целовати
свет
ексер
,
и
он
се
упутити
са
хаџи-Зосимом
кроз
тесан
и
крив
јерусалимски
сокачић
,
докле
у
близина
Витезде
не
ући
у
један
мален
,
таман
као
ћелија
,
собица
,
чији
зид
бити
као
у
какав
трговина
прекрити
многобројан
иконица
.
у
ћелија
јесам
од
намештај
бити
само
један
миндерлук
,
на
који
се
,
како
јесам
кад
требати
,
моћи
седети
или
лежати
,
у
кут
један
асталић
,
над
који
јесам
горукати
кандиоце
,
а
под
кандиоце
мален
сандучић
,
сав
ишаран
резба
.
пустињак
јесам
затећи
на
колено
пред
онај
сандуче
.
он
јесам
баш
тада
довршавати
молитва
и
из
земљан
кадионица
окађивао
овај
сандук
.
Хаџи-Зосим
метнути
прст
на
уста
и
дати
знак
Диши
,
да
се
не
мицати
.
—
стар
пустињак
бити
јесам
сед
као
овца
,
дуг
брада
и
лице
овалан
са
необично
жив
очи
,
који
одавати
тип
Јерменин
.
кад
старац
устати
и
обазрети
се
,
оба
поклоник
приступити
и
целивати
он
у
скут
,
а
он
она
очински
благослов
подела
.
—
богоугодан
пустињак
—
започети
хаџи-Зосим
на
турски
језик
.
—
овај
,
што
он
видити
да
јесам
доћи
са
ја
,
јесам
хаџи-Диша
.
Дошао
јесам
из
срб-вилајета
,
хеј
,
тамо
,
преко
мора
на
сто
конак
,
где
сунце
залаз
.
—
знати
—
одговорити
пустињак
—
знати
;
тамо
живити
Френки
што
јести
жаба
.
—
тако
јесам
,
богоугодник
.
мој
пријатељ
јесам
баш
од
тај
,
само
јесам
комшија
.
—-
Комшија
,
не
комшија
,
еписи
бир
;
ама
,
што
бог
јесам
заповедити
да
се
јести
,
онај
јесам
погано
.
и
жаба
јесам
поган
—
и
Френки
јесам
поган
!
—
тако
јесам
!
—
одговорити
понизно
Зосим
—
али
мој
пријатељ
жети
,
да
видити
и
целовати
свет
ексер
и
да
приложити
на
зидање
свет
храм
.
—
пека
,
пека
!
—
одговорити
свет
и
,
пре
него
ли
расклопити
ковчежић
,
извадити
из
недра
један
хрпа
сложен
хартија
,
умашћен
и
слепљен
од
зној
и
чест
пипање
рука
.
испосник
јесам
са
нарочит
озбиљност
расклапати
један
по
један
документ
и
разређивати
по
сто
,
а
сваки
од
она
бити
јесам
утврђен
печат
и
потпис
,
исписан
грчки
и
арапски
писме
.
мајстор
Диша
прелетити
поглед
преко
овај
шаренило
од
жут
и
црн
печат
,
па
онда
бацити
нестрпељив
очи
на
ковчежић
.
достојанствен
изглед
пустињаков
,
који
поред
сав
нејело
имати
светло
и
затегнут
кожа
,
па
овај
икона
,
кандиоце
,
који
тако
тајанствено
горукати
у
слабо
осветљен
собица
,
и
мирис
тамњан
и
измирна
,
толико
јесам
утицати
на
побожно
расположење
,
да
јесам
са
неки
нејасан
страва
и
трептање
срце
очекивати
,
када
хтети
свој
очи
угледати
частан
ексер
,
који
ни
цар
Костадин
јесам
моћи
видети
.
пре
него
што
хтети
се
дотакнути
сандуче
,
старац
изговорити
кратак
молитва
и
принети
ковчежић
хаџија
,
да
он
целовати
.
у
сандуче
јесам
бити
пун
памук
,
а
у
тај
памук
лежати
јесам
један
велик
чавао
,
не
дужити
од
садашњи
„
мертечки
“
ексер
.
ексер
као
и
сав
ексер
што
јесам
,
само
се
од
овај
разликовати
,
што
јесам
на
оштар
крај
,
место
обичан
врх
,
бити
завршити
двокрак
,
тај
јесам
личити
на
хаждајину
жаока
,
како
јесам
моловати
.
тај
двокрак
врх
бити
јесам
покапан
рђа
као
крвав
кап
.
мајстор
Дишу
подузети
стравичан
језа
,
кад
спазити
онај
капа
.
тај
јесам
траг
од
свет
крв
,
а
спустити
свој
грешан
уста
на
тај
,
целивати
такав
светиња
чинити
он
се
исто
што
и
целивати
рука
спаситељев
.
но
пре
него
ли
хтети
он
поднети
частан
ексер
на
целивање
,
испосник
јесам
сматрати
за
дужност
,
да
побожан
хаџија
описати
сав
онај
мука
,
што
она
јесам
спаситељ
подносити
,
докле
јесам
он
овај
двокрак
ексер
длан
пробијати
.
ексер
јесам
бити
чудотворан
,
јер
ко
год
бити
он
целивати
,
одмах
бити
се
излечити
од
сваки
болест
који
јесам
имати
;
а
ако
бити
случајно
бити
здрав
,
онда
јесам
требати
само
,
пре
него
што
хтети
целивати
,
изјавити
у
себе
какав
жеља
и
частан
ексер
бити
он
јесам
одмах
испунити
.
—
Шта
желити
?
—
запитати
испосник
приносити
Дишиним
усна
свет
утвар
.
—
Дета
!
—
помислити
Диша
—
и
да
ја
у
дућан
не
бити
штета
!
и
када
дотакнути
пољубац
врх
свет
ексер
,
осетити
,
како
он
кроз
цео
тело
прожети
топла
струја
и
лак
трептање
.
он
стати
пријатно
и
ведро
;
а
она
потајан
изнутрица
,
који
он
јесам
,
поред
сав
савлађивање
,
непрестано
гристи
,
ишчезнути
,
као
да
јесам
рука
однети
.
—
отићи
искушитељ
!
—
помислити
хаџи-Диша
,
кад
осетити
,
како
он
у
душа
лакнути
,
завући
рука
у
недра
,
извући
један
дугачак
кеса
о
гајтан
,
па
из
она
одбројати
на
сто
неколико
бео
пар
.
Баш
да
јесам
мајстор
Диша
до
овај
час
и
бити
„
неверан
Тома
“
,
сад
не
бити
моћи
ни
за
часак
посумњати
више
о
чудотворан
моћ
частан
ексер
.
оно
,
што
јесам
све
осетити
,
кад
јесам
целивати
,
и
тако
нагло
исцељење
од
искушење
,
који
он
до
сада
ни
пост
ни
молитва
не
угушити
,
бити
јесам
довољан
доказ
о
чудотворан
моћ
светити
утвара
.
—
хеј
,
да
ја
јесам
тај
светиња
у
дућан
,
куд
бити
ја
крај
бити
!
—
уздахнути
побожан
хаџија
бројити
пар
пред
ковчежић
.
—
Штета
,
што
јесам
за
продаја
!
—
јесте
,
ама
тај
пар
тај
немати
!
пола
султанов
царевина
давати
јесам
цар
Костадин
за
овај
.
—
толико
јесам
моћи
да
да
;
друго
јесам
он
,
а
друго
ја
,
богоугодник
.
тај
јесам
свет
човек
,
па
што
ти
требати
толики
пар
?
не
јести
ни
колико
Божја
тичица
,
а
побожан
јесам
,
народ
ти
давати
све
,
што
год
ти
јесам
потребно
.
па
онда
,
ти
баш
и
кад
бити
продати
тај
ствар
ја
,
свет
место
јесам
препун
други
чудотворан
светиња
,
па
се
не
бити
ни
осетити
,
а
у
мој
земља
немати
ни
један
чудотворан
утвара
;
живити
као
сирочић
без
нада
и
утеха
.
старац
се
дубоко
замислити
,
ухватити
се
за
брада
и
оборен
глава
по
који
пут
дубоко
уздахнути
.
видети
се
да
се
са
сам
себе
борити
.
—
да
продати
,
а
ко
знати
у
какав
хтети
народ
доћи
овакав
светиња
.
Можда
јесам
ти
баш
од
онај
...
онај
...
не
,
не
,
ти
немати
тај
пар
.
—
Па
да
се
погодити
!
—
одговорити
мајстор
Диша
,
који
добро
опазити
старчев
борба
.
река
,
колико
тражити
?
старац
он
значајно
погледати
,
па
онда
одлучно
одговорити
.
—
сто
хиљада
грош
.
Мајстор-Дишу
овај
огроман
свота
ни
мало
не
збунити
.
оно
,
што
јесам
главни
бити
,
постигнути
јесам
.
видети
јесам
,
да
испосник
хтети
да
се
погађати
,
а
што
се
цена
тицати
,
тај
он
јесам
већ
познати
бити
,
да
се
овде
моћи
човек
погађати
до
мио
воља
.
ономад
јесам
један
хаџија
откупити
од
неки
испосник
мајка
Божју
,
икона
који
јесам
од
време
на
време
сузити
.
испосник
јесам
давати
испод
пет
хиљада
грош
,
а
продати
јесам
баш
тај
купац
за
сто
и
педесет
.
—
колико
рећи
?
—
сто
хиљада
—
одговорити
по
нов
старац
тако
спокојно
,
као
да
тај
бити
само
један
грош
.
—
да
ти
дати
пет
стотина
?
—
Шта
казати
?
—
Четири
стотина
педесет
!
—
одговорити
Диша
,
који
се
и
овај
учинити
много
.
старац
скочити
са
миндерлук
и
разрогачити
се
на
Дишу
.
—
Шта
?
@card@
грош
?
какав
јесам
тај
поган
земља
,
из
који
јесам
доћи
,
да
ја
у
брада
поганити
?
јесам
ли
ја
Френк
,
шта
ли
,
да
се
бацати
блато
на
ја
?
и
бог
знати
шта
бити
још
старац
казати
у
свој
срдња
,
да
се
не
умешати
хаџи-Зосим
.
—
полако
!
добар
људи
хтети
се
угодити
.
ето
,
ти
тражити
сто
хиљада
,
а
он
давати
пет
стотина
.
спустити
мало
ти
,
нек
подигнути
мало
он
,
па
хтети
да
углавити
.
—
јок
,
јок
,
с
он
немати
пазар
.
ни
за
@card@
грош
не
бити
он
дати
.
ама
ни
овај
чудотворан
памук
у
који
легати
свет
ексер
,
не
бити
он
за
тај
сума
дати
.
—
А
од
шта
он
чувати
?
—
запитати
Зосим
.
—
То
јесам
само
за
жена
.
кад
од
он
начинити
хамајлија
нероткиња
,
родити
одмах
дете
честито
и
благословен
.
ама
,
што
хтети
он
,
он
имати
деца
!
Хаџи-Зосим
значајан
поглед
у
мајстор-Дишу
и
намигнути
.
—
зар
од
овај
памук
да
родити
?
—
То
јесам
због
тај
,
што
свет
ексер
легати
у
он
.
снага
свој
чудотворан
он
јесам
дати
и
овај
памук
,
ама
само
за
нероткиња
,
за
друго
не
помагати
.
—
ту
јесам
!
—
помислити
Диша
.
—
овај
хтети
бити
онај
сан
мацин
.
—
А
како
се
радити
с
он
?
—
упитати
гласно
.
—
Сашије
се
у
крпа
,
па
се
онда
да
жена
,
да
пред
сан
три
пут
помирити
,
а
после
да
тај
носити
у
недра
као
свој
хамајлија
.
—
и
тај
хтети
она
помоћи
?
—
ама
као
рука
!
и
не
знати
ни
јесам
како
,
а
онај
дете
у
кућа
!
—
Света
ствар
!
—
утакнути
се
хаџи-Зосим
.
—
бог
кад
хтети
,
све
моћи
.
ја
,
да
немати
деца
пун
кућа
,
не
бити
жалити
ни
триста
грош
за
тај
.
мајстор
Диша
кришом
он
гурнути
лакат
,
да
не
говорити
о
цена
.
—
Па
колико
тражити
за
овај
?
и
сада
настати
дуго
ценкање
.
свет
човек
тражити
толико
,
да
јесам
Диша
код
први
цена
занемети
и
изгубити
воља
на
пазар
и
на
деца
;
а
он
јесам
опет
нудити
толишно
,
да
јесам
свет
човек
са
велик
презирање
,
у
место
он
да
одговорити
,
запитати
хаџи-Зосима
:
—
какав
јесам
тај
поган
милет
,
што
не
веровати
више
у
бог
и
пљувати
на
свет
утвара
?
—
Мор
,
не
пазарити
ти
овај
памук
;
деца
,
деца
пазарити
!
—
додати
за
тај
окренути
се
Диши
.
—
ако
јесам
и
деца
,
скупо
јесам
!
—
уздахнути
Диша
,
који
у
тај
пар
прелетити
у
памет
,
колик
јесам
сав
пут
претурити
и
што
се
до
сада
истрошити
,
цигло
ради
један
дете
.
—
Ела
,
ти
хтети
да
пазарити
?
—
запитати
свет
човек
,
чији
очи
набрекнути
и
закрвавити
од
раздраженост
.
—
скупо
јесам
!
збогом
!
—
рећи
Диша
и
поћи
врата
.
али
свет
човек
,
опазити
намера
хаџијин
пресећи
он
пут
.
—
Нећу
да
ти
пустити
;
грести
чинити
,
свој
рођену
деца
убијати
.
Хоћу
да
попустити
,
што
видити
да
јесам
човек
поштен
.
и
сада
настати
на
нов
погађање
,
докле
се
најпосле
не
састати
на
цена
од
двеста
и
четрдесет
грош
.
свет
човек
узити
памук
,
начинити
од
он
мали
лоптица
,
па
тај
уш
у
један
крпица
и
предати
он
.
—
узети
и
хаирли
!
Дошао
јесам
без
деца
,
враћати
се
с
деца
!
—
Божа
дати
!
—
одахнути
Диша
,
исплатити
новац
и
поћи
.
на
улица
се
хаџи-Зосим
присетити
да
о
неки
свој
ствар
запитати
нешто
свет
човек
,
па
замолити
хаџи-Дишу
,
да
он
код
кућа
сачекати
,
и
вратити
се
натраг
.
на
пет
дан
после
овај
куповина
велик
караван
,
већ
посвећен
хаџија
из
разних
земља
,
кренути
се
на
пут
кућа
.
у
тај
караван
налазити
се
хаџи-Диша
.
Хаџи-Зосим
,
који
јесам
морати
још
остати
,
јер
он
неколико
нов
хаџија
,
његов
земљак
,
задржати
о
свој
трошак
,
да
она
бити
на
рука
,
као
људи
јоште
несвикао
овамошњи
прилика
,
остати
јесам
још
за
месец
дан
дуже
.
али
како
јесам
моћи
са
да
пријатељ
путовати
,
он
он
јесам
при
полазак
дати
корисне
савет
,
где
хтети
уз
пут
одседати
,
те
да
он
на
пут
не
оглобити
.
главан
новац
мајстор
Диша
јесам
,
као
и
обично
што
јесам
на
пут
радио
,
метнути
у
ћемер
и
тај
опасти
око
пас
до
сам
кожа
,
а
у
кеса
јесам
метнути
шест
стотина
грош
,
таман
колико
он
јесам
требати
да
са
велик
штедња
доспети
до
Галац
.
Хаџи-Зосим
јесам
бити
врло
услужан
,
и
на
растанак
за
град
чак
он
се
и
сузити
у
очи
завртети
.
загрлити
јесам
снажан
хаџи-Дишу
,
притискивати
он
на
свој
груда
,
опраштати
се
тако
неколико
пута
и
једва
он
јесам
пустити
из
загрљај
.
караван
се
кренути
долина
,
а
хаџи-Зосим
још
једном
погледати
на
камила
,
у
врх
чији
грб
седити
широк
и
темељит
прилика
мајстор-Дишина
,
па
за
тај
окренути
леђа
и
журно
замакати
у
град
.
на
први
конак
,
где
хтети
ноћити
,
хаџи-Диша
завући
рука
у
недра
,
да
из
кеса
извадити
ситнина
,
али
на
свој
велик
запрепашћење
опазити
,
да
он
ни
кесити
ни
новац
нем
.
Хаџи-Диша
јесам
престрашено
викнути
,
кад
уместо
кеса
извући
из
недра
крај
искидан
гајтан
.
његов
узвик
јесам
бити
за
цео
страховит
,
кад
се
неколико
хаџија
,
који
по
миндерлук
припремати
постеља
за
ноћиште
,
изненадити
скупити
око
он
,
да
чути
шта
он
јесам
.
А
када
она
Диша
исказ
свој
несрећа
,
како
он
јесам
кеса
украсти
,
они
,
да
не
бити
сумњати
на
она
пасти
,
пристати
,
да
се
над
сваки
од
она
извршити
преметачина
,
те
да
се
видити
,
ко
јесам
крађа
извршити
.
сад
хаџи-Диша
заћи
од
један
до
други
,
те
она
редом
опипати
све
,
али
кесити
ни
од
кор
.
—
А-ах
,
псето
погано
!
—јекну
хаџи-Диша
,
кад
се
уверити
,
да
овде
нем
лопов
.
—
Јуда
искариот
!
докле
се
грлити
са
ја
,
кеса
ја
јесам
одсећи
!
пет
хиљада
грош
,
пет
хиљада
грош
да
ја
коштати
тај
!
Хаџија
јесам
он
сажаљевати
;
неки
он
и
саветовати
,
да
се
вратити
у
Јерусалим
,
те
да
код
власт
оптужити
хаџи-Зосима
.
али
који
фајда
!
Хаџи-Диша
јесам
имати
у
рука
никакав
доказ
,
да
он
јесам
хаџи-Зосим
покрасти
;
а
и
када
бити
успети
да
доказати
,
тешко
да
бити
до
свој
новац
доћи
.
турски
власт
бити
хаџи-Зосима
бацил
у
апс
,
а
новац
бити
задржати
,
и
хаџи-Диша
бити
имати
само
тај
задовољство
,
да
јесам
кривац
пронаћи
.
А
за
љубав
тај
мали
задовољство
да
се
враћати
и
излагати
нов
трошак
,
тај
јесам
хтети
.
и
тако
хаџи-Диши
не
остати
друго
,
него
да
сав
ноћ
уздисати
,
клети
и
проклињати
,
што
се
на
толики
пут
одважити
.
но
тај
штета
не
остати
усамљен
.
путовање
до
Београд
трајати
јесам
много
дуже
него
од
Београд
.
пун
недеља
дан
не
смети
се
путник
укрцати
у
лађа
због
бура
,
који
јесам
на
сав
мах
беснети
;
а
када
се
мора
утишати
и
хаџија
укрцати
у
лађа
,
предстојати
он
још
један
непријатан
искушење
.
у
Галац
она
задржати
пун
шест
недеља
у
„
контроманцу
“
,
те
тако
хаџи-Диша
морати
и
по
трећи
пут
да
вадити
из
ћемер
и
да
са
нестрпљење
очекивати
на
сав
повратак
кућа
.
—
овај
ја
деца
скупо
коштати
!
—
уздисати
јесам
преметати
бројаница
и
по
ви
дан
срачунавати
шта
он
сав
тај
коштати
.
свој
будући
потомак
задужити
јесам
са
онај
шест
стотина
грош
,
што
она
хаџи-Зосим
украсти
,
и
са
двеста
четрдесет
,
дат
пустињак
за
чудотворан
памук
,
а
уза
сав
тај
урачунати
он
и
трошак
,
што
она
јесам
за
овај
седам
недеља
више
учинити
.
—
Још
се
чкембе
једно
јесам
ни
окотити
,
а
гледати
ти
,
колико
ја
коштати
!
—
уздахнути
хаџија
и
одмахнути
рука
.
један
дан
дотрчати
Јанићије
кућа
сав
задуван
и
врло
узбуђен
.
тако
се
он
никада
јесам
враћати
из
дућан
.
—
да
не
долазити
већ
?
—
упитати
он
Лепосава
још
с
врата
.
—
долазити
!
—
одговорити
Јанићије
и
узбуђено
треснути
писма
о
совра
.
—
тако
брзо
?
—
запитати
Лепосава
,
који
овај
неколико
месец
бити
као
неколико
дан
,
и
збуњен
поглед
у
мајка
.
—
е
,
па
и
време
он
јесам
—
одговорити
Маца
равнодушно
—
а
када
долазити
?
—
кроз
недеља
дан
—
одговорити
Јанићије
,
на
чији
се
лице
видети
јасно
,
како
он
јесам
овај
новост
изненадити
.
Лепосава
се
дубоко
замислити
и
за
сав
време
вечера
остати
јесам
тако
замислити
.
осми
дан
после
овај
писма
,
који
јесам
у
кућа
хаџијин
изазвати
сасвим
противан
утисак
онај
,
ко
се
хаџи-Диша
надати
,
на
јалија
бити
сабрати
множина
Београђанин
.
повратак
хаџија
у
тај
доба
пропраћати
јесам
обично
на
свечан
начин
.
кајик
,
у
који
јесам
путовати
хаџи-Диша
,
већ
се
помаљати
са
страна
Кајабурме
.
нестрпељив
,
да
што
пре
изаћи
на
обала
,
попети
се
хаџија
на
крма
,
шака
надстрешио
очи
и
са
пријатан
уживање
посматрати
из
даљина
,
како
се
над
гомила
људи
љуљушкати
еснафски
барјак
са
свет
Спиридон
у
дугачак
сед
брада
.
сад
јесам
и
хаџија
обрасти
у
дуг
,
јако
проседелу
брада
,
који
он
јесам
чак
до
појас
долазити
.
—
Ена
он
!
—
рећи
Маца
,
који
се
са
Лепосава
и
Јанићије
бити
издвојити
мало
од
онај
барјак
.
—
где
јесам
?
где
јесам
?
—
запитати
Лепосава
и
радознало
почети
да
прелетати
очи
по
кајик
,
који
се
све
више
ближити
.
—
Ена
,
онај
тамо
!
—
ама
,
зар
оно
?
—
зачудити
се
Лепосава
.
—
она
,
какав
јесам
!
Што
јесам
пустити
онај
чудо
од
брада
?
—
Мор
,
јесам
оно
он
!
—
шапнути
Јанићије
.
—
зар
он
не
познавати
?
Ена
онај
,
у
дуг
брада
.
—
какав
мајстор
Диша
,
онај
јесам
светити
Спиридон
!
—
шапнути
Јанићије
,
пакостан
,
што
се
Лепосава
толико
интересовати
за
муж
,
који
она
се
враћати
.
А
докле
јесам
они
овако
разговарати
у
гомила
овај
свет
,
хаџи-Диша
јесам
достојанствено
стојати
код
крма
и
побожно
пропуштати
између
прст
зрно
по
зрно
на
свој
бројаница
.
Дочек
јесам
бити
достојан
један
устабаша
и
признат
добротвор
,
који
јесам
и
иначе
леп
углед
,
што
он
у
грађанство
уживати
,
увеличати
још
и
један
тако
побожан
дело
.
у
црква
јесам
одслужити
благодарење
за
срећан
повратак
,
и
тај
цео
дан
у
његов
кућа
бити
јесам
долазак
као
о
слава
.
Хаџи-Диша
јесам
моћи
да
се
напричати
чудо
и
лепота
,
што
она
јесам
видети
у
свет
место
,
а
радознао
пријатељ
јесам
пропустити
,
да
он
и
за
ситан
догађај
на
пут
не
пропитати
.
и
тај
јесам
тако
ићи
,
све
докле
се
не
помолити
месец
и
докле
мујезинов
песма
са
минарет
не
огласити
вечерњи
молитва
,
када
се
и
последњи
гост
из
кућа
удалити
.
—
е
,
па
како
бити
;
наћи
ли
?
—
запитати
Маца
,
кад
вечерати
.
—
Добра
јесам
,
наћи
јесам
.
—
зар
?
—
учинити
Маца
изненадити
и
радосно
.
мајстор
рећи
Јанићије
да
ићи
,
да
спавати
.
Јанићије
се
дигнути
од
совра
,
целивати
у
рука
први
мајстор
па
Маца
и
изићи
из
соб
.
—
где
јесам
онај
запис
?
—упита
Диша
,
кад
она
троје
остати
сам
.
—
јесам
л
’
дервишев
?
—
запитати
Лепосава
.
—
тај
,
тај
,
донети
ја
он
.
Лепосава
донети
хартијица
,
хаџија
она
прихватити
са
два
прст
,
усекнути
мумаказе
огорео
фитиљ
на
лојаница
и
принети
хартијица
пламен
.
—
Шта
радити
тај
?
—
да
спалити
сотона
!
Нечастиви
јесам
у
она
,
а
овај
јесам
кућа
христијански
!
—
одговорити
Диша
и
хартијица
,
што
она
јесам
некада
готов
новац
платити
,
и
у
који
јесам
сав
нада
полагати
,
букнути
у
пламен
.
—
Добра
јесам
,
паметно
јесам
урадити
,
Маца
,
што
јесам
ја
одвратити
од
нечастив
сила
!
са
овај
бити
добити
деца
,
али
тај
бити
бити
од
нечастив
!
—
говорити
јесам
хаџија
држати
хартијица
,
све
докле
она
пламен
сасвим
не
обухватити
и
док
се
не
претворити
у
сам
пепео
.
—
знати
јесам
ја
тај
,
да
хтети
ја
кад
тад
рећи
хвала
,
—
одговорити
Маца
задовољан
овакав
сатисфакција
.
—
и
бог
ја
јесам
услишити
жеља
;
ево
,
погледати
овај
,
Лепосава
!
—
Шта
имати
у
тај
кесица
?
—
запитати
Лепосава
радознало
питати
.
—
памук
!
—
одговорити
Диша
значајно
.
—
памук
!
?
—
Чудотворни
памук
,
свет
памук
!
—потврди
Диша
и
значајан
поглед
у
оба
жена
,
који
радознало
очекивати
да
она
објаснити
,
шта
радити
јесам
тај
памук
чудотворан
и
свет
.
—
Помириши
!
—
рећи
Диша
и
принети
нос
женин
кесица
.
—
ама
,
зашто
?
—
одговорити
Лепосава
уклањати
глава
од
кесица
.
—
Помириши
,
од
тај
хтети
родити
.
Лепосава
се
стидљиво
снебити
.
—
Помириши
;
шта
чекати
?
—
рећи
и
Маца
—
овамо
чезнути
за
деца
,
а
сада
се
ту
стидити
и
снебивати
.
Лепосава
дотакнути
нос
кесица
и
помирисати
.
—
Још
двареда
!
—
рећи
Диша
.
Лепосава
помирисати
и
други
и
трећи
пут
.
—
и
од
тај
хтети
?
...
запитати
она
стидљив
.
—
од
тај
!
—
одговорити
Диша
и
свој
рука
она
обесити
о
врат
чудотворан
хамајлија
.
сад
она
редом
испричати
све
:
како
јесам
у
Витавари
бити
код
пустињак
,
који
чувати
свет
чудотворан
ексер
са
крста
спаситељев
,
у
памук
,
који
јесам
такође
постати
чудотворан
:
давати
деца
нероткиња
,
те
и
он
купити
за
Лепосава
мало
,
и
тај
за
двеста
и
четрдесет
грош
,
мора
;
а
Маца
и
Лепосава
слушати
јесам
и
од
време
на
време
превртати
свет
утвар
.
—
ето
,
ја
јесам
урадити
све
што
требати
,
а
сад
хтети
чудотворан
памук
учинити
свој
!
—
завршити
хаџи-Диша
свој
прича
.
—
Божа
дати
!
и
време
он
јесам
,
да
и
у
наш
кућа
дете
заплакати
!
па
сада
,
ћерка
,
не
лен
се
,
него
пожурити
!
—
одговорити
Маца
и
нежно
помиловати
кћер
.
Хаџи-Диша
јесам
бити
задовољан
сав
што
јесам
у
кућа
и
радња
затећи
.
Јанићије
он
јесам
у
истина
пар
вредети
.
Ништа
,
што
јесам
за
напредак
радња
бити
корисно
,
јесам
пропустити
,
и
за
овај
седам
месец
радња
јесам
процветати
много
боље
,
него
ли
што
јесам
пре
тај
бити
.
Дућан
пун
,
поруџбина
на
хрпат
,
а
зарађен
новац
као
поточић
,
који
не
сахнути
,
за
овај
седам
месец
истицати
јесам
из
дућан
и
утицати
беспрекорно
у
један
гвоздењачу
,
од
који
јесам
кључ
држати
тетак
Маца
о
свој
врат
.
кад
јесам
хаџија
прегледати
сав
рачун
и
уверити
се
о
неоспоран
савесност
и
тачност
свој
калфа
,
он
јесам
потапшати
Јанићије
по
раме
и
,
кад
јесам
у
вече
сести
за
совра
,
казати
пред
Лепосава
и
Маца
:
„
Још
два
година
да
ја
овако
послужити
,
па
хтети
ти
узети
у
радња
за
ортак
.
“
—
зато
он
и
волити
,
као
да
ја
јесам
родити
син
—
рећи
Маца
.
—
некада
ти
ни
родити
син
јесам
истински
пријатељ
,
а
ето
,
овај
сироче
,
што
се
савити
око
ти
као
лоз
око
чардак
,
пре
бити
и
живот
сактисати
,
само
да
ти
и
твој
помоћи
.
—
тако
и
ваљати
.
мајстор
јесам
више
од
отац
;
отац
само
што
родити
,
али
мајстор
јесам
онај
што
отварати
очи
и
давати
лебац
у
рука
—
објашњавати
јесам
хаџија
и
задовољно
се
погладити
по
дуг
брада
.
један
реч
,
у
кућа
хаџијин
цветати
јесам
тако
,
да
он
јесам
и
добар
домаћински
кућа
моћи
позавидети
.
топло
и
сунчан
лето
грејати
јесам
над
густ
зеленило
београдски
башта
,
чела
јесам
зујати
и
вредно
прибирати
сок
из
бео
расклопљен
чашица
купинов
цвет
,
а
по
таман
ћерамида
хаџијнога
кров
трептила
јесам
у
онај
сунчан
ведрина
зелен
чуваркућа
,
што
се
над
надстрешница
безбрижно
ухватити
.
један
пар
ластавица
савити
јесам
у
сам
доксат
под
стреха
гнездо
,
из
ко
извиривати
неколико
главица
голуждрав
ластавчића
,
који
са
расклопљен
жут
кљун
пиштати
за
мам
и
тат
,
који
наизменце
доносити
храна
свој
дечица
.
—
Берићет
под
кров
!
—
рећи
хаџија
,
који
седити
на
тај
доксат
и
са
неки
израз
задовољство
посматрати
овај
родитељски
идила
.
Лепосава
јесам
седети
према
он
и
прело
чарапа
и
,
кад
он
овај
рећи
,
мало
застиђен
поглед
на
гнездо
па
онда
на
он
.
тај
јесам
бити
после
један
разговор
са
Маца
,
који
јесам
хаџија
врло
обрадовати
и
изазвати
расположење
,
слично
онај
што
он
осећати
путник
,
који
јесам
дуго
пешачити
жедан
,
па
тек
набасати
на
леп
хладовина
и
врео
свеж
вод
.
—
Па
баш
сигурно
?
—
запитати
јесам
Диша
скинути
поглед
са
онај
гнездо
и
погледати
радознало
у
свој
жена
.
—
Што
ја
запиткивати
једнако
...
ја
јесам
срам
!
—
одговорити
шапатом
Лепосава
и
још
више
сагнути
лице
у
свој
плетиво
.
—
од
ко
ти
јесам
срам
?
—
од
ти
—
одговорити
Лепосава
и
продужити
шапатом
бројати
петљице
на
плетећим
игла
.
—
А
што
да
се
стидити
?
Видиш
,
како
се
не
стидити
овај
Божје
тичица
!
и
зар
јесам
ради
тај
чак
у
Јерусалим
ићи
?
камо
срећа
да
ти
јесам
мати
сањати
онај
сан
још
пре
шест
година
.
сад
бити
ми
бити
оволик
.
—
одговорити
она
Диша
и
рука
одмерити
висина
,
колик
бити
моћи
имати
дете
од
шест
година
.
овај
се
разговор
водити
на
петнаест
дан
по
повратак
Дишином
.
Још
се
чудотворан
памук
јесам
,
тако
рећи
,
ни
згрејати
честито
у
Лепосавин
недра
,
а
пуница
јесам
већ
од
ћерка
сазнати
и
саопштити
зет
добар
вест
.
—
ако
бити
син
,
начинити
ти
,
Маца
,
либаде
од
кадифа
?
—
А
ако
бити
кћер
?
—
Бацић
јесам
у
трица
;
поклонити
јесам
ти
!
—
одговорити
Диша
,
весео
,
што
он
јесам
Маца
тако
брзо
обрадовати
.
Чудотворна
хамајлија
сада
јесам
постати
предмет
,
који
јесам
заинтересовати
многи
Лепосавин
познаница
.
Рашчуло
се
о
тај
,
па
многи
нероткиња
,
међу
који
јесам
бити
и
сасвим
непозната
она
жена
,
долазити
јесам
,
да
видити
чудо
,
па
,
узгред
,
и
три
пут
помирисати
.
али
,
докле
јесам
хаџија
са
нестрпљење
гледати
,
како
се
споро
примицати
дан
,
без
ко
бити
он
сав
овај
живот
и
тековина
пуст
остати
,
над
његов
глава
надвијати
се
судбина
,
који
у
мало
што
не
пореметити
сав
нада
хаџијин
.
—
Лепосава
јесам
још
по
мало
радити
по
мутвак
,
тек
да
не
седити
сасвим
залудан
.
један
дан
покушати
да
сам
скинути
с
верига
котао
пун
врео
вод
.
котао
јесам
бити
тежак
,
те
не
моћи
да
он
одржати
,
испустити
он
посред
огњиште
,
и
колико
јесам
дуг
пасти
на
земља
.
Маца
јесам
први
чути
њен
врисак
и
онај
пад
,
па
јесам
,
као
без
дух
,
утрчати
у
мутвак
.
запрепастити
се
,
кад
углед
ћерка
на
под
,
како
се
у
тежак
бол
савијати
.
и
тај
унети
забуна
у
кућа
.
мајстор
Диша
у
мало
што
се
и
јесам
не
срушити
,
кад
он
пуница
саопштити
шта
се
десити
.
—
Шта
казати
?
—
згранути
се
хаџија
.
—
А
где
ти
јесам
памет
,
да
јесам
сам
остављати
?
—
зар
јесам
зато
толики
пут
потегнути
и
новац
трошити
?
—
викати
јесам
хаџија
на
сав
глас
и
подупрети
се
песница
о
широк
слабина
,
који
од
узбуђење
бректати
,
хуктати
јесам
и
ходати
горе
доле
по
соба
.
—
Па
сад
?
—
запитати
преплашити
и
стати
пред
Маца
као
укопати
.
—
сад
,
шта
да
бог
—
одговорити
Маца
забринути
—
сад
моћи
да
се
догодити
све
,
и
зло
и
добро
.
—
како
:
зло
?
—
запитати
хаџија
очевидно
преплашити
од
забринут
лице
мацин
.
—
Можеш
да
изгубити
жена
,
а
дете
да
остати
живо
;
а
и
да
она
обојити
изгубити
.
—
и
зато
јесам
чак
у
Јерусалим
ићи
;
зато
јесам
се
толико
истрошити
,
да
мртвац
из
кућа
износити
?
!
—
зајаукати
хаџи-Диша
и
у
страх
,
да
се
тај
баш
овај
час
не
догодити
,
побећи
у
дубина
башта
.
Маца
не
мој
да
оставити
зет
без
какав
такав
утеха
.
Изишла
јесам
за
он
и
на
сав
могућан
начин
гледела
јесам
,
да
стишати
преплашен
човек
.
износити
он
јесам
примерити
из
свој
„
пракса
“
,
где
се
сав
лепо
свршити
;
али
тај
пример
бити
тако
редак
,
да
јесам
хаџија
тек
сада
осећати
,
како
бити
тај
добро
бити
,
кад
бити
чудотворан
хамајлија
учинити
и
сада
чудо
,
те
он
спасти
жена
и
потомак
.
—
и
ти
да
пустити
,
да
она
учинити
такав
лудост
?
!
Зашто
јесам
јесам
пустити
?
—
викнути
љутит
.
—
бог
с
ти
,
зет
!
од
куда
јесам
ја
знати
,
да
хтети
она
котао
теглити
!
ја
јесам
ни
бити
у
мутвак
но
у
соба
,
кад
јесам
тај
урадити
.
и
јесам
ја
одмах
ни
казати
,
него
тек
јуче
,
кад
јесам
бол
стигнути
.
но
како
он
драго
,
хаџија
јесам
бити
приморати
,
да
поднети
и
овај
ударац
и
да
у
страх
очекивати
,
како
хтети
се
све
свршити
.
Лепосава
јесам
тако
безазлено
гледати
у
свој
муж
и
тако
он
се
предано
одати
,
да
хаџија
,
и
ако
осећати
потреба
да
се
на
она
извикати
,
што
он
јесам
бацити
на
толики
трошак
,
кад
јесам
хтети
да
пазити
на
сам
себе
,
ипак
не
смети
да
истеривати
ствар
до
крај
.
једино
што
она
јесам
добацити
,
тај
јесам
бити
неколико
реч
,
да
он
не
дочекати
кућа
,
ако
принова
не
бити
жив
.
цео
тај
дан
хаџија
јесам
провести
као
у
некакав
бунило
.
толики
његов
нада
,
толико
ишчекивање
,
%
на
најзад
и
онолики
пут
и
онолико
ломљење
по
туђ
земља
,
и
сав
тај
за
што
?
само
за
један
сећање
,
да
се
и
на
он
,
ма
и
под
старост
,
насмешити
срећа
и
ту
он
срећа
лакоуман
жена
за
један
часак
уништити
!
цео
овај
ноћ
провести
јесам
у
полусан
и
неки
бунило
,
од
шта
јесам
осећати
бол
у
глава
.
налазити
се
у
сличан
стање
душеван
немир
као
пре
готика
година
,
када
он
јесам
кира-Анастасија
оставити
.
Лепосава
јесам
међутим
,
поред
сав
онај
кратак
претња
,
спавати
тако
мирно
и
дубоко
као
да
се
између
она
и
супруга
јесам
ништа
десити
.
сутра
дан
,
бунован
и
добро
неиспаван
,
хаџија
јесам
отићи
у
дућан
.
на
полазак
јесам
жена
ни
реч
проговорити
.
Јанићије
јесам
само
наредити
да
остати
код
кућа
,
те
,
ако
устребати
Маца
,
да
она
се
наћи
,
а
и
да
он
јавити
,
ако
што
бити
.
око
подне
дотрчати
Јанићије
у
дућан
,
узбуђен
и
задуван
од
силан
трчање
.
—
Шта
јесам
тамо
?
—
запитати
хаџија
,
узнемирити
од
онаки
изглед
,
што
се
на
Јанићијевом
лице
оцртавати
.
—
Брза
кућа
,
мајстор
!
Тетка-Маца
поручити
да
одмах
доћи
...
још
немати
ништа
!
—
изговорити
Јанићије
на
душак
и
помоћи
мајстор
,
да
отпасти
кецеља
,
који
при
рад
око
антерија
везивати
.
пред
кућа
Дишу
изневерити
кураж
.
кад
хтети
да
се
попети
на
доксат
,
одакле
се
ићи
у
Лепосавин
ложница
,
он
толико
залупати
у
груди
,
да
морати
застати
.
—
моћи
,
хаџија
,
још
!
—
рећи
он
један
комшика
,
који
у
тај
час
одшкринути
врата
и
промолити
глава
на
поље
.
—
како
јесам
?
—
сад
хтети
!
—
одговорити
овај
и
насмејати
се
,
кад
опазити
онај
преплашен
и
као
крв
зацрвенео
лице
хаџијин
.
Диша
отићи
у
башта
.
—
Зета
,
дати
алвалук
!
—
зачути
се
глас
мацин
.
—
јесам
л
’
живо
?
—
запитати
Диша
дрхтати
.
—
и
живо
,
и
здраво
,
и
—
мушки
!
—
одговорити
Маца
.
Диша
се
сав
озарити
.
сав
страх
,
нестрпљење
и
јучерањи
срџба
ишчезнути
као
бол
,
кад
зуб
уминути
.
он
задовољно
бркнути
у
кеса
,
извадити
један
цванцик
и
дати
пуница
.
—
не
још
,
још
мало
.
Лепосава
јесам
врло
тешко
...
бојити
се
...
устезати
Маца
и
не
довршити
,
јер
јесам
нагло
одазвати
онај
комшика
.
Диша
стојати
неки
време
и
у
радост
и
у
неко
мутан
расположење
,
док
тек
Маца
одшкринути
врата
и
викнути
:
—
Берићет
,
зет
:
доћи
и
друго
!
—
Шта
велим
?
—
запитати
Диша
и
забезекнути
се
пред
глас
,
ко
се
ни
у
сан
јесам
надати
.
—
и
друго
,
па
опет
син
!
—
викнути
Маца
—
камо
алвалук
?
Диша
извадити
сад
два
цванцика
и
пружити
Маца
.
—
Ева
на
;
добро
само
тај
ја
се
толико
затећи
у
кеса
,
—
рећи
Диша
шалити
се
.
—
А
сад
дед
да
видити
какав
јесам
!
—
моћи
,
још
мало
;
требати
она
окупати
!
—
одговорити
Маца
и
залупити
врата
пред
нос
зетовљев
.
Диши
не
остати
други
него
да
очекнути
.
Међутим
,
докле
јесам
он
чекати
пред
доксат
и
задовољно
тамо
амо
ходати
,
из
соб
се
зачути
крупан
глас
од
дечји
писка
.
он
се
развући
усна
од
задовољство
и
срећа
.
он
и
без
допуст
поћи
доксат
,
али
у
тај
и
Маца
изићи
,
само
не
више
онако
весео
,
него
зачудити
и
збунити
.
—
Шта
овај
бити
,
бити
бог
с
ми
!
?
—
учинити
и
од
чудо
се
прекрсти
.
—
Шта
јесам
?
...
запитати
Диша
,
ко
овакав
неодређен
израз
на
мацин
лице
текнути
у
срце
.
—
Чудо
!
—
узвикнути
Маца
.
—
ама
,
какав
чудо
?
Што
ћутети
?
—
Па
троје
она
јесам
!
—
рећи
Маца
и
ударити
у
смех
.
—
Шта-а
?
...
—
Троја
...
три
син
!
...
Хаџија
мркнути
свест
;
