Бранислав
НУШИЋ
деветсто
петнаести
трагедија
један
народ
@card@
насловни
лист
,
као
и
остати
слика
у
дело
,
израдити
Т
.
ШВРАКИЋ
,
сликар
Посветни
лист
на
петој
страна
,
цртеж
јесам
Н
.
Н
.
,
сликар
Tous
droits
réservés
сав
права
,
особито
превод
придржан
Бранислав
НУШИЋ
,
Београд-Загреб
Copyright
@card@
by
Mozarthaus
,
Wien
Imprimerie
„
Edition
Slava
“
Wien
,
i
.
,
Himmelpfortgasse
@card@
бан
НУШИЋ
погинути
@card@
.
септембар
@card@
трагедија
један
народ
...
и
после
дуг
патња
,
дуг
тумарање
и
страдање
по
снежан
албански
планина
,
кроз
који
јесам
лутати
не
знати
ни
пута
ни
стаза
и
који
јесам
сејати
гроб
наш
драга
;
изморен
,
изломљен
,
изгладнео
,
прозебао
и
оголео
,
почети
из
разних
кланац
избијати
,
са
разних
се
страна
прибирати
и
са
разних
вис
слазити
ка
обала
који
сунце
грејати
.
на
тај
пуст
обала
проводити
бео
ноћ
и
црн
дан
,
чежњиво
погледати
да
ми
Европа
добацити
мрва
хлеб
или
да
се
на
зелен
хоризонт
појавити
брод
,
на
који
хтети
се
вити
застава
који
означавати
спас
онај
,
што
јесам
преостати
од
читав
један
народ
.
са
остатак
свој
породица
,
уједињен
туг
за
гроб
који
јесам
остати
за
ми
,
газити
јесам
тегобан
и
беспутан
стаза
,
пети
се
на
проклет
и
Ругова
,
на
Комови
и
Суторман
,
док
јесам
сагледати
жудан
очекивати
тај
обала
и
крај
она
питом
месташце
Уцињ
.
тамо
хтети
,
тамо
потражити
сунце
,
тамо
одмор
,
тамо
хлеб
.
заклонит
јесам
,
мирно
јесам
,
далеко
јесам
од
онај
велик
пут
који
тутњити
непогода
—
тамо
хтети
ми
можда
мимоићи
даље
невоља
.
ту
,
међу
добар
људи
,
савити
јесам
гнездо
;
ту
заждити
ватра
на
огњиште
,
ту
се
први
пут
огрејати
,
ту
насркати
сунчан
зрака
.
ту
јесам
отворити
ја
и
први
лист
овај
књига
туга
и
бол
и
записати
први
реч
на
он
.
веровати
јесам
и
наставити
ту
,
исписати
сав
лист
,
исказати
сав
туг
свој
и
сав
бол
наш
.
веровати
јесам
,
јер
јесам
мислити
да
јесам
на
хучан
и
буран
мора
,
наћи
већ
један
тих
и
миран
острвце
где
хтети
се
спокојно
одати
одмор
и
туга
,
али
—
у
тренутак
кад
јесам
се
тај
веровање
подати
,
загроктати
топ
отуд
са
Румија
и
митраљез
са
Можура
и
уверити
ми
да
немати
више
миран
кутак
на
српски
земља
.
гасити
ватра
,
несретник
,
што
ти
јесам
варљив
нада
уждити
и
поћи
даље
у
незнано
,
у
недогледан
,
у
бескрајњи
мора
боловати
!
...
па
ипак
хвала
Уциње
!
пет
дан
одмор
и
мир
,
колико
ми
јесам
моћи
дати
,
дуг
јесам
бити
као
век
човечији
а
благ
као
први
пролетњи
дан
,
после
толики
непроспаван
ноћ
и
брижан
,
заморан
дан
.
у
мали
лук
,
који
измеђ
два
горица
чинити
уцињски
залив
,
на
песковит
обала
његов
,
начетити
јесам
се
бео
кућица
нов
крој
а
иза
она
,
у
дубина
кланац
,
који
се
на
Уцињ
слазити
са
Можура
,
пружати
се
збијен
гомила
стар
турски
кућа
,
измеђ
који
пролазити
друм
и
око
који
се
прибрати
чаршија
.
два
горица
,
који
се
износити
из
морати
и
чинити
као
неки
оквир
панорама
овај
питом
гнездо
,
разнолик
јесам
природа
,
као
да
себе
означавати
два
доба
:
суморан
прошлост
и
питом
садашњост
.
она
с
југ
,
и
ако
на
камени
подножје
,
покрити
јесам
таман
зеленило
чемпресов
шум
и
уздигнути
се
весело
,
као
ведар
,
влас
богат
и
раскошно
искитити
девојачки
главица
.
она
са
северозапад
,
и
ако
у
тако
близак
суседство
,
пуст
јесам
и
гол
.
јесам
тврдити
камен
,
поникнути
из
мора
и
узнети
се
и
испрсити
камени
груда
,
готов
увек
да
примити
тежак
ударац
разбеснео
морати
и
да
она
одоле
.
на
тај
камен
легати
и
сада
пуст
и
жртва
варош
.
тај
јесам
стар
Dulcigno
,
о
чији
јесам
се
крш
разбијати
млетачки
галија
;
са
чији
јесам
бедем
сипати
киша
стрела
на
оружан
брод
,
који
јесам
долазити
са
незнан
мора
и
далек
страна
да
пљачкати
и
освајати
питом
јадрански
обала
;
и
одакле
јесам
Зета
господарити
Ђорђе
Балшић
,
чији
гроб
и
сад
легати
међу
стар
зидина
овај
древан
град
.
Читав
низ
некадањи
млетачки
палата
и
турски
пашаларских
конак
,
поплочан
улица
и
трг
,
храм
и
дворница
,
судница
и
тамница
,
лагум
и
канал
,
цистерна
и
пропуст
,
кула
незнан
западњачки
витез
и
простран
ар
осион
источњачки
бег
.
сав
тај
легати
пусто
и
глуво
;
легати
мртав
један
крај
други
два
доба
историја
.
изгледати
ти
као
ископати
стар
варош
,
који
јесам
бити
претрпати
лавин
догађај
,
буран
на
његов
обала
као
и
на
цео
копно
балкански
.
кад
одити
пуст
улица
стар
Dulcigna
,
одјекивати
ти
под
нога
шупљина
средњевековни
лагум
а
тај
одјек
прихватати
пустити
камени
двор
и
у
њихов
се
дупља
бити
јејина
,
који
преспављивати
дан
и
престрављено
ударати
крило
о
зидина
.
па
ипак
јесам
Dulcigno
тако
мртво
.
имати
по
гдекоји
душа
у
он
,
пухати
се
по
гдегде
дим
кроз
разлупан
кров
.
сиротиња
уцињски
,
она
сиротиња
без
кров
и
огњиште
,
увући
се
овде
и
онде
у
какав
кутић
пуст
двор
,
изабрати
себе
један
од
многобројан
одаја
,
затиснути
камени
прозор
сена
,
крпа
и
блато
;
излепити
хартија
и
парчад
на
ђубре
нађен
стакло
на
мали
отвор
,
кроз
који
хтети
она
сунце
допирати
и
ту
проводити
дан
са
сова
и
буљина
,
који
се
лећи
и
шестарити
по
осталим
празан
простор
пуст
дворац
.
први
бесан
ноћ
,
када
јесам
о
поноћ
поћи
прозор
да
бацити
поглед
на
узнемирен
мора
,
чији
јесам
бео
пена
испреплетати
са
месечина
,
изгледати
као
просути
драго
камење
,
бацити
јесам
поглед
и
горе
на
стар
Дулцињо
,
који
јесам
месечина
дати
чар
тајанствен
и
чаробан
варош
из
онај
заносан
,
стар
прича
,
који
јесам
опчињавати
наш
детињство
.
Чаробност
слика
ја
јесам
занети
и
без
мало
сваки
ноћ
—
а
тако
она
јесам
мало
бити
—
што
она
провести
на
овај
питом
обала
,
дизати
јесам
се
о
поноћ
или
још
и
доцније
,
у
дубок
ноћ
,
и
гледати
чаробан
мртав
варош
.
ако
јесам
месечина
изостати
,
дебео
мрак
,
кроз
који
јесам
се
нејасно
оцртавати
силуета
напуштен
дворац
,
давати
јесам
мртав
варош
неки
дубок
мистичан
драж
,
што
ја
јесам
закивати
по
читав
сат
за
место
,
са
који
јесам
слика
посматрати
.
такав
један
ноћ
,
када
јесам
се
непрегледан
ред
војска
морски
вал
ломити
један
за
други
о
снажан
плећа
,
који
јесам
носити
на
себе
мртав
варош
;
кроз
дубок
мрак
запазити
јесам
на
један
од
дворац
светиљка
,
који
јесам
,
као
утрнуо
жеравица
,
једва
продирати
кроз
прљав
стаклен
окно
улепљен
хартија
Шта
хтети
тај
светиљка
у
дубок
ноћ
?
зар
јесам
сиротиња
тако
раскошан
?
или
се
тај
неки
бог
молити
или
неки
светлост
одгањати
страх
од
хука
,
који
талас
разносити
кроз
лагум
и
шупаљ
подрум
мртав
варош
?
распитати
јесам
се
и
чути
чудан
прича
,
један
од
онај
вечит
прича
,
који
се
кроз
сав
доба
понављати
и
у
књига
и
у
живот
;
један
од
онај
прича
,
који
казивати
толико
пута
већ
казан
истина
,
да
јесам
материн
срце
једнако
у
сав
доба
и
у
сав
народ
.
у
један
кутак
,
један
од
пуст
дворац
стар
Уциње
,
становати
и
тетак
Стана
,
самохран
старица
,
који
јесам
сиротиња
и
самотиња
пре
време
преломити
.
некада
,
тај
јесам
бити
пре
много
година
,
живети
јесам
она
са
муж
у
Салч
,
село
више
Уциње
.
ту
,
на
сред
друм
,
у
неки
зађевица
,
убити
она
Турчин
Крајињанин
муж
и
она
остати
сам
са
дете
на
рука
.
повући
се
у
село
и
живети
јесам
ту
,
колико
се
моћи
и
како
се
моћи
са
оно
нешто
грош
,
што
она
остати
иза
мужевљев
смрт
а
затим
сасвим
оголити
и
осиротети
.
кад
се
ослободити
Уцињ
и
макнути
отуд
турски
сила
,
слегнути
она
у
варош
,
не
бити
ли
ту
наћи
зарада
те
да
утолити
свој
беда
.
и
помагало
се
а
помагати
она
и
добар
људи
.
дати
она
ти
се
сместити
горе
у
пуст
Уциње
,
где
и
данас
седити
,
наћи
она
и
мало
рад
тај
јесам
подржати
колико
да
прихранити
дете
и
да
он
метнути
на
нога
.
кад
из
дете
израсти
момчић
,
дати
он
тета
Стана
доле
,
у
чаршија
,
не
бити
она
олакшати
терет
и
брига
.
дете
права
,
здраво
и
хитро
као
млад
јелен
,
тај
тета
Стана
са
поуздање
чекати
,
где
јесам
оволико
,
још
који
годиница
,
када
хтети
његов
млад
плећа
понет
брига
тај
она
одморити
свој
трудан
кости
мало
.
јесам
далеко
још
,
и
његов
хтети
рука
оснажити
,
његов
хтети
се
усница
огарити
маља
први
младост
а
његов
око
заменити
младићски
жар
израз
детињи
благост
.
јесам
далеко
тај
доба
и
она
он
већ
видити
и
видити
како
јесам
њен
Новица
снажан
но
други
,
израстао
но
други
,
леп
но
други
.
бог
јесам
добар
,
тај
хтети
да
огрејати
зрака
онај
који
јесам
покосити
мраз
,
па
ако
још
Новица
бити
имати
мало
срећа
,
знати
она
,
знати
тета
Стана
,
на
чији
хтети
врата
закуцати
.
Доћи
хтети
и
њен
пролеће
и
доћи
хтети
њен
лето
,
доста
јесам
она
зима
и
јесен
претурити
преко
глава
.
Извућиће
се
и
она
један
дан
из
хладан
зидина
пуст
и
камени
дворац
,
где
јесам
друговати
са
сова
и
јејина
и
спустити
се
доле
,
на
питом
уцињски
обала
,
где
сунце
тако
топло
грејати
.
А
што
и
не
бити
сањати
тај
,
кад
ето
Новица
већ
пристати
,
стати
већ
у
служба
рибар
уцињски
,
те
залаз
са
она
по
богат
залив
и
отискивати
се
даље
,
на
мора
,
тај
лова
и
продаја
риба
.
и
како
који
лов
,
он
сав
велик
пар
одвајати
и
доносити
мајка
.
А
сретан
мајка
,
облити
најпре
пар
суза
,
па
јесам
туткати
под
сув
слама
на
који
спавати
и
чувати
јесам
као
што
се
чувати
капа
свет
водица
,
јер
хтети
Новица
,
кад
набрати
довољно
,
саградити
себе
чун
,
купити
мрежа
и
алат
и
почети
посати
јесам
на
свој
рука
.
и
тај
хтети
бити
доба
који
сањати
мајка
,
доба
када
хтети
он
на
свој
млад
плећа
понет
брига
,
те
она
одморити
свој
трудан
кости
.
Имаће
тада
ко
и
Новица
погледати
и
она
помоћи
;
јесам
се
материн
поглед
моћи
сакрити
да
доле
,
у
дно
Уциње
,
испод
бијел
Гор
,
где
се
већ
варош
губити
,
иза
капија
један
од
онај
сиротињски
кућица
,
вир
два
светао
ока
кад
год
Новица
туда
проћи
.
знати
тај
мајка
,
јесам
се
она
поткрасти
тако
драг
појава
,
који
тако
лепо
допуњавати
матерински
сан
.
сав
хтети
бити
,
све
што
јесам
мајка
у
дуг
,
брижан
ноћ
замишљати
,
све
што
јесам
мајка
и
будан
сањати
,
све
што
јесам
привиђати
.
А
како
који
дан
даље
,
све
ближе
и
ближе
тај
јава
,
који
јесам
сан
обећавати
,
све
више
и
више
расти
материн
срце
а
ведрити
се
брига
наборан
чела
.
Новица
већ
имати
сав
чун
,
свој
мрежа
и
свој
алат
,
Новица
већ
јесам
више
у
служба
.
свако
рано
јутро
,
док
још
Уцињ
спити
,
отискивати
се
он
на
свој
чунић
на
широк
мора
а
мајка
он
испраћати
благослов
и
дуго
пратити
поглед
,
док
се
чунић
не
изгубити
међу
немиран
таласић
.
затим
се
она
враћати
у
одаја
,
припаљивати
кандило
под
икона
и
шаптати
молитва
бог
за
сретан
повратак
,
за
богат
лов
и
добар
срећа
Новичин
,
који
се
с
дан
на
дан
сав
више
помаљати
,
сав
јасније
указивати
,
као
сунце
кад
с
рана
зор
расти
из
мора
и
сав
више
се
и
више
узносити
.
кад
Новица
,
с
вече
,
враћати
се
из
лов
,
сећи
чун
свој
миран
огледало
морски
,
он
из
далек
још
догледати
свој
мајка
на
обала
,
она
он
радостан
суза
дочекивати
,
помагати
он
да
изнети
лов
и
да
разапети
мрежа
,
залагати
он
топлом
вареника
,
пресвлачити
он
сув
преобука
и
припаљивати
понова
кандило
,
благодарити
бог
што
она
јесам
молба
услишати
.
тако
пролазити
дан
и
гомилати
се
сиротињски
уштеђевина
под
слама
,
на
који
мајка
спити
и
гомилати
се
нада
у
срце
матерински
.
А
један
дан
,
отиснути
се
Новица
као
и
досад
на
широк
мора
и
мајка
он
испратити
благослов
и
пратити
поглед
док
он
чунић
јесам
замакати
међу
ситан
вал
несташан
мора
,
који
се
у
ран
зор
,
као
дете
при
буђење
играти
весело
.
с
вече
јесам
сићи
на
обала
да
он
сачекати
,
али
јесам
мора
бити
узнемирено
као
и
материн
душа
.
неодољив
мистрал
,
који
јесам
долазити
од
некуд
са
далек
страна
,
загрлити
се
са
зао
дух
што
почивати
у
морски
дубина
и
бесан
јесам
игра
зачети
,
претити
и
небо
и
земља
.
обала
јесам
дрхтати
под
ударац
вал
а
небо
се
мрчити
зловоља
и
бес
.
на
далек
хоризонт
буктати
јесам
румен
пламен
као
да
се
небо
упалити
.
мајка
јесам
чекати
...
Ноћ
јесам
раније
пасти
,
као
да
јесам
зао
дух
сметати
светлост
дан
,
те
зарана
угасити
сунце
или
он
застрети
покров
свој
страст
и
јед
.
и
небо
јесам
ниско
пасти
а
његов
мрк
облак
се
загрлити
са
вал
који
јесам
се
све
бесан
узносити
.
мајка
јесам
чекати
...
на
Уциње
јесам
пасти
већ
дубок
сан
,
капак
се
спустити
на
прозор
,
мандала
јесам
притиснути
врата
а
светиљка
се
погасити
.
сав
се
склонити
од
непогода
под
кров
,
једва
отуд
,
далеко
из
махала
,
што
допирати
арлук
пас
пред
затворен
врата
.
сав
јесам
заспати
тежак
сан
.
мајка
јесам
чекати
...
као
на
мора
,
тако
се
и
у
њен
душа
подигнути
бесан
бура
и
ломити
јесам
ударац
свој
валовати
мршав
грудни
кош
тужан
мајка
.
она
јесам
засипати
талас
и
квасити
она
топла
матерински
недра
,
на
који
јесам
жудно
очекивати
да
притиснути
свој
јединац
;
она
јесам
засипати
талас
и
квасити
она
брижан
лице
тај
се
мешати
са
матерински
суза
али
...
она
јесам
чекати
...
бивати
јесам
и
други
пут
да
Новица
ухватити
ноћ
на
мора
и
она
он
јесам
чекати
и
дочекивати
.
ако
бити
време
бити
мутан
и
туробно
,
она
бити
на
прозор
свој
изба
палити
светиљка
.
тај
прозор
пуст
млетачки
двор
гледати
јесам
далеко
на
мора
и
отуд
,
из
даљина
,
се
догледати
.
Новица
јесам
знати
да
тај
светиљка
жећи
његов
мајка
да
он
пут
показати
и
управљати
јесам
чун
сав
ка
она
,
знати
да
тако
поуздано
пловити
обала
свој
,
кућа
свој
,
загрљај
материн
.
и
ноћас
хтети
мајка
да
припасти
светиљка
,
јер
ко
знати
не
лутати
ли
Новица
по
мутан
и
буран
мора
тражити
пута
.
како
јесам
тај
ноћ
припалити
светиљка
и
сав
до
бео
зор
чекати
син
,
тако
од
тад
,
ево
већ
седамнаест
година
,
старица
сваки
ноћ
пасти
светиљка
и
чекати
он
.
он
хтети
доћи
,
он
само
не
моћи
да
наћи
пут
по
немиран
мора
а
,
чим
спазити
светиљка
који
материн
брига
жећи
,
кренути
он
наш
обала
,
пресећи
хтети
он
кљуна
свој
чун
вал
који
он
ометати
пут
и
доспети
он
,
приспети
,
доћи
хтети
...
седамнаест
пун
година
веровати
она
у
његов
долазак
,
седамнаест
пун
година
хранити
она
ту
вера
из
онај
неизмеран
извор
љубав
који
почивати
само
у
матерински
душа
;
седамнаест
пун
година
бдети
она
сваки
ноћ
и
чекати
.
Ветрић
када
бити
шушнути
,
јејина
када
бити
лупити
крило
,
вал
када
бити
ударити
у
стена
или
ма
какав
шушањ
,
који
бити
она
допрети
до
ухо
,
она
бити
се
чинити
да
чути
весло
и
она
бити
грчевито
стезати
светиљка
и
,
заклањујући
јесам
коштуњав
шака
,
кроз
који
јесам
продирати
румен
светлост
,
нагињати
бити
се
на
прозор
и
напињати
очи
,
не
бити
ли
у
далек
тама
,
на
помрачен
обзорје
,
спазити
ма
какав
црн
тачкица
.
кад
бити
јесам
нада
обманути
,
она
бити
се
опет
враћати
на
свој
место
,
остављати
бити
жижак
на
прозор
и
настављати
плести
а
уморан
она
глава
падати
на
груда
.
Жижак
јесам
догоревати
а
догоревати
јесам
и
њен
истрајност
.
и
кад
јесам
обојити
малаксавати
,
настајати
бити
ноћ
,
у
који
јесам
она
сањати
Новица
.
сањати
он
јесам
;
враћати
се
у
чун
окићен
бео
ружа
;
чути
бити
он
у
сан
како
певати
,
отуд
са
ширина
морски
,
и
у
песма
прижељкивати
матерински
загрљај
.
кад
бити
се
чун
приближити
обала
,
бео
бити
се
ружити
претворити
у
бео
пена
таласић
,
који
јесам
несташан
играти
под
чунов
кљуна
.
када
јесам
кљун
дотакнути
обала
,
он
јесам
хитро
искакати
и
грлити
брижан
мајка
,
затим
турати
рука
у
недра
и
вадити
отуд
чаробан
,
драгоцен
прстен
,
са
драг
камен
,
који
јесам
уловити
у
мрежа
.
загрљен
мајка
и
син
,
светлити
таман
стаза
,
који
се
измеђ
стена
и
камен
пењати
са
обала
у
пуст
и
мртав
варош
,
зрака
који
се
из
драг
камен
са
прстен
расипати
,
пењати
се
лагано
,
корак
по
корак
,
свој
убог
двор
,
разговарати
о
велик
и
раскошан
двор
у
који
хтети
они
од
сутра
живети
,
благодарити
и
бог
што
она
јесам
о
данашњи
лов
тако
богато
обдарити
.
и
други
сан
сањати
јесам
љубав
матерински
у
бескрајан
ноћ
бдење
,
истрајан
надање
и
непоколебљив
вера
.
једном
тако
,
уснити
јесам
,
као
бео
голуб
долетети
на
кућни
праг
,
па
гукати
.
она
он
изнети
на
длан
пшеница
а
голуб
она
стати
на
рука
и
пробирати
,
па
се
затим
с
рука
пењати
на
рам
и
широк
крило
тај
се
тицати
образ
материн
и
као
миловати
он
један
пут
,
два
пут
,
три
пут
па
затим
одлетити
мора
на
пучина
.
други
пут
опет
,
румен
девојка
у
бео
одевен
,
расплетен
кос
,
искитити
зелен
кукурек
и
модар
саса
,
доћи
она
јесам
пун
недра
румен
корали
,
који
јесам
набрати
на
дно
морски
.
певати
јесам
неки
чудан
песма
,
сличан
онај
који
мистрал
певати
кад
се
заиграти
са
морски
талас
и
посипати
јесам
корали
стаза
од
старичин
кућа
па
сав
доле
до
обала
,
до
онај
место
где
јесам
Новичин
чун
увек
пристајати
.
сав
тај
сан
казивати
јесам
један
и
исто
самохран
старица
,
подхрањивати
јесам
она
и
даље
вера
,
храбрити
јесам
јесам
и
даље
у
истрајност
.
ни
један
тренутак
јесам
се
она
подати
туга
.
где
бити
жалити
жив
дете
!
никада
она
у
црква
јесам
припалити
свећа
за
мртав
,
већ
само
за
жива
.
сваки
вече
она
намештати
Новичин
постеља
,
сваки
вече
она
грејати
топлу
вареника
,
кад
стигнути
да
се
заложити
;
свако
вечати
на
његов
постеља
стајати
сув
преобука
,
кад
стигнути
,
засути
морски
вал
са
који
се
толико
борити
,
да
он
одмах
сувота
окрепа
тело
.
кад
стигнути
велик
Божји
празник
,
она
мести
кућа
и
спремати
да
бити
сав
у
ред
кад
он
доћи
.
слазити
доле
у
свештеник
и
зајмити
мало
бео
брашно
,
те
на
уље
пржити
приганица
,
јер
он
тај
волити
.
Умесиће
она
,
испржити
и
хтети
дотакнути
;
оставити
она
у
скриња
,
где
стајати
већ
приганица
зеленити
и
поплеснивити
,
што
она
јесам
годинама
месити
и
остављати
ту
.
њен
јесам
вера
јесам
одвојити
ни
од
онај
сан
који
јесам
некада
будан
сањати
,
и
који
јесам
као
сунчан
зрака
уплитати
у
срећа
свој
дете
и
свој
.
она
и
даље
гледати
за
он
девојка
,
те
да
видити
радост
матерински
чим
се
Новица
вратити
.
она
ништа
не
бунити
што
се
Вуков
Милица
—
чији
поглед
некад
мајка
јесам
измакнути
—
удати
и
деца
изродити
;
дорасти
јесам
други
девојка
,
што
јесам
тад
деца
бити
,
па
јесам
међ
она
она
наћи
себе
снаха
.
кад
јесам
се
и
онај
разудати
,
дорасти
јесам
онај
који
јесам
бити
одојчад
кад
се
син
од
мајка
одвојити
,
и
међ
она
јесам
она
наћи
себе
радост
и
одмена
.
за
она
јесам
постојати
време
,
Новица
за
она
живити
у
онај
година
у
који
се
расти
од
она
.
Мог
се
све
око
она
мењати
,
он
се
не
мењати
,
као
што
се
не
мењати
ни
њен
вера
и
нада
у
његов
повратак
.
и
ако
жижак
њен
живот
већ
догоревати
,
тулити
се
и
малаксавати
,
онај
жижак
,
који
она
сваки
ноћ
пасти
на
прозор
да
она
синути
казати
пут
,
горети
увек
подједнак
светлост
вера
и
нада
.
—
он
хтети
доћи
!
—
постати
јесам
њен
вјеровати
,
први
реч
њен
молитва
,
поткати
њен
сан
,
смисао
њен
живот
,
срж
њен
снага
,
лек
болест
,
поткрепљење
у
дан
брига
,
утеха
у
дан
невоља
.
—
он
хтети
доћи
!
—
бити
она
последњи
реч
на
самртнички
постеља
и
,
душа
она
хтети
се
боље
угодити
,
нити
матерински
љубав
леп
споменик
подигнути
до
ако
се
сахранити
на
доглед
морати
,
како
бити
свећица
на
њен
гроб
у
ноћ
казивати
пут
синути
и
под
светлост
тај
свећица
моћи
и
у
ноћ
читати
реч
исписан
на
крстача
:
—
„
он
хтети
доћи
!
“
Чему
ли
јесам
сличан
овај
прича
?
Шта
јесам
тај
у
она
што
изазивати
бол
у
мој
родитељски
душа
;
шта
ли
што
у
она
разгртати
пепео
у
који
се
претворити
мој
прегорео
нада
и
тражити
под
он
,
тамо
дубоко
у
душа
,
последњи
жишка
који
догоревати
,
покушавати
да
из
она
распирити
топао
жар
и
пламен
?
да
ли
јесам
одиста
вера
јачати
од
туга
а
нада
снажан
од
бол
?
и
на
мој
јесам
рука
никнути
јединац
и
ја
јесам
он
,
грбити
се
и
посртати
под
терет
живот
,
прехрањивати
и
хранити
,
крепити
и
бранити
,
неговати
и
подизати
,
док
он
јесам
спустити
на
нога
.
и
ја
јесам
имати
свој
нада
и
ја
јесам
имати
свој
сан
.
и
ја
јесам
свој
јединац
са
благослов
испраћати
и
сачекавати
он
на
обала
живот
,
кад
бити
се
отиснути
на
мора
.
и
ја
јесам
пун
нада
,
пун
вера
,
очекивати
сретан
дан
када
хтети
мој
јединац
саградити
сав
чунић
и
поћи
свој
пут
,
свој
стаза
,
сећи
напор
млад
снага
гломазан
животан
вал
.
догледати
јесам
и
ја
већ
како
се
тај
дан
сав
више
помаљати
,
сав
јасније
указивати
,
као
сунце
кад
с
рана
зор
расти
из
мора
и
сав
се
више
и
више
узносити
.
Очекивао
јесам
и
ја
да
хтети
доћи
мој
пролеће
и
мој
лето
,
јер
јесам
доста
зима
и
доста
јесен
претурити
преко
глава
.
веровати
јесам
и
ја
да
јесам
бог
добар
тај
хтети
да
огрејати
зрака
онај
који
јесам
покосити
мраз
.
сав
јесам
веровати
да
хтети
бити
,
све
што
јесам
мој
очински
срце
у
дуг
,
брижан
ноћ
замишљати
,
све
што
јесам
будан
сањати
,
све
што
јесам
привиђати
.
А
један
дан
,
отиснути
се
и
мој
јединац
на
широк
пучина
и
ја
он
испратити
са
благослов
.
с
вече
сићи
јесам
на
обала
да
он
сачекати
али
јесам
мора
бити
узнемирено
као
и
душа
мој
.
неодољив
бура
који
јесам
долазити
однекуд
са
далек
страна
,
загрлити
са
зао
дух
мој
Отаџбине
,
зачети
јесам
бесан
игра
претити
и
небо
и
земља
.
обала
јесам
наш
дрхтати
под
ударац
вал
а
небо
се
мрчити
зловоља
и
бес
.
на
далек
хоризонт
буктати
јесам
румен
пламен
као
да
се
небо
упалити
.
ја
јесам
он
чекати
...
Тешка
ноћ
јесам
пасти
на
мој
Отаџбину
,
као
да
јесам
зао
дух
сметати
светлост
дан
тај
јесам
и
сунце
угасити
или
он
застрети
покров
свој
страст
и
јед
,
како
ни
један
једини
зрачак
не
бити
допрети
да
ми
загрејати
.
небо
јесам
ниско
пасти
и
његов
мрк
облак
загрлити
се
са
бесан
вал
,
који
јесам
се
све
више
узносити
и
сав
више
плавити
наш
китњаст
горе
и
наш
питом
доља
.
ја
јесам
он
чекати
...
на
Отаџбину
јесам
мој
већ
пасти
тежак
невоља
,
крвавити
јесам
река
почети
натапати
наш
плодан
поље
,
крвавити
јесам
суза
потекао
из
очи
мајак
,
крвав
јесам
знак
почети
да
се
бележити
праг
свачији
кућа
.
Пође
народ
у
горе
и
планина
да
се
склањати
испред
непогода
а
у
напуштен
село
зазвонити
звоно
наопако
оглашивати
задњи
час
.
ја
јесам
он
чекати
...
равнати
тај
бесан
бура
,
који
се
завитлати
над
мој
Отаџбином
,
ломити
се
и
у
мој
родитељски
груди
тежак
бура
брига
и
бол
.
засипати
јесам
ја
крвавити
талас
и
квасити
ја
топла
родитељски
недра
на
који
јесам
жудно
очекивати
да
загрлити
свој
јединац
;
засипати
јесам
ја
крвавити
талас
и
мешати
се
са
мој
родитељски
суза
.
ја
јесам
он
чекати
...
Чекао
јесам
он
и
чекати
он
још
!
Чекаћу
он
све
док
се
са
мој
живот
не
угасити
и
светиљка
који
јесам
уждити
у
душа
свој
.
он
хтети
доћи
,
он
само
не
моћи
да
наћи
пут
по
узбуркан
мора
,
али
чим
спазити
светиљка
који
родитељски
вера
жећи
,
кренути
он
наш
обала
,
пресећи
хтети
он
кљуна
чун
свој
вал
који
он
ометати
пут
и
доспеће
,
приспеће
,
доћи
хтети
...
сањати
јесам
и
сањати
увек
још
како
пловити
његов
чунић
окитити
бео
ружа
;
сањати
како
он
блистати
у
недра
чаробан
светлост
драг
камен
,
који
јесам
он
из
мора
крв
изнети
;
сањати
бео
голуб
који
ја
слазити
на
длан
и
узлазити
на
рам
и
сањати
девојка
у
бео
одевен
,
расплетен
кос
,
искитити
зелен
кукурек
и
модар
саса
,
пун
недра
румен
корали
који
посипати
стаза
који
хтети
он
доћи
.
он
хтети
доћи
,
он
јесам
жив
,
он
јесам
погинути
!
он
јесам
младост
а
младост
не
умирити
,
јер
из
шта
бити
ники
живот
нов
?
младост
јесам
бити
,
мишић
,
осећање
,
мисао
свој
доба
;
она
мисао
који
јесам
за
велик
дело
ослобођење
понети
читав
планина
страдање
и
пролити
морати
крв
,
сав
од
орашачки
састанак
па
до
овај
крвав
дан
.
младост
јесам
она
мисао
који
се
не
угибати
под
терет
страдање
,
који
се
не
гасити
у
мрак
сила
,
који
не
изчезава
под
удар
насиље
;
она
мисао
који
не
умирити
,
који
увек
живити
,
који
наџивљавати
све
што
јесам
трошан
,
све
што
јесам
малодушан
,
све
што
јесам
кратковремен
;
онај
мисао
,
који
бацити
и
у
гроб
,
разбијати
песница
гробну
плоча
и
васкрсавати
.
мисао
јесам
тај
што
гинути
на
наш
бојни
поље
за
слобода
;
мисао
јесам
тај
,
што
пред
наш
шанац
зидати
брдо
мртав
витез
;
мисао
јесам
тај
што
топлом
крв
росити
наш
поље
и
наш
горе
.
тај
мисао
јесам
кадар
понети
ја
,
изнемогао
живот
,
профанисан
обзир
,
омлитавео
малодушност
.
младост
,
младост
неоскрнављен
,
чист
и
невин
,
поносан
и
усправљен
—
њен
јесам
израз
,
њен
јесам
синоним
.
и
зато
јесам
младост
вечит
,
као
што
јесам
и
мисао
вечит
и
зато
младост
не
умирити
,
као
што
ни
мисао
не
умирити
и
зато
ти
јесам
умрети
,
ти
живити
,
ти
хтети
доћи
!
...
зато
се
у
мој
душа
и
не
гасити
светиљка
,
већ
јесам
ужизати
и
даље
,
ужизати
јесам
и
дан
и
ноћ
вера
и
нада
,
и
чекати
ти
,
јер
ти
хтети
доћи
!
ја
ти
чекати
...
ти
хтети
доћи
!
и
последњи
септембарски
дан
Завршиле
јесам
се
ратни
ферије
,
који
јесам
бити
настати
после
крвав
испит
на
Рудник
и
Цер
.
страховит
неман
уништење
преспавати
јесам
један
дуг
ноћ
,
те
ми
дати
мах
да
данути
,
да
умити
лице
и
опрати
рука
од
крв
,
да
покопати
мртав
и
ожалити
покопати
.
сад
се
опет
пробудити
и
помамно
дигнути
глава
;
затрести
она
се
тело
набрекао
страст
и
одмор
и
из
раздражен
ноздрва
сукнути
јесам
црвен
пламен
који
пасти
и
сагоревати
.
из
крвав
румен
,
који
јесам
већ
четири
стотина
дан
упаљен
небо
,
тамо
где
оно
на
север
наш
Отаџбине
грлити
видик
,
засиктати
јесам
муња
и
проломити
се
небо
тежак
грмљавина
.
обала
Сава
и
Дунаво
задрхтати
јесам
под
непогода
тај
;
густ
облак
дим
покрити
јесам
простран
банатски
и
сремски
раван
и
кроз
тај
дим
бљунути
јесам
ватра
из
тежак
челични
цев
те
као
пламен
усов
засути
наш
град
и
село
,
наш
горе
и
поље
,
наш
виноград
и
њива
,
што
се
низати
крај
зелен
обала
овај
велик
река
.
смрт
јесам
потегнути
снажан
кос
,
који
јесам
неколико
месец
превлачити
брус
,
и
почети
да
резати
дебео
откос
.
задрхтати
јесам
утроба
мајчин
који
јесам
донети
и
набрати
се
чела
очев
који
јесам
збринути
а
деца
њихов
,
тамо
на
крвав
обала
,
понесен
младост
,
који
сем
матерински
још
други
љубав
јесам
окусити
,
почети
јесам
страсно
да
грлити
смрт
као
први
свој
љубавница
,
да
јесам
грлити
и
да
—
падати
.
Румена
се
крв
измешати
са
мутан
вал
Сава
и
Дунаво
те
некад
цветан
и
плодан
обала
њихов
,
уродити
чудан
јесењи
плод
—
лешина
.
гавран
,
који
јесам
на
Овчем
Поље
,
Косово
,
Морава
и
Колубара
пробирати
зрно
на
пожњевен
њива
,
осетити
далеко
отуд
воњ
крв
и
кренути
јато
северни
обала
,
гакати
и
причати
успут
међу
себе
језовит
прича
о
тај
,
како
јесам
испијати
очи
јунак
на
Куманово
и
Облаков
,
на
Брегалница
и
на
Цер
.
далеко
,
у
доњи
махала
градски
,
већ
залелекати
један
мајка
;
на
један
сиротињски
кућица
,
горе
иза
град
,
извешати
се
црн
заставица
а
у
мој
суседство
,
пред
кућа
из
који
јесам
скоро
поћи
регрут
,
заурлука
пас
.
зло
коб
јесам
заћи
од
врата
до
врата
да
посећивати
некад
миран
и
срећан
дом
и
бол
да
бележити
траг
свој
стопа
.
Нешто
тешко
,
суморан
и
загушљив
као
оморина
,
промицати
кроз
ваздух
,
разређивати
он
и
кратити
ми
дати
.
као
да
и
тица
ниско
лет
,
као
да
и
дим
са
кућа
полегати
по
кров
,
као
да
се
већ
и
наш
поуздање
угибати
и
повијати
на
низак
.
пресећи
реч
који
јесам
заустити
и
оборити
брижан
глава
који
јесам
,
све
од
Рудник
и
Цер
,
високо
носити
.
А
борба
јесам
тек
почети
и
они
што
се
борити
и
гинути
,
тек
хтети
се
борити
и
гинути
.
непријатељ
јесам
већ
пребродити
Сава
и
Дунав
и
ту
,
на
наш
обала
,
срести
се
први
пут
очи
у
очи
и
прса
у
прса
,
војник
са
мазурски
језеро
,
са
немир
,
Лијеж
и
Анвер
,
са
војник
са
Куманово
и
Облаков
,
са
Брегалница
и
Цер
.
срести
јесам
се
и
одмерити
се
!
и
—
чудновато
,
из
тај
сусрет
никнути
јесам
у
наш
поуздање
.
мој
син
,
који
хтети
четири
дан
затим
,
у
један
крвав
сукоб
погинути
,
записивати
под
@card@
.
септембар
у
сав
дневник
,
који
јесам
сачувати
и
донети
ја
:
„
Доживели
јесам
историјски
част
да
се
први
пут
,
од
кад
као
народ
постојати
,
срести
на
бојиште
са
пруски
војска
који
јесам
,
окићен
победа
,
доћи
са
далек
фронт
.
сусрет
јесам
тај
испасти
на
штета
Виљемов
победоносан
војска
.
док
јесам
тај
војска
удаљавати
од
ми
страховит
артиљеријски
ватра
,
стрепити
јесам
да
иза
тај
ватра
наступати
исто
тако
страховит
војска
.
овај
,
што
јесам
она
срести
,
јесам
војска
из
немачки
новинарски
легенда
,
јесам
ни
војска
који
јесам
Хинденбург
стећи
маршалски
палица
а
свој
император
слава
први
војник
нов
век
.
овај
јесам
слаб
и
недорастао
деца
и
изнурен
,
кржљав
људи
.
куд
јесам
и
камо
Поћореков
војска
бити
и
угледан
и
поуздан
.
Победићемо
она
!
сусрет
са
она
донети
ми
јесам
непоколебљив
поуздање
,
а
тај
јесам
поуздање
већ
половина
наш
победа
!
“
овај
запис
не
казивати
само
осећање
један
младић
,
занесен
слава
смрт
за
Отаџбину
,
тај
јесам
бити
општи
осећање
наш
војска
.
Наши
јесам
се
рат
прекаљен
позивац
,
са
родитељски
сажалење
осмехнути
када
јесам
сагледати
овај
кржљав
младић
и
говорити
јесам
међу
себе
:
„
Шамарима
хтети
она
тући
!
“
када
јесам
код
Рама
први
заробљеник
Немац
,
пасти
у
рука
наш
,
бити
јесам
према
он
чак
и
нежан
.
поднаредник
,
који
се
ноћу
вратити
из
патрола
и
довести
он
,
подвикнути
јесам
онај
што
јесам
се
после
дневни
борба
одмарати
крај
ватра
и
закрчити
сав
место
:
„
Ајда
,
бре
,
диг'те
се
кој
,
нек
се
огрејати
овај
дете
!
“
кад
јесам
село
метати
она
грешан
дете
дрхтати
јесам
не
толико
од
зима
,
који
још
не
бити
озбиљно
припретити
,
колико
од
страх
,
веровати
да
се
сад
налазити
метати
дивљак
и
да
јесам
можда
тај
баш
тај
ватра
на
који
хтети
он
пећ
.
Немачка
јесам
старешина
нарочито
сугерирати
такав
бајка
свој
недорастао
војска
,
бојити
се
да
хтети
се
иначе
овај
непоуздан
дечак
листа
предавати
,
кад
се
погледати
очи
у
очи
са
опробан
ратник
српски
,
чији
вредност
и
храброст
јесам
ни
сам
Немац
потцењивати
.
—
питати
он
,
мора
,
хтети
ли
да
пухати
?
—
велим
поднаредник
онај
око
ватра
.
један
он
запитати
српски
,
други
он
запитати
влашки
,
уверити
чим
јесам
неки
туђин
да
он
требати
туђ
језик
говорити
па
хтети
он
тај
разумети
.
А
кад
ни
један
ни
други
питање
јесам
разумети
,
трећи
он
показати
дуван
и
понуда
.
Дечко
мана
глава
одбијати
и
погледати
бојажљив
по
преплануо
лице
око
ватра
.
—
да
он
дати
,
поднаредник
,
парац
хлеб
?
питати
један
просед
позивац
.
—
Биће
да
јесам
гладан
?
—
Дај
он
!
—
Мор
да
он
огрнути
овај
мој
шињел
—
велим
други
.
—
Биће
пре
да
јесам
прозепсти
,
а
ја
јесам
се
разгрејати
.
јесам
научити
тај
да
он
бити
киша
цео
дан
.
Дадоше
он
и
хлеб
и
огрнути
он
и
дете
се
мало
раскравити
и
ослободити
тај
просед
позивац
узити
да
ја
говорити
:
—
Што
јесам
тај
,
бре
,
послати
овамо
на
кланица
;
јесам
ти
за
тај
посао
.
боље
да
јесам
ти
остати
код
кућа
,
бити
бити
од
помоћ
мајка
и
кућа
,
а
да
јесам
твој
отац
доћи
овамо
.
с
он
знати
и
подносити
ми
да
се
бити
,
а
што
с
ти
?
јесам
л
’
тај
жив
отац
?
—
Мор
,
не
разумети
ти
ништа
!
—
смејати
он
се
други
.
—
разумети
,
што
да
не
разумети
.
ако
и
не
знати
шта
он
казати
он
видити
да
ја
он
јесам
жао
.
—
Што
ја
да
он
жалити
,
кад
он
не
жалити
његов
цар
?
—
ех
,
што
!
дете
јесам
,
јесам
криво
!
—
резоновати
позивац
.
—
бог
ја
,
велим
,
сутра
кад
почети
борба
и
да
она
не
убијати
него
овако
,
да
она
заробити
што
више
,
да
она
нахранити
и
огрејати
па
да
она
пустити
.
—
да
ми
јесам
какав
велик
рибарски
мрежа
па
да
она
ловити
ко
рибица
!
—
додавати
други
.
—
Мор
,
моћи
баш
тако
.
јесам
ту
само
деца
,
имати
ту
и
људи
!
—
имати
,
ама
видити
какав
јесам
.
они
јесам
на
Цер
бити
добар
,
бити
јесам
бар
војник
.
о
онај
на
Цер
и
други
се
причати
причати
у
наш
логор
.
казивати
се
,
како
јесам
Аустријанац
при
сусрет
са
Немац
,
на
српски
граница
,
рећи
овај
:
„
изволте
,
сад
јесам
на
ви
ред
!
“
ето
,
такав
јесам
се
разговор
водити
тамо
на
фронт
,
тако
јесам
поуздање
владати
тамо
.
и
тај
поуздање
отуда
,
почети
да
се
ширити
полако
и
постепено
и
овамо
у
позадина
.
ники
отуд
јесам
слати
порука
,
ни
гласник
,
ники
јесам
писати
,
ники
јесам
јављати
што
,
па
се
ипак
тај
поуздање
ширити
непознат
пут
и
допирати
до
ми
те
ми
почети
да
обузимати
неки
нов
осећај
,
да
се
бити
у
ми
онај
што
јесам
претрнути
и
почети
наново
да
веровати
и
дисати
пун
дах
,
који
јесам
дотле
уздржавати
.
као
после
грмљавина
,
који
јесам
претити
огањ
и
од
који
јесам
задрхтати
горе
и
планина
,
што
престравити
дан
душа
кад
линути
киша
и
небо
се
умирити
;
тако
јесам
и
ја
сад
већ
пратити
крвав
борба
са
неки
вера
,
осећати
чак
и
известан
нелагодност
што
јесам
за
тренутак
оборити
глава
.
А
веста
,
који
јесам
стизати
са
бојиште
,
само
јесам
још
подржавати
тај
поуздање
у
ми
.
у
сукоб
,
који
јесам
настати
на
наш
обала
,
Немац
јесам
,
незаштићен
више
свој
артиљерија
,
који
јесам
остати
с
онај
страна
Дунаво
,
а
изложити
наш
бајонет
,
скупо
и
крваво
плаћати
сваки
стопа
земља
и
,
да
јесам
бити
злокобан
први
октобар
и
мучки
нож
у
слабина
,
ко
знати
не
бити
ли
се
старозаветски
бајка
и
по
други
пут
поновити
на
српски
тле
,
те
не
бити
ли
Голијати
једном
увидети
да
јесам
жеља
за
слобода
мали
јачати
од
насиље
велик
.
поуздање
,
који
јесам
ми
веста
са
бојиште
потхрањивати
,
почети
јесам
бивати
тако
снажно
,
да
јесам
чак
превиђати
или
бар
потцењивати
појава
густ
облак
који
јесам
се
почети
збирати
на
исток
наш
Отаџбине
.
Бугарин
јесам
објавити
мобилизација
и
ми
догађај
јесам
бити
непознат
,
али
јесам
прелазити
преко
он
и
потискивати
јесам
упорно
сваки
песимистички
тумачење
те
појава
.
они
међу
ми
,
који
јесам
имати
какав
веза
са
стран
консул
—
а
овај
јесам
често
одлазити
у
Ниш
ка
свој
посланик
ради
обавештење
—
изгледати
да
јесам
бити
још
миран
у
тај
поглед
.
сав
пажња
обратити
јесам
на
веста
са
бојиште
и
тај
јесам
се
веста
просто
гутати
.
тај
веста
казивати
јесам
да
се
на
фронт
наш
јуначки
држати
,
да
немачки
прелаз
преко
Дунаво
почињати
бивати
њихов
пораз
и
да
у
Ниш
са
поуздање
гледати
у
ситуација
или
бар
такав
поуздање
јавно
исказивати
.
новина
јесам
се
нестрпељив
очекивати
и
грозничаво
грабити
;
телефон
,
и
онај
у
команда
и
онај
у
начелство
и
онај
у
централа
,
допуњавати
јесам
оно
што
новина
јесам
стигнути
да
забележити
.
свет
се
на
улица
,
на
ћошак
и
пред
дућан
,
окупљати
око
онај
,
који
гласно
читати
крупан
и
маснити
слово
штампан
телеграм
с
бојиште
а
у
кафана
,
око
онај
,
који
јесам
телефон
сазнавати
нов
веста
.
у
скопљански
кафана
код
„
Зрињски
“
и
код
„
Слобода
“
образовати
јесам
се
читав
клуб
за
прибирање
и
саопштавање
веста
.
сто
,
на
подне
и
с
вече
препун
и
сваки
нов
гост
који
наићи
доносити
и
нов
вест
.
тамо
код
„
Слобода
“
радозналац
се
јатомице
збирати
око
железнички
чиновник
.
овај
доносити
веста
који
јесам
на
тастер
чути
од
свој
нишки
колега
и
онај
који
путник
са
воз
пронос
дуж
пруга
.
они
често
пута
сазнати
веста
пре
но
што
она
и
надлежан
власт
примити
.
код
„
Зрињски
“
свраћати
официр
из
команда
трупа
,
који
јесам
закопчати
и
мало
казивати
или
хтети
да
потврда
или
демантовати
већ
распрострети
вест
;
долазити
војни
цензор
и
чиновник
из
телеграфски
централа
и
саопштавати
шта
јесам
тај
и
тај
телеграфиста
из
Ниш
,
јутрос
рано
при
предаја
дежурство
,
казати
тастер
поверљиво
свој
скопљански
колега
а
на
основа
депеша
који
јесам
ноћас
откуцати
;
долазити
најзад
и
сарадници-
„
српски
југ
“
,
и
казивати
сав
разговор
који
јесам
још
малочас
„
пре
три
четврти
сат
“
водити
на
телефон
са
нишки
пресбиром
и
о
последњи
депеша
који
јесам
мало
час
начелник
по
коњаник
послати
у
штампарија
,
тај
хтети
се
због
она
и
излазак
листа
да
задржати
нешто
.
сав
тај
саопштење
новост
пратити
граја
,
објашњење
,
доказивање
,
обавештење
.
онај
тамо
допуњавати
веста
неки
свој
приватан
сазнање
,
овај
овамо
не
веровати
док
не
видити
„
црно
на
бео
“
.
оптимиста
се
одушевљавати
,
песимиста
бити
хтети
а
немати
храброст
да
он
се
придружити
.
Одушевљени
наручивати
пива
„
за
сав
“
;
хладан
и
размишљен
узети
мастиљав
писаљка
,
умочити
јесам
у
пена
од
пива
и
црта
по
бео
кафански
чаршав
положај
,
што
кафеџија
попреко
гледати
али
гутати
за
љубав
повољан
веста
који
јесам
и
он
раздрагати
.
—
Макензен
нек
абдицирати
на
свој
војнички
слава
!
—
узвикивати
онај
што
јесам
наручити
пива
„
за
сав
“
.
—
Још
сад
јесам
у
равница
—
објашњавати
онај
што
немилостиво
шарати
кафеџијин
чаршав
.
—
недовољно
јесам
заштитити
а
огроман
фронт
,
од
Вишеград
до
Кладово
.
ја
морати
нешто
мало
одступити
да
бити
се
дочепати
нов
,
виших
положај
.
Заузећемо
фронт
од
прилика
овде
,
ево
овако
...
—
и
тај
говорник
повлачити
грдан
дебео
мастиљав
линија
,
који
се
разливати
по
чаршав
и
добијати
облик
плав
маљав
гусеница
.
—
То
јесам
врло
дугачак
фронт
!
—
примећивати
кафеџија
,
одмеравати
мрзовољно
дужина
мастиљав
линија
који
ни
прање
не
моћи
ишчезнути
.
—
да
,
још
морати
одступити
,
да
она
увући
што
дубље
у
планина
!
—
пристајати
онај
кафански
стратег
,
па
живо
додавати
:
—
и
,
онда
,
одлучан
бити
битак
бити
можда
овде
негде
,
у
долина
Морава
.
—
код
Багрдан
!
—
додавати
трећи
са
поуздање
,
јер
тај
Багрдан
,
вероватно
из
школски
задатак
ђак
наш
Војна
академија
,
прећи
јесам
некако
и
у
светина
и
држати
јесам
у
заблуда
неколико
генерација
,
сав
до
овај
рат
,
да
јесам
он
поуздан
заштита
моравски
долина
и
цео
јужне
Србија
.
—
То
значити
Београд
опет
да
се
напустити
?
—
питати
песимиста
,
који
мало
учествовати
у
разговор
,
јер
он
при
сваки
његов
примедба
сав
жучно
нападати
.
—
Београд
?
—
збунити
се
цртач
гусеница
.
—
не
морати
да
се
напустити
,
ја
мислити
не
морати
да
се
напустити
.
—
Па
не
моћи
,
држати
Београд
ако
хтети
на
Багрдан
да
она
чекати
!
—
додавати
суво
и
скоро
пакосно
песимиста
,
—
Па
најзад
и
да
се
напустити
!
Зашто
да
се
не
напустити
!
—
узвикивати
охрабрен
одушевљен
стратег
.
песимиста
прогунђати
нешто
кроз
зуб
а
одушевити
уза
да
бранити
свој
гледиште
.
—
први
пут
кад
јесам
пасти
,
веровати
заплакати
сам
и
сам
,
као
да
ја
јесам
неки
рођени
погинути
.
али
онда
јесам
бити
други
.
видети
јесам
колико
јесам
погрешити
што
јесам
он
и
толико
бранити
,
јер
ми
јесам
напуштање
његов
затим
донети
победа
.
—
ипак
бити
ја
волети
...
—
покушавати
да
казати
свој
мишљење
песимиста
али
он
одушевити
одмах
преплављати
маса
реч
и
не
давати
он
да
изговорити
реченица
до
крај
.
—
најзад
,
не
морати
ни
напуштати
Београд
.
Можда
не
морати
ни
доћи
до
битка
на
Багрдан
,
можда
хтети
она
раније
скрхати
.
пре
јесам
Београд
бранити
сам
,
бранити
јесам
он
жандарм
и
трећепозивац
,
јесам
ни
бранити
у
ствар
,
напустити
јесам
по
наредба
,
евакуисати
јесам
.
сад
јесам
сасвим
други
;
на
Београд
јесам
енглески
и
француски
топ
а
по
Дунаво
и
Сава
пловити
мина
који
јесам
посејати
руски
минер
.
нек
изволети
сад
!
овај
казивање
почети
допуњавати
један
скорашњи
добеглица
,
беогрђанин
,
и
разговор
се
најпре
задржати
на
питање
о
одбрана
Београд
,
затим
опет
сићи
у
Морава
и
закачити
се
и
по
други
пут
за
Багрдан
.
—
То
јесам
тврђава
,
природан
тврђава
!
—
довикивати
један
обвезник
чиновнички
ред
који
јесам
радити
у
војни
станица
.
Одушевљени
таман
поново
умочити
писаљка
у
пена
од
пива
а
песимиста
,
без
икакав
веза
са
предмет
разговор
,
избацити
као
бомба
:
—
А
Бугарин
?
доктор
,
који
јесам
бити
песимист
али
се
јесам
олако
ни
одушевљавати
,
додати
полугласан
,
више
себе
:
—
да
,
и
она
требати
узети
у
рачун
!
Одушевљени
план
.
—
ни
мало
,
ни
у
какав
рачун
!
—
Па
и
они
мобилисати
!
—-
додати
доктор
мирно
.
—
за
сав
рачун
или
,
ако
хтети
,
за
наш
рачун
,
за
рачун
савезник
!
—
Дај
Божа
!
—
окуражити
се
песимиста
осећати
да
јесам
у
доктор
добити
потпора
.
—
пре
сав
не
мобилисати
само
Бугарин
већ
и
Грк
а
несумњиво
јесам
и
Румунија
на
опрез
и
тек
што
јесам
стигнути
телеграм
да
и
она
мобилисати
.
ако
Бугарска
мобилисати
против
ми
,
Грчка
јесам
уговорно
обавезан
да
ми
бранити
а
тако
исто
и
Румунија
,
који
не
бити
дозволити
поремећај
стање
на
Балкан
,
који
јесам
створити
Букурешки
уговор
.
према
тај
,
ето
ви
ситуација
у
који
бити
запасти
Бугарска
ако
бити
ми
напасти
.
али
она
тај
хтети
!
да
јесам
смести
,
не
бити
она
пропустити
онако
згодан
прилика
прошли
година
,
када
јесам
Аустријанац
заузети
западни
Србија
.
А
кад
јесам
тај
прилика
пропустити
па
тек
сад
мобилисати
,
значити
да
не
мобилисати
против
ми
.
тај
јесам
јасно
као
дан
!
—
завршити
победоносно
одушевљен
.
и
сад
се
развити
жив
препирка
по
тај
питање
.
Упадоше
у
разговор
и
они
који
дотле
јесам
уопште
учествовати
у
разговор
;
узвикивати
јесам
и
онај
који
јесам
до
сад
мирно
и
хладнокрван
говорити
и
уопште
,
разговор
прећи
у
жив
и
нервозан
полемика
.
један
јесам
наводити
неки
Радославовљев
говор
;
други
,
чланак
неки
француски
листа
,
трећи
јесам
на
полеђина
кутија
од
цигарета
исписивати
број
балкански
војсака
;
четврт
јесам
цитирати
српско-грчки
уговор
;
пета
јесам
наводити
сав
разговор
са
руски
консул
који
јесам
„
поуздано
знати
“
да
хтети
Бугарин
ударити
на
Турчин
.
сваки
нов
аргумент
убацити
у
разговор
,
као
нов
дрво
бацити
у
ватра
,
разгоревати
јесам
пламен
и
разговор
се
све
више
развијати
,
сав
више
пети
и
сав
широк
број
учесник
обухватати
.
тај
тако
за
један
сто
а
за
други
вода
реч
један
господин
редак
,
просед
кос
,
светао
и
округао
очи
и
висок
сув
врата
,
уз
који
се
при
говор
јабучица
пењати
и
слазити
као
лоптица
од
жива
у
барометар
.
Чим
попети
глас
и
лоптица
пожурити
горе
под
вилица
а
чим
спустити
и
лоптица
се
нагло
спуштати
у
свој
лежиште
,
у
крагна
.
он
јесам
избеглица
из
Београд
и
врло
често
одлазити
некакав
свој
посао
у
Ниш
,
тај
се
отуд
увек
враћати
пун
комбинација
поцрпен
из
разговор
са
„
тај
и
тај
“
.
А
разумети
се
,
„
тај
и
тај
“
јесам
увек
важан
личност
или
бар
неки
који
јесам
моћи
да
имати
веза
са
важан
личност
.
он
зато
говорити
само
у
крупан
потез
и
само
о
крупан
ствар
.
—
овај
јесам
читав
план
,
клопка
,
у
који
јесам
упалити
Немац
.
Наша
јесам
улога
да
она
а
са
она
и
Аустријанац
,
увући
што
дубље
у
земља
а
један
снажан
руски
офанзива
на
Карпати
и
једновремен
талијански
на
Изонцу
,
имати
да
она
пресећи
одступница
или
бар
да
она
натерати
на
један
вратоломан
одступање
,
при
који
хтети
евакуисати
Срем
,
Банат
и
Бачка
.
дотле
хтети
се
и
Румунија
определити
и
,
са
ми
заједно
,
кренути
један
широк
фронт
на
север
и
ту
хтети
се
,
у
маџарски
равница
повести
велик
и
одлучан
битак
овај
рат
,
битак
који
хтети
бити
задаћа
да
скрхати
дефинитивно
Аустрија
и
тај
слом
нагнати
Немачка
на
тражење
мир
.
—
ама
,
зашто
баш
ми
изабрати
да
код
ми
ући
непријатељ
што
дубље
у
земља
?
—
гунђати
песимиста
овај
сто
јер
,
по
правило
у
овакав
прилика
,
сваки
сто
имати
свој
песимиста
.
—
тако
!
ми
,
него
ко
хтети
?
—
одговорити
набусит
господин
са
јабучица
.
—
ја
бити
волети
...
—
хтети
опет
нешто
да
приметити
песимиста
,
један
господин
сув
као
босиљак
за
икона
који
дуг
и
танак
прст
скидати
пена
с
пива
и
трескати
јесам
о
земља
као
берберин
сапуница
.
—
не
питати
се
ту
шта
ти
волети
а
шта
ја
.
Наш
јесам
положај
такав
!
—
узвикивати
узбуђено
просед
господин
и
јабучица
он
се
пењати
под
вилица
.
—
јесам
л
’
знати
да
играти
шах
?
—
знати
!
—
одговарати
песимиста
.
—
е
,
видити
,
на
овај
поље
морати
повући
фигура
па
да
направити
мат
,
на
тај
и
ни
на
који
други
.
е
,
сад
нека
доћи
неко
па
неки
казати
:
„
ама
ја
не
бити
волети
на
тај
поље
!
“
Шта
хтети
да
он
казати
ако
јесам
прав
шахиста
?
Рећи
хтети
он
да
јесам
будала
,
јесам
ли
?
не
зависити
тај
,
брата
,
од
тај
шта
ти
волити
,
него
с
овај
поље
моћи
да
се
направити
мат
,
па
тај
ти
јесам
.
Разумеш
ли
сад
!
?
сув
господин
смагнути
свој
узак
раме
па
се
замислити
и
тек
додати
:
—
Па
добро
,
мат
са
тај
страна
.
А
шта
хтети
ако
Бугарин
...
јесам
ни
дорећи
а
у
просед
се
господин
јабучица
нагло
попити
под
вилица
и
он
чисто
сунути
на
човек
узак
раме
.
—
где
јесам
ви
тај
читати
,
ко
ви
јесам
тај
казати
?
—
Па
мобилисати
.
—
неки
мобилисати
,
па
шта
?
—
Кажем
само
...
—
Кажете
,
да
,
ал
’
не
требати
тако
ништа
на
памет
говорити
.
Ништа
,
разумети
ли
?
—
окренути
просед
господин
на
„
ви
“
,
као
што
тај
обично
бивати
у
полемика
кад
прећи
у
љутња
.
песимиста
не
одговорити
ништа
.
—
најзад
,
добро
—
наставити
ватрен
проседити
—
допуштати
нека
и
Бугарин
ударити
на
ми
,
што
апсолутно
хтети
бити
;
али
,
за
ваш
љубав
,
ето
допуштати
.
па
шта
онда
?
—
Па
не
бити
бити
згодити
!
—
гунђати
песимиста
.
—
говорити
на
памет
јер
не
знати
—
и
он
се
уздржати
—
ето
,
натерати
ја
још
да
ви
казати
ствар
који
се
не
казивати
,
који
јесам
поверљив
.
—
ако
јесам
поверљив
не
морати
ја
она
казати
.
—
не
морати
!
знати
ја
да
не
морати
,
ал
ето
изазивати
човек
.
најзад
,
ви
тај
хтети
ваљда
разгласити
?
—
Божа
сачувати
!
—
дакле
упамтити
,
овај
што
ви
казати
ствар
јесам
потпуно
поверљив
.
Савезничка
јесам
војска
на
пут
за
Балкан
,
ако
већ
јесам
...
—
за
Балкан
?
!
—
да
,
господин
мој
!
—
исправити
се
победоносно
просед
и
пргав
господин
.
—
А
зашто
?
—
питати
песимиста
искрено
изненадити
овај
новост
.
—
да
ми
са
придружити
при
савезнички
офанзива
на
север
.
и
сам
песимиста
се
озарити
лице
на
глас
о
долазак
савезнички
војска
а
просед
,
који
он
јесам
победоносно
гледати
,
умирен
утисак
који
јесам
тај
његов
изјава
учинити
,
барометарски
се
лоптица
спустити
дубоко
у
свој
лежиште
.
после
дуг
ћутање
и
уживање
у
утисак
који
јесам
произвести
,
просед
господин
пркосно
узвикнути
:
—
но
,
шта
велим
сад
о
ваш
Бугарин
?
Човек
узак
раме
не
одговорити
ништа
.
—
изволте
,
изволте
правити
сад
комбинација
,
ако
моћи
!
такав
јесам
се
од
прилика
разговорити
водити
у
кафана
тај
дан
,
а
тако
исто
и
у
кафаница
,
где
се
збирати
они
што
не
читати
новина
али
јесам
чути
по
где
што
од
овај
и
од
онај
.
ту
се
говорити
о
тај
шта
јесам
казати
„
наредник
из
дивизија
“
и
„
жандар
из
начелство
“
и
обележавати
се
ствар
крупан
потез
и
са
мало
реч
.
—
Хоће
Макензен
да
потражити
онај
царски
орден
што
он
јесам
Поћорек
изгубити
у
Ваљево
!
—
Чекај
само
док
и
Влауца
ударити
у
дахире
да
видити
како
хтети
да
играти
швапски
медвед
!
—
Баћушка
хтети
он
с
леђа
,
мора
,
па
хтети
да
рипати
у
Дунав
к'о
жаба
!
како
у
кафана
и
кафаница
,
тако
и
на
улица
.
на
простор
где
се
камени
мост
укопати
у
десни
обала
Вардар
,
срести
се
чиновник
који
јесам
изаћи
из
канцеларија
са
онај
,
који
се
пунити
пунцат
новост
враћати
из
кафана
и
ту
се
образовати
гомилица
у
који
увек
по
један
говорити
а
сав
остати
слушати
.
тако
исто
и
доле
,
код
дивизија
,
где
избијати
гвозден
мост
,
тако
и
горе
,
код
општина
.
с
леви
страна
камени
мост
,
горе
у
чаршија
,
по
онај
туђарски
традиција
из
доба
ћепенак
,
збирати
се
комшија
у
тај
и
тај
.
прво
распитивати
о
курс
наполеон
навикнути
да
по
тај
курс
оцењивати
и
ситуација
а
затим
слушати
новост
са
фронт
,
допуњивати
она
глас
који
јесам
ко
од
она
побрати
у
неки
канцеларија
где
јесам
посао
бити
или
од
неки
чиновник
који
се
у
дућан
увратити
.
у
кафаница
одмах
под
мост
,
у
дно
чаршија
,
где
се
редовно
збирати
грчки
колонијица
скопљански
,
читати
се
новина
који
јесам
стигнути
из
Солун
и
одушевљено
се
говорити
о
грчки
мобилизација
и
тумачити
се
позив
грчки
поданик
,
који
јесам
овдашњи
грчки
консул
објавити
.
и
ма
да
се
свет
тако
са
сав
страна
и
из
сав
могућ
извор
обавештавати
и
сазнавати
новост
,
ипак
жеђ
за
вест
сав
више
расти
.
свако
који
јесам
сазнати
што
,
мало
јесам
тај
и
увек
веровати
да
постојати
још
што
,
што
он
јесам
сазнати
.
оне
,
за
који
се
мислити
да
јесам
обавештен
,
јер
имати
веза
или
начин
да
што
више
сазнати
,
пресретају
,
задржавати
и
опкољавати
гомилица
и
цедити
она
питање
док
она
све
не
казати
.
А
људи
се
на
пролаз
већ
и
здрав
реч
:
„
имати
ли
што
?
“
сваки
извор
веста
имати
и
сав
сат
,
свој
време
и
према
тај
време
и
место
где
јесам
извор
,
кретати
се
и
окупљати
гомила
.
ујутру
,
између
@card@
и
@card@
час
,
на
јутрен
кафа
,
који
хтети
телеграфиста
који
јесам
дежурати
ноћас
,
увратити
да
пити
,
чути
се
веста
што
она
јесам
он
сазнати
ноћас
на
дежурање
,
бити
из
депеша
који
јесам
доћи
или
проћи
кроз
станица
,
бити
из
свој
тастерски
разговор
са
нишки
колега
.
и
ту
,
где
знати
радозналац
да
тај
телеграфиста
пити
јутарњи
кафа
,
окупити
се
измађ
@card@
и
@card@
час
.
Измеђ
@card@
и
@card@
час
разговарати
начелник
са
Нишом
на
телефон
и
ви
лепо
видити
како
у
тај
доба
гомилати
тегла
ка
начелство
,
очекивати
ко
хтети
отуд
изаћи
.
око
@card@
час
излазити
лист
„
српски
југ
“
и
онда
се
он
грабити
и
читати
од
врх
до
дно
.
око
@card@
на
подне
,
пошто
јесам
дотле
проћи
и
нишки
воз
,
скупљати
се
људи
у
кафана
да
преручити
што
јесам
чути
,
да
допунити
онај
што
јесам
они
чути
и
да
прокоментарисати
поједини
веста
.
тако
побрати
са
разних
извор
,
сређен
,
допуњен
и
прокоментарисан
веста
,
расипати
се
затим
по
кућа
,
одакле
она
жена
односити
у
комшилук
;
одатле
се
преносити
у
чаршија
,
где
се
брзо
и
хитро
разносити
од
ћепенак
до
ћепенак
.
али
како
који
дан
ближе
крај
септембар
,
почети
се
ипак
вест
из
Бугарска
поклањати
сав
велик
пажња
,
једнак
готово
као
и
вест
са
бојиште
.
сав
оно
што
бити
новина
казати
или
што
бити
се
и
иначе
чути
,
не
бити
ники
бити
довољно
нити
бити
он
моћи
потпуно
умирити
,
јер
према
покрет
бугарски
трупа
ка
наш
граница
,
бити
јесам
све
јасније
да
се
тај
моблизација
ми
тицати
.
од
како
јесам
тај
сумња
и
Ниш
званично
нагласити
,
двојина
јесам
порасти
жеђ
за
новост
и
крај
сав
досадањи
извор
,
свет
јесам
почети
гомила
да
сачекавати
нишки
воз
са
који
јесам
путник
доносити
многи
веста
.
на
свако
готово
тај
воз
бити
јесам
међу
путник
по
који
необичан
,
обавештен
,
који
јесам
умести
казивати
и
онај
што
новина
не
казати
,
и
око
он
бити
се
обично
окупљати
тај
гомилица
.
тако
јесам
данас
на
воз
један
београђанин
,
који
бегати
из
престоница
и
ићи
права
за
Солун
не
задржавати
се
нигде
,
донети
пун
веста
из
Београд
.
он
јесам
кренути
@card@
.
у
ноћ
.
тај
јесам
она
страшан
ноћ
који
јесам
решити
судбина
Београд
.
он
јесам
причати
језовит
ствар
о
бомбардовање
који
јесам
,
тај
дан
,
трајати
од
подне
па
сав
до
осам
час
увече
а
затим
јесам
прекинути
или
бар
бити
јесам
јак
пауза
,
за
време
који
се
он
склонити
из
Београд
.
да
ли
јесам
тај
ноћ
или
сутра
дан
настављен
борба
,
он
јесам
знати
рећи
.
ма
да
јесам
тај
бомбардовање
,
који
јесам
он
преживети
,
учинити
тежак
утисак
и
унети
паника
у
грађанство
престоница
,
он
јесам
ипак
кренути
из
Београд
са
уверење
да
непријатељ
хтети
успети
да
прећи
.
тврдити
јесам
да
јесам
положај
наш
на
Банов
брдо
и
нов
гробље
тако
јак
и
тако
одбрамбено
добар
,
да
хтети
моћи
спречити
сваки
прелазак
.
једино
јесам
жалити
што
хтети
Београд
ужасно
страдати
,
ако
се
бомбардовање
наставити
у
оваки
мера
.
кад
јесам
он
кренути
с
вече
,
већ
јесам
догледати
на
Дорћол
пламен
и
дим
од
запаљен
кућа
.
у
Ниш
јесам
ни
слазити
али
се
врло
дуго
бавити
на
станица
и
ту
јесам
чути
да
мобилисати
и
Грчка
и
Румунија
,
што
имати
да
бити
одговор
на
бугарски
мобилизација
.
на
нишки
станица
чути
јесам
и
потврда
веста
да
се
савезник
већ
искрцавати
у
Солун
.
тај
искрцавање
савезник
на
југ
бити
јесам
утеха
на
други
тас
теразије
који
јесам
на
први
бити
брига
са
прибирање
бугарски
трупа
на
исток
.
с
тај
јесам
се
од
сад
подједнако
интересовати
и
онај
што
се
дешавати
у
Солун
,
па
почети
поред
нишки
,
дочекивати
и
солунски
воз
.
и
путник
са
овај
,
потврдити
јесам
ми
да
се
савезник
одиста
искрцавати
.
—
ама
јесам
ли
ви
тај
свој
очи
видети
?
—
питати
један
путник
онај
песимиста
узак
раме
.
—
Вида
,
разумети
се
!
у
среда
@card@
.
овај
месец
,
бити
јесам
баш
на
кеј
,
кад
уједанпут
залупати
добош
и
засвирати
труба
.
светина
очас
испунити
тротоар
и
закрчити
улица
.
отуда
јесам
марширати
један
зуавски
пук
,
проћи
кроз
варош
крај
ми
и
отићи
на
Зејтинлик
.
Кажу
,
овај
јесам
доћи
са
Дарданели
а
сад
се
чекати
пук
који
ићи
права
из
Француска
.
овако
одлучан
потврда
веста
ободрити
ми
и
онај
тас
на
теразије
на
који
јесам
утеха
,
претезати
.
—
Доста
јесам
Румунија
само
да
поновити
сав
марш
из
@card@
година
на
Софија
!
—
већ
понова
оживљавати
у
кафана
објашњење
,
који
јесам
бити
последњи
дан
два
као
мало
уступити
место
брига
.
—
и
Грчка
сад
представљати
добар
снага
.
она
,
са
нов
област
,
моћи
да
избацити
на
граница
најмање
@card@
.
@card@
војник
!
—
То
бити
значити
да
бити
Бугарска
морати
на
три
фронт
да
се
бити
.
па
тај
јесам
већ
имати
једанпут
и
тај
јесам
одвести
у
Букурешт
.
—
Ал
’
не
заборавити
да
ја
овај
прилика
не
моћи
дати
онај
отпор
који
јесам
дати
на
Брегалница
!
—
додавати
опет
песимиста
.
—
Зашто
да
не
?
ја
сад
имати
пет
дивизија
више
но
што
јесам
она
имати
тринаести
а
и
Грк
,
моћи
сад
да
примити
велик
снага
на
себе
,
но
онда
,
удвостручити
јесам
војска
!
—
и
још
нешто
!
не
заборавити
да
хтети
Бугарин
сад
имати
четири
фронт
а
не
три
као
пре
.
—
како
четири
?
—
Па
зар
хтети
Рус
,
у
случај
да
ми
Бугарин
напасти
,
искрцати
за
двадесет
и
четири
сат
војска
на
Варна
и
Бургас
?
—
и
пет
,
и
пет
фронт
,
господа
;
јер
