уон
неки
саучешће
,
утеха
,
али
и
храброст
и
решеност
:
писан
јесам
,
немати
се
куда
,
и
онда
—
хајде
,
да
се
ићи
тамо
куд
се
морати
.
и
тај
саучешће
у
њен
глас
Софка
толико
тронути
,
охрабрити
,
да
,
сасвим
умирити
,
изићи
из
амам
смело
и
са
осмех
.
овај
овамо
по
миндерлук
,
облачити
се
,
јесам
моћи
још
да
се
охладити
од
купање
.
из
минтан
,
јелек
,
вирити
јесам
њихан
топла
прса
,
црвен
,
једар
врат
са
узнемирен
,
набрекао
и
ознојен
жила
.
сав
јесам
још
једнако
бити
разузурен
,
никако
да
се
прибрати
,
охладити
.
сваки
час
јесам
летети
из
рука
у
рука
бео
пешкир
,
који
јесам
брисати
зној
са
чела
,
завлачити
она
међу
прса
,
испод
пазухо
,
и
отуда
она
извлачити
мокар
и
сасвим
пресавити
од
зној
.
онда
јесам
поново
други
,
сув
пешкир
узимати
,
један
други
молити
да
јесам
обрисати
где
она
сам
не
моћи
,
по
леђа
или
ма
где
.
А
услед
тај
међусобан
трљање
,
опет
јесам
настати
задиркивање
,
голицање
,
бежање
и
ваљање
по
хаљина
.
опет
се
цео
амам
испунити
мирис
њихан
чист
,
окупан
и
страстан
тело
.
из
сам
амам
,
курна
,
једнако
јесам
овамо
на
мах
,
како
бити
се
врата
отворити
,
допирати
пар
и
топлота
,
и
тај
тако
јасно
отуда
на
мах
пахтала
,
да
јесам
изгледати
чисто
као
нечији
уздах
,
као
од
онај
тамо
мраморан
плоча
,
који
као
да
жалити
за
њихан
леп
тело
,
који
јесам
до
сада
по
она
лежати
...
и
тај
се
топлота
и
пар
отуда
овамо
све
више
мешати
са
светлост
свећа
и
мало
хладан
ваздух
,
и
све
више
пунити
влага
и
тама
цео
амам
.
А
тај
она
јесам
,
изгледати
,
још
више
дражити
,
опијати
и
знојити
.
сав
веће
јесам
и
велик
цик
и
јурење
настајати
.
али
тај
све
одједном
престати
,
када
се
Софка
појавити
.
сав
се
к
она
окренути
и
сав
јесам
као
у
један
глас
,
задиркивајући
јесам
,
дочекати
:
—
о
,
невеста
!
невеста
!
ах
,
Томча
!
ах
,
пустити
синути
!
погле
,
какав
хтети
сутра
да
грлити
!
—
Мор
,
ђувендија
!
—
из
сав
глас
викнути
тетак
Симка
.
и
да
бити
,
као
што
јесам
ред
,
сада
после
купање
настати
што
велик
шал
,
смех
,
весеље
,
окренути
се
амамџика
:
—
А
морити
,
што
гледати
,
шта
стајати
ту
?
Што
отуда
(
с
поље
,
из
чаршија
)
не
пустити
она
неколико
,
да
овај
ђувендија
умирити
?
...
—
о
,
о
...
тетак
амамџика
,
пустити
Васка
онај
њен
Риста
.
Ена
он
дреждати
и
чекати
пред
амам
на
мост
.
—
А
ти
Јована
!
—
одазвати
она
се
увређен
и
срдит
Васкин
глас
.
—
Мита
,
Мита
,
пуштати
!
—
одјекнути
с
други
крај
од
онај
раскалашан
снашка
,
и
видети
се
како
бесно
бацати
поглед
на
исти
онај
црномањаст
девојка
,
који
јесам
купати
се
певати
и
бацати
тас
.
бесно
грлити
,
дирати
јесам
:
—
Мита
,
Мита
овај
пуштати
!
и
одједном
запевати
:
Мита
морити
,
Митанча
,
цркнути
ја
,
пукнути
,
душманче
Мита
морити
,
Мита
,
Мита
!
и
тај
„
Мита
“
сав
прихватити
и
почети
са
толико
чежња
,
страст
,
лудило
да
певати
и
изговарати
,
да
и
сам
амамџика
,
раздрагати
,
смешити
се
,
морати
да
отићи
,
још
јаче
да
притворити
спољни
амамски
врата
,
да
се
тамо
,
у
чаршија
,
не
бити
чути
и
око
амам
почети
да
скупљати
мушки
.
Симка
већ
бити
обучен
и
село
у
чела
астал
.
испред
она
јесам
већ
стајати
стакло
ракија
,
кисео
грожђе
,
крушка
и
паприка
.
око
она
почети
и
остати
да
се
ређати
,
освежавати
се
воће
и
осталим
слаткиш
.
и
Софка
јесам
грабити
,
да
бити
бити
брзо
готов
.
Сиђе
и
она
,
сести
међ
она
.
Почеше
и
она
да
служити
,
и
,
на
изненађење
сав
,
не
само
што
почети
јести
,
него
испити
и
неколико
чаша
ракија
,
а
једнако
са
онај
задржан
осмех
на
уста
,
с
очи
мало
стиснут
и
обрва
једва
приметно
набран
,
као
смејати
се
сав
и
сав
она
сажаљевати
...
XВИ
у
полумрак
вратити
се
из
амам
.
и
све
док
јесам
пролазити
чаршија
,
прелазити
онај
мост
,
увијен
,
погнут
и
крити
се
један
уз
други
,
ићи
јесам
мирно
.
Чим
се
изгубити
из
вид
чаршија
,
опет
почети
да
се
погуркивати
и
обазирати
.
А
већ
када
као
намирисати
Софкин
улица
,
сав
појурити
.
сваки
јесам
трчати
,
да
што
пре
стигнути
.
Баба
Симка
она
с
мука
задржавати
,
док
на
последак
не
дигнути
рука
од
она
и
готово
само
са
Софка
остати
.
али
Софка
јесам
толико
бити
уморан
,
да
ништа
од
тај
јесам
примећавати
.
само
кад
сагледати
кућа
и
већ
испред
кућа
упалити
два
фењер
,
који
јесам
горети
и
трештати
,
као
неки
два
црвен
страшан
ока
,
а
између
она
се
лелујати
венац
од
шимшир
и
велик
бео
руж
,
који
јесам
бити
окићен
капија
—
она
цео
кућа
,
нарочито
због
тај
шимшир
,
као
да
замирисати
на
нешто
покојни
,
мртвачки
.
на
кров
,
који
јесам
препокривати
сад
,
сигурно
од
онај
новац
добивен
за
она
,
пасти
она
у
очи
нов
ћерамида
,
који
јесам
јасно
одударати
од
стар
,
црн
,
маховина
већ
обрастао
,
црвенити
се
,
као
да
јесам
од
месо
,
као
—
а
тај
јесам
моћи
да
појмити
откуд
она
доћи
и
зашто
—
као
да
јесам
од
њен
месо
,
од
она
сам
.
она
се
сав
стрести
.
али
се
прибрати
и
са
баба-
Симка
ући
не
на
капија
,
јер
хтети
од
сада
на
она
улазити
само
сват
,
званица
,
гостити
,
него
иза
кућа
кроз
комшиски
капиџик
.
у
кућа
јесам
већ
сав
бити
узрујан
,
измешан
,
и
врити
од
свет
.
у
кујна
јесам
кркљати
јела
у
велик
лонац
,
и
свуда
масна
пар
;
иза
кућа
буктати
јесам
велик
огањ
,
трештати
разгорен
жар
,
на
који
се
окретати
и
пећи
прасац
и
јагањац
;
из
онај
комшиски
кућа
,
одмах
преко
башта
,
где
јесам
сада
ограда
бити
извалити
,
да
бити
се
моћи
у
она
комотан
ићи
,
једнако
јесам
дотрчавати
деца
,
слушкиња
,
једнако
се
тамо
вући
хаљина
,
јастук
,
јорган
,
колија
,
јер
хтети
се
ноћас
тамо
сав
деца
носити
да
спавати
...
А
овамо
по
кућа
сав
жена
,
особито
млад
,
бити
јесам
тако
лепо
обући
,
све
у
стајаћи
али
већином
танак
,
свилен
провидан
одело
.
јер
сутра
,
за
бог
,
требати
да
се
показати
сват
нов
пријатељ
,
да
се
видити
какав
јесам
Софкин
родбина
.
сав
јесам
бити
у
дугачак
свилен
антерија
а
повезан
чајкама
са
разним
накит
;
а
скоро
обојен
,
маснити
и
црн
кос
,
навучен
обрва
,
набељен
лице
,
особито
подбрадак
и
грло
.
Подбратци
и
врат
бити
јесам
сасвим
открити
.
и
тај
тобож
због
посао
,
трчкарање
по
кућа
,
а
највише
и
због
тај
,
што
јесам
знати
да
за
сада
,
овај
вече
,
хтети
долазити
ниједан
странац
,
туђ
човек
,
већ
хтети
све
бити
њихан
,
из
родбина
,
и
,
немати
од
ко
онда
да
се
крити
,
зато
јесам
све
бити
слободан
,
више
овлаш
обући
,
а
чисто
јесам
уживати
у
тај
свој
отворен
,
комотан
накићеност
и
лепота
.
и
као
да
јесам
бити
матор
,
неки
готово
већ
стар
,
већ
као
да
јесам
девојчица
,
тако
јесам
се
од
тај
свој
откривеност
и
слобода
бити
раздрагати
.
сваки
јесам
час
отуда
из
кујна
истрчавати
са
врисак
и
врео
лице
.
сваки
час
јесам
силазити
у
подрум
,
где
јесам
бити
пиће
,
и
око
бунар
већ
јесам
увек
по
који
хладити
лице
и
глава
.
Софка
се
сав
тај
јесам
ни
чудити
.
знати
јесам
да
хтети
оне
,
као
на
сав
свадба
,
весеље
,
тако
и
сада
бити
такав
.
као
да
хтети
овај
ноћ
бити
са
други
,
а
не
са
свој
муж
,
тако
хтети
бити
луд
.
триста
хтети
чудо
од
бес
и
страст
чинити
.
и
доцније
,
што
пиће
бити
јак
,
њихан
муж
пијан
,
загрејанији
и
оне
хтети
све
распаљеније
,
сав
страстан
бивати
,
као
да
се
са
тај
свој
муж
,
с
који
јесам
већ
толики
деца
изродити
,
тек
тада
први
пут
у
живот
видити
,
као
да
се
први
пут
тада
заволити
и
заљубити
један
у
други
.
и
цео
ноћ
бити
све
горе
,
све
бесан
.
сваки
хтети
гледати
да
бити
што
луд
,
што
ватрен
,
да
тај
,
тај
свој
велик
љубав
према
он
,
сав
муж
,
као
подигнути
он
и
давати
неки
велик
углед
и
цена
.
јер
ето
сваки
од
она
почети
већ
око
огњиште
да
издвајати
од
јела
и
зачињавати
он
онако
,
како
њен
волити
.
неки
чак
донети
од
свој
кућа
брашно
и
масло
,
јер
знати
да
њен
најрадије
од
тај
брашно
волити
;
неки
опет
у
тестија
од
свој
вино
,
јер
боја
се
да
хтети
,
ако
други
вино
,
јак
пиће
пити
,
као
што
јесам
луд
,
триста
чудо
начинити
,
а
овамо
од
тај
,
његов
вино
,
на
који
се
навикнути
,
ништа
он
хтети
бити
.
и
тако
сваки
.
сваки
хтети
гледати
себе
,
да
што
више
уграбити
од
весеље
,
срећа
.
ниједан
се
хтети
обазрети
на
она
,
Софка
,
још
мање
да
она
бити
бар
благодаран
,
што
ето
она
,
због
њен
удаја
и
свадба
,
имати
да
захвалити
за
тај
свој
весеље
и
радост
.
и
тек
хтети
онда
,
по
обичај
,
у
зор
,
-
када
почети
долазити
гостити
,
када
требати
Софка
да
се
облачити
и
бити
спреман
за
венчање
,
тек
хтети
се
онда
она
као
сетити
.
Искупиће
се
око
она
,
и
као
кајати
се
,
што
јесам
јесам
ноћашњи
свој
толики
,
од
срце
,
као
саможив
весеље
,
заборавити
,
почети
,
чешљати
јесам
и
китити
,
да
плакати
,
нарицати
око
она
.
али
зато
ипак
на
она
Софка
јесам
бити
криво
.
знати
јесам
да
она
јесам
тај
једино
,
када
бити
свадба
и
слава
,
што
и
оне
моћи
да
се
сасвим
одвојити
од
рад
,
брига
,
деца
,
и
осетити
живот
.
и
тада
,
пошто
се
и
пре
сам
свадба
дуго
радити
,
дуго
спремати
,
онда
се
,
кад
већ
и
она
доћи
,
све
заборављати
,
бацати
,
потпуно
се
предавати
јела
,
пиће
и
весеље
.
и
тај
чинити
нешто
због
тај
,
што
она
јесам
као
једино
тада
допустити
,
а
нешто
и
због
сам
себе
—
сам
се
тај
удаја
и
женидба
загрејати
.
ваљда
она
она
подсетити
на
њихан
удадба
,
када
се
оне
венчавати
.
и
онда
на
тај
удаја
други
онај
,
неки
од
раздраганост
,
што
она
се
нада
испунити
,
поћи
за
онај
који
јесам
волети
и
желети
,
сада
се
као
кајати
,
што
јесам
онда
бити
тако
луд
,
стидљив
и
уздржљив
;
неки
ваљда
од
бол
и
туга
,
што
она
се
никад
онај
нада
јесам
испунити
,
не
поћи
за
драг
,
нити
хтети
икада
осетити
шта
јесам
драго
и
мило
,
—
постајати
толико
луд
и
бесан
.
зато
јесам
она
Софка
са
осмех
гледати
одозго
,
како
она
лице
,
од
пиће
и
од
раздраганост
,
доћи
румен
,
врело
,
и
тај
од
онај
таман
женски
руменило
;
како
она
се
очешљати
кос
сав
више
развијати
и
у
неред
,
витица
,
падати
око
врат
;
антерија
и
појас
она
се
већ
олабљавају
и
окретати
у
страна
,
и
како
већ
не
моћи
више
да
издржати
.
Што
више
долазити
и
падати
мрак
,
оне
бивати
сав
унезверен
.
не
моћи
да
дочекати
,
када
хтети
већ
једном
сасвим
мрак
да
пасти
(
ма
да
јесам
бити
пасти
)
,
сасвим
отпочет
весеље
?
од
када
јесам
већ
сав
свећа
по
соба
и
фењер
испред
кућа
и
по
двориште
упалити
;
одавно
се
осећати
јак
и
силан
мирис
јела
и
печење
;
одавно
јесам
већ
и
прашина
почети
од
њин
силан
трчање
да
се
дигнути
,
колебати
,
а
још
ништа
не
почињати
.
јер
,
још
свирач
не
долазити
,
а
док
они
не
доћи
,
дотле
ништа
немати
.
и
,
заиста
,
што
већ
тај
свирач
не
долазити
?
јер
ако
се
овако
још
чекати
,
хтети
се
моћи
издржати
,
можда
хтети
се
пре
тај
неки
од
она
већ
опити
,
већ
заситити
и
онда
—
на
шта
толики
радост
,
тако
дуго
чекање
и
жудња
...
и
зато
,
када
се
већ
једном
чути
одозго
свирка
,
цео
се
кућа
покренути
,
сав
полетити
на
капија
,
с
узвик
:
—
ето
чалгиџија
!
Свирачи
јесам
заиста
долазити
.
Чуо
се
чак
и
звон
чампара
од
чочек
,
и
вика
дечурлија
,
што
јесам
скакати
испред
она
.
доле
у
двориште
,
што
се
свирач
више
приближавати
,
све
више
се
дизати
грајати
:
—
А
,
баба
,
баба
!
...
тај
се
односити
на
мати
,
који
јесам
,
онако
узрујан
,
изгледати
да
се
згранути
од
радост
.
јесам
знати
шта
хтети
,
јер
ето
и
тај
доћи
.
Дође
да
сада
,
као
сваки
мати
,
који
дочекати
овај
весеље
,
морати
први
оро
да
повести
.
на
последак
и
свирач
ући
.
Поклонише
се
пред
Тодора
и
збити
се
и
стати
до
зид
уз
капија
.
Чочеци
скинути
чампара
,
па
и
они
пристојно
стати
.
Ашчика
брзо
тада
прићи
Тодора
,
поклонити
она
се
.
—
Срећно
,
баба
!
и
предати
она
сит
,
пун
шећер
,
леблебија
и
осталих
шећерлема
,
који
хтети
она
уз
игра
други
рука
око
себе
просипати
и
бацати
,
да
бити
тако
пун
,
сладак
и
раскошан
бити
нов
брачни
живот
њен
дете
.
Свирачи
засвирати
.
Тодора
почети
...
али
,
да
ли
као
од
радост
,
или
од
збуњеност
,
што
јесам
сав
у
она
гледати
,
помести
се
.
Поче
да
грешити
.
брзо
,
смејати
се
,
ухватити
се
до
она
други
и
почети
да
јесам
поправљати
.
и
она
се
брзо
тргнути
,
поправити
.
Поче
да
играти
,
водити
,
заносити
и
онај
други
рука
из
сито
око
себе
,
на
широко
по
двориште
,
по
кућа
,
чак
и
преко
кућа
да
бацати
шећер
и
леблебија
.
мрак
отпочети
бивати
сасвим
густ
;
фењер
почети
јаче
да
светлити
,
кућа
,
осветљен
и
пун
топлота
од
људи
,
женскиња
,
њихан
одело
,
мирис
,
почети
као
да
се
кретати
и
нијати
.
А
оро
никако
јесам
престајати
.
сав
се
јаче
ширити
,
развијати
.
Поче
да
опасивати
сав
кућа
и
пунити
цео
двориште
.
Већ
јесам
околни
комшиски
зид
начичкан
сусед
,
особито
девојка
,
који
јесам
довести
,
да
тако
преко
зид
гледати
Софкин
свадба
.
на
капија
улаз
јесам
већ
бити
закрчен
.
Већ
и
туђ
момак
из
цео
варош
почети
да
долазити
,
и
хватати
се
у
оро
...
А
сав
тај
одоздо
једнако
јесам
гледати
овамо
горе
,
на
она
.
и
Софка
се
учинити
да
,
поред
она
,
највише
гледати
у
оно
иза
она
на
доксат
,
у
њен
спремљен
и
распоређен
дар
који
хтети
сутра
носити
младожења
:
свилен
јорган
,
душек
и
јастук
.
особито
као
да
јесам
гледати
у
онај
црвен
,
свилен
,
свадбен
,
за
двоје
широк
јорган
.
Софка
се
учинити
као
да
јесам
гол
,
јер
тако
почети
,
не
знати
ни
сам
зашто
,
сам
себе
да
загледати
,
као
да
се
уверити
,
да
ли
заиста
на
себе
имати
одело
,
да
она
штогод
не
фалити
.
али
брзо
се
сетити
да
тај
не
смести
допустити
,
особито
,
да
јесам
тај
туђ
свет
,
начичкати
око
зид
и
на
капија
,
тако
горе
усамљен
гледати
,
и
по
тај
досетити
се
,
како
јесам
она
сигурно
тешко
,
и
онда
да
јесам
почети
жалити
.
брзо
забацити
шамија
и
сићи
.
гласно
,
као
у
инат
неко
,
чути
се
како
она
рећи
:
—
Хајд
да
играти
.
—
млад
,
млад
хтети
да
играти
!
—
и
сав
се
склептати
око
она
,
особито
стрина
она
,
тетак
.
сигурно
срећан
,
што
се
тај
показивати
Софка
виша
,
јер
ето
хтети
сам
она
да
играти
,
а
не
као
остати
удавача
,
који
се
тек
морати
тражити
,
извлачити
из
кут
.
Свирачи
почети
.
Чочеци
,
као
у
почаст
,
испред
сам
Софка
стати
,
да
јесам
пратити
у
игра
.
и
Софка
један
поглед
испод
очи
одмерити
све
.
и
пошто
свој
доњи
влажан
и
врео
усна
стиснути
,
да
она
се
горњи
као
и
образ
уздигнути
,
надмеше
,
повести
кола
.
али
како
!
знати
јесам
да
јесам
нога
хтети
преварити
.
знати
јесам
да
хтети
јесам
сада
највише
гледати
,
дрзак
пиљити
у
она
;
да
хтети
сваки
њен
покрет
,
сваки
део
њен
тело
,
бити
нога
,
бити
колено
,
кук
,
који
хтети
она
се
у
игра
појављивати
из
хаљина
,
сав
тај
сада
доводити
у
веза
са
сутрашњица
,
са
тај
њен
муж
,
први
брачни
ноћ
.
особито
знати
јесам
да
хтети
јесам
мушкарац
,
туђинац
,
који
јесам
јесам
ретко
виђати
,
сада
прождирати
поглед
.
и
зато
са
очи
,
упртити
у
свој
прса
,
колено
и
врх
нога
,
с
један
уздигнут
рука
,
пустити
цео
себе
у
игра
.
прво
као
поклекнути
,
одскочити
и
одмах
затим
почети
округао
,
топло
да
се
нијати
и
кретати
по
свирац
.
остати
једва
дочекати
ту
њен
раздраганост
,
те
и
онај
почети
још
весео
и
бесан
,
особито
чувен
и
страстан
играчица
,
тетак
Паса
.
она
,
чим
спазити
Софка
како
заносити
,
игра
,
чисто
суревњив
,
одмах
се
до
она
ухватити
.
али
и
остати
тетак
,
мати
она
,
не
дати
да
се
она
са
Софка
надметати
.
сав
се
око
она
ухватити
,
и
почети
с
она
да
се
надметати
.
тај
бити
згодно
за
Софка
,
те
се
неопажен
повући
и
оставити
она
да
се
утркивати
у
игра
:
загрлити
,
готово
један
корак
у
корак
,
један
покрет
у
покрет
,
један
скок
у
скок
.
ускоро
двориште
она
постати
тесно
,
свирка
јак
и
силан
,
чочек
тамнити
и
раздражити
...
.
XВИИ
у
сам
ноћ
доћи
кућа
и
ефенди
-
Мита
,
обријати
и
очешљати
.
и
,
као
што
јесам
ред
,
обичај
,
тако
јесам
и
он
доцкан
доћи
,
када
јесам
бити
сигуран
да
јесам
до
тада
жена
овамо
већ
бити
све
посвршавати
што
требати
:
и
онај
купање
Софкин
у
амам
,
слагање
дар
њен
по
доксат
,
дочекивање
свирач
,
играње
први
оро
,
просипање
шећер
.
и
онда
после
тај
знати
се
долазити
„
његов
“
т
.
ј
.
дедин
дужност
,
да
сада
,
када
почети
мушки
гостити
долазити
,
он
јесам
она
дочекивати
.
и
зато
,
када
доћи
,
пошто
прегледати
кујна
,
богато
обдарити
ашчика
,
Циганин
,
а
највише
баба-
Симка
,
повући
се
горе
.
Жене
одахнути
.
знати
се
да
више
хтети
силазити
,
већ
хтети
,
ако
он
што
требати
,
одозго
наређивати
.
он
се
изгубити
горе
у
осветљен
соба
.
сигурно
јесам
прегледати
постављен
велик
,
округао
софра
.
и
ма
да
јесам
тада
већ
бити
у
мода
астал
,
ипак
јесам
наредити
да
се
,
по
старински
,
поставити
софра
,
јер
јесам
знати
да
она
ники
,
сем
она
,
немати
такав
широк
и
велик
,
ники
онако
,
за
тридесеторо
,
дугачак
,
једноставан
пешкир
преко
колено
,
нити
ико
имати
онакав
и
за
онолики
свећа
златан
и
сребрн
чирак
.
после
се
чути
како
одозго
викнути
:
—
Магдо
!
као
увек
,
тако
и
сада
јесам
звати
непосредно
:
„
ти
,
Магдо
,
Тодоро
“
,
јер
бити
тај
бити
за
он
као
неки
посао
,
понижење
,
већ
тако
у
општи
сам
име
споменути
,
па
онда
неки
други
,
који
чути
,
звати
тај
,
ко
он
тражити
.
Магда
узлетети
.
Чу
се
како
она
заповедати
:
да
онај
софра
у
чела
још
јаче
повући
,
око
она
више
јастук
наређати
,
да
не
бити
из
онај
други
соб
пиркати
и
ко
назепсти
.
А
по
тај
се
већ
сигурно
знати
,
да
хтети
он
ту
седети
и
да
за
себе
тако
и
уређивати
.
после
наредити
да
се
свећа
у
чирак
добар
разред
,
боље
наместити
;
горе
,
на
доксат
испред
врата
,
да
се
изнети
и
обесити
још
неколико
фењер
,
да
бити
степеница
бити
боље
осветлити
;
да
се
после
тамо
,
уза
зид
доксат
,
донети
клупа
и
астал
,
за
који
хтети
свирач
седети
.
А
за
он
да
се
донети
троножни
столица
,
са
мали
,
од
сам
вуна
растресен
јастук
,
на
ко
хтети
он
сада
,
горе
,
уврх
степеница
,
морати
да
седити
дочекивати
гост
.
и
у
исти
време
да
он
се
донети
она
његов
ракија
,
који
јесам
још
од
јутрос
наредити
да
се
хладити
,
и
много
дуван
,
и
тај
прављен
цигара
,
јер
хтети
имати
када
да
она
савијати
,
а
морати
да
пухати
много
,
брзо
.
и
прво
тај
за
он
што
требати
да
се
донети
,
па
тек
онда
да
се
радити
овај
други
шта
јесам
наредити
.
после
се
видити
,
како
он
тамо
сести
,
и
тај
не
онако
како
јесам
хтети
,
него
како
јесам
знати
да
требати
сада
,
на
свадба
,
седети
.
сести
,
да
он
светлост
од
фењер
у
лице
запљускивати
,
те
да
се
,
онако
наслоњен
раме
и
лакат
о
перваз
доксат
,
видити
цео
,
да
се
видити
и
она
његов
уздигнут
рука
са
запаљен
цигара
међу
прст
,
а
сав
разголитити
услед
заврнут
рукав
,
и
испод
она
наниже
по
перваз
доксат
поређан
дуван
,
ракија
и
мезе
...
мислити
јесам
о
себе
:
како
хтети
сада
морати
силом
да
пити
,
да
бити
се
брзо
опити
,
ти
моћи
да
чинити
онај
што
морати
,
као
сваки
отац
.
А
како
он
све
тај
тешко
падати
!
како
бити
он
сав
тај
оставити
,
бацити
,
и
запрепашћивати
све
,
као
што
тај
он
и
доликовати
,
отићи
далеко
,
далеко
,
далеко
...
јер
на
шта
лагати
?
на
шта
сав
овај
?
на
шта
да
он
дочекивати
гост
,
љубити
се
са
она
,
када
он
не
веселити
ништа
:
ни
ти
гостити
,
родбина
,
ни
тај
јела
,
пиће
,
седење
са
она
,
весеље
,
певање
и
тобож
радовање
?
!
али
се
морати
.
јесам
се
имати
куда
.
и
зато
сада
он
,
да
бити
моћи
да
лагати
,
да
се
претварати
,
морати
јесам
ту
ракија
испред
себе
,
испод
рука
,
сав
више
да
испијати
и
цигара
за
цигара
да
пухати
и
бацати
.
сваки
час
устајати
са
столица
,
опет
сед
,
скрштати
нога
.
Свираче
још
јесам
хтети
звати
к
себе
горе
,
јер
бити
он
бити
у
близина
и
заударати
бити
он
онај
свој
неопраност
и
масноћа
цигански
,
зато
наредити
да
одоздо
из
двориште
свирати
.
Свирачи
,
знати
ко
јесам
он
,
издвојити
се
само
они
,
који
јесам
сигурно
знати
свирати
.
и
почети
,
и
тај
не
обичан
песма
,
већ
песма
њихов
кућа
,
који
се
увек
певати
,
када
се
ко
од
она
удавати
и
женити
:
Хаџи
Гајка
,
хаџи
Гајка
девојка
удав
,
ем
јесам
давати
,
ем
јесам
давати
,
ем
јесам
не
удав
!
и
како
он
раздрагано
доћи
као
неки
утеха
реч
и
тај
песма
о
њин
кућа
!
да
,
заиста
,
ники
се
од
она
јесам
женити
ни
удавати
друкчије
до
овако
!
и
јесам
он
,
кад
се
венчавати
,
венчавати
се
више
онако
,
не
истински
,
не
ради
себе
,
већ
други
:
отац
,
кућа
,
свет
радити
...
па
ето
и
сада
,
он
,
свој
Софка
,
—
зар
јесам
удавати
од
сав
срце
?
—
него
што
морати
!
...
и
зато
он
сада
долазити
тако
тачан
,
тако
тужан
реч
те
њихов
песма
,
који
јесам
Циганин
одоздо
једнако
понављати
.
Хаџи
Гајка
,
хаџи
Гајка
девојка
удав
,
ем
јесам
давати
,
ем
јесам
давати
,
ем
јесам
не
удав
!
бацити
она
динар
и
викнути
доле
ка
кујна
:
—
Жене
,
ракија
за
чалгиџија
!
Свирачи
,
зарадовати
не
толико
његов
бакшиш
,
колико
што
јесам
он
песма
задовољити
—
а
знати
се
како
јесам
он
тешко
угодити
—
још
јак
и
слободан
почети
.
и
сам
жена
одахнути
видити
он
расположен
.
јер
због
он
до
тада
јесам
смести
да
се
појавити
.
и
који
бити
баш
морати
посао
поред
он
да
проћи
,
пролазити
бити
,
али
избегавати
он
,
да
можда
не
опазити
на
она
нешто
:
како
јесам
или
необучен
,
или
неповезан
како
требати
,
и
почети
јесам
грдити
.
А
тада
,
видити
како
се
он
расположити
,
частити
свирач
,
ослободити
се
и
онај
.
А
и
он
као
да
јесам
знати
за
тај
.
стога
јесам
намерно
тако
и
радио
.
Вис
се
правити
да
јесам
весео
,
него
што
јесам
у
ствар
бити
,
да
бити
доле
жена
бити
слободан
.
зато
јесам
више
пити
и
наређивати
свирач
шта
да
свирати
,
и
тај
не
онај
песма
,
који
јесам
бити
лично
његов
,
него
овај
,
свакидашњи
,
за
који
јесам
знати
да
она
сав
остати
волити
.
Чак
почети
одозго
са
свирач
да
разговарати
,
наравно
турски
.
Поче
поједини
да
распознавати
.
опазити
и
познати
стар
Мус
,
који
,
на
његов
изненађење
,
ето
још
јесам
жив
,
и
са
свој
шупељка
међ
рука
и
погнут
глава
,
увијен
стар
прљав
женски
шал
,
да
он
не
бити
озепсти
очи
,
на
који
јесам
једва
гледати
,
седити
прекрштен
нога
,
и
тај
у
крај
,
позади
свити
.
А
он
увек
себе
водити
,
не
да
она
помагати
у
свирац
,
него
да
,
држати
тако
свој
шупељка
испред
себе
,
пред
свет
изгледати
како
и
он
свирати
,
те
да
бити
после
имати
и
он
права
на
јела
и
пиће
.
—
Мус
,
јесам
ти
,
Мус
?
—
чути
Циганин
како
он
одозго
почети
ословљавати
ефенди
Мита
.
они
,
радостан
што
она
због
он
не
грдити
,
почети
онај
мувати
,
да
се
што
пре
освестити
,
устати
,
одазвати
.
овај
,
кад
се
освестити
,
ђипити
унезверено
.
—
ја
,
газда
,
ја
...
—
Можеш
ли
?
—
доброћудно
он
почети
питати
ефенди
Мита
.
—
како
јесам
?
Имаш
ли
ракија
?
стакло
са
ракија
,
који
јесам
до
тада
његов
од
он
крити
,
једва
он
давати
по
који
чаша
,
сад
он
цео
утрапити
у
рука
.
—
имати
,
имати
,
газда
!
—
тресући
рука
почети
показивати
стакло
.
—
е
добро
,
пити
!
па
када
нестати
,
тражити
још
.
Свирачи
,
срећан
,
наставити
сасвим
слободно
и
лепше
да
свирати
.
Поче
се
осећати
она
слобода
,
који
јесам
тако
нужан
за
весеље
и
свадба
.
А
да
бити
тај
још
више
бити
,
ефенди
Мита
решити
се
још
више
да
се
спустити
,
да
сасвим
сићи
и
помешати
се
са
сав
она
.
и
тај
сав
не
ради
себе
,
већ
ради
она
,
да
бити
они
бити
весео
.
А
на
последак
и
требати
,
пошто
хтети
овај
бити
његов
први
и
последњи
весеље
са
она
.
па
онда
неки
бити
потпуно
,
цео
!
зато
почети
одозго
да
силазити
,
а
,
највише
услед
доста
попијен
ракија
,
да
одлазити
у
кујна
и
тамо
са
жена
да
се
разговарати
.
и
да
бити
се
онај
још
више
ослободити
,
и
сасвим
отпасти
са
он
онај
углед
,
поштовање
а
с
тим
и
страх
,
удар
и
у
мало
мастан
израз
и
задиркивање
.
тако
јесам
и
са
девојка
чинити
.
девојка
опет
,
који
јесам
пре
од
он
чисто
бежати
и
дрхтати
од
страх
пред
он
,
после
његов
тај
неслан
реч
и
шал
сасвим
ослободити
се
,
постати
још
несташан
и
раскалашан
.
сав
се
ослободити
и
појурити
.
све
,
особито
девојка
,
који
јесам
тако
жудан
бити
весеље
и
оро
,
ослободити
он
се
,
као
да
он
и
немати
,
тако
јесам
поред
он
истрчавати
,
витлати
се
,
не
бојити
се
више
ни
један
,
да
ли
она
се
јесам
случајно
шалваре
смакнути
и
бедра
,
половина
она
се
видити
више
него
што
требати
,
и
да
она
јесам
јелек
и
минтан
сасвим
закопчати
.
Чак
и
јесам
он
колико
јесам
она
,
кад
бити
проћи
поред
он
,
заустављати
.
и
срећан
,
што
он
се
не
бој
,
не
страховати
,
обгрљавати
бити
по
који
око
стас
и
метати
она
рука
на
бедра
,
а
особито
на
једар
она
кук
.
онај
се
јесам
трзати
,
плашити
,
осећати
ту
његов
лак
рука
,
са
већ
спарушкан
длан
.
али
јесам
за
он
тај
бити
велик
срећа
,
а
особито
када
бити
видети
како
неки
,
услед
његов
сав
јак
притисак
по
тај
њен
чврст
,
набијен
,
још
мушки
рука
нетакнут
бедра
,
почињати
да
се
заборављати
,
почињати
да
осећати
како
јесам
тај
његов
,
и
ако
старати
,
спарушкан
рука
,
ипак
мушко
,
и
због
тај
она
на
мах
у
очи
јурнути
млаз
светлост
а
на
усна
она
избити
дах
и
страст
,
и
онда
се
брзо
,
голицав
извијати
од
он
и
бежати
.
у
тај
почети
већ
и
гостити
да
долазити
.
брзо
,
готово
на
душак
,
испунити
се
цео
кућа
.
горе
мушки
и
међ
она
у
чела
он
,
ефенди
Мита
.
он
јесам
моћи
много
да
издржати
и
онако
горе
,
на
врх
степеница
,
све
да
дочекивати
и
са
сваки
да
се
здравити
и
љубити
.
само
јесам
са
први
,
па
јесам
одмах
заједно
са
она
и
он
засести
за
софра
.
и
после
једва
настати
и
вечерати
,
и
тај
вечерати
одуговлачен
,
тежак
,
са
сав
могућ
здравица
,
чорба
и
зачин
и
тек
једва
у
неки
доба
ако
се
прећи
на
сам
јела
,
права
вече
.
и
као
што
јесам
ред
,
сав
јесам
тај
праћен
свирка
и
песма
свирач
спроћу
она
,
на
доксат
,
али
не
свирка
и
песма
кратак
,
буран
,
који
човек
пресецати
,
раздрагавати
и
померати
са
место
,
већ
знан
и
нарочит
за
тај
вечера
,
„
за
сладак
једење
“
,
дуг
,
тих
,
монотон
,
који
човек
умиривати
,
заносити
,
као
успављивати
,
те
се
моћи
спокојно
,
са
наслада
,
полако
и
раскомотити
да
јести
и
пити
...
XВИИИ
Софка
склонити
у
онај
комшијски
кућа
преко
башта
,
седети
јесам
у
мали
собица
на
кревет
до
прозор
,
да
бити
моћи
отуда
,
кроз
башта
,
сав
овамо
видети
.
око
она
,
по
под
,
бити
јесам
поређан
деца
,
мали
,
још
на
сиса
,
који
мати
јесам
моћи
,
због
чест
дојење
,
код
свој
кућа
оставити
,
већ
јесам
сав
бити
овде
покупити
и
увити
у
пелена
,
да
бити
,
тако
одвојен
,
удаљити
од
свадбени
ларма
и
врева
,
моћи
мирно
да
спавати
.
зато
јесам
Софка
,
знати
да
хтети
у
тај
соба
бити
миран
,
јер
због
тај
деца
,
хтети
смести
као
по
други
соба
сваки
час
и
ма
ко
улазити
и
излазити
,
и
доћи
овамо
.
само
јесам
Магда
казати
да
хтети
овде
бити
.
и
заиста
,
као
да
се
дуго
одмарати
и
спавати
,
дремуцкати
наслоњен
глава
на
рука
уз
прозор
,
слушати
тих
дисање
дечји
,
удисати
онај
мирис
који
јесам
бити
соб
испунити
из
њин
,
још
млечан
плућа
и
уста
,
из
њин
стиснут
и
уз
образ
наслоњен
ручица
,
ознојен
главица
са
редак
косица
и
још
мек
темењача
.
и
сав
јесам
тај
око
Софка
мирисати
некако
слатко
опијати
,
као
на
први
трава
,
први
пролећни
влага
.
и
чисто
она
тешко
падати
тај
млечан
дечји
задах
око
она
,
а
још
тежити
она
хук
и
врева
из
њихан
кућа
.
Чисто
она
доћи
да
и
одавде
бежати
.
у
тај
ући
Магда
,
шушкати
полако
,
мислити
да
Софка
у
велик
спавати
.
и
Софка
,
само
да
она
јесам
бити
сада
тако
тешко
,
оћутати
бити
,
начинити
бити
се
да
спавати
,
али
јесам
моћи
,
већ
она
се
јавити
:
—
Шта
јесам
,
Магдо
?
морати
да
она
јесам
у
глас
бити
нешто
толико
тужно
,
када
се
Магда
чисто
пренеразити
и
почети
око
она
уплашити
да
облетати
.
—
Па
зар
,
Софкица
,
ти
не
спавати
и
не
одмарати
се
?
А
ја
мислити
...
—
не
...
—
ао
!
па
ти
јесам
ни
јела
,
мора
,
ништа
,
—
пљеснути
се
Магда
,
досетити
се
да
због
глад
можда
Софка
не
моћи
да
заспати
,
јер
се
сетити
да
она
,
од
како
јесам
доћи
с
купање
па
ево
чак
ни
до
сада
,
ништа
јесам
јела
.
—
Па
хтети
да
ти
донети
?
да
ићи
и
донети
штогод
?
—
Нећу
!
не
!
—
вратити
јесам
Софка
.
—
А
да
пити
нешто
?
узети
,
мезетити
макар
штогод
?
узети
,
прво
јести
нешто
,
па
онда
пити
...
—
Нећу
,
хтети
да
јести
!
—
одсечно
,
чисто
гадити
се
при
помисао
на
јела
,
одбити
јесам
Софка
.
—
Па
онда
да
донети
да
пити
нешто
?
и
отићи
натраг
,
али
сетан
,
замишљен
,
јер
по
тај
Софкин
одбијање
јела
,
значити
јесам
да
хтети
да
пити
не
вино
него
ракија
.
и
по
тај
јесам
Магда
видети
колико
морати
да
јесам
Софка
тешко
,
кад
ето
хтети
да
пити
ракија
,
који
дотле
јесам
тражити
.
Магда
се
брзо
вратити
и
донети
.
али
да
се
не
бити
познати
,
нити
ико
моћи
да
помислити
да
јесам
тај
ракија
,
насути
јесам
у
тестиче
од
вод
,
у
чији
грло
,
да
бити
што
више
изгледати
да
јесам
вод
,
бити
јесам
утурити
лишће
.
Софка
натезати
тестиче
.
са
набран
обрва
,
мрдати
уста
,
стрести
се
од
ракија
,
који
она
јесам
пећи
;
али
,
решити
,
са
поуздање
,
почети
пита
и
осећати
како
јесам
по
груди
пасти
,
жећи
.
и
гле
,
како
она
одмах
бити
друкчије
,
као
некако
лакше
.
песница
рука
,
подбочити
о
колено
,
почети
постајати
чврст
.
цео
она
се
снага
почети
кретати
.
Поче
осећати
испод
себе
како
она
постеља
,
кревет
,
бивати
врео
,
чисто
не
моћи
да
седити
,
а
у
прса
срце
она
јако
и
слободно
бити
...
понова
натезати
тестиче
и
опет
се
не
покајати
,
јер
још
јаче
осетити
снага
и
врелина
.
кроз
ноздрва
она
допирати
ноћни
хладан
ваздух
.
Башта
почети
да
она
се
нијати
,
ноћ
сав
леп
,
одређенија
,
као
и
онај
свирка
,
песма
:
—
Хаџи
Гајка
,
мора
,
хаџи
Гајка
девојка
удав
,
ем
јесам
давати
,
морити
,
ем
јесам
давати
,
ем
јесам
не
удав
!
и
Софка
осетити
да
већ
наступати
и
долазити
оно
,
када
ни
она
више
не
моћи
остати
овде
,
овако
миран
и
усамљен
.
и
стога
,
сав
више
пити
ракија
,
почети
се
спремати
и
за
тај
.
једино
што
она
глава
заносити
и
очи
она
горети
.
А
тај
,
мислити
јесам
,
сав
јесам
због
страх
.
бојати
се
,
када
већ
почети
младожењин
гостити
долазити
,
а
она
хтети
морати
да
ићи
тамо
и
дочекивати
она
,
па
пошто
хтети
јесам
сав
весело
,
раздрагано
,
гледати
,
ишчекивати
да
видити
какав
јесам
она
,
те
,
ако
јесам
и
она
весео
,
срећан
,
да
се
и
они
још
више
весео
,
више
пити
,
певати
;
бојати
се
,
да
она
тада
баш
не
поклекнути
,
не
показати
се
довољно
срећан
,
весео
.
и
заиста
не
посрнути
,
показати
се
како
требати
.
око
поноћ
,
када
Магда
као
без
дух
дотрчати
к
она
и
јавити
:
—
Ида
младожењин
!
—
она
се
одмах
дигнути
,
и
поћи
са
Магда
.
и
ићи
преко
башта
чути
јесам
како
отуд
трчати
и
јурити
сав
викати
:
—
пријатељ
ићи
!
и
ма
да
јесам
бити
осветлити
,
ипак
јесам
сав
носити
свећа
и
јурити
капија
,
да
још
боље
осветлити
улаз
.
и
заиста
јесам
тај
бити
они
,
„
пријатељ
“
и
долазити
овамо
у
поход
!
Чуле
се
час
зурлати
,
час
ћемане
,
и
варошка
,
и
сељачки
свирка
.
ускоро
се
почети
да
познавати
у
среда
она
Марка
,
свекар
.
испред
он
момак
на
мотка
носити
фењер
,
тај
се
видити
како
око
он
ићи
његов
,
већина
сав
сељак
.
и
сав
се
тискати
око
он
.
А
он
у
среда
,
са
заогрнут
колија
,
заваљен
шубара
,
разгрнут
врата
и
прси
,
те
он
се
бео
нов
,
свилен
,
са
чипка
кошуља
,
сигурно
Софкин
дар
.
јесам
моћи
чекати
,
него
,
да
показати
колико
он
јесам
Софка
мити
и
драгати
,
одмах
навући
тај
кошуља
.
—
пријатељ
мој
!
—
чути
се
како
викати
окретати
се
око
себе
.
—
неки
ја
чути
!
—
наређивати
свирач
,
да
јаче
,
више
свирати
.
настати
руковање
,
љубљење
.
сељак
сав
око
Марка
и
један
уз
други
,
као
плашити
се
оволики
кућа
,
осветљење
,
пун
свет
и
тај
варошки
„
големашки
“
свет
.
једино
се
он
Марка
не
бунити
.
сав
радостан
,
чути
се
,
како
руковати
се
викати
:
—
јесам
ради
гост
,
пријатељ
?
!
—
како
да
не
,
како
да
не
?
—
заглушивати
он
са
свити
страна
.
долазити
до
степеница
.
он
застати
гледати
горе
,
где
он
пријатељ
,
ефенди
Мита
,
гологлав
,
једва
држати
се
,
опкољен
хаџија
и
жена
,
чекати
—
и
почети
да
викати
:
—
где
јесам
мој
Софка
?
—
Ева
ја
,
тато
!
—
Дотрча
Софка
до
он
и
пољубити
он
у
рука
.
он
као
да
осетити
како
Софкин
пољубац
запахивати
на
купање
,
и
,
сав
срећан
,
остати
држати
рука
на
њен
глава
,
кос
.
Софка
,
осећати
врелина
и
тежина
његов
рука
по
свој
кос
,
почети
да
се
угибати
,
док
јесам
он
други
рука
завлачити
у
онај
дубок
џеп
и
отуда
понова
читав
прегршт
новац
почети
да
она
давати
.
и
Софка
већ
стид
од
толики
дар
и
чисто
почети
да
се
и
нећкати
:
—
Доста
,
тато
!
—
сав
хтети
ти
тат
!
и
са
она
почети
да
се
пењати
,
пустити
да
он
она
водити
.
Тобож
он
не
знати
пут
,
не
знати
степеница
,
па
не
бити
знати
куда
да
се
упутити
.
на
тај
сав
запљескати
:
—
тако
,
свекар
,
тако
,
тако
!
Софка
он
почети
водити
.
прво
она
коракнути
,
на
горњи
степеница
стати
,
па
онда
се
окренути
к
он
држати
он
за
рука
,
стајати
и
чекати
,
док
и
он
тај
исто
учинити
,
а
осећати
како
сав
више
у
ознојен
она
рука
прст
његов
рука
дрхтати
и
чисто
јесам
гребати
,
сигурно
због
сада
поткресан
нокат
.
он
,
гледати
у
она
како
он
са
пажња
,
милост
,
на
очиглед
свити
водити
,
држати
за
рука
,
од
срећа
чисто
се
заносити
.
да
ли
да
јесам
још
даровати
?
и
понова
почињати
рука
око
џеп
,
али
она
тај
не
да
,
већ
кришом
,
лице
,
очи
давати
он
знак
да
тај
не
чинити
.
он
због
тај
,
због
тај
њен
интимност
,
још
јесам
срећан
.
не
знати
шта
хтети
.
Окреће
се
свој
грнетар
,
који
он
у
корак
пратити
,
и
грцати
,
муцати
:
—
Алил
,
де
,
синак
!
Алил
,
полуциганин
,
у
бео
чакшире
,
са
чалма
,
дугачак
нос
,
просед
али
висок
,
дуг
рука
,
дуг
лакат
,
почети
да
извијати
и
трептети
грнета
.
и
пратити
она
свирка
,
заједно
се
и
он
за
она
пењати
.
горе
она
дочекивати
.
ефенди
Мита
са
сав
се
љубити
.
али
Марков
сељак
још
никако
да
се
ослободити
,
никако
да
се
одвојити
сасвим
од
он
и
да
подаље
поседати
на
изнесен
столица
и
јастук
.
Већ
се
сав
збити
у
гомила
,
и
сав
око
он
,
Марка
,
свој
„
бат
“
.
А
Софкин
опет
,
ради
она
,
да
бити
пред
она
показати
колико
они
волити
и
цена
свој
нов
пријатељ
,
тај
њихов
„
бат
“
,
сав
јесам
се
утркивати
у
служење
,
облетање
око
Марка
.
Тодора
он
јесам
једнако
служити
,
свој
рука
додавати
чаша
,
мезе
.
морати
да
она
допустити
,
да
он
сам
она
скинути
колија
.
Почеше
већ
и
да
јесам
пецкати
.
—
А
,
Тодора
,
баба
,
баба
,
много
ти
око
нов
пријатељ
!
Марка
,
седити
на
столица
,
у
чела
,
са
рука
на
колено
,
гологлав
,
уздрхтао
грло
и
уста
,
јесам
знати
ко
више
да
се
захвалити
.
да
ли
Тодора
,
прија
,
који
једнако
око
он
облетати
и
чији
он
топлина
и
јара
из
њен
још
здравити
крупан
прси
чисто
у
чела
ударати
,
или
Софка
,
свој
,
ако
да
бог
сутра
,
снаја
,
који
он
једнако
дворити
,
клечати
он
уз
колено
,
правити
он
цигара
и
,
палити
она
,
сам
он
она
метати
у
уста
;
да
ли
опет
свој
Алил
грнетар
који
,
клечати
подаље
од
он
,
извијати
и
свирати
као
никада
дотле
.
и
Марка
,
не
могућ
више
издржати
,
а
не
знати
шта
хтети
од
радост
и
срећа
,
скочити
и
,
са
рука
позади
,
прићи
Алил
:
—
Алил
бре
,
земља
да
играти
,
тако
да
свирати
!
Алил
,
чисто
као
увредити
,
одговорити
:
—
газда
Марка
,
свирка
мој
,
образ
мој
!
и
клечати
још
више
се
сагнути
.
поникнути
грнета
додиривати
он
под
,
тако
да
као
испод
земља
почети
да
се
разлевати
свирка
,
чувен
„
тежак
оро
“
.
—
Тодора
,
Тодора
!
—
повикати
сав
.
и
на
изненађење
сав
,
—
јер
јесам
знати
да
,
ма
колико
наваљивати
,
мучно
хтети
она
пристати
,
особито
пред
муж
и
осталима
,
стар
,
да
играти
и
тај
баш
сад
,
и
тај
чути
„
тешко
оро
“
,
—
она
одмах
почети
,
и
тај
као
никада
дотле
,
тако
слободно
,
раздрагано
.
сав
почети
да
пљескати
,
старац
да
се
изваљивати
,
да
бити
јесам
што
боље
видети
.
ефенди
Мита
,
изван
себе
,
почети
у
двориште
да
бацати
чаша
,
просипати
вино
.
XИX
сутра
сунце
затећи
чочек
преобучен
у
бео
одело
и
набељен
,
и
тај
много
,
утрпати
,
да
бити
се
сакрити
борити
и
умор
на
лице
од
ноћашњица
.
Двориште
јесам
још
мирисати
на
проливати
пиће
и
јела
,
а
особито
по
праг
и
степеница
.
у
башта
од
онај
јучерањи
велик
огањ
једва
се
подизати
и
расплињавати
оквашен
,
угашен
дим
,
који
јесам
већ
мирисати
на
ђубар
.
доле
до
кујна
,
у
онај
велик
соба
,
Софка
јесам
већ
спреман
и
обучен
чекати
.
на
она
јесам
бити
сам
свила
.
али
ни
шалваре
,
ни
њен
готово
гол
прса
,
претрпан
низам
и
дукат
,
јесам
моћи
од
дугачак
и
густ
невестински
вео
сасвим
јасно
да
се
видити
.
једино
што
се
испод
тај
вео
видети
како
она
бљештати
грло
,
врат
и
подбрадак
са
уста
.
уста
она
се
никако
јесам
моћи
да
смирити
.
једнако
јесам
гутати
пљувачка
.
покаткад
почети
бити
да
осећати
како
она
и
поред
сав
напрезање
и
упињање
,
изненада
,
одједном
заиграти
кук
.
А
јесам
смести
да
сести
,
одморити
се
.
Осећала
јесам
како
она
знојити
на
прса
као
грашак
избијати
,
ваљати
се
и
између
дојка
,
низ
онај
дубодолина
,
пад
,
капља
.
А
ништа
јесам
сада
са
себе
смести
радити
,
особито
око
свој
тело
,
јер
јесам
знати
да
,
кад
бити
почети
или
да
намештати
кос
,
разгртати
шалваре
,
да
бити
слободно
моћи
крочити
или
,
кад
бити
тај
сада
ознојен
прса
почети
брисати
,
да
бити
сваки
одмах
с
подсмех
помислити
,
како
се
она
ето
спремати
,
дотеривати
за
муж
.
зато
јесам
морати
сасвим
укрутити
да
стајати
и
да
бити
укочити
,
укипити
.
све
што
се
сад
око
она
по
кућа
,
двориште
догађати
,
за
она
јесам
постојати
.
она
јесам
једино
знати
и
мислити
само
на
тај
:
какав
хтети
бити
,
кад
поћи
,
прекорачити
праг
и
појавити
се
пред
сват
и
свет
.
зато
она
и
само
време
брзо
проћи
.
она
хукати
,
граја
,
дочекивање
сват
,
њихан
пуцањ
пушак
,
као
неки
халакање
,
топот
коњ
,
крцкање
самар
и
,
по
башта
,
и
од
коњ
и
од
људи
,
у
тишма
рушење
ограда
,
гажење
цвеће
—
отуда
ниједан
башта
после
удадба
не
моћи
се
по
два
три
година
наново
подигнути
и
сасвим
зазеленити
—
сав
се
тај
око
она
тако
брзо
збити
.
само
се
тргнути
пред
излазак
,
када
дојурити
тетак
и
стрина
,
и
плакати
,
праштати
се
од
она
,
почети
јесам
грлити
,
љубити
и
китити
највише
цвеће
по
кос
.
у
тај
увести
девер
:
млад
,
висок
и
,
видети
се
,
нарочито
одевен
и
украшен
сељак
,
а
тамо
кроз
капија
грунути
измешан
и
младожењин
и
Софкин
свирач
и
чочек
са
свирка
и
песма
:
„
Хаџи
Гајка
,
мора
,
хаџи
Гајка
девојка
удав
“
Мата
она
последњи
дотрчати
,
почети
да
јесам
љубити
и
јецати
:
—
Софка
,
Софкица
!
али
Софка
јесам
чела
и
уста
већ
бити
хладан
,
те
се
она
брзо
и
немо
са
мати
пољубити
и
поћи
,
изићи
из
соб
.
Прекорачи
праг
,
али
сунце
,
сјај
и
граја
јесам
запљуснути
.
вео
она
се
закачити
за
праг
,
и
тај
она
добро
доћи
.
Застанувши
,
мало
окренути
у
страна
,
са
уздигнут
рука
као
бранити
се
од
тај
сунце
,
свет
и
граја
,
чекати
јесам
да
она
откачити
вео
,
и
у
тај
осетити
како
се
прибирати
,
снажити
.
јер
стојећи
тако
на
праг
,
знати
јесам
да
јесам
цео
тај
свет
дати
време
да
јесам
већ
овако
упола
довољно
видити
,
те
да
се
после
не
пренеражују
и
зачуђивати
,
када
се
она
сав
к
она
окренути
.
и
тај
бити
.
она
,
и
тако
полуокренут
,
чим
се
појавити
,
чути
општи
жагор
и
дах
.
особито
се
чути
како
његов
,
свекров
сељак
,
изненадити
,
зарадовати
и
чисто
поносан
због
тај
њен
толики
лепота
,
почети
себе
а
нарочито
он
,
свекар
,
свој
бат
,
као
да
честитати
:
—
ах
,
бата
!
ах
,
бата
!
као
свакада
јесам
одмах
моћи
да
она
откачити
тај
вео
,
јер
сав
јесам
хтети
и
грабити
се
.
и
тако
,
застанути
на
праг
,
она
се
сасвим
прибрати
,
и
кад
бити
готов
,
брзо
се
окренути
и
све
,
и
сват
,
и
околни
свет
,
мирно
,
јасно
и
са
осмех
поглед
и
као
поздрав
климнути
глава
.
Излазећи
на
капија
осетити
само
како
она
лице
и
кос
додирнути
онај
венац
од
шимшир
и
други
цвеће
,
већ
осушен
,
готово
спарушкан
од
фењер
,
и
тај
јесам
задахнути
неки
загушљив
мирис
као
на
тамјан
и
свећа
.
али
и
од
тај
се
она
брзо
отрести
,
јер
видити
како
јесам
испред
она
улица
,
па
чак
тамо
до
црква
,
са
оба
страна
бити
пун
свет
.
сав
се
капија
црнети
,
испуњен
жена
,
особито
девојка
,
који
јесам
из
свити
крај
варош
и
махала
сићи
.
полако
и
уморно
јесам
ићи
.
далеко
испред
она
играти
јесам
и
вити
се
чочек
,
праћен
,
опкољаван
гомила
деца
.
али
Софка
јесам
знати
како
ники
не
гледати
у
тај
чочек
,
него
сав
одмах
овамо
,
права
на
она
упирати
поглед
и
,
пропињати
се
из
далек
,
трудити
се
да
јесам
што
боље
видити
,
и
да
све
на
она
до
ситница
запазити
.
сав
хтети
да
видити
,
да
ли
јесам
заиста
онако
леп
,
онако
обучен
и
окићен
како
се
мислити
.
и
зато
Софка
,
поред
сав
што
јесам
знати
да
не
требати
да
се
журити
,
да
требати
полако
да
ићи
,
ипак
,
и
против
свој
воља
,
почети
да
ићи
брзо
,
готово
јесам
деверати
она
водити
а
не
он
она
.
А
што
се
више
приближавати
крај
улица
,
прилазити
сам
црква
,
свет
,
гужва
сав
јесам
више
бивати
,
сав
се
више
око
она
стешњавати
,
црнети
.
уз
тај
се
још
звоно
са
црква
почети
мешати
са
свирка
,
хук
,
тај
она
почети
све
теже
бивати
.
А
поред
овај
гужва
и
тишма
испред
она
,
досађивати
она
још
и
онај
сватовски
хук
иза
она
.
знати
јесам
да
тај
за
она
ићи
њен
:
тетак
,
стрина
,
а
иза
овај
њихан
муж
,
сав
у
дуг
чохан
колијама
а
плитак
ципела
,
кратак
ногавица
од
чакшире
,
да
бити
она
се
око
чланак
видети
њихан
,
хаџијски
,
бео
чарапа
.
и
сав
они
,
њен
,
заједно
један
уз
други
,
да
се
тај
као
одвојити
од
осталих
сват
,
особито
од
свекров
,
од
онај
сељак
на
коњ
.
А
иза
свити
ићи
он
,
свекар
она
.
радосно
се
он
на
алат
,
у
нов
седло
,
испрсивати
и
хтети
сав
испред
себе
да
гледати
:
и
чочек
,
и
она
,
Софка
,
како
се
спрам
сунце
а
у
облак
од
свила
и
злато
светлуцати
,
а
опет
не
моћи
да
се
наслушати
свирач
,
који
,
као
последњи
,
морати
око
он
да
ићи
,
морати
силно
да
свирати
и
певати
,
да
бити
моћи
чак
и
чочек
тамо
испред
Софка
да
она
чути
и
по
такт
да
играти
.
одмах
уз
он
његов
веран
Алил
.
он
,
овако
у
чалма
,
сув
,
ићи
с
алат
нога
уз
нога
свирати
у
грнета
.
Марка
,
од
радост
,
сваки
час
он
леп
дукат
по
чела
и
чалма
.
овај
њен
,
хаџија
,
окретати
се
неки
злобан
,
други
с
подсмех
,
гунђати
међ
себе
:
„
сељак
“
,
„
керпич
“
али
ипак
зато
сав
он
гласно
питати
:
—
свекар
,
на
ћев
ли
јесам
?
—
како
да
не
,
како
да
не
?
—
чути
Софка
како
она
одговор
,
и
сигурно
понова
Алил
леп
новац
.
испред
црква
од
просјак
,
деца
и
залудан
свет
не
моћи
да
се
прићи
.
црква
,
онако
широк
,
на
стуб
,
са
трема
око
себе
,
стар
кров
,
стар
дирек
,
нагорео
од
многи
свећа
,
патосати
онај
широк
испуцан
плоча
и
са
мрачан
,
на
свод
,
гвозден
прозорчић
,
поређан
до
испод
сам
кров
,
изгледати
јесам
тако
хладан
,
као
скаменити
.
А
још
мртав
она
доћи
црква
,
кад
ући
у
порта
,
а
испред
она
потрчати
поп
црнити
се
и
шуштати
у
свој
мантија
,
дуг
коса
,
заударати
онај
њихан
мирис
на
дуван
,
бурмут
и
восак
.
али
у
сам
црква
она
бити
боље
.
ваљда
,
што
она
врева
и
свирка
престати
,
а
она
,
одвести
пред
двери
,
остати
сасвим
сам
.
тада
први
пут
у
живот
,
тако
пред
двери
,
у
средина
црква
,
осетити
она
цео
црква
око
себе
,
сав
њен
ширина
,
висина
,
особито
њен
висок
свод
као
чак
у
небо
,
са
почађавео
таман
слика
,
сав
из
Страшнога
суд
.
овамо
испред
она
,
до
сам
лице
она
,
издизати
се
висок
иконостас
,
окитити
поређан
кандило
и
испуњен
икона
.
тај
јесам
бити
сигурно
оне
најважније
са
велик
моћ
исцељење
и
чудотворство
.
и
докле
она
јесам
из
иконостас
,
рам
од
слика
и
дрворез
чисто
гушити
мирис
на
црвоточина
,
буђа
,
тамјан
и
покапан
свећа
,
дотле
она
јесам
опет
иза
она
онај
простран
под
,
патосан
плоча
и
са
влажан
,
труо
прашина
,
хладно
обухватати
и
пунити
језа
.
сунце
,
светлост
ни
од
куда
јесам
бити
.
једино
из
олтар
,
изнад
частан
трпеза
бити
јесам
велик
округао
отвор
и
кроз
он
јесам
силно
у
сноп
продирати
светлост
.
А
изгледати
јесам
да
јесам
тај
навлаш
тако
удесити
,
да
бити
појање
,
служење
служба
овамо
што
свечан
,
што
јасније
и
потресен
бивати
.
Софка
први
пут
у
живот
видити
јасно
испред
себе
,
кроз
двери
,
частан
трпеза
и
онај
мртав
,
тако
хладан
,
тако
стар
развијен
плашчаница
,
и
око
она
поређати
путир
,
крст
,
чирак
са
упаљен
свећа
.
иза
себе
слушати
јесам
како
се
сват
кретати
,
премештати
с
нога
на
нога
,
чекати
а
не
смејати
ни
да
кашљати
,
ни
да
слободно
дисати
.
„
њен
“
с
један
страна
,
поређати
у
сто
,
а
„
његов
“
,
свекров
,
с
други
страна
,
збијен
,
и
тамо
чак
до
сам
улаз
.
Поче
осећати
како
јесам
бости
нога
,
особито
лист
,
ваљда
од
тај
нем
,
укочен
стајање
.
у
рука
она
угурати
упаљен
кумовски
свећа
и
до
она
,
тако
исто
пред
двери
,
такође
са
упаљен
свећа
,
довести
он
,
младожења
.
испод
очи
,
кроз
крај
очни
,
она
он
почети
гледати
.
после
испит
сада
први
пут
он
видити
цео
.
исто
онако
мали
,
са
већ
широк
прса
и
развијен
вилица
и
подбрадак
,
али
раме
и
ручни
кост
још
детињити
.
особито
он
јесам
бити
снизак
,
до
кожа
ошишан
детињи
кос
изнад
испупчен
чела
.
ма
да
јесам
имати
скуп
чохан
чакшире
и
свилен
појас
,
ипак
,
видети
се
,
да
се
у
она
губити
.
ни
кук
,
ни
колено
он
се
не
видити
.
Джепови
са
колут
гајтан
сасвим
се
изгубити
у
трбух
и
у
појас
,
и
једва
јесам
он
вирити
.
али
испред
она
,
у
олтар
,
почети
већ
да
се
ширити
тамњан
и
зачути
се
прапорац
на
кадионица
.
на
доњи
узак
врата
до
певница
изићи
клисар
носити
налоњ
и
венчати
,
искићен
,
сребрн
круна
.
на
тај
се
чути
жагор
сват
,
који
сигурно
нагрнути
тамо
око
постављен
налоњ
.
и
онда
одједном
и
тај
тако
изненада
,
да
Софка
чисто
у
чела
ударити
,
те
она
глава
клон
,
отворити
се
двери
са
свештеник
у
златан
одежда
,
који
,
чисто
уживати
у
тај
запрепашћеност
,
силно
,
гласно
запевати
:
мир
господа
помолити
сјати
!
и
после
,
када
јесам
од
двери
повести
натраг
са
младожења
,
она
јесам
кроз
трепавица
само
у
он
гледати
.
само
јесам
он
осећати
,
како
она
допирати
до
испод
пазухо
.
и
никако
јесам
моћи
колено
да
он
сагледати
,
тако
јесам
он
ситно
ићи
поред
она
.
Служио
јесам
прота
и
сав
свештеник
и
ђакон
па
и
клисара
са
гробљански
црква
.
сав
јесам
они
бити
ту
,
јер
се
већ
начути
ко
јесам
он
,
тај
њен
свекар
,
газда
Марка
,
и
како
хтети
сада
јесам
дукат
падати
.
и
зато
,
да
бити
што
више
као
оправдати
тај
силан
новац
,
што
хтети
од
он
добити
,
јесам
се
смести
са
венчање
брзо
свршити
.
морати
да
бити
права
,
истински
служба
,
без
скраћивање
.
Софка
чути
како
отпочети
њен
,
поређати
тамо
у
сто
,
да
одговарати
на
јектенија
.
тај
јесам
бити
њихан
,
њихан
кућа
и
фамилија
као
права
,
одличје
.
али
овамо
око
она
свећа
јесам
све
више
горети
,
и
од
она
сав
јесам
густ
задах
бивати
,
а
сам
јесам
она
све
више
окружавати
и
потискивати
од
сват
.
особито
се
пропињати
њен
:
тетак
,
стрина
,
који
јесам
једнако
,
не
толико
у
она
,
колико
у
он
,
младожења
гледати
и
пиљити
,
бодро
мотрити
,
како
он
Софка
држати
за
рука
,
како
се
мучити
,
да
он
мали
детињи
рука
задржати
у
свој
.
и
тај
држање
младожењин
рука
бити
јесам
за
она
најтеже
.
Осећала
јесам
како
његов
укочен
,
уплашен
прст
само
легати
у
њен
рука
,
те
она
морати
јако
да
она
стегнути
,
да
бити
она
моћи
држати
.
Срећом
бити
јесам
преко
њихан
рука
пребачен
дар
,
басма
и
свила
,
те
се
јесам
моћи
видети
њен
непрекидан
упињање
:
чим
осетити
како
од
његов
прст
сав
по
један
мање
и
мање
остајати
у
њен
рука
,
док
не
остати
само
један
,
она
онда
морати
понова
цео
његов
шаку
да
хватати
.
Једини
као
да
се
тај
досећати
свекар
Марка
,
јер
он
јесам
видети
како
се
он
све
више
и
јаче
пробијати
измеђ
сват
и
издигнути
се
на
прст
,
да
бити
он
она
видети
и
тај
јесам
као
охрабрити
.
али
што
се
више
одужавало
венчање
,
молитва
,
певање
,
око
она
сав
загушљив
бивати
,
младожења
се
све
више
умарати
.
сав
он
се
јаче
знојити
она
рука
у
њен
.
Софка
јесам
осећати
,
како
све
мучније
,
све
теже
,
једва
задржавати
његов
ознојен
рука
.
одједном
учинити
она
се
како
не
моћи
више
,
јер
он
толико
клизити
прст
из
сада
и
њен
већ
ознојити
рука
,
да
хтети
још
пре
свршен
венчање
морати
да
он
испустити
рука
,
и
раздвојити
се
.
и
ето
,
сад
хтети
се
она
десити
оно
,
што
се
ни
један
при
венчање
јесам
догодити
:
да
се
све
покварити
,
јер
тај
раздвајање
рука
,
падање
сватовски
дар
између
она
на
под
,
прекидати
се
брачни
веза
.
осетити
како
она
од
страх
и
ужас
почети
црква
да
се
вртити
.
не
знати
већ
шта
хтети
,
одједном
подигнути
глава
и
поглед
свекар
тако
очајнички
,
да
се
овај
пренеразити
и
занети
од
страх
.
помислити
да
јесам
она
узалуд
себе
мучити
и
гонити
,
али
сада
,
пред
свршетак
,
када
хтети
да
се
закључити
брачни
веза
,
не
моћи
да
издржати
,
хтети
да
одустати
од
овакав
свој
неприлика
,
оваки
муж
,
зато
он
сада
тако
очајно
гледати
,
молити
за
опроштај
,
што
хтети
он
ето
обрукати
,
осрамотити
.
али
Софка
он
мимика
одрећи
да
јесам
тај
,
шта
се
бојити
,
већ
показати
свој
рам
и
испружен
рука
.
он
,
сав
срећан
,
што
јесам
оно
,
досетити
се
.
и
Софка
он
доћи
тако
драг
и
мити
,
што
познати
да
она
јесам
разумети
,
јер
видити
како
он
брзо
позвати
црквењак
и
шанути
он
нешто
.
црквењак
прота
,
прота
,
дати
свештеник
знак
,
одмах
отпочети
:
Исаија
,
ликовати
!
Софка
упијати
нокат
у
младожењин
прст
,
да
бити
она
одржати
у
свој
рука
,
издржати
у
обилажење
око
налоњ
и
једва
дочекати
да
изићи
из
црква
.
не
жалити
,
што
видити
како
се
њен
са
свој
свирач
одвојити
и
отићи
,
она
чисто
одахнути
кад
почети
савијати
и
силазити
други
дело
чаршија
,
ка
младожењин
кућа
.
дакле
проћи
и
тај
што
