домаћина,
очекујемо
нешто
више
.
—
Шта
,
за
име
Бога
?
—
Ево
шта
,
један
председник
општине
,
само
кад
хоће
,
може
много
да
уради
.
Ти
имаш
да
радиш
толико
,
да
не
би
знао
где
ти
је
глава
од
послова
,
само
кад
би
хтео
.
Не
треба
да
идемо
далеко
,
да
пођемо
од
твога
прага
,
па
ћеш
одмах
видети
шта
имаш
да
радиш
.
Да
наспеш
прво
овај
твој
сокак
.
Па
да
наредиш
да
се
наспу
сви
сокаци
у
селу
да
не
газимо
блато
.
То
је
посао
који
припада
у
дужност
председнику
општине
,
а
теби
се
дала
прилика
,
да
тиме
оставиш
лепу
успомену
о
себи
свом
селу
.
—
Тхи
!
...
ја
мислим
бозна
шта
ћеш
ми
рећи
,
а
ти
бринеш
за
наше
каљаве
сокаке
!
Ако
газимо
блато
,
ми
газимо
,
што
ти
нас
жалиш
—
рече
Живан
.
Пера
заусти
да
му
одговори
на
ово
,
али
му
се
очи
зауставише
на
децу
,
која
се
по
дворишту
возаху
на
једним
гвозденим
колицима
,
оним
истим
колицима
од
онога
плуга
,
који
је
пре
неколико
година
пред
судницом
стајао
као
чудовиште
и
нуђен
људима
на
поклон
.
Па
кад
га
нико
није
хтео
примити
,
онда
су
поједини
крадљивци
поскидали
од
њега
све
што
се
могло
скинути
:
раоник
,
цртак
,
даску
и
шрафофе
,
па
метули
на
своје
дрвењаке
,
а
колица
оставили
да
се
не
изгуби
о
њему
успомена
.
Пера
се
одавно
помирио
с
тим
да
је
тај
први
гвозден
плуг
морао
зарђати
и
пропасти
,
да
би
припремио
земљиште
будућим
гвозденим
плуговима
у
том
селу
.
Али
га
ипак
ова
слатка
вожња
председничке
деце
на
његовим
колицима
доведе
до
читавог
огорчења
.
Па
после
таког
размишљања
рече
љутито
:
—
Шта
ми
је
вајде
да
ти
говорим
,
кад
ме
не
слушаш
!
—
А
шта
те
као
нисам
до
сад
послушао
?
—
запита
га
Живан
.
—
Па
,
ето
ниси
хтео
да
ореш
гвозденим
плугом
,
него
си
дозволио
да
ти
се
деца
с
њим
играју
.
—
Е
,
то
му
никад
не
могу
опростити
!
—
рече
поп
-
Јова
,
гледајући
у
децу
како
се
са
задовољством
и
кикоћањем
возају
.
—
Молим
те
попе
и
ти
учитељу
,
—
рече
Живан
мало
ватреније
,
—
да
је
добар
плуг
,
ви
не
би
побегли
од
њега
,
но
би
орали
ка
’
и
други
људи
.
—
Па
мислиш
ваљда
да
ми
немамо
право
да
те
учимо
у
земљорадњи
,
ако
ми
не
оремо
?
—
рече
поп
.
—
Ти
имаш
право
да
ме
учиш
о
цркви
,
Богу
и
поштењу
,
а
о
земљи
како
се
оре
,
не
тражим
ја
бољега
мајстора
од
мене
.
—
Ми
немамо
право
да
те
учимо
о
плугу
онолико
исто
,
колико
ти
имаш
право
,
што
мислиш
да
знаш
правилно
да
ореш
.
—
Ама
што
сте
окупили
ви
за
те
гвоздене
плугове
,
кад
земља
тражи
и
мотику
,
а
не
само
плуг
,
па
и
кишу
,
па
и
берићетну
годину
.
—
Добро
,
онда
посеј
на
пут
кукуруз
,
или
на
њиву
неорану
,
па
да
видиш
да
ли
ћеш
имати
рода
,
—
рече
Пера
.
—
А
шта
то
мења
ствар
ако
се
земља
преврне
дрвењаком
,
или
гвоздењаком
?
—
Ево
шта
мења
,
сеци
леб
дрвеном
цепанком
,
а
сеци
ножем
,
па
ћеш
видети
чим
ћеш
брже
и
лакше
пресећи
.
—
Па
лепо
,
ја
би
баш
за
вашу
љубав
пробао
једанпут
да
орем
тим
плугом
,
али
шта
вреди
кад
су
му
поскидали
све
делове
,
—
одобровољи
се
Живан
.
—
Камо
лепе
среће
да
су
га
цео
украли
,
па
с
њим
орали
,
радо
би
им
опростио
тај
грех
,
—
уздахну
поп
-
Јова
.
—
А
да
ли
би
му
се
могли
набавити
они
делови
,
што
су
му
покрађени
?
—
припита
Живан
.
-
У
свако
време
!
—
разведри
лице
Пера
и
пође
с
поп
-
Јовом
,
задовољен
тим
,
што
се
Живан
почео
распитивати
о
гвозденом
плугу
.
ИИ
.
Радичевићи
су
се
снабдели
за
живот
свој
онолико
,
колико
да
се
за
извесно
време
не
позна
оскудица
.
Али
се
нису
осигурали
оним
,
што
им
је
у
новом
животу
неопходно
било
,
нису
се
постарали
за
резерву
,
ни
новчану
,
ни
сточну
,
ни
житну
,
која
би
им
одстранила
сваки
изненадни
препад
,
било
с
неба
,
било
од
људи
.
Јер
кад
су
већ
остали
без
резерве
у
радној
снази
,
коју
су
у
задрузи
у
изобиљу
имали
,
онда
им
је
ова
друга
врста
резерве
,
бар
за
прво
време
била
од
насушне
потребе
.
Вез
резерве
не
оставља
себе
ни
миш
,
ни
јазавац
,
ни
мрав
,
ни
пчела
,
ни
никаква
војска
у
свету
,
па
ни
сваки
паметан
човек
.
Радичевићима
се
брзо
дала
прилика
да
тај
свој
недостатак
осете
.
Јер
одмах
идућега
пролећа
после
њихове
деобе
,
команда
војна
одазва
на
двадесетодневну
вежбу
Стевана
и
Уроша
.
А
то
је
било
оно
златно
време
у
години
кад
сваки
земљорадник
капарише
годижбину
и
кад
му
је
сваки
дан
проведен
на
свом
имању
од
неоткупне
вредности
.
Шта
су
могле
Станојка
и
Милена
друго
да
раде
,
него
да
моле
Живана
и
Ненада
да
им
изору
за
кукуруз
да
не
би
прошло
време
.
Али
они
док
поораше
прво
своје
њиве
,
за
Стевана
и
Уроша
већ
беше
доцкан
.
Те
им
њиве
омашише
с
родом
тога
лета
.
И
они
морадоше
зајмити
кукуруз
те
године
по
селу
.
Идуће
године
изораше
сви
своје
њиве
на
време
али
тада
пак
навали
таква
суша
,
да
нису
могли
набрати
хране
,
ни
приближно
потреби
за
годину
дана
.
Да
не
би
више
упадали
у
дуг
зарад
хране
Радичевићи
проширише
зиратну
земљу
кроз
утрину
.
А
то
што
су
они
урадили
,
урадили
су
још
раније
други
сељани
.
И
сеоска
се
утрина
с
дана
на
дан
смањиваше
.
Наста
читав
грабац
око
утрине
ораовачке
.
Догодише
се
неколико
туча
и
два
убиства
,
због
отмице
утрине
,
док
најзад
село
не
донесе
решење
:
да
се
издели
сва
утрина
међу
сељанима
,
од
које
и
Радичевићи
добише
свој
део
.
Али
општи
и
слободан
сточни
испуст
,
одједанпут
би
пресечен
тим
решењем
.
„
Сваки
у
свом
атару
да
чува
стоку
“
,
обзнани
општина
свима
и
свакоме
у
селу
.
Ко
има
своје
пашњаке
и
чобане
имаће
и
стоке
,
ко
нема
,
више
се
ником
не
дозвољава
да
пушта
стоку
широм
целе
утрине
.
Поводом
тога
,
Радичевићи
,
као
и
остали
сељани
морали
су
умањити
ситну
стоку
,
која
је
тражила
већи
испуст
.
За
неколико
година
изорана
утрина
доносила
је
таквога
рода
да
су
свуд
редом
кола
крчала
под
великим
товарима
берићета
.
Али
пете
и
шесте
године
поче
из
ње
да
избија
:
паламида
,
боца
,
троскавац
,
пиревина
и
све
оне
траве
,
које
успевају
само
на
слабој
земљи
,
док
најпосле
та
пространа
утрина
ораовачка
не
изневери
наде
и
напоре
својих
земљорадника
.
А
како
се
због
брдовитости
није
могло
изнети
ђубре
на
њу
,
то
се
већина
њих
мануше
орања
утрине
за
извесан
број
година
,
док
се
не
„
одмори
“
и
сама
од
себе
оснажи
.
Е
;
али
за
то
време
треба
живети
,
треба
се
лебом
хранити
.
Живан
се
подмиривао
из
плате
председничке
.
А
онда
се
некако
могло
кметовати
по
десет-петнаест
година
,
а
не
као
сад
.
Стеван
такође
није
осећао
велике
недаће
,
због
онога
женинога
„
белега
“
,
који
му
је
интерезирањем
нарастао
од
десет
на
четрдесет
дуката
.
Али
га
нанесе
враг
да
се
ортачи
с
Кузманом
да
купују
коже
и
да
тргују
.
Те
се
једнога
дана
нађе
на
сокаку
са
празним
шакама
!
Трговина
му
је
страћила
сав
женин
„
белег
“
и
још
га
је
увукла
у
замашан
дуг
.
За
све
пак
време
док
се
утрина
орала
за
кукуруз
и
пшеницу
,
овце
су
чуване
по
пољским
ливадама
,
где
су
по
низинама
и
водокрчинама
набрале
метиља
,
те
се
за
неколико
година
истребише
толико
да
се
једва
код
по
којега
домаћина
могло
затећи
до
десет-петнаест
брава
оваца
.
Од
све
браће
Радичевића
,
Ненад
је
канда
највише
осећао
тежину
тих
црњих
и
црњих
доживљаја
.
Више
пут
мете
руке
за
појас
па
само
хуче
,
мрко
погледа
и
наропито
одговара
сваком
,
који
га
за
по
штогод
припита
.
Једно
вече
беше
дошао
уморан
с
рада
,
па
се
спустио
на
траву
пред
кућом
да
се
одмара
.
Жена
му
спремаше
вечеру
,
а
он
се
бацио
у
дубоко
размишљање
и
очајавање
.
Наједанпут
залаја
пас
и
неко
викну
с
капије
:
—
Оди
ти
бре
,
овамо
!
—
чу
се
глас
Живанов
.
Ненад
познаде
Живанов
глас
и
пође
капији
.
—
Ајде
овамо
,
—
рече
Ненад
зловољно
.
—
Нећу
,
него
оди
ти
овамо
да
проћућоримо
коју
,
па
ћу
да
идем
,
имам
посла
,
—
рече
Живан
.
—
Шта
радиш
ти
?
—
пита
га
Живан
са
забаченим
рукама
остраг
.
—
Шта
радим
то
и
патим
,
—
одговори
му
Ненад
с
беде
.
—
Немој
више
да
патиш
,
но
слушај
ме
да
ти
кажем
како
ћемо
да
се
помогнемо
и
ја
и
ти
.
—
Ко
може
мени
да
помогне
,
кад
ми
Бог
не
да
!
—
сусрете
га
Ненад
.
—
Има
,
има
начина
,
испала
је
једна
прилика
,
сад
ил
никад
да
се
помогнемо
.
Него
колико
би
теби
требало
зајма
највише
?
Нашао
сам
паре
са
јевтиним
интересом
.
—
Па
...
требало
би
ми
,
ти
већ
знаш
,
за
порез
пет
дуката
и
за
жито
што
сам
дужан
пет
...
и
за
ситнице
...
—
Немој
тако
,
узми
ти
двадесет
дуката
,
јер
ко
зна
оће
ли
више
оваква
прилика
испасти
.
-
Ада
ја
би
узео
,
но
да
л
’
ће
неко
да
ми
да
.
—
Ево
каква
је
ствар
испала
,
ал
ником
да
не
казујеш
!
Окружна
Штедионица
даје
зајмове
сељацима
,
извештен
сам
,
али
ја
нећу
да
јављам
ником
у
селу
,
док
ми
прво
не
узмемо
.
Ненада
обасја
сунце
у
сред
помрчине
!
И
ништа
не
мога
друго
да
каже
,
него
само
подиже
руку
у
вис
и
рече
.
—
Бог
,
па
ти
!
Што
се
здоговорише
,
то
и
учинише
.
Живан
позајми
из
Штедионице
четрдесет
дуката
,
а
остала
му
браћа
по
двадесет
.
ИИИ
.
Бива
више
пут
,
за
време
летњих
жега
и
суша
,
да
човек
залива
неку
леју
с
усевом
и
што
је
он
више
залива
,
то
се
она
земља
више
окорева
и
усев
сагорева
.
Јер
се
земља
оном
водом
спљеска
,
спекне
и
испуца
и
усев
мора
закржљати
и
мањкати
.
Другачије
бива
са
оном
лејом
,
којој
долази
жива
вода
непрекидно
.
Тако
ти
нешто
бива
и
са
људима
,
који
се
задужују
да
прекрате
извесне
невоље
,
колко
од
данас
до
сутра
.
Јер
зајам
ако
нема
животворнога
циља
,
пре
је
од
штете
,
него
од
користи
.
Зајам
треба
да
служи
већој
и
бољој
производњи
,
усавршавању
начина
рада
и
умножавању
корисних
тековина
.
Такав
зајам
и
личи
на
ону
животворну
воду
,
која
оживљава
усев
и
даје
му
снаге
да
се
одупре
сунчаној
припеци
.
Али
зајам
,
којим
се
човек
тренутно
послужи
,
па
не
може
да
га
одужи
,
личи
на
новога
непријатеља
,
кога
је
човек
својом
непажњом
задобио
.
Јер
док
се
није
задужио
,
он
је
имао
само
једну
невољу
—
немаштину
,
а
кад
се
задужио
онда
је
задобио
још
једну
невољу
дуг
.
Радичевићи
су
бар
тако
урадили
.
Они
су
лепо
били
смислили
,
ако
им
роди
шљивар
,
само
ће
ракијом
одужити
тај
дуг
.
Шта
је
то
двадесет
дуката
за
једнога
домаћина
,
његов
један
во
кошта
толико
!
Или
ће
од
свиња
то
одужити
кад
стигну
вепрови
,
или
најпосле
од
жита
,
доста
су
га
насејали
.
Али
то
је
рачун
без
пара
.
Јер
„
ум
за
морем
а
смрт
за
вратом
!
“
Прве
године
,
кад
они
мишљаху
да
одуже
сваки
свој
дуг
,
шљиве
уби
слана
у
цвету
.
У
свиње
удари
ужасан
помор
.
Друге
године
уби
град
све
усеве
.
А
то
су
изненађења
,
на
која
они
нису
ни
помишљали
,
нити
су
их
каквом
предвиђеном
резервом
предузели
.
Морали
су
молити
Окружну
Штедионицу
за
продужење
.
Па
су
тако
урадили
и
треће
године
,
јер
та
година
није
у
стању
била
накнадити
штете
првих
двеју
.
Међутим
је
интерес
са
интересом
на
интерес
растао
и
њих
није
чекао
да
се
они
опорављају
од
штета
.
Тако
Радичевићима
,
па
тако
и
осталим
дужницима
.
Је
ли
онда
чудо
што
је
Окружна
Штедионица
принуђена
била
наплаћивати
дуг
од
својих
дужника
егзекутивним
путем
.
Многи
се
нису
могли
обавестити
шта
је
горе
,
дуг
,
или
остати
без
стоке
,
па
су
једни
испрезали
из
јарма
’
ранитеље
своје
и
одводили
на
трг
,
а
други
су
остављали
Штедионици
да
сама
то
уради
.
Отуда
је
на
говеђи
трг
,
од
некога
времена
почела
долазити
стока
од
веће
каквоће
,
стока
,
која
је
дотле
служила
земљораднику
за
приплод
и
спрегу
.
Радичевићи
су
овако
урадили
.
Живан
је
одужио
дуг
свој
из
општинске
касе
.
Не
би
ни
било
лепо
да
му
се
као
председнику
општине
продаје
имање
за
дуг
.
Стеван
се
задужио
код
Кузмана
,
„
ортака
“
свога
,
те
платио
само
интерес
.
Урош
је
продао
волове
,
хранитеље
своје
.
А
само
је
Ненад
оставио
судбини
да
врши
над
њим
што
је
започела
...
За
све
то
време
,
док
су
Ораовчани
лутали
од
немила
до
недрага
,
снебивали
се
и
очајавали
због
осиромашавања
и
задуживања
,
поп
-
Јова
и
учитељ
-
Пера
нису
седели
скрштених
руку
.
Они
су
знали
да
голо
причање
народу
:
„
овако
ради
“
,
„
онако
поступај
“
не
вреди
без
примера
.
Зато
се
постараше
,
те
уредише
по
једно
добарце
,
народу
за
углед
и
себи
за
корист
.
Пера
уреди
школску
башту
,
као
рај
,
а
поп
-
Јова
пренесе
из
ње
у
свој
врт
,
све
што
се
могло
пресадити
и
накалемити
.
Ту
су
руже
,
разне
врсте
,
ту
јагоде
,
ту
малине
,
рибизле
,
ту
разно
благородно
воће
.
Поред
тога
поп
-
Јова
купи
један
чаир
,
па
га
подели
на
двоје
,
половину
засеја
детелином
,
а
половину
засади
воћем
.
Те
су
његов
чаир
и
школска
башта
изгледали
у
селу
као
две
оазе
у
пустињи
Сахари
...
ИВ
.
У
таквим
приликама
,
кад
људи
преживљавају
чемерне
дане
,
искрене
често
пута
по
неко
изненађење
,
које
им
или
погорша
,
или
побољша
дотадање
стање
.
Ненад
је
добио
изненађење
,
које
му
није
погоршало
материјално
стање
,
али
му
није
ни
побољшало
.
Јер
док
му
је
један
интерес
растао
код
Окружне
Штедионице
,
дотле
му
се
код
куће
родио
интерес
на
интерес
.
Жена
му
је
родила
сина
!
А
то
је
приновак
,
који
су
они
у
тим
критичним
данима
,
сматрали
за
излишан
,
пошто
су
иначе
четворо
деце
пре
њега
задобили
и
одгајили
.
Али
природа
не
зна
за
сиротињу
,
већ
иде
својим
редовним
током
.
Сиротиња
се
чак
одликује
изобилношћу
деце
.
Зато
се
многа
деца
и
сматрају
као
знак
сиротиње
.
Ах
,
деца
,
деца
!
...
Зар
она
не
представљају
своје
богатство
,
кад
их
родитељи
повише
имају
,
него
да
их
се
ратосиљају
зарад
свога
угоднијега
живота
!
...
У
недељу
ђурђевску
Ненад
беше
одредио
крштење
својега
детета
.
Дивна
прилика
да
се
сва
браћа
састану
у
једном
дому
,
почасте
се
и
посаветују
један
другога
.
А
већ
поп
и
учитељ
су
били
први
међу
званицама
,
као
и
Дамњан
,
комшија
,
Кузман
и
још
многи
други
.
Пошто
крстише
дете
,
заседоше
за
постављену
трапезу
,
поракијаше
мало
и
заподенуше
разговор
од
сваке
руке
.
Али
истраживање
узрока
народнога
осиромашавања
,
највише
их
задржа
...
Поп
каже
да
су
сами
криви
што
се
не
моле
Богу
и
не
слушају
паметне
људе
.
Учитељ
-
Пера
не
криви
њих
за
све
недаће
,
али
налази
да
би
се
могли
спасти
,
кад
би
послушали
савете
паметнијих
од
себе
.
Дамњан
вели
да
је
Бог
тако
досудио
народу
да
осироти
.
Кузман
се
баца
дрвљем
и
камењем
на
господштину
и
великаше
и
док
се
вели
они
не
побију
народ
не
може
дахнути
душом
.
—
Не
знам
како
који
,
—
упаде
му
Урош
у
реч
,
а
нас
је
отац
проклео
,
те
смо
осиротели
,
за
нашу
грдну
неслогу
и
кавгу
.
—
Ама
ја
верујем
да
је
вас
отац
клео
,
али
цело
село
и
целу
земљу
,
нису
клели
очеви
,
—
рече
Пера
.
—
Има
,
има
и
од
клетве
сиротиња
,
—
заврте
главом
Ненад
.
Није
добро
ни
кога
благосиљају
,
а
камо
ли
кога
куну
.
Ми
смо
нашег
оца
много
растужили
пред
смрт
.
—
Добро
,
а
је
ли
те
отац
проклео
,
те
си
купио
те
тањире
?
—
Ово
није
проклетство
,
већ
срећа
кад
имам
ствари
у
кући
.
-
Знам
,
али
да
ли
су
ти
дозволили
приходи
да
имаш
толике
расходе
за
куповину
кућњих
ствари
.
Станојка
принесе
кафе
и
послужи
их
.
-
Ето
,
видиш
,
јеси
ли
имао
онда
шоље
у
кући
,
кад
ти
је
био
жив
отац
?
—
Онда
нисам
имао
ни
тањире
,
а
камо
ди
шоље
.
Али
тако
је
време
дошло
,
мимо
света
не
може
да
се
живи
.
Ми
не
смемо
ни
леба
довољно
да
се
наједемо
,
али
ове
ствари
морамо
имати
у
кући
као
и
сви
други
.
-
Ја
те
не
кривим
што
си
ти
набавио
те
ствари
.
Јер
ти
сам
видиш
да
те
је
само
време
навело
да
то
урадиш
.
Али
да
ли
ти
је
то
време
донело
већи
приход
,
кад
те
је
навело
на
већи
расход
?
-
Боже
сачувај
!
Ми
сад
имамо
много
мање
годижбине
,
но
пређашњих
година
.
—
Добро
,
колики
ти
је
годишњи
приход
садашњих
година
?
-
Е
па
,
нису
све
године
једнаке
,
али
ја
имам
,
ево
шта
:
-
Продам
по
2—3
свинчета
и
узмем
до
60
дин
.
-
„
„
3—4
јагњета
„
„
„
20
„
-
„
„
једно
крџаво
теле
„
„
„
40
„
—
За
шљиве
узмем
кад
40
кад
50
,
а
никад
више
од
100
динара
.
Али
оне
не
рађају
сваке
године
.
Жито
продајем
ујесен
,
а
у
пролеће
га
купујем
дуплом
ценом
.
И
онда
излази
да
ти
имаш
просечнога
годишњега
прихода
око
150
динара
.
А
колики
ти
је
расход
?
—
Само
за
порез
дајем
120
динара
.
А
толики
нам
је
био
порез
некада
,
кад
смо
сви
у
задрузи
били
.
—
Две
славе
ме
коштају
60
динара
.
—
Остали
кућњи
трошак
40
„
-
Према
томе
расход
ти
је
сигуран
годишње
око
220
динара
.
А
приход
ти
износи
150
динара
,
значи
да
сваке
године
упадаш
у
мањак
за
70
динара
.
Додај
томе
,
град
,
слану
,
сушу
и
помор
стоке
,
па
се
онда
немој
чудити
твојој
сиротињи
.
Можеш
се
само
чудити
како
и
до
сад
живиш
.
-
Истина
богами
!
...
узвикну
Ненад
чисто
поражен
.
—
Сад
сте
се
уверили
какву
муку
ми
мучимо
.
-
рече
Стеван
.
—
Ми
смо
вама
увек
веровали
,
—
рече
Пера
,
ал
’
ви
нама
нисте
веровали
кад
смо
вам
говорили
,
да
ћете
доживети
овакво
стање
,
ако
се
не
поправите
у
раду
.
Зар
ви
мислите
Ненад
не
би
могао
добијати
више
прихода
од
ове
исте
земље
и
стоке
?
—
Могао
би
кад
би
нашао
неке
велике
паре
или
ископао
из
земље
.
—
А
не
,
не
,
паре
се
не
једу
него
берићет
.
Човеку
и
није
задатак
да
ствара
велике
паре
него
да
зарађује
толико
да
може
добро
да
живи
.
Станојка
принесе
ручак
и
понуди
их
да
ручају
.
Кузман
се
први
наклопи
на
кисело
млеко
.
А
Пера
пошто
кусну
једанпут
и
обриса
брк
,
настави
даље
:
—
Нека
Ненад
у’рани
јунца
па
да
добије
за
њ
200
динара
,
а
не
продаје
крџавче
за
30—40
динара
.
—
Чим
да
га
у’рани
сад
у
пролеће
,
кад
нема
сена
?
—
Нек
посеје
детелину
,
ко
што
је
поп
урадио
,
па
да
има
пре
Ђурђева
дана
откос
.
—
Ама
ја
ономад
чух
за
ту
твоју
детелину
попе
,
да
је
већ
стигла
за
косидбу
?
—
рече
Живан
.
—
Пођи
,
па
да
се
увериш
,
—
рече
поп
-
Јова
гордо
и
усхићено
.
—
Збиља
би
добро
било
да
одемо
сви
овако
до
попове
детелине
,
—
рече
Пера
.
—
Сасвим
!
—
пристадоше
сви
.
Пошто
ручаше
кренуше
се
сви
лагано
,
разговарајући
и
слушајући
Кузманове
приче
о
многим
неистинама
и
немогућностима
.
Детелина
попова
паде
им
у
очи
још
из
далека
са
својим
зеленилом
,
да
морадоше
прећи
разговором
на
њу
!
—
Богме
попе
имао
си
нас
рашта
и
позвати
,
—
рече
Живан
дивећи
се
зеленилу
и
бујности
попове
детелине
.
—
Е
,
мој
Живане
,
шта
сам
ја
имао
муке
док
сам
то
сачувао
,
—
рече
поп
-
Јова
уздахнувши
пре
тога
.
—
Видиш
оне
калемове
онамо
,
три
пут
сам
их
калемио
због
чобана
.
Ја
их
накалемим
,
они
их
обуше
и
пониште
.
Док
једва
одвргоше
.
До
сад
би
стигли
на
род
,
да
нису
рушени
.
И
то
је
једна
од
најважнијих
дужности
председничке
,
да
се
стара
за
пољску
безбедност
.
—
Он
је
сигурно
то
сматрао
,
као
нашу
декламацију
,
кад
смо
му
о
томе
говорили
,
па
је
није
ни
турао
у
главу
,
—
рече
Пера
смешећи
се
.
—
Није
то
...
—
правда
се
Живан
,
—
већ
сам
се
забандарао
по
општини
,
па
не
знам
где
ми
је
глава
.
—
Верујеш
ли
ти
Живане
,
—
подухвати
га
опет
поп
-
Јова
,
—
да
ме
је
твој
отац
натерао
те
сам
купио
ову
земљу
.
Јер
кад
сам
му
год
поменуо
гвозден
плуг
,
увек
ми
је
затварао
уста
с
тим
,
што
ја
нисам
земљорадник
.
Ето
,
сад
сам
пристао
и
да
орем
,
само
да
вас
уверим
шта
вреди
гвозден
плуг
.
—
Лепо
је
од
тебе
све
и
већ
не
може
боље
бити
,
али
ми
не
ваљамо
,
што
окрећемо
главу
на
другу
страну
.
—
Ето
,
шта
одржава
краве
,
—
рече
Пера
.
Овакве
детелине
човек
да
насеје
повише
,
па
да
не
брине
за
говеда
где
ће
их
и
да
сваке
године
узме
по
100—200
динара
за
стоку
.
—
Ово
је
доиста
живот
!
—
рекоше
сви
.
—
А
где
си
купио
попе
семе
од
ње
?
-
пита
га
Урош
.
—
Ја
у
Београду
.
—
Е
баш
да
ми
даш
једну
шаку
тога
семена
да
пробам
.
—
Поручићу
ти
брате
колико
хоћеш
,
само
се
реши
да
посејеш
.
Дођоше
до
на
врх
њиве
,
где
попов
слуга
под
једним
хладом
мешаше
сламу
са
детелином
и
полагаше
кравама
.
—
Трчи
дотерај
онај
плуг
од
куће
да
пробамо
овде
!
—
рече
жустро
поп
-
Јова
момку
,
грабећи
тренутак
да
им
и
плуг
покаже
.
Слуга
повуче
краве
за
улар
и
оде
.
Кузман
предузе
разговор
,
али
такав
,
из
кога
се
види
да
је
за
њега
сва
та
наука
о
земљорадњи
лук
и
вода
.
Момак
се
врати
брзо
с
плугом
и
поче
да
га
угађа
на
дну
воћњака
за
орање
.
Кад
све
удеси
,
он
погледа
у
попа
.
—
Терај
!
—
викну
поп
поносно
на
сто
метара
даљине
.
Слуга
викну
на
краве
.
Оне
пођоше
.
Плуг
се
зари
у
земљу
и
поче
да
преврће
и
слаже
земљу
као
руком
.
—
Како
је
ово
зар
може
да
се
оре
са
две
краве
?
—
Овај
плуг
не
тражи
више
говеди
.
Ја
сам
орем
кравама
.
—
Е
онда
попе
ниси
узалуд
тупио
зубе
кад
си
нам
говорио
за
овај
плуг
,
—
рече
Живан
изненађен
,
овом
олакшицом
земљорадничком
.
—
Ово
је
за
сиромаха
спас
,
који
нема
више
од
два
вола
.
—
Сви
треба
да
узмемо
ове
плугове
,
—
рече
Ненад
,
гледајући
у
поповога
слугу
како
зачас
истера
неколико
бразди
,
без
икакве
вике
и
муке
.
—
А
ми
у
дрвењак
упрегнемо
по
три
јарма
волова
,
па
надамо
вику
,
као
да
ћемо
на
Косово
,
—
рече
Урош
.
—
И
опет
нам
волови
брекћу
од
умора
.
—
Да
ти
нама
поручиш
ове
плугове
попе
!
—
рече
одлучно
Живан
.
—
Лако
ћемо
зато
,
само
се
ви
решите
,
—
одговори
му
поп
.
—
А
,
шта
ти
велиш
учитељу
?
—
Немам
ја
шта
више
да
говорим
.
Сад
говори
плуг
место
мене
,
—
рече
Пера
и
настави
да
гледа
у
плуг
.
—
Слуга
заустави
краве
по
заповести
поповој
.
Радичевићи
се
поређаше
око
плуга
и
почеше
да
га
загледају
са
сваке
стране
.
Тако
се
и
споразумеше
о
куповини
оваквих
плугова
.
Али
на
супрот
томе
искрсну
у
народу
нешто
треће
,
које
превуче
дебео
вео
преко
тих
рационалних
зачетака
и
целокупно
пољопривредно
унапређење
одложи
за
даља
и
даља
времена
...
В
.
Одавно
се
поговарало
било
да
на
врховима
земаљске
управе
не
иде
све
као
што
треба
,
да
поједини
људи
у
земљи
живе
на
рачун
народа
и
да
су
многе
уредбе
земаљске
несавремене
и
непотпуне
.
Да
се
све
то
поправи
и
постигне
,
требало
је
времена
,
рада
и
народне
помоћи
.
А
да
би
народ
прихватио
ту
намеру
,
требало
га
је
на
зборовима
обавештавати
.
И
то
се
најпосле
предузело
.
Учитељ
-
Пера
и
поп
-
Јова
су
знали
да
ће
се
такав
један
збор
држати
у
њиховом
селу
.
А
село
је
знало
толико
да
ће
неки
људи
доћи
и
говорити
нешто
„
важно
“
,
за
народ
,
па
се
зато
и
одазвали
учитељевом
и
поповом
позиву
.
А
то
„
важно
“
било
је
ово
:
1
)
да
се
народ
упише
у
партију
,
2
)
да
више
не
трпи
власничку
тиранију
и
3
)
да
сам
собом
управља
.
У
том
смислу
су
и
говорници
,
који
су
са
стране
дошли
држали
своје
говоре
.
Тај
је
дан
био
леп
,
да
се
могло
пред
механом
стајати
и
говорити
а
и
судбоносан
за
народ
,
који
је
тада
први
пут
чуо
да
је
главни
господар
ове
земље
,
а
да
су
чиновници
његове
слуге
.
Далеко
се
разлегао
глас
из
уста
говорника
,
кад
је
то
изговорио
,
те
је
у
маси
настао
читав
жагор
од
обавештавања
и
расправљања
.
—
Ама
зар
може
боље
од
овога
на
неки
начин
да
се
живи
?
—
пита
један
безазлени
слушалац
у
позадини
.
—
Дабоме
да
може
,
јер
да
је
тамо
„
горе
“
ко
што
треба
,
и
нама
би
било
боље
,
—
одговори
му
један
оближњи
пред
њим
.
—
Па
шта
треба
ми
сад
да
радимо
?
—
Да
се
ослободимо
.
—
Од
кога
?
—
Од
овога
зла
.
—
Од
кога
зла
?
—
Не
знаш
ти
ништа
!
—
одбаци
му
овај
и
окрену
му
леђа
.
Али
му
нису
окренули
леђа
они
,
који
су
зарад
њега
потегли
толики
пут
.
Већ
му
се
отворише
свим
срцем
својим
и
свом
душом
својом
и
позваше
га
у
помоћ
да
заједно
пробијају
лед
,
који
је
вековима
покривао
њихову
свест
.
Али
министар
просвете
није
чекао
да
се
тај
лед
потпуно
разбије
,
него
премести
учитељ
-
Перу
у
други
крај
Србије
,
као
„
бунтовника
“
.
Остаде
поп
-
Јова
сам
растројен
и
разочаран
до
дна
душе
.
Парохијани
,
који
га
дотле
подједнако
слушаху
и
уважаваху
,
предвојише
се
на
двоје
,
од
којих
га
једни
још
више
заволеше
а
једни
толико
омрзоше
да
му
почеше
оспоравати
и
његова
верска
права
и
дужности
.
Сви
планови
,
које
он
и
учитељ
-
Пера
беху
спремили
за
препорођавање
народа
,
одлетеше
као
да
нису
ни
били
.
Није
више
на
реду
био
ни
плуг
,
ни
детелина
,
ни
калемљење
воћа
,
већ
борба
гласачка
око
кметова
и
посланика
.
И
да
би
се
народ
научио
сам
собом
управљати
,
морао
се
прво
завадити
брат
с
братом
,
кум
с
кумом
,
отац
са
сином
,
друг
с
другом
и
пријатељ
са
пријатељем
.
У
таквом
каламбуру
,
кад
људи
зазиру
један
од
другог
горе
него
од
Турака
,
није
могао
нико
ни
мислити
на
какво
културно
препорођавање
народа
.
Већ
све
што
се
радило
,
радило
се
за
партије
,
јер
се
мислило
да
ће
партије
отклонити
сва
зла
,
и
људима
донети
велике
добити
.
Онај
који
беше
богат
надаше
се
да
му
партија
још
донесе
.
А
онај
који
беше
сиромах
надаше
се
да
га
партија
спасе
.
Али
та
узрујаност
беше
као
и
рат
,
где
неко
заграбуси
пуну
капу
злата
,
а
неко
остане
и
без
капе
па
чак
и
без
главе
.
Општа
бујица
захвати
све
редове
у
свој
вртлог
,
па
неке
подиже
у
висину
,
а
неке
сурва
на
дно
,
неке
лупи
о
обалу
те
се
разбише
.
Настадоше
бурни
дани
,
дани
борбе
,
беспокојства
и
омразе
,
гоњења
и
освете
.
Људи
се
променише
и
радом
и
карактером
.
Јер
док
једни
циљаху
политичком
борбом
бољитку
народном
,
други
сматраху
да
је
умесније
користити
се
том
општом
забуном
,
па
ловити
рибу
у
тој
мутној
води
...
Пала
је
секира
у
мед
,
па
зар
се
отуда
празан
вратити
...
Један
од
таквих
промућурних
политичара
био
је
Кузман
.
Њему
је
партија
повратила
и
радњу
дућанску
и
част
!
А
тиме
је
задобио
и
могућност
да
може
ловити
рибе
у
мутној
води
.
Те
„
рибе
“
које
су
и
пре
лутале
биле
,
политичком
узрујаношћу
су
се
толико
ошумоглавиле
,
да
су
му
сад
биле
готове
за
удицу
...
То
је
у
природи
својствено
,
да
неко
пропада
зато
,
да
би
се
на
његовим
рушевинама
други
подигао
.
Од
толиких
недаћа
ораовачких
,
морао
је
неко
осетити
користи
.
Кузман
је
био
први
и
„
најближи
“
за
то
!
Напротив
,
Живан
је
био
обратне
среће
,
њега
је
бујица
шчепала
са
председничке
столице
и
треснула
толико
да
му
се
без
мало
цело
имање
од
тога
распало
.
Јер
му
је
контрола
нашла
мањак
,
колико
износи
његово
имање
!
И
да
му
није
било
једнога
повећега
забрана
,
отишла
би
му
и
кућа
.
ВИ
.
Али
људи
,
који
мишљаху
добра
свом
народу
не
сматраху
за
корисно
да
тај
народ
треба
само
политику
да
води
,
већ
треба
да
мисли
и
о
ономе
,
без
чега
не
може
да
живи
.
Мало
по
мало
,
па
се
такви
људи
почеше
прибирати
и
сконцентрисавати
са
задатком
да
упуте
народ
економном
опорављању
,
да
не
би
наступио
крах
који
му
је
већ
био
на
прагу
.
Та
тежња
код
појединаца
и
појединих
кругова
продирала
је
до
највиших
слојева
државне
управе
.
Јер
док
су
пређашње
владе
од
свих
својих
привредних
предузећа
једино
одржавале
и
помагале
Пољопривредно
Друштво
у
његовом
пословању
,
сад
почеше
и
у
свој
програм
уносити
:
„
привредно
опорављање
“
народа
и
доношење
нарочитих
закона
за
ту
сврху
“
.
Тога
ради
почеше
се
одабирати
и
тражити
нарочити
људи
,
који
ће
из
чисте
љубави
према
народу
такве
послове
за
народ
примити
у
своје
руке
.
Само
је
такав
разлог
руководио
надлежнога
министра
да
учитеља
Перу
врати
у
Ораовац
,
одакле
је
по
сили
партијској
био
премештен
.
Али
на
то
,
ради
чега
се
Пера
вратио
у
Ораовац
,
поп
-
Јова
није
више
мислио
.
Он
је
толико
био
разубеђен
да
је
било
готово
немогуће
вратити
га
на
ону
подухватљивост
и
самопожртвовање
које
је
имао
пре
појаве
партија
.
Јер
партије
,
које
не
бирају
средства
,
успеле
су
зарад
својих
дисциплина
да
пренебрегну
и
веће
светиње
,
а
камо
ли
једнога
попа
,
који
је
у
таком
случају
морао
бити
крив
некима
,
пошто
није
могао
исповедати
два
или
три
политичка
начела
.
Отуда
је
долазило
између
њега
и
Пере
врло
често
до
крупних
разговора
и
размимоилажења
.
-
Лепо
,
ти
велиш
да
оставимо
народ
,
—
рећиће
му
Пера
у
једном
таквом
разговору
.
—
А
да
ли
би
лепо
било
од
нас
да
гледамо
равнодушно
како
наш
народ
пропада
?
-
Врло
лепо
!
—
узвикну
поп
-
Јова
јетко
.
Кад
је
од
њега
било
лепо
да
са
нама
онако
нечовечно
поступа
,
да
гази
и
гура
ногом
највеће
светиње
своје
,
лепо
је
и
од
нас
да
му
укажемо
прстом
на
последице
са
таквога
његовога
поступања
.
—
Па
шта
би
добили
с
тим
?
—
Добили
би
сатисфакцију
!
-
Зар
ово
није
сатисфакција
,
кад
гледамо
својим
очима
његове
патње
,
и
ако
знамо
да
он
за
све
то
није
крив
?
—
Него
ко
је
крив
?
-
Криво
је
време
.
Или
још
можемо
да
кажемо
време
је
у
праву
.
Јер
кроз
те
мене
мора
да
прође
сваки
народ
,
па
разуме
се
и
наш
.
—
Па
јест
,
он
ми
је
знао
за
то
време
!
—
Он
је
послушао
друге
,
који
су
знали
за
то
време
и
за
те
идеје
.
—
Како
их
је
послушао
,
тако
је
и
прошао
.
Што
их
нисам
ја
послушао
?
—
Срећа
је
што
их
ниси
ти
послушао
.
Јер
да
их
је
цео
народ
послушао
,
резултати
би
друкчији
били
.
Новим
идејама
и
није
циљ
да
их
одмах
усвоји
цео
свет
.
Напротив
,
опозиција
,
која
их
не
прима
,
потребна
је
да
послужи
за
резерву
будућим
напорима
,
ако
у
случају
пропадну
они
први
,
као
и
то
да
умерава
и
контролише
нагле
и
непромишљене
људе
.
Дакле
у
праву
су
они
што
су
примили
нове
идеје
,
а
у
праву
су
донекле
и
они
што
их
нису
примили
.
Препорођај
народни
друкчије
се
не
би
могао
ни
извршити
.
—
Али
ко
да
изврши
тај
препорођај
код
нас
са
оваквим
пропалим
људима
?
Ко
да
спасе
пропалог
Живана
,
ко
да
изведе
на
пут
залуталога
Стевана
и
ко
да
убеди
тврдоглавога
Ненада
и
излечи
пијаницу
Вецу
?
—
Ми
!
Јер
они
су
сад
на
раскрсници
и
лутају
,
као
залутале
овце
.
А
ми
ћемо
као
њихови
пастири
поћи
за
њима
и
враћати
их
на
прави
пут
.
—
А
,
то
је
друга
ствар
што
ми
имамо
да
учимо
њих
у
школи
и
цркви
,
али
не
морамо
то
чинити
ван
нашега
домашаја
,
кад
то
нису
заслужили
.
—
Ама
зашто
тако
говориш
,
кад
знам
да
тако
не
мислиш
по
савести
?
—
Дозволићеш
да
у
разочарењу
и
огорчењу
,
мора
по
неки
пут
човек
говорити
и
против
савести
.
—
Е
тако
то
,
само
да
знам
—
насмеја
се
Пера
задовољан
поп
-Јовиним
признањем
.
Поп
-
Јова
се
ухвати
за
браду
.
А
то
му
је
знак
одобравања
.
ВИИ
.
Другом
приликом
су
учитељ
-
Пера
и
поп
-
Јова
разговарали
врло
много
о
земљорадничким
задругама
,
које
су
се
тада
у
великом
почеле
оснивати
по
смедеревском
округу
.
Јер
учитељ
-
Пера
беше
један
од
оних
учитеља
,
код
кога
је
та
идеја
највећега
прибежишта
нашла
.
Повратак
његов
у
Ораовац
имао
је
само
тај
циљ
.
А
кад
је
и
поп
-
Јову
обавестио
и
задобио
за
ту
идеју
сматрао
је
као
да
је
цело
село
задобио
.
Сељаци
нису
ништа
знали
за
намере
учитељеве
и
попове
.
Они
су
наставили
живот
као
и
пре
,
патећи
се
још
горе
и
грешећи
још
више
,
нити
су
се
коме
више
обраћали
за
помоћ
,
пошто
су
изгубили
сваку
наду
.
Једини
од
њих
Урош
,
беше
дошао
на
савет
,
без
ичијега
позива
учитељу
и
попу
.
Управо
,
то
беше
један
сусрет
на
путу
између
њега
и
њих
.
Јер
њему
гвоздени
плуг
и
детелина
попова
не
беху
излапели
из
главе
,
и
после
толиких
ломњава
и
окршаја
политичких
.
-
Е
,
чекај
Урошу
—
рече
му
поп
-
Јова
—
сад
има
друго
нешто
да
се
изврши
па
тек
онда
да
дођеш
ти
до
плуга
.
-
Шта
,
да
неће
опет
нека
партија
да
се
ствара
?
пита
га
Урош
.
—
Неће
то
...
-
Јесте
!
—
притече
Пера
,
—
али
таква
партија
,
која
ће
да
се
стара
само
за
вас
земљораднике
,
да
вам
набавља
плугове
,
семење
и
друге
потребе
.
Јер
ти
хоћеш
гвозден
плуг
,
али
немаш
чим
да
га
купиш
.
А
то
је
прече
питање
да
ти
се
нађе
кредит
у
овој
нужди
сад
.
—
Е
,
кад
би
нам
то
учинили
,
онда
би
ви
били
богови
на
земљи
.
—
Остави
ти
Бога
,
Бог
је
Бог
,
а
ми
смо
људи
.
Него
шта
можемо
ми
с
тобом
једним
учинити
.
За
тај
посао
треба
прописан
број
људи
.
А
где
су
ти
браћа
?
—
Живан
и
Ненад
су
у
мејани
,
а
Стеван
,
ето
га
код
Кузмана
.
Јован
и
Пера
упутише
се
у
механу
.
Али
док
су
они
разговарали
са
Урошем
,
Кузман
и
Стеван
водили
су
овакав
разговор
у
Кузмановој
дућанској
и
мрачној
ћумезини
.
-
Ето
видиш
,
то
је
та
трава
„
Расковник
,
“
где
њоме
такнеш
,
одмах
се
покажу
паре
.
—
рече
Кузман
,
и
показа
Стевану
једно
коренче
од
траве
.
Она
сваку
браву
и
катанац
отвара
.
Ево
сад
ћеш
да
видиш
.
Стеван
чисто
поскочи
од
радости
,
кад
виде
како
се
катанац
отвара
и
затвара
без
кључа
,
чим
га
Кузман
дотакне
„
Расковником
.
“
-
Дај
ми
ту
„
ствар
“
да
ти
дам
за
њу
десет
дуката
-
рече
Стеван
.
-
Зар
ја
дао
за
њу
двадесет
дуката
,
а
ти
тражиш
за
десет
!
-
тврди
пазар
Кузман
.
-
Добро
,
да
ти
дам
и
двадесет
,
али
немам
сад
пара
.
—
Лако
ћемо
за
то
,
пренеси
тапију
од
чаира
на
мене
и
свршен
посао
!
—
Не
могу
чаир
да
ти
дам
,
он
ме
лебом
’
рани
.
—
А
што
ће
ти
после
чаир
кад
имаш
пуне
ћупове
дуката
?
За
своје
паре
после
можеш
купити
десет
чаира
.
—
Право
кажеш
—
рече
Стеван
.
—
Али
шта
ми
вреди
та
ствар
,
кад
не
знам
где
има
пара
.
—
То
ће
ти
се
у
сну
јавити
.
Кад
легнеш
увече
,
а
ти
мети
„
Расковник
“
под
јастук
,
па
мисли
на
планине
,
дрвета
,
куле
и
цркве
,
па
ће
ти
се
казати
.
С
тим
закључком
одоше
у
механу
да
се
мало
оквасе
.
ВИИИ
.
Свака
механа
има
своје
редовне
госте
,
па
и
ораовачка
.
Општински
персонал
,
Живан
,
Веца
,
Шиља
,
Кузман
,
Стеван
и
још
неки
други
,
то
су
њени
редовни
гости
.
Ако
им
се
ко
принови
,
он
им
је
добродошао
!
Дамњан
,
нови
председник
никад
није
припадао
кафанском
друштву
.
Али
је
овом
приликом
,
морао
са
ћатом
чекати
порезника
у
механи
,
који
је
био
заказао
долазак
због
наплате
пореза
.
Остали
беху
загрејали
„
ђем
“
и
добро
загаламили
.
Кад
наиђе
поп
и
учитељ
,
они
гракнуше
од
радости
као
на
беле
вране
.
Одмах
им
уступише
„
прво
“
место
и
упиљише
очи
у
њих
.
—
Епа
,
одавно
вичете
на
нас
:
„
нећемо
да
дођемо
у
механу
“
,
ето
сад
смо
дошли
!
—
рече
поп
-
Јова
,
седајући
поред
њих
с
Пером
.
—
Видиш
попе
...
—
отпоче
Живан
са
„
поремећеним
“
језиком
,
—
ми
те
волимо
и
...
онако
поштујемо
као
онога
видиш
,
горе
...
Бога
!
али
брате
,
ти
нас
избегаваш
и
нећеш
никад
с
нама
да
попијеш
чашу
ракије
.
А
,
сад
те
признајем
за
човека
и
тебе
и
попа
учитеља
.
Па
да
пијемо
сви
у
друству
ка
’
људи
.
-
—
Шта
ћеш
да
пијеш
попе
,
да
те
частим
ја
?
—
рече
Веца
са
избуљеним
очима
од
ракије
.
—
Нећу
ништа
—
одговори
му
Јова
.
—
А
шта
ћеш
нам
овде
,
кад
нећеш
да
пијеш
?
—
рече
Живан
.
—
Да
вам
правим
друштво
и
да
вас
учим
.
—
Учио
нас
,
не
учио
,
Бог
је
дигао
од
нас
руке
,
но
гледај
те
поједи
и
попиј
што
имаш
,
па
то
ти
је
...
-
Али
човек
дође
до
умирања
,
па
се
дигне
,
а
ви
тражите
да
мрете
,
и
ако
би
могли
да
живите
рече
Пера
.
—
Како
ћемо
да
живимо
,
кад
нас
нико
не
гледа
,
живи
ли
смо
,
мртви
ли
смо
!
-
-
Шта
има
да
вас
ко
гледа
,
кад
можете
сами
себе
да
гледате
и
да
се
помажете
.
Јеси
ли
ти
гледао
кад
људи
газе
воду
,
или
иду
низ
поледицу
,
они
се
придржавају
један
за
другога
да
не
падну
.
А
што
не
би
и
ви
тако
чинили
?
—
Ми
се
држимо
један
за
другога
,
јер
ето
,
један
без
другога
никад
не
пијемо
.
—
Боље
би
ти
било
да
ти
оставиш
ракију
—
рече
поп
.
—
Ако
је
ја
оставим
други
ће
да
је
нађе
.
Настаде
општи
смеј
.
—
Кад
можете
у
пијењу
да
се
помажете
,
онда
тим
пре
треба
у
раду
да
се
помажете
—
рече
Пера
.
—
То
не
може
да
буде
,
јер
данас
сваки
себе
гледа
—
рече
Мића
,
ћата
.
—
А
како
могу
пчеле
и
мрави
?
Где
си
видео
ти
самога
мрава
или
пчелу
да
живи
?
-
Друго
су
пчеле
и
мрави
,
а
друго
смо
ми
.
-
Нису
оне
друго
.
Оно
су
животињице
,
које
је
Бог
створио
да
покажу
људима
,
како
треба
да
живе
.
-
А
,
ти
би
то
као
хтео
да
се
ми
вратимо
у
породичну
задругу
,
—
рече
Живан
.
—
Ја
би
се
вала
пре
потурчио
но
што
би
се
вратио
поново
с
браћом
да
живим
.
—
Не
кажем
ја
да
се
враћате
породичним
задругама
,
него
да
се
удружите
у
другим
пословима
,
ради
помагања
.
-
А
можеш
ли
ти
учо
да
помогнеш
болесним
свињама
,
кад
оне
почну
да
липсавају
?
—
уплете
се
Кузман
.
.
—
Друго
су
болесне
свиње
,
а
друго
су
здрави
људи
,
—
погледа
га
презриво
Пера
.
—
То
ти
је
све
једно
,
ухвати
дављеника
за
руку
,
да
видиш
,
да
л
те
неће
одвући
у
дубину
.
А
шта
ти
је
нужно
да
идеш
за
таквим
људима
.
Овде
има
људи
,
да
им
даш
целу
штедионицу
,
па
им
не
би
помогао
.
—
Не
треба
њима
туђа
штедионица
.
Они
могу
имати
своју
штедионицу
.
—
О
ваиме
оца
,
учитељу
!
Јеси
ли
ти
крштен
,
—
исколачи
очи
Живан
,
—
где
си
видео
ти
у
селу
штедионицу
?
—
Ја
сам
видео
и
да
нисам
видео
,
не
би
ти
причао
.
Али
зашто
да
може
да
буде
штедионица
у
вароши
,
а
да
не
може
у
селу
?
—
Е
,
друго
су
варошани
,
а
друго
смо
ми
.
Оно
су
поштени
људи
.
—
А
ви
сте
непоштени
!
—
Па
...
нисмо
непоштени
,
али
не
умемо
ка
они
.
Ми
не
знамо
ништа
ка
стока
.
—
Још
мало
па
да
пасемо
траву
—
додаде
Веца
.
—
А
како
су
варошани
удесили
те
њиове
штедионице
,
те
могу
да
се
спомагају
,
а
ми
не
можемо
?
—
Умеша
се
Дамњан
радознало
.
-
Исто
онако
као
што
би
сте
и
ви
могли
.
Рецимо
теби
је
нужда
за
новац
да
купиш
волове
,
а
ти
немаш
,
па
немам
ни
ја
толико
колико
треба
за
једне
волове
.
Али
то
,
што
не
можемо
ја
и
ти
имати
,
можемо
нас
десет
.
Лепо
да
се
ревенишемо
и
да
ти
купимо
волове
.
—
Е
,
па
ти
не
можеш
бити
и
учитељ
и
трговац
?
узвикну
Кузман
заједљиво
.
—
Ја
то
и
не
тражим
,
него
говорим
како
би
се
могло
народу
помоћи
.
—
Видим
,
видим
ја
шта
ви
хоћете
с
попом
!
—
изокрену
се
мало
накосо
Кузман
према
попу
и
учитељу
.
-
Па
лепо
шта
хоћемо
?
—
плану
поп
-
Јова
.
—
Оћете
да
дајете
паре
под
интерес
.
А
то
исто
и
ја
радим
,
и
плаћам
порез
на
то
!
—
Није
истина
!
Ето
видиш
да
незнаш
шта
хоћемо
!
—
Онда
оћете
да
узимате
паре
муфте
!
—
Није
ни
то
!
У
том
наиђе
порезник
и
они
се
сви
ућуташе
,
и
прибише
на
једну
страну
,
направивши
му
места
.
Порезник
се
поздрави
с
попом
,
учитељем
и
председником
,
па
седе
и
одмах
узе
пореску
књигу
од
Миће
и
стаде
да
је
разгледа
.
—
Шта
зар
само
четрдесет
и
осам
динара
си
скупио
!
—
разрогачи
очи
на
председника
.
—
Нема
народ
господин
порезниче
,
па
ако
оћеш
убиј
га
!
—
правда
се
Дамњан
снуждено
.
—
Немој
га
убити
него
му
продај
што
му
нађеш
!
-
Шта
да
му
продам
?
—
Има
шта
,
не
живи
он
о
ваздуху
.
Него
сте
тако
научили
да
кукате
као
кукавице
!
А
кој
ти
је
ово
Урош
Радичевић
,
што
није
ни
мало
платио
порез
?
—
То
је
Живанов
брат
.
—
Не
би
требало
њега
дирати
,
пошто
је
брат
Живанов
.
—
рече
Кузман
,
правећи
се
пријатељ
беднима
.
—
Да
је
и
мој
брат
ја
га
не
би
погледао
,
кад
би
оволику
порезу
дуговао
!
—
Иди
Шиљо
,
зовни
Уроша
и
све
остале
,
који
су
звати
за
порез
,
рече
Дамњан
.
Шиља
оде
.
Не
прође
много
и
дође
Урош
са
Шиљом
.
—
Јеси
ли
ти
Урош
Радичевић
?
—
пита
га
порезник
.
—
Јесам
,
—
одговори
снуждено
Урош
.
—
А
што
ниси
платио
порезу
болан
брате
?
—
Нема
се
одкуд
господине
,
ако
верујеш
.
Ово
је
настало
време
да
нема
зашта
пара
једна
да
се
узме
,
нити
има
где
да
се
нађе
.
—
Па
,
ето
,
могао
си
да
узмеш
од
Кузмана
,
—
рече
Живан
.
—
А
не
,
не
дајем
ја
паре
под
интерес
!
—
узмрда
се
Кузман
и
погледа
у
порезника
.
—
Ако
је
поштен
човек
,
можеш
му
дати
.
—
рече
порезник
.
—
А
,
што
се
тиче
поштења
,
то
му
нема
равна
у
селу
.
—
рече
Мића
.
—
Знам
,
али
не
могу
ја
после
да
се
парничим
с
њим
.
Јер
ја
имам
карактер
човечански
.
А
немам
ни
то
срце
да
људе
глобим
.
—
Ти
се
осигурај
законски
,
па
не
мораш
да
се
парничиш
с
њим
.
—
Како
ћу
де
се
осигурам
,
кад
ја
немам
рачуна
да
дам
јевтиније
од
четири
гроша
на
банку
интереса
,
месечно
.
А
ти
то
не
дозвољаваш
.
—
Оно
по
закону
је
12
по
сто
,
интерес
.
Али
ти
интерес
мети
у
главницу
,
па
си
прав
пред
законом
.
Шта
ћу
кад
се
од
мене
тражи
шест
хиљада
динара
порезе
из
ове
општине
,
а
ја
не
могу
да
скупим
ни
шест
стотина
!
Камо
среће
да
ми
можеш
намирити
ту
суму
,
па
се
ти
после
наплаћуј
како
знаш
.
Волим
ја
мене
него
тај
свет
!
—
Добро
,
кад
ти
велиш
,
онда
ја
да
му
дам
.
—
рече
Кузман
и
извади
да
броји
новац
Урошу
.
А
Мића
узе
да
саставља
облигацију
.
Јова
и
Пера
пређоше
за
други
сто
.
За
кратко
време
напуни
се
механа
људима
.
Једни
се
пробијаху
до
порезника
и
враћаху
се
за
попов
и
учитељев
сто
.
Други
позајмљиваше
новац
у
Кузмана
за
порез
.
А
трећима
порезник
продаваше
имање
за
порез
.
Стеван
се
не
удаљаваше
од
Кузмана
.
Ненад
,
Урош
и
још
неки
приседоше
уз
учитеља
и
попа
и
почеше
се
вајкати
и
жалити
на
своје
зло
стање
.
Јова
и
Пера
им
напоменуше
земљорадничку
задругу
,
као
једини
спас
у
оваквим
данима
.
Али
Шиља
пандур
изједна
мењаше
место
,
час
за
један
сто
,
час
за
други
,
час
за
трећи
и
разносаше
лажи
за
полић
ракије
.
Чувши
од
њега
Кузман
,
шта
поп
и
учитељ
говоре
људима
,
пришуња
се
уз
њихов
сто
и
не
откани
се
од
њих
док
их
својим
изрогаченим
побијањима
,
не
изазва
да
оду
из
механе
.
Порезник
кад
сврши
посао
,
оде
,
а
они
,
који
су
још
од
јутра
заквасили
били
,
прибраше
се
опет
за
један
сто
,
па
наставише
започети
посао
.
Ту
застаде
и
општинска
власт
ради
„
одржања
“
реда
,
затим
Ненад
и
Стеван
.
—
Бога
ми
ти
нас
данас
спасе
од
попа
и
учитеља
,
—
рече
Стеван
задовољан
,
што
поп
и
учитељ
нису
успели
са
оснивањем
задруге
.
—
Ви
сте
данас
имали
премежденије
,
—
рече
гордо
Кузман
.
—
Да
вам
ја
нисам
био
,
отишло
би
вам
свима
имање
.
Јер
они
оће
да
упишу
ваше
имање
у
ту
задругу
.
—
А
,
не
превари
мене
поп
да
потписујем
ја
моје
имање
у
те
спрдње
...
проломаћа
Веца
,
климајући
главом
,
пијан
.
—
Ја
разумем
да
саставимо
друштво
овако
,
као
што
смо
се
сад
састали
,
напр
.
да
заједнички
пијемо
.
—
А
!
а
!
а
!
такој
друвство
и
ја
почтујем
!
—
узвикну
Јанаћко
,
механџија
.
—
И
ја
кје
дам
едно
ћило
ракија
.
И
саставише
„
друштво
“
,
али
се
то
друштво
брзо
помами
,
те
настаде
таква
врева
и
дерњава
,
да
су
морали
учитељ
Јова
и
Пера
допарнути
до
механе
и
навирити
на
прозор
.
Учитељ
Пера
имађаше
ручни
фотографски
апарат
те
сними
кришом
део
тај
каламбур
у
механи
.
Брзо
затим
настаде
туча
,
зацингараше
„
Килићи
“
по
цигљама
,
полетеше
столице
у
вис
,
испреврташе
се
столови
да
човек
не
зна
на
коју
ће
страну
.
Дамњан
се
потруди
да
умири
тај
окршај
,
али
кад
извуче
и
он
неколико
столица
по
плећкама
,
он
се
измуљи
из
механе
са
ћатом
,
невиђен
.
Сутрадан
је
Кузман
тужио
кривично
Ненада
што
му
је
раскрвавио
главу
да
ју
је
морао
месец
дана
носити
превезану
црним
луком
.
ТРЕЋИ
ДЕО
ПРЕЛОМ
И
.
Да
се
изближе
упознамо
са
Кузманом
.
Он
је
родом
из
вароши
.
Али
се
још
из
малена
сродио
са
сељацима
,
па
воли
да
живи
у
њиховој
средини
.
Ето
,
у
Ораовцу
је
„
пострадао
“
био
једаред
,
па
није
хтео
да
иде
из
њега
.
Служио
је
у
вароши
док
није
стекао
капитал
,
па
се
доселио
у
Ораовац
и
отворио
дућан
.
Ту
се
оженио
и
добио
уз
жену
једну
њивицу
као
мираз
,
да
би
могао
поред
трговине
и
мало
земље
радити
.
А
ношњу
је
таман
удесио
да
се
може
с
правом
сматрати
и
као
сељак
и
као
варошанин
.
Горе
фермен
и
прслук
,
а
доле
панталоне
са
штифлетнама
.
Па
кад
упреде
бркове
и
накриви
шубару
,
богами
коџа
се
млађе
жене
збуне
кад
га
виде
.
Због
такве
његове
женидбе
свима
је
он
у
селу
постао
род
,
те
једнима
кум
,
другима
теча
,
трећима
пријатељ
,
четвртима
зет
,
петима
пашеног
,
а
сви
га
зваху
ораовачки
зет
.
То
је
много
људе
обвезало
да
пазаре
код
њега
и
да
га
слушају
више
него
попа
и
учитеља
.
Жена
му
Анђа
беше
као
поручена
за
његов
посао
.
Меси
хлеб
,
готови
ручак
и
чува
дућан
,
а
ноћу
разгрева
зејтин
,
сипа
у
петролеум
воду
,
ојексичава
паклиће
,
меће
поставу
на
антерије
итд
.
Њена
мајка
је
по
неки
пут
посети
и
увек
донесе
по
коју
јабуку
,
крушку
или
пљоску
ракије
.
А
Анђа
њој
нагура
у
торбу
,
пиринча
,
шећера
,
зејтина
,
памука
,
итд
.
,
разуме
се
све
то
кришом
од
Кузмана
,
који
увек
беше
у
послу
и
пазару
са
сељацима
.
Дође
човек
да
купи
неку
ствар
,
а
он
развезе
од
мора
до
Дунава
,
шта
кошта
та
ствар
у
Паризу
,
шта
у
Бечу
,
шта
у
Београду
и
колико
је
подвоз
за
њу
плаћен
до
Ораовца
,
ал
он
му
„
за
љубав
“
даје
испод
цене
.
Човек
га
гледа
па
ако
је
неки
шерет
,
он
му
опучи
:
„
знаш
зашто
људи
купују
црн
тамњан
?
“
„
Не
знам
“
-
одговара
Кузман
.
„
Да
се
кади
и
крсти
од
таквих
лажова
,
ко
што
си
ти
.
“
Кузман
се
насмеје
и
прими
за
шалу
.
„
Ада
дај
ми
те
опанке
да
их
исечем
,
боље
но
да
их
дам
њему
џабе
“
,
разгоропади
се
неки
пут
Кузман
,
кад
му
неки
да
малу
цену
за
опанке
.
А
овај
их
још
загледа
и
затеже
цену
.
„
Пусти
га
нека
сече
кад
га
је
мило
да
сече
“
—
додаје
други
шерет
Ако
му
нека
сељанка
донесе
јабуке
на
продају
он
од
врата
повиче
:
„
Што
си
ми
донела
ту
грозницу
у
кућу
?
“
„
Све
су
зреле
богами
,
ево
да
пробаш
“
—
правда
се
сељанка
.
„
Није
истина
,
јео
сам
ја
такве
јабуке
,
па
сам
лежао
шест
година
грозницу
.
Али
најпосле
да
их
узмем
за
свиње
.
“
И
узме
десет
кила
јабука
за
грош
.
Његово
непоколебиво
мишљење
о
цркви
да
је
то
„
поповски
дућан
“
да
су
сељаци
као
врба
,
која
се
може
поткресавати
и
опет
истеривати
млађаре
и
да
је
он
најпоштенији
и
најважнији
човек
у
селу
,
нигде
не
пропушташе
да
изјави
.
Али
га
је
једна
мисао
још
из
малена
морила
,
мисао
о
копању
блага
Цара
Радована
.
Јер
му
се
ситни
приходи
чињаху
незнатни
према
ћуповима
блага
,
које
он
често
,
врло
често
сањаше
.
„
Досадило
се
парама
да
стоје
у
земљи
па
морају
да
се
јављају
људима
у
сну
да
их
ископају
,
мишљаше
Кузман
и
дању
и
ноћу
.
Па
тако
и
усни
једне
ноћи
да
се
у
његовој
њиви
може
наћи
у
земљи
пун
казан
блага
.
И
одмах
ујутру
то
саопшти
жени
.
-
Е
,
нема
више
сумње
Анђо
,
у
нашој
њиви
има
блага
сигурно
.
Ноћас
ми
је
дошло
на
сан
,
а
мене
сан
никад
не
вара
.
Него
да
идемо
да
копамо
.
Али
да
ниси
зуцнула
твојој
матери
то
!
-
Боже
Кузмане
,
зар
сам
ја
луда
то
да
причам
њој
!
-
намршти
се
Анђа
и
повуче
превезаљче
мало
к
челу
.
Кад
се
смрачи
,
они
се
кренуше
њиви
са
будаком
,
мотиком
и
једним
пилетом
за
„
курбан
“
,
које
Анђа
држаше
за
шију
да
не
крешти
.
Кад
дођоше
до
места
,
Анђа
пружи
пиле
Кузману
да
га
закоље
,
али
оно
беше
већ
мртво
од
силнога
стезања
.
Почеше
да
се
мувају
рукама
,
„
јер
се
не
ваља
“
ту
да
говоре
,
шта
да
раде
с
мртвим
пилетом
.
Најпосле
Кузман
прекиде
главу
пилету
на
месту
где
ће
копати
па
одмах
запуца
будаком
да
копа
.
Анђа
му
се
придружи
мотиком
.
Целе
ноћи
будак
и
мотика
одјекиваху
и
одваљиваху
варнице
од
камења
,
све
их
гола
вода
од
зноја
спопаде
.
И
ништа
не
нађоше
.
Ујутру
рано
Кузман
дође
да
се
увери
и
на
белом
дану
шта
су
накопали
.
Па
нађе
црну
земљу
и
камење
.
Али
му
то
камење
у
гомили
беше
загонетка
.
А
том
чепркању
нађе
једен
земљан
цреп
испод
једног
камена
.
Више
се
њему
обрадова
,
него
казану
дуката
.
Мету
га
у
џеп
и
врати
се
кући
.
—
Е
,
Анђо
,
немамо
шта
више
да
лутамо
,
онде
је
била
црква
.
—
саопшти
он
Анђи
и
показа
јој
цреп
.
—
Ја
не
знам
,
та
се
њива
звала
„
код
Каравуле
“
.
—
Па
то
је
,
може
бити
за
време
турске
да
су
се
цркве
звале
Каравуле
.
Јер
оно
камење
није
џабе
онде
нагомилано
.
Одмах
објави
Кузман
сељацима
,
како
му
је
дошла
на
сан
Св
.
Богородица
и
наредила
му
да
откопа
оно
свето
место
у
његовој
њиви
.
Сељаци
дојурише
да
виде
то
место
.
А
он
им
исприча
како
је
онај
цреп
од
земљаног
путира
и
како
су
се
Срби
за
време
Турака
из
земљанога
путира
причешћивали
.
И
то
се
разгласи
по
целој
околини
како
је
Кузман
пронашао
цркву
.
„
Верујте
људи
,
—
прича
он
сељацима
,
ја
сам
одмах
познао
да
онде
има
неко
„
Боженство
“
,
кад
год
отиднем
на
оно
место
,
мени
тек
нешто
лакне
,
као
да
скинем
од
себе
сто
ока
.
Ја
пре
нисам
могао
од
главе
да
макнем
а
од
како
сам
почео
да
долазим
на
оно
место
фала
Богу
и
Богородици
,
никако
ме
више
не
боли
.
„
Па
оћеш
ли
да
ореш
ти
ту
њиву
?
“
—
питају
га
сељаци
„
Боже
сачувај
!
Не
би
више
у
њу
пустио
плуг
,
па
да
ми
роди
не
знам
шта
!
Зар
ја
црквиште
да
орем
!
“
И
већ
прве
недеље
дођоше
неколико
главобољних
жена
на
исцелење
.
А
Кузман
дотле
већ
беше
наместио
у
оној
рупи
једну
стару
икону
,
крст
и
поставио
себе
за
тутора
те
„
цркве
“
.
Жене
полежаше
мало
,
метуше
крст
на
главу
и
метуше
на
икону
свака
по
пару
.
Друге
недеље
било
је
више
жена
.
И
тако
се
њива
Кузманова
стаде
пунити
сваке
недеље
светом
.
Сад
више
Кузман
није
безбожник
ко
што
је
пре
био
,
нити
сматраше
више
цркву
за
поповски
дућан
.
Кад
сазнаде
за
то
духовна
власт
,
нареди
да
се
та
„
црква
“
уништи
,
а
народ
да
се
моли
Богу
у
својој
парохијској
цркви
.
Али
народ
је
народ
,
где
нагне
,
не
можеш
га
вратити
.
Тако
су
се
парничили
Кузман
и
поп
,
док
се
не
измирише
да
подигну
на
том
месту
капелу
,
а
Кузман
да
предаје
новац
месној
цркви
на
чување
.
Одмах
народ
навали
,
кој
греду
,
кој
дирек
,
кој
цигљу
и
за
неколико
недеља
подигоше
дивну
капелу
.
Уз
источни
дувар
Кузман
намести
један
сточић
на
њему
свећњак
и
икону
Св
.
Богородице
,
ону
од
хартије
што
Руси
продају
,
с
леве
стране
прилепи
натпис
:
„
Храм
Пресвете
Богородице
,
пронашао
и
подигао
Кузман
Аранђеловић
,
трговац
.
“
И
одреди
да
тај
храм
слави
Богородичин
Покров
1
.
октобра
,
кад
стигне
слатко
вино
.
Долазио
је
он
редовно
свакога
празника
,
скупљао
новац
и
мећао
женама
крстове
.
А
кад
Црква
слави
,
онда
пође
и
Анђа
да
кува
каве
људима
.
Од
тога
доба
није
више
истраживао
благо
Цара
