некупије
док
она
не
дође
,
а
Радиша
је
писао
,
да
они
ништа
не
спремају
и
не
троше
у
лудо
,
јер
њима
ништа
не
треба
више
само
они
једно
другом
.
И
доиста
,
они
нису
много
ни
трошили
.
Радиша
је
позвао
свога
оца
и
мајку
,
кума
од
куће
и
једнога
свога
најбољега
друга
за
девера
,
а
кмета
Миљка
остаросватио
.
И
на
дан
свадбе
је
ова
мала
вођевина
с
неколицином
још
пошла
у
Липовицу
за
девојку
.
А
у
Липовици
се
било
искупило
по
села
,
особито
женских
,
да
виде
учитељицу
своју
као
младу
и
да
виде
зета
свога
,
загоричкога
учитеља
Радишу
.
Кад
је
било
време
,
изишла
је
млада
с
девером
и
без
икакве
галаме
,
мирно
и
тихо
отишли
у
оближњу
црквицу
на
венчање
а
одатле
се
вратили
натраг
школи
,
где
је
,
у
једноме
хладу
,
била
постављена
совра
за
часнике
,
чланове
породице
и
неколико
позваних
гостију
.
Радиша
је
умолио
свадбаре
да
потуре
адет
и
да
не
пуцају
из
пушака
,
него
да
поштеде
барут
за
рат
и
разбијање
камена
;
али
се
опет
нашао
по
неко
,
да
га
не
послуша
.
После
ручка
натоварили
су
на
неколико
кола
све
ствари
и
покућанство
Даничино
и
њене
матере
и
сви
пошли
,
које
пешке
,
које
на
колима
а
које
на
коњима
,
у
Загорицу
.
Планина
је
одјекивала
од
песме
и
од
пиштоља
веселих
свадбара
.
А
кад
су
стигли
у
Загорицу
,
народ
их
је
причекивао
путем
и
старији
су
благосиљали
:
„
Нека
је
срећно
и
дуговечно
!
“
А
кад
су
се
приближили
судници
и
угледали
нову
загоричку
школу
,
белу
као
снег
,
као
царицу
међу
просјакињама
,
кмет
Миљко
као
старојко
рече
Радиши
:
„
Е
допусти
,
господине
,
да
и
ја
преступим
твоју
наредбу
и
да
се
по
нашем
адету
гласнем
мало
!
“
Па
извади
иза
појаса
свој
сребрњак
запе
га
,
диже
у
вис
и
опали
.
Сребрњак
пуче
као
гром
,
глас
се
стаде
одбијати
од
брдо
до
брда
,
док
се
једва
не
ућута
.
А
од
школе
се
крену
шарена
поворка
у
претеч
.
О
,
како
су
мили
били
и
они
отуда
овима
,
и
ови
одовуда
онима
!
Одјекнуо
је
још
по
који
пуцањ
и
отуд
и
отуд
.
А
кад
су
се
састали
,
сви
су
се
љубили
и
не
познајући
се
.
А
да
је
све
тражило
млада-невесту
,
да
је
види
и
поздрави
,
и
по
себи
се
разуме
.
А
Даница
је
у
све
мило
гледала
,
здравила
се
и
разговарала
слободно
са
свима
,
као
да
није
била
млада
.
Стари
сват
кмет
Миљко
је
знао
,
да
Радиша
нема
никога
код
куће
,
да
му
штогод
спреми
,
па
је
наредио
,
те
се
код
његове
куће
спремило
и
донело
све
што
треба
за
вечеру
.
Донели
су
и
од
газда
Мијаилове
куће
а
многи
су
и
сељани
дошли
и
донели
по
коју
погачу
,
по
које
печено
пиле
,
прасе
,
јагње
,
а
неки
и
по
које
шиљеже
,
коју
јаловицу
,
који
заструг
мека
сира
и
млада
кајмака
и
коју
чутуру
вина
.
И
вечера
је
била
проста
,
али
богата
и
искрена
.
За
време
вечере
млада
је
седела
с
њима
заједно
,
а
није
дворела
по
њином
сељачком
адету
.
Али
је
то
било
по
варошки
и
ником
није
падало
у
очи
,
нити
је
ко
замерао
.
А
многе
су
говориле
:
„
Е
,
Боже
;
благо
њој
!
А
што
и
ми
не
би
тако
седеле
,
него
дворимо
као
робиње
цео
дан
,
те
нам
преседне
свадба
!
“
.
.
По
доласку
радосна
Даница
је
обишла
сва
одељења
,
и
не
зна
се
ко
се
више
радовао
:
или
она
или
мајка
њена
и
Зора
,
што
су
се
спасле
оне
тескобе
и
што
ће
лепо
да
се
наместе
.
И
одмах
су
удариле
у
растоваривање
и
намештање
.
Кад
је
вечера
била
готова
,
и
собе
су
већ
биле
у
главном
готове
.
Само
је
кујна
остала
за
сутра
и
друге
ситнице
.
У
саме
Данице
не
зна
се
шта
је
било
лепше
:
или
она
лепа
,
бела
,
проста
,
пола
сеоска
а
пола
варошка
одећа
,
или
оно
лепо
бело
лице
,
које
су
красиле
крупне
смеђе
очи
с
високим
обрвама
,
или
густа
плава
коса
,
или
она
чиста
душа
,
из
које
су
излазиле
само
миле
и
мудре
речи
и
осмејак
.
„
Е
,
лепа
је
као
уписана
!
Нек
ни
је
само
жива
!
“
говораху
безазлене
загоричанке
.
„
Е
,
и
припше
јој
да
буде
госпођа
!
“
говораху
мушкарци
.
„
Благо
њеним
ђацима
:
они
неће
бежат
’
од
школе
!
“
говораху
други
.
„
Е
,
вала
и
заслужио
је
оваквога
друга
господин
Радиша
!
“
рекоше
трећи
...
4
.
Спрема
за
нову
школску
годину
Освануо
је
први
дан
после
свадбе
.
Сви
су
поранили
и
дали
се
на
посао
око
новога
насеља
.
Груја
помаже
а
Радиша
надгледа
.
—
Виде
л
’
ти
,
Грујо
,
шта
ја
урадих
?
рече
Радиша
.
—
Е
,
видох
,
господине
.
Реко
’
ја
,
да
је
теби
ласно
,
одговори
Груја
.
—
Ама
ти
рече
,
да
је
мени
тешко
,
а
теби
лако
?
запита
га
Радиша
.
—
Е
тешко
ти
је
било
онако
;
а
сад
,
хвала
Богу
,
биће
ти
ласно
—
Али
сад
си
ти
на
реду
!
рече
му
Радиша
.
Груја
се
као
опет
мало
застиде
па
брзо
одговори
:
—
Даће
Бог
и
то
!
—
Ама
,
збиља
Грујо
,
сад
и
ти
треба
да
се
окућиш
.
Како
ћеш
сам
у
оноликој
соби
и
кујни
,
где
може
да
живи
читава
породица
.
Па
и
твоја
жена
биће
с
мојима
овде
и
помагаће
се
.
Само
деци
вашој
,
ако
вам
их
да
Бог
,
биће
далеко
да
иду
у
школу
...
.
—
Е
,
за
то
ме
је
највише
!
одговори
Груја
,
видећи
и
сам
да
је
то
шала
.
Па
онда
продужи
:
„
Ама
ја
не
морам
ни
да
чекам
да
ми
их
Вог
даје
и
да
ми
расту
,
него
имам
готову
!
...
.
Има
једна
млада
удовичица
позгоднацна
,
са
два
мушкарчића
и
једном
девојчицом
од
две
три
године
;
човек
јој
је
погинуо
у
првом
рату
,
а
како
је
био
кршан
момак
и
добар
домаћин
,
па
ми
сад
зборе
за
њу
,
а
чини
ми
се
да
би
и
она
хтела
.
А
и
ја
као
велим
,
севап
би
било
...
—
А
познајеш
ли
је
ти
?
упита
га
Радиша
.
—
Познајем
,
како
да
не
познајем
!
Знам
је
и
девојком
:
добро
чељаде
,
много
вредна
и
паметна
...
—
Онда
се
,
Бога
ми
,
Грујо
,
нимало
немој
двоумити
!
Иди
одмах
и
питај
је
,
хоће
ли
да
пође
за
тебе
;
па
,
ако
хоће
,
проси
је
!
Таман
да
ниси
ни
ти
сам
.
А
њој
ће
овде
бити
добро
:
прва
ће
седети
у
соби
и
готовити
јела
у
кујни
,
по
варошки
;
а
деца
ће
јој
сва
ићи
у
школу
...
Изгледало
је
,
да
је
Груја
одавно
ово
и
желео
,
па
сад
једва
и
дочека
овај
савет
учитељев
.
И
кроз
неколико
дана
он
јави
Радиши
,
да
је
и
он
испросио
!
—
Коју
?
упита
га
Радиша
.
—
Ону
,
удовицу
,
Станојку
!
одговори
Груја
,
стидећи
се
по
мало
.
—
Тако
!
Сад
ће
бити
добро
,
Грујо
,
ако
Бог
да
.
Доста
смо
се
сами
и
мучили
,
и
били
и
муж
и
жена
у
кући
.
Сад
ће
кућа
да
пређе
на
жену
,
а
ми
ћемо
,
ако
да
Бог
,
у
друге
послове
...
О
,
Дано
!
Знаш
шта
је
ново
?
—
И
Груја
испросио
!
—
Врло
добро
!
одговори
Даница
:
нек
ти
је
срећно
,
Грујо
!
Таман
да
нисам
сама
!
.
.
И
доиста
после
неколико
недеља
Груја
се
венча
са
Станојком
и
она
остави
девера
и
свекрву
а
дође
с
децом
у
школу
.
Тако
се
и
Груја
окућио
,
а
Даница
доби
прву
сељанку
другарицу
,
преко
које
је
сазнавала
за
много
што
шта
у
обичајима
сеоским
и
почела
свој
благотворни
утицај
културни
на
село
.
И
Станојка
је
збиља
и
заслуживала
ову
пажњу
и
улогу
,
која
јој
је
пала
у
део
.
Она
је
била
врло
добра
мајка
и
вредна
домаћица
,
а
разборита
и
поучљива
жена
,
која
је
примала
све
што
је
ново
и
боље
.
Особито
је
слушала
Даницу
.
Даница
јој
је
показала
:
како
и
собу
да
намести
,
како
постеље
да
подигне
са
земље
,
како
да
их
намешта
,
како
собу
да
пере
и
држи
чисто
и
да
је
проветрава
,
како
кујну
да
уреди
,
децу
да
држи
чисто
и
тако
даље
.
А
Станојка
је
и
сама
гледала
,
како
је
у
госпођиној
соби
,
па
се
трудила
,
да
тако
да
буде
и
у
њеној
.
Радиша
је
поднео
предлог
министарству
,
да
се
ове
године
отвори
и
друго
одељење
у
Загорици
,
пошто
три
године
деца
нису
примана
,
те
ће
их
доста
бити
за
упис
,
а
за
то
је
одељење
све
спремљено
.
А
Даница
је
једним
писмом
известила
министарство
о
својој
удаји
и
молила
за
промену
презимена
а
другим
молила
за
премештај
у
Загорицу
.
У
градини
је
школској
све
стигло
на
род
,
само
воћа
још
нема
,
и
Радиша
је
свако
јутро
и
вече
одлазио
у
њу
с
Даницом
и
показивао
јој
,
где
је
и
шта
је
што
;
а
од
зеља
и
поврћа
имали
су
свега
што
им
је
требало
,
као
и
свакојака
цвећа
па
чак
и
ружа
.
Пошто
је
женидбом
Радишином
један
стан
остао
празан
,
то
је
Радиша
учинио
овакав
распоред
:
да
све
три
собе
употреби
као
радионице
за
Ручни
Рад
и
,
кад
буде
време
,
за
храњење
свилених
буба
,
а
кујну
за
оставу
дечијих
ствари
а
по
потреби
и
за
преноћиште
зими
оној
деци
,
којој
је
кућа
далеко
.
А
то
је
Радиша
и
желео
да
има
.
Из
старе
школе
све
се
ствари
пренеше
у
Радишину
учионицу
с
леве
стране
од
уласка
а
нове
из
вароши
у
десну
,
Даничину
.
Прозори
су
на
целој
згради
отварани
сваки
дан
,
кад
је
лепо
време
,
и
затварани
су
само
у
вече
и
кад
је
кишно
и
ветровито
време
,
те
се
тако
зграда
сушила
још
боље
.
Радиша
је
још
умолио
кмета
Миљка
,
да
се
дрва
навуку
још
сада
,
те
да
их
Груја
иструже
и
унесе
до
почетка
школе
,
јер
после
неће
имати
кад
.
И
то
је
учињено
.
За
тим
је
Радиша
смислио
,
шта
ће
му
од
ствари
требати
за
школу
,
за
оба
одељења
.
И
одељење
Даничино
рачунао
је
са
30
ученика
,
и
тако
је
израчунао
,
шта
им
треба
за
целу
годину
.
И
то
је
све
набављено
.
И
све
је
готово
и
спремно
само
чекало
дан
почетка
нове
школске
године
.
5
.
Почетак
нове
школске
године
Првог
Августа
је
отворено
друго
одељење
у
Загорици
а
под
истим
даном
премештена
је
и
Даница
за
учитељицу
тога
одељења
с
новим
презименом
.
А
по
Великој
Госпођи
сутрадан
био
је
прави
сабор
око
нове
школе
загоричке
.
Дошли
су
стари
ученици
сви
,
а
дошли
су
и
нови
.
Нове
су
довели
родитељи
њихови
,
и
сви
чекају
да
се
упишу
.
Радиша
опет
није
чекао
„
осам
сати
,
“
него
је
с
кметом
Миљком
одмах
почео
примање
.
Примио
је
и
пописао
најпре
старе
и
рекао
им
,
да
иду
у
градину
или
у
порту
старе
школе
и
тамо
да
се
забављају
,
док
он
не
прими
и
ове
мале
.
Онда
је
настало
примање
оних
малих
за
први
разред
.
Па
како
је
Радиша
видео
,
да
их
има
много
,
а
нити
они
имају
крштенице
ни
он
извода
из
„
протокола
крштених
“
,
то
је
он
записивао
све
из
реда
,
по
казивању
очева
,
и
бележио
како
је
које
дете
развијено
и
телом
и
душом
,
јер
је
опет
са
сваким
нешто
проговорио
.
Кад
су
завршили
ово
записивање
,
видели
су
,
да
их
има
много
више
.
Радиша
је
онда
подвукао
опет
само
тридесет
најодраслијих
и
најразвијенијих
и
њих
огласио
за
ђаке
,
а
онима
другима
рекао
,
да
остају
за
до
године
.
Ове
је
сада
уредио
све
по
два
,
увео
их
у
школу
,
распоредио
по
клупама
и
казао
како
да
седе
,
да
устају
,
да
улазе
и
излазе
из
школе
и
како
да
чувају
школу
и
клупе
и
све
ствари
по
школи
,
те
да
их
не
прљају
и
не
кваре
.
Казао
им
је
и
за
блато
,
како
да
чисте
обућу
пред
школом
те
да
га
не
уносе
у
школу
.
Онда
им
је
рекао
,
да
ће
он
учити
оне
велике
ђаке
у
четвртом
разреду
,
а
њих
ће
мале
учити
ове
године
госпођа
учитељица
,
а
до
године
ћу
вас
,
вели
,
учити
ја
.
Онда
зовну
Даницу
и
рече
јој
:
„
Дано
,
ево
твојих
ђака
!
Сад
их
прими
и
учи
их
!
“
А
пре
тога
био
се
договорио
с
њом
,
да
им
и
она
каже
то
исто
и
да
им
у
знак
уписа
разда
букваре
и
каже
,
како
ће
да
их
чувају
и
носе
,
како
да
долазе
сваки
дан
у
школу
,
како
да
поране
,
да
се
лепо
умију
,
понесу
нешто
за
јело
и
кажу
збогом
,
како
да
иду
путем
итд
.
па
онда
да
их
пусти
да
иду
са
својим
родитељима
кући
.
Радиша
је
после
позвао
и
своје
ђаке
и
раздао
им
нове
књиге
,
и
овом
им
је
приликом
рекао
само
ово
:
„
Децо
,
хвала
много
,
што
сте
ме
до
сад
добро
слушали
и
што
до
сад
нико
ничим
није
обрукао
ни
себе
,
ни
мене
,
ни
родитеље
своје
,
ни
вас
другове
своје
.
То
је
учинило
,
да
су
људи
у
овоме
селу
видели
,
да
има
вајде
од
школе
и
науке
,
те
су
зато
и
прегли
и
повукли
толико
трошка
и
направили
оволику
и
овако
лепу
школу
,
да
је
нема
у
далеко
.
Вама
је
ово
,
у
име
Бога
,
четврта
а
у
исто
време
и
последња
година
у
школи
.
После
можете
долазити
само
на
поправку
,
ако
хоћете
,
као
ови
велики
,
што
долазе
Недељом
.
Зато
баш
и
ваља
да
се
постарате
,
да
научите
што
више
.
Сад
имамо
и
школу
лепшу
,
и
све
угодбе
друге
,
те
ћемо
моћи
више
и
да
урадимо
.
Само
опет
да
не
изостајете
од
школе
,
него
да
долазите
уредно
,
сваки
дан
као
и
до
сад
.
А
зато
опет
ваља
добро
да
пазите
на
здравље
,
јер
знате
,
да
нико
болестан
не
може
ићи
у
школу
.
А
ко
много
и
дуго
болује
,
он
и
не
расте
и
не
јача
,
него
кржља
,
и
,
место
радости
у
животу
и
здрављу
,
он
је
невесео
и
несрећан
;
а
како
у
селу
нема
лекара
,
то
богме
често
такви
и
умру
.
Ви
сте
се
до
сад
,
хвала
Богу
,
лепо
одржали
сви
,
па
се
надам
,
да
ћете
од
сад
порадити
и
чувати
своје
здравље
још
више
.
А
ја
ћу
вам
највише
о
томе
и
причати
,
како
се
чува
здравље
и
како
се
лечи
паметно
,
ако
се
баш
ко
и
разболи
.
А
ви
већ
знате
,
како
је
у
нашега
простога
света
много
и
премного
враџбина
,
којима
се
често
још
горе
трује
и
зато
много
пропада
.
Зато
и
ви
пазите
на
те
враџбине
па
да
ми
после
причате
у
школи
;
а
ја
ћу
вама
увек
казивати
,
откуда
је
то
и
како
би
требало
радити
и
лечити
коју
болест
,
ако
је
враџбина
ради
тога
.
Враџбина
има
и
за
много
што
шта
друго
,
и
ми
ћемо
све
то
учити
...
А
сад
ћу
и
вас
да
пустим
,
да
идете
са
својима
па
да
дођете
сутра
...
“
6
.
Договор
кућу
гради
И
ако
је
Даница
свршила
В
.
Ж
.
Школу
као
добра
ученица
,
и
ако
је
она
била
2—3
године
и
учитељица
добра
,
опет
је
она
знала
,
да
је
Радиша
учио
и
видео
много
више
од
ње
;
и
зато
ништа
није
хтела
да
ради
сама
на
своју
руку
,
него
је
за
свашта
питала
Радишу
.
А
не
треба
ни
да
вам
казујем
,
како
јој
је
он
врло
радо
давао
упута
и
како
је
свако
њено
питање
једва
дочекивао
.
Ово
је
било
потребно
не
толико
с
тога
,
што
Даница
није
умела
да
ради
,
колико
с
тога
,
да
Радиша
види
,
како
она
ради
и
да
јој
по
потреби
да
и
какав
користан
савет
.
Казивао
јој
је
увек
,
како
је
он
радио
и
с
каквим
ресултатом
,
с
каквим
искуством
и
како
би
он
сад
радио
.
А
Даници
је
остајало
,
да
то
прими
или
не
прими
и
поступи
самостално
,
како
она
за
најбоље
нађе
.
Али
су
Радишини
савети
за
њу
били
драгоцени
и
готово
увек
меродавни
.
Заго
је
већ
и
данас
после
подне
питала
,
шта
да
ради
с
децом
сутрадан
,
и
Радиша
јој
је
казао
све
до
ситница
.
А
главно
је
било
:
да
не
почиње
одмах
с
читањем
,
писањем
и
рачунањем
,
него
с
обичним
разговором
,
ради
упознавања
с
децом
,
и
онда
да
им
каже
,
зашто
су
дошла
у
школу
и
шта
ће
у
њој
научити
,
ако
пазе
.
Онда
им
може
прегледати
торбе
и
казати
,
како
да
их
на
леђима
носе
;
како
да
чувају
букваре
и
таблице
и
како
да
их
држе
на
клупи
;
како
да
другују
међу
собом
;
како
да
улазе
у
школу
и
излазе
у
реду
и
полако
и
тако
дање
.
А
да
би
им
радост
била
већа
,
да
им
овога
дана
да
и
таблице
с
крижуљама
.
И
Радиша
се
данас
задржао
само
на
утврђивању
главних
појмова
,
до
којих
су
му
ученици
у
своме
развитку
до
сад
дошли
.
До
одмора
их
је
обновио
из
Српског
Језика
и
Српске
Историје
.
И
овим
је
све
понова
оживело
у
души
њиховој
.
А
за
време
одмора
је
за
младе
загоричане
,
и
старије
и
млађе
,
било
опет
лепше
гимнастике
но
што
је
обично
јурење
и
празно
окретање
„
на
лево
“
,
„
на
десно
“
,
или
вешање
и
преметање
на
справама
,
којих
у
загоричкој
школи
и
нема
.
Мајстори
су
истина
направили
лепу
школу
и
калдрму
свуд
око
ње
за
један
метар
ширине
по
погодби
.
Али
није
било
калдрме
од
капије
до
школе
;
а
кад
удари
киша
и
зими
ту
би
било
велико
блато
.
С
тога
Радиша
узе
конац
и
опружи
га
од
школе
капији
с
једне
стране
и
од
капије
с
друге
стране
,
на
два
метра
ширине
и
рече
ученицима
,
да
ово
прекопају
.
Сви
се
стари
већ
сетише
,
за
шта
је
ово
и
почеше
неки
да
прекопавају
,
неки
да
приносе
камење
,
што
беше
претекло
од
школе
,
а
неки
песак
.
А
мали
су
само
гледали
.
И
за
час
па
је
донесен
и
будак
за
копање
земље
,
чекић
за
дотеривање
и
намештање
камења
и
почето
је
намештање
крајњега
камења
и
с
десне
и
с
леве
стране
по
концу
,
а
остало
је
довршено
сутрадан
.
После
овога
одмора
деца
су
ручала
од
онога
што
су
донела
па
су
опет
ушла
у
школу
.
Сад
је
Даница
показала
својима
,
како
се
држи
и
отвара
буквар
и
како
му
се
преврће
лишће
,
те
да
се
не
поцепа
и
не
испрља
,
а
за
тим
како
се
држи
таблица
,
како
се
чува
крижуља
,
како
се
држи
,
и
,
огледа
ради
,
цртала
су
:
сунце
,
месец
,
млад
месец
,
звезде
и
крстове
.
Најпосле
им
је
показала
,
како
се
то
брише
и
шта
треба
да
спреме
за
брисање
.
А
Радиша
је
сад
поновио
главне
појмове
из
познавања
околине
,
природе
и
отаџбине
своје
.
И
никоме
овај
први
дан
није
био
ни
тежак
ни
досадан
.
Даници
се
допао
овај
рад
пун
такта
,
пун
живота
,
поступности
и
мирноће
.
Зато
је
опет
запитала
Радишу
,
шта
ће
и
како
ће
сутра
.
И
овако
је
споразум
,
сложан
и
миран
рад
ишао
из
дана
у
дан
.
Калдрма
је
не
само
довршена
она
пред
школом
,
него
је
направљена
и
од
школе
до
стана
послужитељева
и
оне
собе
за
ручавање
зими
и
по
рђаву
времену
,
и
одатле
до
нужника
,
и
од
нужника
до
школе
.
И
дабогме
да
су
у
овоме
помагали
и
Даничини
ђаци
а
они
су
одрасли
предњачили
.
7
.
Други
радови
у
овој
години
Оставићемо
сад
рад
у
школи
па
ћемо
испричати
само
шта
је
Радиша
у
овој
години
урадио
око
школе
.
Одмах
морамо
споменути
,
да
је
њему
овај
посао
задавао
много
више
трудбе
него
онај
у
школи
;
јер
је
сам
он
много
слабије
био
упућен
у
свему
томе
.
Он
је
био
производ
наше
школе
,
која
васпитава
само
речима
,
а
руке
и
не
дира
.
Он
је
дакле
сам
био
некултуран
,
а
сад
је
желео
да
буде
културан
и
да
томе
учи
и
другога
.
И
желео
је
,
да
му
све
буде
за
углед
.
Тако
је
сада
због
кованлука
и
гајења
чела
морао
да
проучава
све
о
челама
;
због
гајења
свилених
буба
све
о
свиленој
буби
;
због
гајења
живине
и
угледног
живинарника
све
о
домаћим
животињама
;
због
градине
школске
све
о
поврћу
,
градинарству
и
воћарству
;
а
због
предавања
онима
одраслима
и
о
осталим
врстама
домаћих
животиња
и
о
свима
врстама
радова
,
који
могу
да
се
врше
савршеније
,
разним
машинама
и
бољим
алатима
.
Једном
речи
,
осетио
је
потребу
,
да
буде
прави
савремени
пољопривредник
,
и
то
не
само
теориски
него
и
практички
,
као
и
инжињер
,
мајстор
и
познавалац
многих
заната
.
И
сад
је
тек
Радиша
видео
,
колико
је
добро
:
што
је
рођен
на
селу
,
те
добро
познаје
живот
сеоски
,
што
је
слушао
и
волео
пољопривреду
у
школи
,
и
што
је
толико
путовао
по
свету
,
те
видео
како
други
напреднији
народи
раде
.
Али
је
све
то
било
само
добра
основа
за
оно
,
што
је
он
сам
сад
морао
да
разрађује
.
Зато
је
морао
да
набавља
стручне
књиге
и
листове
и
сам
да
огледа
све
оно
,
што
се
у
њима
препоручује
,
и
да
бележи
поједина
питања
па
да
о
њима
пита
стручне
људе
по
томе
послу
.
И
тако
се
промучио
годину
,
две
и
три
дана
,
усавршавајући
се
,
поред
своје
струке
,
и
у
овоме
.
Али
је
после
сваки
пољопривредни
рад
разумевао
много
дубље
.
И
кад
је
доцније
говорио
о
њему
,
он
није
говорио
само
као
теоретичар
него
и
као
практичар
,
и
ово
је
последње
било
још
јаче
.
Тако
је
прво
Радиша
насео
с
јелама
и
боровима
.
Кад
му
се
ниједан
није
примио
,
он
се
пожалио
једноме
доброме
привреднику
и
питао
га
за
узрок
.
Овај
га
је
одмах
запитао
,
кад
су
их
пресадили
.
А
кад
му
је
Радиша
рекао
,
онда
му
је
овај
казао
,
да
се
ови
не
само
лети
не
пресађују
,
него
да
се
они
тешко
,
врло
тешко
,
примају
и
кад
се
пресаде
на
време
,
у
јесен
и
у
пролеће
,
особито
кад
су
већи
.
Зато
се
пресађују
кад
су
мањи
,
или
се
нарочито
гаје
за
премештање
и
сеобу
.
Тада
се
често
пресађују
,
те
им
корен
не
расте
у
дубину
,
него
им
се
више
жиле
развијају
у
страну
,
и
онда
им
се
не
кидају
кад
се
ваде
и
сигурно
се
примају
.
Онда
је
Радиши
јасно
било
,
зашто
се
примају
чак
и
они
,
који
се
поруче
из
Чешке
,
а
не
примају
се
они
,
који
су
код
нас
никли
и
само
пренесени
из
градине
у
градину
.
Зато
је
одмах
поручио
неколико
тих
из
Чешке
,
а
после
покушао
,
да
их
и
у
нас
,
у
градини
својој
,
произведе
из
семена
.
Исто
тако
и
гледичија
му
се
не
би
примила
,
да
је
просто
посејао
онако
,
и
да
му
тај
исти
привредник
није
казао
,
како
да
попари
семе
врућом
(
али
не
врелом
)
водом
и
држи
га
у
џаку
10
—
15
дана
,
да
одмекне
,
па
онда
да
га
посеје
,
и
да
га
не
сеје
на
избачену
земљу
него
у
дубоко
изриљану
.
И
чела
би
му
пропала
,
да
није
тек
сад
сазнао
,
како
се
чува
од
зиме
и
разних
непријатеља
...
Радиша
је
сад
прво
дигао
плот
између
нове
школе
и
школске
градине
и
спојио
све
уједно
.
Јер
живине
није
имао
;
а
и
ако
је
имадне
,
он
је
неће
држати
по
дворишту
него
у
нарочитом
месту
за
то
.
За
тим
је
,
још
за
јесени
,
учинио
распоред
,
где
ће
које
дрво
да
дође
,
и
око
школе
ископао
је
рупе
за
њега
.
Веће
и
јаче
дрвеће
одредио
је
са
северне
и
североисточне
стране
,
те
да
заклања
од
ветрова
,
а
мање
и
слабије
с
јужне
стране
.
Поручио
је
семе
од
белога
дуда
,
заједно
с
упуством
како
се
сеје
,
и
кад
га
је
добио
,
поступио
је
тачно
по
упуству
.
Поручио
је
и
семе
од
багрема
,
јер
то
дрво
расте
брзо
,
расте
на
свакој
земљи
,
а
добро
је
и
за
грађу
,
и
за
огрев
,
и
за
заграду
,
јер
не
труне
,
а
може
да
послужи
и
за
живу
ограду
најбоље
после
гледичије
.
Зато
је
и
желео
,
да
ово
дрво
што
пре
пренесе
и
одомаћи
у
Загорици
.
Остало
је
још
,
да
Радиша
одреди
место
за
кованлук
,
за
живинарник
и
за
свињац
или
обор
.
За
кованлук
је
за
сад
одредио
онај
четвороугао
између
оба
крила
школина
;
а
за
свињац
и
живинарник
најдаље
место
до
нужника
испод
школе
.
Но
како
у
почетку
није
имао
ни
прасета
,
ни
пилета
,
нити
би
имао
боље
сорте
од
оне
обичне
у
томе
селу
,
то
с
овим
није
ни
хитао
.
Али
се
ускоро
јавило
као
домаћа
потреба
,
да
код
куће
има
не
само
по
које
пиле
и
макар
једно
прасе
рањенче
него
и
краву
,
зарад
млека
,
сира
и
кајмака
.
Јер
се
у
Загорици
све
ово
пре
могло
добити
на
поклон
него
за
паре
.
А
кад
у
кући
затреба
,
онда
се
није
могло
искати
на
поклон
.
А
идеал
је
Радишин
био
,
да
доживи
:
да
ништа
не
иште
,
да
ништа
не
купује
и
да
ништа
не
прима
на
поклон
,
него
све
да
има
сам
и
да
има
најбоље
.
И
томе
је
и
тежио
.
Али
се
то
могло
извести
само
мало
по
мало
.
8
.
Ручни
Рад
Ништа
Радиши
није
задало
више
посла
него
Ручни
Рад
,
а
ни
од
чега
веће
користи
није
очекивао
него
од
њега
.
Он
је
ову
наставну
новину
само
видео
на
страни
и
необично
му
се
допала
;
али
је
сам
није
радио
.
Сем
тога
онда
,
кад
је
он
њу
видео
,
владали
су
разни
правци
у
њој
...
Докле
су
неки
хтели
,
да
се
одмах
израђује
само
оно
,
што
треба
за
живот
,
други
су
тражили
,
да
се
овде
изводи
геометриска
поступност
,
без
обзира
на
практичну
корист
од
тога
.
Радиша
је
и
сам
увидео
,
да
у
сваком
од
ова
два
правца
има
по
нешто
добро
а
по
нешто
и
претерано
.
И
кад
се
из
оба
узме
оно
што
је
добро
,
онда
ниче
нов
трећи
правац
:
да
се
гради
оно
што
треба
у
кући
и
у
животу
људскоме
,
али
да
се
у
томе
иде
поступно
.
И
Радиша
се
тога
и
држао
.
У
свету
је
видео
четири
врсте
ових
радова
:
од
круте
хартије
(
картонажа
)
,
од
прућа
,
витака
и
сламе
(
плетарство
)
,
од
дрвета
(
столарство
или
шведски
слојд
)
и
од
метала
(
ковачки
послови
или
метални
слојд
)
.
Оно
прво
,
и
ако
је
било
најбоље
,
најлакше
и
најзгодније
за
почетак
,
ипак
му
се
чинило
у
многоме
незгодно
и
непотребно
за
село
,
јер
у
селу
нема
картона
.
Али
њега
нема
ни
по
варошима
,
па
зато
опет
људи
њиме
и
књиге
повезују
и
употребљавају
разне
кутије
од
те
хартије
.
Сем
тога
он
је
и
најлакши
за
децу
,
те
се
ту
може
радити
најпоступније
,
а
хартија
је
и
најјевтинија
.
Зато
га
није
могао
сасвим
напустити
.
А
кад
је
набављен
алат
за
ово
што
је
најпотребније
,
на
пример
за
геометриска
тела
,
онда
се
могло
поћи
и
даље
,
грађењу
разних
кутија
па
и
коричењу
књига
.
Много
је
већу
употребу
Радиша
предвиђао
од
плетарства
.
Оно
је
већ
постојало
у
Загорици
као
и
у
његовом
селу
Планиници
;
али
је
било
примитивно
и
ваљало
га
је
само
модеризирати
и
усавршити
,
унесавши
у
њега
више
правилности
,
лепоте
и
разноврсности
.
Ваљало
је
дакле
и
за
ово
набавити
алат
и
упуства
,
из
којих
је
Радиша
видео
,
како
се
ваде
витке
и
како
се
култивише
врба
за
плетарство
,
јер
пруће
од
ове
обичне
у
нас
не
ваља
.
У
том
је
упуству
још
нашао
,
како
се
у
плетарству
може
употребити
и
слама
,
која
и
како
,
зуква
,
рогозина
и
тако
даље
.
А
свега
је
овога
у
Загорици
било
више
него
врбе
.
Кад
је
набавио
алат
и
моделе
и
прибрао
потребну
грађу
,
од
које
је
нешто
био
поручио
и
са
стране
,
сад
у
почетку
,
онда
је
приступио
плетењу
најмањих
и
најпростијих
облика
.
О
,
како
је
младе
загоричане
изненадило
и
много
обрадовало
,
кад
су
видели
,
како
лепе
и
другојаче
котаричице
они
умеју
да
плету
!
Али
је
најтеже
Радиши
било
,
да
отпочне
баш
оно
,
у
што
је
највише
наде
полагао
.
То
је
рад
с
дрветом
или
столарство
.
Идеал
му
је
био
:
да
препороди
покућанство
у
Загорици
,
да
свака
кућа
направи
потребан
број
кревета
и
имадне
барем
по
један
сто
и
потребан
број
столица
високих
,
четвороногих
,
варошких
,
те
да
се
свет
подиже
са
земље
и
кад
руча
и
вечера
,
и
кад
седи
и
кад
спава
.
А
то
не
може
бити
докле
они
сами
све
то
не
умедну
да
граде
.
А
школа
и
јесте
за
то
,
да
их
томе
научи
;
и
ако
то
не
могу
они
мали
,
могу
и
треба
да
науче
они
велики
.
А
грађе
је
за
ово
,
хвала
Богу
,
изобиља
,
само
је
ваља
умети
спремити
и
употребити
.
И
грехота
би
било
затворити
очи
и
код
оволике
потребе
у
кући
и
код
оволика
блага
у
шуми
,
које
се
гази
и
пропада
неупотребљено
...
Но
,
без
алата
нема
заната
;
и
он
је
овде
најпотребнији
,
а
Радиша
га
нема
.
Што
је
још
горе
,
он
је
овде
и
најскупљи
.
Зато
се
Радиша
у
почетку
задовољио
и
оним
што
је
најпотребније
од
алата
и
почео
је
да
прикупља
грађу
,
која
ће
му
требати
.
Она
и
тако
мора
да
буде
сува
.
Зато
је
поручивао
из
Јелака
свакојаке
даске
,
велике
и
мале
,
танке
и
дебеле
,
узане
и
широке
,
особито
оне
,
што
немају
много
чворова
;
даље
свакојаке
гредице
и
лепе
облице
,
особито
од
липе
,
шљиве
,
крушке
,
ораха
,
граба
,
дрена
,
леске
,
клена
,
млечике
и
мечје
леске
,
ако
би
је
где
имало
.
И
то
је
добро
било
,
јер
је
свратило
пажњу
деци
на
разно
дрвеће
,
на
вредност
његову
,
и
на
то
,
за
шта
је
које
.
И
Радиши
је
жао
било
,
да
му
прва
генерација
сврши
основну
школу
а
да
не
добије
ни
појма
о
ономе
,
што
ће
јој
толико
требати
у
животу
.
Зато
се
старао
,
да
још
у
току
ове
године
набави
најпребније
од
алата
,
а
до
краја
године
и
саму
тезгу
,
која
је
најскупља
;
тим
пре
,
што
му
је
ово
требало
и
за
оне
велике
ђаке
,
који
ће
му
долазити
још
само
две
године
.
Што
се
тиче
металних
радова
и
оних
без
ватре
и
с
ватром
,
њих
је
Радиша
за
сад
морао
да
изостави
,
и
ако
је
желео
,
да
у
Загорици
буде
макар
један
ковач
,
који
би
потпуно
разумео
тај
посао
и
могао
да
оправља
све
алате
од
гвожђа
и
челика
па
и
судове
да
калајише
,
те
да
загоричани
не
морају
за
сваку
ситницу
да
иду
у
варош
или
да
због
тога
трпе
.
9
.
У
школи
за
одрасле
Сем
неколицине
,
који
су
отишли
у
војску
,
сви
су
остали
још
и
ове
године
долазили
Радиши
сваке
Недеље
,
и
ретко
би
когод
изостао
.
А
сад
их
је
нова
школа
,
за
коју
су
они
толико
учинили
,
мамила
још
више
.
Радиши
пак
не
само
да
то
није
било
досадио
и
тешко
него
је
још
и
волео
.
Јер
је
непрестано
мислио
,
да
ће
му
они
бити
главни
помагачи
у
његовом
реформном
и
културном
послу
у
овоме
селу
.
А
мали
ће
то
бити
тек
онда
,
кад
и
они
прођу
кроз
ову
продужну
школу
и
буду
ових
година
као
они
.
Зато
не
само
да
није
жалио
труда
,
него
је
својски
и
с
планом
радио
,
да
од
ових
младих
људи
створи
не
само
паметне
и
вредне
домаћине
и
грађане
ове
земље
него
и
праве
апостоле
за
своје
идеје
.
Од
свих
послова
најважнији
је
био
:
читање
корисних
књига
,
особито
о
здрављу
и
пољопривреди
.
Истина
,
онда
не
беше
много
згодних
књига
за
ово
,
али
их
је
Радиша
тако
марљиво
прибирао
и
одабирао
,
да
су
сви
ученици
његови
налазили
у
њима
и
у
објашњењима
његовим
не
само
поуке
,
него
и
забаве
и
насладе
за
себе
.
Младићи
су
читали
редом
,
а
Радиша
их
је
питао
,
разумеју
ли
и
по
потреби
им
је
то
објашњавао
и
допуњавао
.
Радиша
није
бежао
ни
од
старије
књиге
,
само
ако
му
се
учинила
згодна
по
садржини
.
Читали
су
и
лепше
популарне
историске
списе
.
После
читања
дошло
би
које
предавање
,
које
би
већином
било
у
вези
с
оним
што
је
читано
а
износило
нешто
ново
и
најпотребније
свакоме
човеку
особито
земљораднику
.
А
о
цигли
и
њеном
утицају
на
живот
човечански
,
о
црепу
и
његовој
вредности
,
о
кречу
и
његовом
утицају
не
само
на
зидарску
технику
него
и
на
здравље
,
био
је
неисцрпан
.
Ту
је
за
све
и
слике
показивао
,
те
су
млади
загоричани
очима
својим
видели
,
шта
све
може
да
се
учини
кад
се
зна
,
и
шта
све
паметни
народи
раде
и
граде
.
Полагао
је
велику
пажњу
и
на
практичну
геометрију
.
Ови
су
његови
ђаци
умели
не
само
да
израчунавају
површину
дворишта
,
њива
и
ливада
,
него
и
да
сниме
свако
земљиште
и
измере
сваку
неприступну
дужину
и
висину
свакога
дрвета
и
брда
,
и
за
ово
су
сами
направили
потребне
справе
.
Цртали
су
и
планове
за
куће
и
зграде
,
и
како
кров
на
њима
да
се
скроји
,
и
израчунавали
су
колико
чега
треба
,
колико
ће
да
стаје
и
колико
да
траје
.
Познавању
земље
и
камења
обратио
је
већу
пажњу
него
и
познавању
биљака
.
Његови
су
ученици
знали
готово
сваки
минерал
у
околини
и
умели
су
да
испитају
састав
сваке
земље
и
да
кажу
,
шта
на
њој
најбоље
роди
и
какво
јој
ђубре
треба
,
органско
или
неорганско
.
И
ниједна
машина
и
алатљика
,
која
се
употребљава
у
пољопривреди
и
домаћем
газдинству
,
није
остала
а
да
Радиша
није
с
њом
упознао
ове
своје
одраслије
ученике
,
показавши
им
барем
слику
њихову
.
И
учинило
му
се
,
да
ничим
више
није
побудио
тежњу
за
новинама
у
њих
него
овим
.
А
од
свих
пољопривредних
радова
највећу
је
пажњу
поклонио
воћарству
.
До
Радише
у
Загорици
нико
ништа
није
калемио
;
а
ако
је
ко
и
хтео
што
да
накалеми
,
он
је
доводио
калемара
из
другог
села
.
А
о
толиким
врстама
јабука
,
крушака
,
шљива
итд
.
нико
није
ни
знао
.
Радиша
је
пак
желео
,
да
не
само
своје
ученике
,
нарочито
ове
велике
,
обучи
како
се
што
калеми
,
него
и
да
преко
њих
и
градине
школске
унесе
у
Загорицу
све
,
што
је
најбоље
од
разнога
воћа
,
и
да
их
упути
,
како
се
оно
бере
,
чува
за
зиму
и
носи
на
продају
близу
и
далеко
;
и
на
томе
је
и
радио
.
10
.
Даничин
рад
ван
школе
И
ако
је
Даници
тек
прва
година
у
овоме
селу
и
ако
још
није
имала
ни
једно
женско
дете
у
школи
,
опет
је
њен
благотворан
утицај
у
њему
почео
знатно
да
се
опажа
.
Прво
,
чистота
и
ред
у
кући
њеној
и
њене
матере
мамио
је
сваку
сељанку
да
дође
„
госпа
учитељки
“
и
њеној
мајци
на
виђење
и
на
разговор
,
а
том
су
приликом
разгледале
и
кујну
,
и
шпорет
,
и
судове
,
и
дивиле
се
чистоти
њиховој
и
споља
и
изнутра
,
јер
су
загоричанке
прале
судове
само
изнутра
,
и
то
без
пепела
и
цеђа
,
гледале
постеље
и
ствари
постељске
и
само
викале
:
„
Е
,
благо
теби
госпо
,
за
оваку
лепоту
и
благоту
!
.
.
“
А
кад
им
је
Даница
говорила
,
да
тако
могу
и
оне
да
имају
,
оне
јој
нису
веровале
;
оне
су
мислиле
,
да
је
то
само
за
„
господу
.
“
А
Даница
им
је
говорила
,
да
ваља
само
да
почну
да
зидају
оваке
куће
,
с
кујном
и
собама
,
па
ће
ово
друго
после
да
иде
лако
.
И
кревет
је
лако
направити
,
а
и
треба
да
се
подижете
са
земље
—
доста
су
вас
кости
болеле
—
и
сламњачу
је
лако
направити
,
јер
сламе
је
у
вас
,
хвала
Богу
,
доста
,
па
,
ако
хоћете
,
и
душеке
и
јастуке
,
и
све
.
Па
и
ово
гвоздено
огњиште
—
Бог
да
прости
ко
га
измислио
!
—
и
не
дими
се
,
и
не
гори
много
дрва
,
и
чисто
је
,
и
можеш
колико
хоћеш
лонаца
да
метнеш
на
њега
,
а
овамо
у
овим
затвореним
преградама
и
хлеб
да
печеш
и
гибаницу
и
што
год
хоћеш
,
и
овде
горе
вруће
воде
увек
да
имаш
...
—
Е
,
јесте
жива
згода
,
госпо
;
само
што
ми
јадне
то
нећемо
доживет
’
никад
у
својим
кућама
!
одговарале
су
оне
обично
.
-
Здравље
,
Боже
!
А
зашто
не
?
питала
их
је
Даница
.
Само
први
домаћин
,
који
гради
кућу
,
нек
је
сагради
по
варошки
,
овако
зидану
,
па
ето
ти
и
соба
,
и
кујне
,
па
онда
богме
и
овога
„
шпорета
“
у
кујни
.
А
ово
није
скупо
...
Има
и
мање
,
па
је
још
јевтиније
...
А
кад
би
почели
више
њих
да
купују
,
више
би
се
и
доносило
и
градило
,
па
би
било
још
јевтиније
.
И
то
ће
бити
кад
тад
и
код
вас
,
говорила
је
Даница
с
пуно
вере
.
-
Е
из
твојих
уста
у
Божје
уши
,
госпо
;
али
то
ми
нећемо
доживети
!
рекле
би
оне
.
—
Само
здравље
,
Боже
,
па
ако
не
доживите
све
,
могу
доживети
неке
,
па
ће
после
ићи
полако
!
додаде
Даница
.
„
И
тако
се
водио
разговор
и
даље
.
Гледале
су
и
женске
радове
Даничине
и
њене
матере
и
сестре
Зоре
,
и
често
нису
могле
очију
да
скину
с
њих
.
А
Даница
им
је
говорила
,
да
и
оне
могу
да
науче
тако
да
раде
;
а
ако
које
женско
дете
пође
у
школу
,
она
ће
и
њега
научити
како
се
ради
све
то
...
А
Станојка
Грујина
је
сваки
дан
била
код
„
старе
госпе
“
,
и
ова
код
ње
,
па
је
дотерала
,
да
је
и
у
ње
био
готово
исто
оваки
ред
као
и
у
кући
учитељевој
;
и
ту
се
најбоље
видело
,
како
и
оно
мало
скромних
сеоских
ствари
може
да
буде
лепо
,
само
кад
се
оне
држе
чисто
и
наместе
лепо
.
Али
је
најчешће
долазила
старосватица
,
Миљкова
домаћица
Станика
,
а
и
Даница
и
мајка
њена
одлазиле
су
њој
највише
.
И
та
је
дружба
необично
много
чинила
и
Даници
,
за
упознавање
са
селом
и
животом
сеоским
,
и
Станики
а
преко
ње
и
другима
,
за
сазнавање
свега
онога
,
што
је
у
свету
другојаче
и
боље
.
Али
је
Даници
најтеже
било
да
се
нађе
овде
,
јер
је
и
сама
била
још
млада
и
неумешна
и
није
знала
,
шта
да
остави
у
кући
сеоској
и
животу
народном
онако
како
је
,
као
добро
,
а
шта
да
поправља
или
искорењује
.
Зато
је
за
сад
свој
утицај
и
била
ограничила
само
на
посматрање
и
познавање
обичаја
народних
и
само
је
саветовала
,
да
се
не
чини
оно
,
што
је
очевидно
штетно
,
а
чини
оно
,
што
се
може
и
што
је
несумњиво
добро
.
Учила
их
је
највише
о
јелима
и
о
чистоти
судова
,
рубља
и
око
млека
.
А
неки
пут
би
се
и
сама
Даница
запрегнула
те
куми
опрала
судове
а
Даничина
мајка
и
пелене
.
Оне
су
две
успеле
,
да
и
Миљкову
собу
окрече
,
те
се
белела
изнутра
као
снег
.
Успеле
су
код
Миљка
,
да
је
патоше
барем
циглом
,
јер
је
доле
била
земља
,
која
се
копала
и
ситнила
,
те
је
увек
било
или
прашине
или
блата
.
Направили
су
и
пред
вратима
лесу
за
чишћење
ногу
од
блата
.
Учиниле
су
,
да
кмет
Миљко
први
подигне
постељу
са
земље
и
начини
кревет
,
да
не
једу
из
некалајисаних
бакарних
судова
и
да
не
пресаљају
и
не
паприче
јела
.
Једанпут
Даничина
мајка
завири
у
колевку
кумину
и
види
ваздан
неких
урочкова
и
враџбина
,
па
је
запита
,
што
ће
јој
то
.
А
кад
јој
она
рече
,
да
је
то
„
од
урока
“
и
да
дете
боље
спава
,
она
јој
све
то
побаца
и
каза
јој
,
само
да
пази
,
да
јој
је
дете
здраво
,
те
да
га
ништа
не
боли
,
и
да
је
суво
,
те
да
се
не
оједе
,
и
чисто
,
те
да
га
ништа
не
једе
,
па
ће
увек
мирно
спавати
.
Показала
јој
је
и
колико
и
каквих
пелена
треба
да
има
и
како
да
их
пере
и
мења
често
,
те
да
дете
увек
буде
у
сувоти
.
А
Радиша
је
са
својом
тестерицом
састругао
сваку
суву
грану
на
воћкама
у
дворишту
Миљковом
,
те
су
оне
изгледале
као
подмлађене
и
покалемио
му
пуно
младих
воћака
.
На
Миљкову
кућу
после
почеле
су
да
се
угледају
и
друге
,
и
тако
је
ишло
даље
и
даље
.
Даница
је
,
особито
сад
у
почетку
,
толико
мерила
своје
речи
,
да
је
волела
нешто
и
да
не
каже
,
него
да
каже
оно
што
је
неупутно
и
неостварљиво
.
Као
и
Радиша
тако
је
и
она
мислила
,
„
ко
полако
иде
даље
оде
“
,
и
да
„
тиха
вода
брег
рони
“
...
Даница
се
и
оделом
није
много
издвајала
од
сеоскога
живота
,
и
тежила
је
,
да
му
се
што
више
приближи
.
И
,
о
,
како
је
то
лепо
било
видети
оно
лепо
варошко
,
бело
и
интелигентно
лице
,
лепо
очешљано
,
у
лепом
белом
девојачком
оделу
сеоском
,
које
је
само
понека
варошка
ситница
допуњавала
и
полепшавала
;
па
и
њу
је
Даница
сама
израђивала
!
Ништа
или
барем
што
мање
варошкога
и
куповнога
,
а
што
више
онога
,
што
је
сама
руком
својом
могла
израдити
,
и
ово
да
је
што
лепше
,
и
ето
тако
ћемо
,
вели
,
ићи
у
напредак
,
у
прави
напредак
без
лутања
...
А
тај
напредак
и
ваља
почети
од
жена
.
Јер
,
кад
жене
напредују
,
и
кућа
напредује
;
а
кад
куће
напредују
,
онда
и
земља
напредује
.
11
.
Почетак
интерната
Одавно
је
Радиша
запазио
,
да
се
сеоска
деца
,
и
она
из
најбољих
кућа
,
веома
рђаво
хране
,
особито
у
посте
и
кад
иду
у
школу
.
Кад
је
мрсак
,
и
Боже
помози
:
свако
донесе
по
мало
сира
,
кајмака
,
сланине
или
пастрме
,
те
имају
чим
да
се
омрсе
и
да
поједу
оно
мало
често
паучљиве
и
непечене
проје
.
Али
кад
је
пост
,
онда
,
сем
соли
и
лука
и
каткад
по
мало
пасуља
меџганика
,
више
никад
ништа
.
Зато
је
и
избегавао
,
да
деца
остају
дуго
у
школи
и
да
имају
главни
оброк
у
школи
,
а
још
више
да
у
њој
вечеравају
и
ноћевају
.
Али
због
тога
не
само
да
је
скраћивао
дневни
рад
,
него
су
и
деца
ипак
излагана
опасности
,
зими
да
западну
негде
у
снег
,
а
у
пролеће
и
у
јесен
,
кад
дотекне
вода
,
да
се
удаве
у
каквој
реци
.
Зато
је
давно
желео
,
да
спасе
децу
те
невоље
,
да
им
поправи
храну
и
да
добије
више
времена
за
рад
.
Али
у
старој
школи
није
могао
ни
мислити
на
то
.
А
сад
,
хвала
Богу
,
има
где
и
може
.
Зато
је
и
уредио
,
да
се
за
време
поста
свој
деци
за
ручак
и
кува
јело
и
меси
хлеб
у
школи
,
а
за
оне
,
који
не
иду
кући
на
конак
,
и
за
вечеру
.
Све
су
ово
вршиле
„
стара
госпођа
“
и
Грујина
Станојка
,
те
су
и
оне
имале
и
хлеба
и
с
хлебом
.
Стара
је
госпођа
обично
месила
хлеб
и
пекла
га
у
шпорету
,
а
Станојка
је
по
упуству
госпођином
престављала
за
ручак
и
вечеру
и
пазила
да
не
загори
,
и
сви
су
се
хранили
одатле
као
из
казана
.
И
деци
се
много
више
допадала
ова
проста
храна
у
школи
,
него
она
често
много
маснија
и
богатија
код
куће
.
И
с
тога
многи
више
нису
ни
волели
да
иду
на
конак
кући
.
Уређење
овога
малог
интерната
било
је
сасвим
просто
.
Сваки
је
имао
да
донесе
за
себе
чанак
и
ложицу
и
помало
пасуља
,
кромпира
и
брашна
,
и
то
се
забележи
,
па
се
у
школи
готове
јела
и
меси
хлеб
докле
то
траје
,
па
после
опет
.
И
за
све
је
ово
било
добро
:
за
децу
,
што
су
имала
увек
свежега
и
добро
печенога
хлеба
и
врућа
,
кувана
јела
;
за
Радишу
и
Грују
,
што
нису
морали
да
купују
ни
брашно
ни
варива
,
само
је
Радиша
давао
со
и
друге
зачине
;
а
за
родитеље
,
што
су
им
се
деца
добро
хранила
и
нису
за
њих
бринули
.
И
нико
се
није
на
ову
благословену
заједницу
љутио
.
А
совру
су
постављали
и
пребирали
и
судове
прали
сами
ђаци
редом
.
Радиша
је
пак
надгледао
,
да
све
буде
у
свом
реду
,
те
да
се
деца
навикавају
на
ред
и
чистоту
у
кући
још
сад
.
И
није
и
ово
било
без
утицаја
и
на
здравље
њихово
и
на
навике
њихове
.
Радиша
је
за
сад
импровизовао
и
један
општи
кревет
,
са
доста
сламе
(
а
зими
и
с
подложеном
пећи
)
,
те
деца
нису
спавала
на
земљи
,
и
ако
је
доле
био
под
од
дасака
.
И
све
је
чинио
,
да
их
навикне
на
бољи
и
разумнији
живот
.
Зато
их
је
обилазио
,
а
често
и
остајао
код
њих
у
разговору
у
вече
докле
би
год
седела
.
Ту
би
се
загонетали
,
причали
,
играли
се
прстена
и
других
игара
собних
,
певали
и
т
.
д
.
Зато
су
им
ове
вечери
овде
биле
још
милије
од
оних
код
куће
.
Ове
је
године
први
пут
у
Загорици
почео
да
се
кува
теј
од
зове
и
липе
с
медом
за
оне
ученике
,
који
озебу
и
које
боли
трбух
.
И
ово
се
после
почело
полако
одомаћивати
и
у
другим
кућама
и
замењивати
медену
ракију
.
У
своме
„
интернату
“
Радиша
је
обратио
особиту
пажњу
на
чистоту
.
Он
је
на
ово
и
иначе
пазио
,
али
му
се
сад
дала
прилика
да
на
ову
врлину
децу
навикне
још
више
.
Зато
је
прво
пазио
,
да
обућу
и
одело
не
прљају
много
,
а
кад
их
искаљају
,
да
их
одмах
очисте
;
да
нокте
секу
сваких
пет
шест
дана
и
руке
перу
чим
их
испрљају
;
да
се
шишају
и
измивају
сваке
Суботе
,
а
лице
умивају
не
само
у
јутру
него
и
у
вече
,
кад
хоће
да
легају
,
и
кад
се
год
озноје
;
да
уста
и
зубе
перу
после
свакога
јела
;
да
собе
где
једу
и
спавају
и
кујну
држе
најчистије
,
и
,
кад
је
год
лепо
време
,
да
на
њима
држе
отворене
прозоре
.
И
ово
је
све
чинило
,
да
се
Радиша
могао
похвалити
здрављем
у
својој
школи
.
Целе
ове
године
ниједан
му
се
ђак
није
разболео
,
ни
код
куће
своје
а
камо
ли
овде
,
у
„
интернату
“
.
12
.
Крај
ове
школске
године
Приближавао
се
крај
и
ове
најсрећније
године
школске
у
животу
загоричке
школе
,
и
они
,
који
су
целе
године
радили
с
планом
,
одмерено
и
поуздано
,
сад
нису
имали
потребе
да
брзају
и
терете
децу
да
би
„
свршили
програм
“
.
Тихо
и
мирно
ишло
се
у
напредак
онолико
,
колико
је
допуштало
време
и
снага
дечја
.
И
тај
је
напредак
био
непрекидан
све
до
испита
.
За
ревизора
је
ове
године
био
одређен
један
млад
човек
,
професор
средње
школе
,
који
је
и
сам
доста
читао
,
доста
радио
и
волео
новине
,
волео
науку
и
раднике
.
Он
је
и
у
својој
школи
и
у
своме
предмету
био
унео
очигледност
,
експерименат
и
разумевање
,
усред
механизма
и
бубања
напамет
по
осталим
предметима
,
па
је
нешто
чуо
и
за
Педагогију
и
Методику
,
и
те
су
му
се
науке
много
допале
као
нове
и
посве
корисне
.
Зато
је
једва
чекао
да
нађе
школу
,
у
којој
се
радило
сасвим
правилно
.
Јер
је
помало
и
сумњао
,
да
ли
се
може
све
оно
и
онако
извести
,
како
је
читао
и
замишљао
.
А
кад
је
дошао
у
Радишину
школу
,
и
кад
је
одржан
испит
и
код
Данице
и
код
Радише
,
и
видео
,
како
су
деца
свуда
чиста
,
здрава
,
бистра
,
уљудна
и
природна
,
и
како
на
свако
питање
одговарају
својим
речима
и
на
свој
начин
с
пуним
разумевањем
,
он
је
просто
био
очаран
.
И
на
крају
испита
није
имао
речи
да
довољно
похвали
и
учитеље
и
децу
,
рекавши
,
да
до
сад
још
ни
у
једној
школи
није
нашао
овако
леп
рад
као
у
њих
.
А
није
заборавио
ни
добре
загоричане
.
И
њима
је
захвалио
на
труду
око
нове
школе
и
казао
је
,
да
им
је
међу
најбољима
у
Србији
.
О
,
како
су
их
сада
подузимала
другојача
осећања
од
оних
пре
четири
године
,
када
их
је
живи
стид
изео
!
И
колико
су
онда
захвални
били
Радиши
,
што
их
је
извео
из
неприлике
и
одговорио
,
толико
су
и
сада
осећали
,
да
велики
,
ако
не
и
највећи
,
део
захвале
за
нову
школу
припада
опет
њему
.
Али
то
нико
не
рече
,
нити
је
он
то
тражио
.
А
кад
је
господин
ревизор
још
видео
и
градину
школску
и
уређење
њено
,
кад
је
походио
и
собе
где
је
почетак
радионице
за
ручне
радове
,
и
оне
где
је
мали
„
интернат
“
,
и
видео
свуда
онај
ред
и
чистоту
,
па
кад
је
најпосле
чуо
и
како
је
подигнута
нова
школа
,
како
су
и
одрасли
долазили
на
науку
и
какву
су
улогу
они
имали
у
грађењу
нове
школе
:
њему
се
просто
чинило
,
да
није
у
нас
,
да
није
у
нашем
свету
,
да
није
на
јави
,
него
да
је
у
неком
другом
свету
или
у
сну
...
И
осећао
је
неки
голем
респект
према
Радиши
и
тежак
дуг
захвале
према
оваком
раднику
,
не
знајући
како
да
га
искаже
.
Најпосле
је
господин
ревизор
пожелео
,
да
види
и
школу
за
одрасле
.
Зато
се
биров
даде
по
селу
те
стаде
довикивати
једнога
по
једнога
,
да
сутра
дође
школи
,
а
многима
и
поручише
по
деци
и
онима
који
се
још
ту
беху
застали
.
Испит
је
код
Данице
био
пре
подне
а
код
Радише
после
подне
,
и
господин
ревизор
је
сад
морао
да
ноћи
у
Загорици
.
А
пошто
механе
нема
,
то
је
имао
да
ноћи
или
код
учитеља
у
школи
,
или
код
кмета
Миљка
на
доксату
,
као
оно
Радиша
пре
четири
године
.
Зато
му
кмет
Миљко
са
свом
својом
искреношћу
и
простодушношћу
рече
овако
:
—
Господине
,
како
ћемо
за
конак
?
Је
ли
по
вољи
код
мене
,
или
овде
,
код
господина
?
Мени
би
мило
било
да
будеш
и
мој
гост
,
и
,
хвала
Богу
,
дао
је
Бог
имао
би
чим
да
те
дочекам
.
Али
сељачка
посла
,
знаш
;
није
као
код
вас
по
варошима
...
А
најгоре
нам
је
за
постељу
...
А
код
господина
је
овде
боље
...
Али
...
Саслушавши
са
задовољством
ову
искрену
исповест
Миљкову
,
господин
ревизор
рече
и
сам
сасвим
отворено
:
—
Хвала
вама
,
кмете
,
што
сте
ви
направили
овако
лепу
школу
,
и
хвала
теби
на
позиву
!
Али
би
грехота
било
,
да
остављам
оваку
палату
па
да
идем
у
вашу
сиротињу
.
А
кад
је
у
школи
вашој
све
овако
добро
,
мене
и
не
мрзи
да
останем
у
њој
;
мени
ће
жао
бити
кад
пођем
из
ње
!
.
.
Радиша
је
већ
и
сам
знао
,
да
г
.
ревизор
неће
ићи
кмету
,
те
је
наредио
шта
треба
да
се
спреми
за
вечеру
,
заједно
с
Миљком
.
Оно
,
што
није
имало
код
Радишине
куће
,
донесено
је
од
Миљкове
,
и
на
вечери
су
били
и
Миљко
и
газда
Мијаило
као
најближи
комшија
.
Ту
је
тек
г
.
ревизор
чуо
за
све
појединости
о
старој
и
новој
школи
загоричкој
и
о
неисказаном
труду
Радишином
и
Миљковом
у
свему
овоме
.
Сазнао
је
и
о
оригиналној
женидби
Радишиној
без
проводаџије
,
и
необично
му
је
мило
било
,
што
се
Радиша
није
преварио
.
Јер
је
Даница
доиста
и
заслуживала
овакога
мужа
,
као
и
њена
мајка
овакога
зета
.
А
све
га
је
све
више
утврђивало
у
уверењу
,
да
се
он
налази
у
неком
необичном
свету
!
.
.
Сутрадан
су
дошли
одрасли
ђаци
.
Дошла
их
је
скоро
половина
.
Господин
ревизор
је
мислио
,
да
ће
видети
дечаке
после
основне
школе
,
од
12
до
15
година
.
А
како
се
изненадио
,
кад
су
пред
њега
изишли
читави
момци
,
младићи
око
и
преко
двадесет
година
!
Ту
су
му
представили
кречаре
,
цигларе
и
црепаре
,
и
зидаре
,
који
су
зидали
школу
с
мајсторима
и
примали
зидарски
занат
,
те
да
после
и
они
сами
умеју
зидати
по
своме
селу
,
и
Новака
Лазовића
,
који
је
први
већ
озидао
кућу
од
цигле
,
покрио
је
црепом
и
окречио
,
те
му
се
бели
у
селу
као
лабуд
у
бари
или
печурка
млечњаја
у
гори
.
Представили
су
му
и
„
инжињера
“
,
који
уме
да
прави
најбоље
планове
,
и
тако
даље
.
А
кад
је
почео
„
испит
,
“
и
кад
их
је
Радиша
стао
питати
о
ономе
што
им
је
предавао
,
а
они
одговарати
на
сва
та
питања
,
ревизору
се
учинило
,
као
да
су
дошли
неки
техничари
,
агрономи
и
земљомери
па
се
преобукли
у
сељачко
одело
;
и
дивљењу
његовом
није
било
краја
.
А
кад
је
чуо
,
да
су
они
дошли
у
школу
неписмени
,
а
сад
им
сам
давао
коју
хоће
књигу
да
читају
,
а
један
написао
цело
писмо
на
табли
,
неком
другу
своме
и
јавља
му
о
данашњем
испиту
,
и
то
готово
без
грешке
,
ревизор
је
усхићен
завршио
испит
овим
речима
:
„
Хвала
вам
,
браћо
млада
,
што
сте
волели
науку
и
научили
толико
!
Хвала
вам
што
сте
помогли
,
да
се
у
вашем
сиротном
селу
дигне
овакав
храм
просветни
,
да
се
с
њим
можете
поносити
и
ви
и
деца
ваша
,
па
и
унуци
и
праунуци
ваши
!
Хвала
вам
што
сте
доказали
,
да
од
човека
ништа
није
отето
,
само
кад
хоће
!
Хвала
теби
Новаче
,
што
си
у
истини
био
новак
у
селу
своме
и
већ
саградио
кућу
зидану
,
какве
сав
паметан
свет
данас
гради
и
какве
ћете
и
ви
сви
,
ако
Бог
да
,
ускоро
градити
!
Хвала
вам
што
сте
толико
пажње
обратили
сточарству
,
воћарству
и
уопште
земљоделским
пословима
,
јер
су
они
и
за
вас
и
за
сав
народ
наш
најпотребнији
;
јер
он
од
тога
живи
и
од
тога
му
зависи
и
сав
остали
напредак
.
Ви
ћете
у
своме
селу
започети
оно
,
што
је
боље
и
напредније
;
а
сви
ће
се
други
полако
угледати
на
вас
,
и
тако
ће
вам
цело
село
напредовати
.
Само
нек
вас
Бог
милостиви
поживи
,
на
добро
и
срећу
и
вашу
и
кућа
ваших
и
целога
села
вашега
!
А
ви
сте
учили
,
ево
,
и
како
се
здравље
чува
,
те
ћете
умети
не
само
сами
да
се
чувате
него
и
другом
да
кажете
.
А
то
и
јесте
најглавније
,
јер
знате
да
је
здравље
највеће
богаство
,
и
да
без
њега
нема
ни
онога
другога
богаства
и
напретка
...
А
Вама
,
господине
,
нека
је
најсрдачнија
хвала
од
неба
до
земље
,
што
не
жалите
свога
труда
,
да
од
овога
села
направите
рај
на
земљи
а
од
становника
његових
паметне
и
вредне
љУДе
,
на
које
ће
се
некад
угледати
и
други
.
Труд
је
Ваш
био
огроман
а
рад
зналачки
,
те
су
с
тога
и
донели
оволико
рода
.
И
нек
се
само
продужи
овако
!
Зато
нек
Вас
Бог
поживи
,
на
срећу
Ваше
породице
,
Ваших
ученика
и
целога
села
!
“
...
Онда
приђе
Радиши
и
срдачно
се
рукова
с
њим
,
па
се
онда
рукова
и
растаде
и
с
овим
необичним
ђацима
и
изиђе
у
двориште
,
где
га
је
већ
чекао
оседлан
коњ
за
полазак
.
Опростио
се
и
с
осталим
људима
,
који
су
ту
били
,
и
отишао
с
уверењем
,
да
боље
школе
и
бољих
људи
неће
наћи
нигде
.
А
тако
му
је
и
било
.
Тако
је
свршено
и
с
