Иконија
везиров
мајка
приповетка
из
XВИИ
.
век
написати
Чед
.
МИЈАТОВИЋ
издање
Стева
Керешевић
цена
:
К
.
@card@
.
@card@
мит
Павков
у
Велика
Бечкерек
.
Препоручује
свој
богат
стовариште
—
сваковрстан
књига
—
роман
и
приповетка
.
Хајдук
Станко
,
историјски
роман
...
@card@
.
-
Велимир
и
Босиљка
...
@card@
.
-
Робинзон
Крусе
...
@card@
.
-
Адександар
Велика
...
@card@
.
@card@
два
брата
...
-
.
@card@
Петар
Велика
у
Хајдучком
стан
...
.
@card@
тајна
двор
Обреновић
и
.
ИИ
.
...
@card@
.
-
Злочин
један
свекрва
...
@card@
.
@card@
Женска
рука
...
@card@
.
-
слепац
као
убица
...
-
.
@card@
подсвојкиња
...
-
.
@card@
сав
се
моћи
само
кад
се
хтети
...
-
.
@card@
посљедица
лакомисленост
...
-
.
@card@
Риналдо
Риналдини
и
.
ИИ
.
...
@card@
.
-
устанак
...
-
.
@card@
Пехарникова
ћерка
...
-
.
@card@
Касија
царица
...
@card@
.
@card@
Весели
двор
Ива
Загорице
...
@card@
.
@card@
Смиља
...
@card@
.
@card@
Насрадин
Оџа
...
@card@
.
@card@
разбибрига
велик
,
илустрован
...
@card@
.
-
делија
девојка
...
@card@
.
@card@
Мерима
...
@card@
.
@card@
Бертолдин
син
Бертолдов
...
@card@
.
@card@
писма
из
Москва
...
@card@
.
-
барјактар
Бојана
...
-
.
@card@
Мицко
Харамбаша
...
@card@
.
@card@
Рајска
Душа
...
@card@
.
@card@
Радетић
Мара
...
@card@
.
@card@
доле
оружје
и
.
ИИ
.
...
@card@
.
-
Иконија
везировати
мајка
приповетка
из
XВИИ
.
век
написати
Чед
.
МИЈАТОВИЋ
српски
краљевски
академија
досудити
јесам
овај
приповетка
Мариновићев
награда
за
@card@
.
год
.
цена
:
К
.
@card@
.
@card@
и
Иконија
и
гавран
.
Иконија
,
везиров
мајка
.
на
један
пропланак
са
сочан
зелен
трава
,
пасти
јесам
стадо
овца
.
у
хладовина
,
под
велик
један
грм
,
седети
јесам
млад
пастирче
,
сељак
један
,
који
ако
јесам
бити
највише
осам
година
,
Дуваше
у
незграпан
издељан
двојница
почетак
од
некакав
кола
.
по
весео
очи
његов
и
по
зажарен
лице
,
видети
се
како
се
сав
топити
од
милина
што
јесам
подесити
бар
оно
,
што
падати
на
три
први
корак
.
просто
не
моћи
да
се
насвирати
.
два
велик
чобански
пас
лежати
поред
његов
нога
.
дуго
и
мирно
он
гледати
свој
паметан
очи
,
као
да
очекивати
стрпељиво
да
видити
хтети
ли
мали
свирац
крочити
најпосле
још
који
корак
даље
.
али
она
се
најпосле
досадити
,
један
од
она
положити
глава
међу
шап
,
шикнути
на
нос
тежак
и
шуман
дах
,
и
зажмурити
.
други
живо
окренути
глава
,
па
се
удубити
у
посматрање
један
пчела
,
који
задовољно
певати
облетати
мајкин
душица
,
што
као
мирисан
маховина
застрети
бити
стена
,
који
одмах
десно
од
грм
бити
пробити
зелен
рудина
.
на
једанпут
се
оба
пас
подигнути
на
нога
;
ућулише
уш
;
окренути
се
к
стаза
један
,
који
се
извијати
уз
брдо
из
један
удоља
;
њушка
она
задрктати
како
за
неколик
тренуће
живо
њушити
мирис
,
што
она
он
тих
поветарац
доносити
;
кудрав
реп
узети
махати
задовољно
,
па
онда
потећи
права
к
шумарица
који
се
са
овај
кос
у
онај
доља
спуштати
.
и
звиждукање
двојница
стати
и
млад
пастирче
викнути
:
»
ој
шаров
,
ој
гаров
,
јесам
л
’
ми
ићи
од
куд
мој
нана
?
«
тек
он
тај
рећи
,
а
из
шумарица
зајечати
јасан
женски
глас
:
»
ој
,
Ивана
синути
,
мајка
свој
жив
бити
,
где
јесам
?
«
»
Ева
ја
на
змајев
стена
!
«
одвикнути
пастирче
па
се
дигнути
и
поћи
за
пас
.
у
тај
изаћи
из
шумарица
на
чистина
сељанка
један
,
повисок
,
танкострук
,
смеђ
кос
,
граораст
очи
,
који
се
граор
преливати
из
бледоплав
споменак
у
таман
љубичица
;
млечност
њен
лице
видети
се
кроз
танак
сунчев
препланак
.
сав
јесам
на
она
бити
чисто
,
и
сав
она
тако
приличити
да
јесам
бити
мило
погледати
јесам
.
бити
јесам
млад
;
највише
да
она
јесам
бити
двадесет
и
пет
година
.
преко
раме
носити
јесам
један
шареница
,
у
који
се
надметати
редом
све
дугин
бој
;
а
у
рука
носити
велик
кит
босиљак
и
један
слив
жут
восак
.
кад
изаћи
онако
весео
и
онако
мити
на
зелен
поље
,
а
оно
се
све
зашаренити
као
да
јесам
на
он
пасти
кит
шарен
цвеће
.
Шаров
и
гаров
узети
да
радосно
потскакивати
,
час
испред
она
,
час
уз
она
и
с
десни
и
с
лев
,
и
некако
полусавлађиван
скакање
казивати
свој
радост
.
виторог
вођ
овца
видити
јесам
оздо
са
паш
,
па
заблејати
и
два
и
три
пут
и
поћи
права
к
она
;
и
сав
се
стадо
усталасати
,
кренути
за
вођа
,
ударити
у
одзив
,
те
се
по
онај
поље
просути
блејање
,
некако
мекан
и
радостан
блејање
,
у
који
се
растапати
звека
меденица
о
вођин
врат
.
сељанка
се
спустити
под
онај
грм
и
одмах
отворити
шареница
.
извадити
бео
један
погача
,
отворити
један
заструга
скоруп
,
и
један
мања
са
ситан
со
и
рећи
мали
:
»
Ива
,
дете
мој
прихватити
се
мало
,
па
да
се
пожурити
до
вечерње
да
стигнути
до
Св
.
Јована
да
видити
отац
Никодије
!
«
»
А
што
"
хтети
тамо
,
нана
?
«
упитати
Ива
одломив
себе
добар
кришка
погача
.
сељанка
не
одговорити
одмах
,
него
дати
по
један
парченце
погача
шаров
и
гаров
,
надробити
скроб
у
свој
рука
,
посолити
он
и
пружити
ти
она
он
вођко
из
рука
појести
.
»
Ева
да
ти
казати
!
«
предузети
за
тај
да
говорити
.
»
када
ти
јесам
отац
(
бог
да
он
духати
простити
!
)
умирати
од
тежак
рана
,
рећи
ја
јесам
:
»
Иконијо
,
гледати
тај
наш
јадан
дете
!
дати
он
отац
Никодије
на
књига
,
па
неки
бити
од
он
што
бог
хоћ
.
ти
знати
да
јесам
жалити
да
погинути
за
крс
частан
и
вера
ришћански
.
хвала
бог
ево
и
умирати
што
се
клати
са
некрст
.
исти
данас
видити
да
јесам
сав
јунаштво
знати
погинути
.
видити
е
јесам
мање
јунаштво
живети
кроз
мука
и
невоља
,
и
бранити
рај
сиротиња
.
ако
икако
моћи
бити
дати
ми
син
на
књига
.
неки
се
не
ломити
по
гора
као
отац
што
он
се
ломити
,
него
неки
стати
у
црква
да
крст
рабри
овај
злосрећан
народ
и
да
он
крст
бранити
!
«
ето
,
наставити
Иконија
па
рука
гладити
зулови
у
свој
синчић
:
»
ето
,
тако
ти
јесам
отац
говорити
.
тако
јесам
исто
говорити
и
отац
Никодије
кад
он
јесам
овај
причестити
.
А
ја
јесам
се
отац
твој
заветовати
:
да
хтети
,
ако
ја
бог
и
мајка
божји
помоћи
,
испунити
он
његов
последњи
жеља
.
јутрос
јесам
изаћи
бити
на
гроб
твој
отац
и
рећи
он
:
да
мој
завет
јесам
заборавити
.
тако
хтети
синути
мој
,
у
име
,
божји
да
поћи
отац
Никодије
!
«
»
А
овај
стадо
?
ко
хтети
да
он
чувати
?
«
рећи
мали
пастир
невесео
.
»
ето
он
Милован
ићи
оздо
из
село
.
Чим
он
овде
стигнути
предузеће
стадо
.
А
тај
хтети
,
ако
бог
да
,
да
бити
пастир
божји
стадо
.
о
да
ја
бог
хтети
дати
да
доживити
да
тај
очи
видити
,
па
да
мирно
умрети
,
кад
ја
судити
данак
доћи
!
«
»
Па
зар
ја
да
бити
монастирско
ђак
?
«
упитати
дечко
сав
невесео
,
па
се
загледати
крупан
свој
плав
очи
у
мати
свој
.
»
е
,
па
само
да
почети
као
ђак
,
па
већ
кад
мало
поодрасти
и
научити
књига
и
летургија
,
онда
ђакон
па
јеромонах
,
па
мало
по
мало
па
игуман
,
па
ко
знати
чедо
мој
,
шта
јесам
сав
ти
бог
записати
у
свој
књига
.
твој
мајка
не
хтети
доживети
,
али
опет
за
тај
моћи
бити
да
хтети
ти
јахати
бео
коњ
на
црвен
седло
,
а
о
бедро
уместо
сабља
носити
велик
крст
,
па
да
он
благосиљати
село
,
и
поље
и
њива
и
народ
који
хтети
да
бацати
капа
под
пазуво
па
да
се
клањати
и
да
викати
»
благослов
Света
владика
!
«
еј
,
Божа
,
да
ја
јесам
онда
да
твој
отац
устати
из
гроб
,
па
да
ти
видити
,
па
макар
ја
тај
и
не
гледати
.
еј
,
Божа
мој
,
опростити
ја
што
се
заносити
,
те
будан
мој
стар
сан
сневати
!
»
синути
,
мој
,
моћи
да
плакати
!
«
па
рећи
тај
,
млад
сељанка
пригрлити
дете
свој
и
пољубити
он
у
десни
образ
.
А
Иван
бризнути
плаката
,
и
кроз
суза
гледати
у
свој
два
пас
.
мајка
он
миловати
рука
по
чела
и
по
образ
.
и
сам
она
се
очи
суза
напунити
па
грцати
рећи
:
»
Што
плакати
,
дете
мој
?
ваљати
да
се
не
бојити
добар
отац
Никодије
?
он
хтети
ти
лепо
да
пазити
!
«
»
не
бојити
се
!
«
рећи
Иван
,
па
тек
онда
бризнути
у
глас
да
плакати
;
»
не
бојити
се
ништа
!
него
ја
јесам
...
.
жао
овај
наш
шаров
и
гаров
,
како
хтети
они
без
ја
!
«
А
шаров
и
гаров
чути
да
њихов
мали
пријатељ
она
спомињати
.
Приђоше
он
полагати
;
па
он
невесео
загледати
.
Лазнуше
он
рука
.
гаров
се
ослободити
,
подигнути
глава
па
језик
лазнути
Ива
у
образ
.
»
ето
,
виш
,
и
гаров
тај
љубити
!
Хоће
да
ти
казати
:
не
бринути
се
за
ми
!
«
А
Иван
се
онда
кроз
плач
насмејати
и
потапкати
најпре
гаров
па
онда
и
шаров
по
глава
.
на
један
косина
копаоник
,
који
се
спуштати
у
топлички
долина
,
имати
један
мали
заравањ
на
који
јесам
стајати
и
појати
мален
стародреван
манастир
Св
.
Јована
.
манастирски
јесам
црква
бити
мали
,
низак
и
мрачан
.
у
дебео
зидина
просећи
јесам
бити
дуг
а
узак
прозор
,
који
пуштати
само
по
неколик
прамен
од
светлост
да
се
укрштати
у
онај
непрекидан
сутоњ
што
у
црквица
владати
.
кад
човек
први
пут
ући
унутра
,
подухват
он
неки
језа
као
да
јесам
ући
у
гробница
.
али
чим
он
се
очи
мало
свикнути
,
одмах
он
се
око
срце
просути
неки
свет
топлина
.
и
десни
и
леви
зид
бити
исписати
слика
светац
и
небесан
прилика
,
анђео
с
дуг
крило
и
с
мач
високо
уздигнут
;
Св
.
Ђорђе
у
скрлетан
долама
,
на
бео
коњ
,
вит
копље
пробадати
зелен
аждаја
;
Св
.
Јован
у
мрк
камиљи
кожа
с
мрк
тиквица
о
леви
бедра
,
подигнути
јесам
у
вис
крст
од
сув
шумски
грање
,
па
се
намрштити
и
викати
:
покајати
се
!
А
високо
са
свод
у
олтар
,
и
изнад
понизак
иконостас
,
Исус
раширити
рука
па
велик
очи
и
замишљен
поглед
гледати
да
л
’
хтети
ко
да
он
прићи
те
да
он
загрлити
.
око
црквица
јесам
бити
поширок
порта
,
обрасти
низак
а
густ
трава
;
овде
онде
по
неки
надгробни
плоча
с
излизан
натпис
;
иза
црква
један
леп
стар
липа
и
клупа
испод
она
;
неколико
корачај
од
липа
извор
,
који
кроз
дрвен
цев
сипати
млаз
кристалан
бистар
вод
у
корито
од
бео
камени
сланик
на
који
се
још
познати
глава
од
римски
војник
.
Можда
јесам
тај
бити
саркофаг
какав
силан
проконзул
;
сад
се
обично
врабац
у
он
брчкати
весело
цвркутати
,
око
црквен
порта
некада
јесам
на
сав
четири
страна
бити
град
са
четири
кула
на
четири
крај
,
и
једном
главном
и
висок
на
средина
западни
зид
,
кроз
који
се
улазити
у
манастир
.
али
јесам
Турчин
у
време
рат
с
деспот
Ђурђе
град
порушити
и
црква
запалити
,
тај
јесам
после
велик
војвода
Рада
Облачић
оправив
црква
,
нешто
ћелија
и
трапезарија
у
један
страна
стар
зидина
подигнути
.
Вечерње
се
већ
бити
свршити
кад
Иконија
са
мали
Ива
доћи
на
капија
велик
кула
.
ту
она
дати
Ива
онај
слив
восак
и
онај
кит
босиљак
рећи
он
:
»
Нај
,
синути
,
унети
ти
јесам
овај
босиљак
и
овај
свећа
свет
Јована
,
не
бити
ли
ти
помоћи
,
да
један
дан
тај
из
његов
црква
изнети
свећа
добар
срећа
и
босиљак
мир
у
твој
народ
.
«
пред
сам
црква
Иконија
оставити
свој
шареница
,
па
са
синчић
ући
у
мрачан
и
празан
црквица
,
целивати
икона
,
запалити
три
свећица
шапатом
помињати
име
онај
за
који
она
јесам
палити
,
упутити
Ива
како
да
положити
босиљак
и
восак
пред
икона
Св
.
Јована
,
па
онда
с
ведар
душа
и
лак
срце
изаћи
из
црква
да
потражити
отац
Никодије
.
Нађоше
он
у
трапезарија
.
отац
Никодије
,
омален
,
сувоњав
,
жут
у
лице
,
просед
,
у
раса
од
груб
црн
сукно
с
црн
груб
камилавка
,
прегнути
се
бити
над
дугачак
један
листина
,
који
јесам
на
сто
развити
бити
.
наместити
бити
на
нос
велик
неки
наочари
у
дебео
кожан
оквир
,
па
се
кроз
она
удубити
у
срицање
један
реч
,
који
добро
бити
притиснути
прст
да
он
се
како
не
омакнути
.
тако
се
бити
занети
,
да
не
чути
кад
Иконија
с
Ива
ући
,
па
не
дигнути
глава
нити
мрднути
густ
веђа
.
Иконија
ћутећки
извадити
из
шареница
један
бео
погача
,
један
румен
јабука
,
пар
шарен
чарапа
и
пар
рукавица
,
на
који
јесам
од
ситан
шљокица
извести
крст
па
она
окружити
плав
и
црвен
ђинђува
.
и
поврх
сав
-
извадити
из
један
свилен
завој
један
старински
златан
новац
као
млетачки
цекин
.
у
тај
калуђер
подигнути
глава
,
скинути
полагано
тежак
наочари
,
протрљати
очи
па
проговорити
:
«
А
ене
!
одкуда
ти
Иконијо
,
добар
жена
!
«
»
благослов
свет
отац
!
«
рећи
Иконија
смерно
,
па
прићи
духовник
и
пољубити
он
рука
,
и
онда
шапутнути
свој
Ива
те
и
он
прићи
к
рука
отац
Никодије
.
»
А
да
ти
не
смести
у
какав
свет
посао
?
!
«
наставити
она
глас
у
који
трептати
некакав
чудан
израз
зебња
и
прекор
сам
себе
.
»
Ева
се
мучити
да
прочитати
овај
рисовуљ
који
јесам
још
цар
Душан
дати
наш
црква
.
па
јесам
ти
на
невоља
грдан
.
два
он
реч
прочитати
а
три
ни
обрнути
ни
осврнути
.
ја
како
јесам
писати
царски
брзописац
бог
она
судити
!
ја
што
хтети
,
јесам
мислити
какав
хтети
време
да
настати
и
на
какав
хтети
самоук
црква
царски
да
остати
!
«
»
јесам
ли
тај
баш
царски
рисовуљ
?
«
упитати
Иконија
радознало
и
опет
као
са
неки
страва
.
»
у
добар
час
доћи
да
мој
очи
и
тај
светиња
видити
!
«
»
јесте
,
бог
ја
,
баш
царски
рисовуљ
!
«
одговорити
отац
Никодије
с
пун
поуздање
и
понос
.
»
ево
,
видити
,
на
кожа
написати
;
па
видити
овај
први
писма
златан
исписан
;
па
погледати
овај
доле
на
широко
и
на
дугачак
изведен
црвен
мастило
:
за
Христа
благовјеран
цар
Стефан
;
па
виш
овај
златан
печат
о
црвен
свилен
врпца
!
царски
рисовуљ
,
богме
,
ја
како
!
«
»
хвалити
ти
Божа
!
«
рећи
Иконија
побожно
.
»
пустити
ја
,
отац
Никодије
,
да
целивати
где
јесам
царски
рука
царски
име
исписати
!
«
и
Иконија
се
прекрсти
,
па
на
три
место
целивати
онај
дугачак
и
широк
црвен
шара
,
за
који
она
духовник
рећи
да
јесам
потпис
царев
.
замолити
он
да
пустити
и
Ива
да
тај
целивати
,
и
мали
се
Ива
полагано
и
врло
смишљено
прекрсти
,
издигнути
се
на
прст
и
једва
дохватити
један
крајичак
од
кожан
листина
да
пољубити
.
.
»
па
сад
,
отац
Никодије
,
бог
па
тај
!
«
почети
Иконија
.
»
ево
ти
довести
мој
син
да
он
упутити
како
да
служити
бог
и
народ
,
како
и
јесам
што
служити
.
знати
,
јесам
заборавити
реч
мој
покојник
!
Калуђер
се
накашљати
мало
,
савити
рисовуљ
брижљиво
,
па
онда
рећи
:
»
Што
обећати
твој
Миленка
на
самрт
,
што
ти
казивати
кад
год
јесам
ја
помињати
завет
његов
,
тај
ти
ево
и
сад
велим
:
хтети
ћер
мој
што
год
моћи
;
али
оно
што
ја
моћи
јесам
много
.
Научићу
он
да
читати
,
упознати
он
с
титла
и
скратницима
,
научити
он
да
појити
тропар
и
кондак
светац
,
а
ако
он
оставити
у
манастир
девет
година
моћи
свикнути
и
како
се
литургија
служити
;
а
за
више
не
питати
јер
више
ни
у
ја
немати
!
«
»
хвалити
ти
Божа
!
куд
хтети
више
отац
Никодије
?
од
твој
шеница
у
који
како
народ
знати
,
кукољ
немати
,
усадити
у
срце
мој
дете
по
који
зрно
,
па
ако
бити
божји
воља
,
онај
хтети
да
никнути
и
плод
донети
.
Научи
он
колико
ти
знати
,
па
хтети
Миленков
душа
на
онај
свет
миран
бити
,
а
ја
хтети
ти
и
јутром
и
вечером
благосиљати
,
а
на
самртан
час
мој
рећи
:
бог
неки
дати
отац
Никодије
и
овај
и
онај
свет
!
«
»
ако
хтети
да
ићи
све
по
ред
,
имати
ти
мало
по
дуже
до
самртан
час
од
ја
.
него
хајдмо
из
овај
мемљив
трапезарија
мало
у
порта
,
имати
нешто
да
ти
говорити
!
«
па
мрднути
очи
и
веђа
показав
на
дете
,
што
јесам
очевидно
значити
,
да
имати
нешто
што
не
моћи
пред
дете
да
она
казати
.
у
порта
сести
на
клупа
испод
липа
близу
онај
чесма
,
а
мали
Ива
рећи
да
ићи
да
гледати
свет
слика
,
што
бити
исписати
на
зид
испод
некадашњи
звонара
.
Калуђер
се
нешто
бити
узврпољити
,
не
моћи
довољно
да
кашљуцање
спрема
грло
,
скинути
камилавка
,
пронети
прст
кроз
кос
и
два
и
три
пут
,
као
да
разветри
глава
и
разведрити
памет
,
па
најпосле
наћи
како
хтети
и
почети
:
као
духован
отац
твој
,
и
као
стар
пријатељ
кућа
твој
,
ја
не
хтети
замерити
што
хтети
да
ти
као
уз
гусле
да
питати
:
ћер
мити
,
што
се
не
удавати
,
за
младост
за
лепота
твој
?
«
»
не
моћи
,
отац
Никодије
!
«
одговорити
Иконија
.
»
Долазећи
данас
к
црква
,
јесам
ли
се
с
ко
год
на
пут
сусрести
?
«
питати
калуђер
.
»
јесам
отац
,
а
ударити
сам
прек
пут
.
мислити
јесам
да
стигнути
на
вечерњи
«
.
»
на
вечерњи
јесам
бити
Гавран
Ракетић
.
молити
ја
јесам
да
ти
говорити
да
за
он
поћи
!
«
»
да
чудан
ли
човек
!
«
рећи
Иконија
озбиљно
.
»
ево
скоро
година
дан
како
ја
не
да
мир
.
и
што
год
имати
у
ја
женски
родбина
,
сав
јесам
тај
поклон
и
мит
подизати
да
ја
као
кошута
хајка
терати
на
његов
заседа
.
сваки
јесам
мој
стрина
,
сваки
снаха
одговорити
:
да
он
молити
да
ја
не
замерити
али
да
не
моћи
.
јесам
да
он
махнути
налазити
него
хтети
да
се
удавати
!
«
»
јесам
паметно
што
говорити
.
Женска
глава
требати
мушки
рука
рука
да
јесам
штитити
.
Миленков
имање
истина
јесам
велик
,
али
чича
Сима
не
само
да
не
моћи
да
ти
помагати
него
,
онако
стар
и
немоћан
како
јесам
,
само
ти
одмагати
.
А
док
тај
мали
Ива
за
помоћ
прирасти
,
требати
доста
година
.
Гавран
јесам
истина
мало
чудноват
ћуд
,
али
бити
да
јесам
он
завидљивац
и
пакосница
више
извикати
него
што
јесам
.
А
најпосле
жена
ко
јесам
без
грех
и
без
махна
?
главно
јесам
што
видити
да
се
ти
много
занети
;
а
после
,
газда
јесам
,
код
он
бити
благовати
.
много
ја
што
шта
наказивати
па
завршити
:
»
Оче
Никодије
,
ако
јесам
усаветовати
те
пристати
,
ево
од
ја
прилог
свет
Јована
пет
стотина
аспра
.
ако
не
хтети
,
слободно
она
рећи
да
хтети
од
себе
чудо
учинити
,
запалити
све
што
имати
неки
изгорети
,
јесам
ја
вајдити
имати
он
и
ето
ја
отићи
у
свет
да
се
турчити
!
«
»
Што
хтети
он
!
?
«
рећи
Иконија
.
»
кад
мој
Миленко
умирати
,
погледати
ја
жалостив
па
зајечати
:
»
Иконијо
,
јадан
мој
Иконијо
,
аманет
тај
отац
мој
и
аманет
тај
дете
наш
!
«
заклети
он
се
да
хтети
он
отац
чувати
и
мој
и
његов
брига
и
да
хтети
наш
Ива
одгајити
,
ако
ја
бог
помоћи
,
те
да
прихватити
да
јесам
чувати
добро
име
свој
отац
.
где
бити
ја
памет
бити
,
а
куд
бити
ја
душа
стигнути
,
кад
бити
сад
како
се
шалити
,
»
за
младост
за
лепота
мој
«
,
узети
себе
други
муж
?
!
кад
бити
мој
дворба
поделити
између
мој
свекар
,
чича
Сима
,
мој
син
Ива
и
други
дом
господар
,
бојити
се
не
бити
ни
на
један
доћи
колико
јесам
права
!
не
,
не
,
свет
отац
,
толико
се
изумити
јесам
.
А
да
јесам
,
ех
,
права
да
ти
казати
,
имати
други
соко
за
који
знати
е
бити
ја
кликтати
понети
у
свој
гњездо
,
нити
бити
и
онда
пристајати
да
слагати
мој
песма
с
црн
Гавран
!
«
»
Па
да
он
казати
да
се
ништа
не
нада
!
«
»
молити
ти
,
као
отац
,
као
што
ја
и
јесам
по
бог
отац
,
световати
он
неки
ја
се
махнути
!
неки
не
лудовати
.
А
већ
ако
хоћ
да
тумарнути
у
свет
,
неки
он
,
нек
тумарнути
,
хтети
сести
за
он
пресвиснути
.
А
ако
хтети
да
пасти
што
имати
,
боље
неки
сав
тај
поклонити
свет
Јована
,
да
он
јесам
свећа
пред
светац
,
не
бити
ли
он
од
лудост
избавити
!
«
поразговарати
се
још
мало
с
отац
Никодије
,
посаветовати
свој
синчић
да
у
сав
лепо
слушати
стар
калуђер
,
па
се
онда
с
он
опростити
и
отићи
.
да
бити
стигнути
дома
још
за
видети
,
Иконија
ударити
прек
пут
на
поток
Липовица
.
поток
јесам
бити
поширок
добра
три
хват
а
дубок
по
средина
око
два
стопа
.
бистар
он
јесам
вод
струјити
преко
чист
горски
шљунак
тихо
роморити
.
обала
на
који
се
долазити
од
манастир
тих
једном
зелен
кос
,
пружити
се
џбуње
од
леска
,
вињага
,
диваљ
руж
,
мирисан
дах
цветати
од
орлов
нокат
.
с
онај
страна
вод
извити
се
висок
топола
,
па
пустити
грана
над
поток
,
као
да
хтети
да
он
сребрн
рука
загрлити
.
кад
Иконија
стигнути
на
поток
,
подигнути
рука
десни
изнад
обрва
,
заклонити
очи
од
сунце
,
који
са
запад
косо
свој
зрака
у
румен
прамен
пуштати
,
па
оштро
загледати
у
онај
тополски
луг
с
онај
страна
.
Баш
нигде
ни
сенка
од
какав
човек
.
у
џбун
поред
који
Иконија
стојати
,
један
бумбар
облетати
један
петолистан
блед
руж
,
који
се
исти
из
пупољак
развити
бити
.
из
луг
,
с
онај
страна
,
један
кос
звиждати
некакав
значка
као
да
у
металан
пиштаљка
дува
.
»
Тица
мој
,
јесам
л
’
тај
ја
звиждати
?
«
викнути
Иконија
свој
јасан
и
пријатан
глас
тица
преко
вод
.
прост
овај
млад
сељанка
,
кад
год
бити
се
наћи
усред
поље
и
усред
луг
,
осећати
бити
се
детињски
срећан
.
Чинило
бити
она
се
да
она
јесам
сваки
тица
певачица
неки
род
,
сваки
леп
дрво
неки
пријатељ
,
сваки
пољски
цвет
жив
реч
који
поље
срце
говорити
.
опет
косић
зазвиждати
други
неки
и
мало
подуг
значка
.
.
»
казивати
,
родити
,
да
л
јесам
где
год
скоро
сагледати
мушки
око
под
чела
јуначки
?
«
кос
као
да
јесам
бити
слетјети
у
шипраг
,
који
у
хлад
од
топола
загазити
бити
у
поток
,
па
одатле
три
пут
један
за
други
,
и
тај
све
јаче
и
јаче
и
сав
брже
и
брже
,
одзвиждати
нов
један
свој
нумера
.
»
Шта
ли
ја
тај
тај
казивати
?
да
л
’
да
газити
поток
,
ил
’
да
он
не
газити
?
!
«
рећи
Иконија
,
поћутати
мало
,
насмејати
се
и
рећи
полагано
сам
себе
:
»
Баш
хвала
бог
,
те
немати
ники
,
ни
да
ја
видити
ни
да
ја
чути
како
се
овако
матор
жена
заносити
као
неки
дете
!
бог
с
ти
Иконијо
!
«
тај
рећи
па
се
спустити
под
онај
диваљ
руж
.
одвезати
опанак
,
скинути
чарапа
,
веза
она
једном
врпца
сав
заједно
,
и
устати
.
Падоше
она
поглед
на
онај
бумбар
што
облетати
руж
,
отерати
он
махнув
рука
,
узабрати
руж
,
принети
јесам
к
усна
свој
,
па
јесам
онда
заденути
испод
конђа
у
свој
густ
смеђ
кос
,
и
рећи
:
«
боље
да
ти
ја
у
кос
носити
,
него
да
ти
онај
црн
бумбар
љубити
!
»
па
онда
—
подигнути
сукња
до
колено
и
загазити
у
поток
.
Подиђе
јесам
милина
од
студен
вод
.
ко
знати
можда
јесам
и
студен
вод
подићи
топлина
од
њен
милина
!
уставити
се
у
сред
поток
да
се
мало
брчкати
.
А
поток
као
да
бити
уставити
сав
сав
жубор
,
да
пустити
само
да
се
чути
бућкање
од
сиграње
њен
бео
нога
са
бистар
вал
.
овај
млад
жена
,
који
сад
већ
имати
син
ђак
у
Св
.
Јована
,
брчкати
се
за
неколик
тренутак
у
сред
бистар
поток
,
под
одблесак
румен
небо
на
запад
,
свој
млечан
лице
,
свој
безазлен
поглед
и
свој
вит
стас
изгледати
као
да
јесам
девојка
.
опет
она
доћи
нов
један
мисао
.
извадити
руж
из
кос
,
пољубити
јесам
и
пустити
јесам
низ
вод
:
»
ја
јесам
добар
од
бумбар
,
«
рећи
ружа
,
»
али
тај
бистар
вод
моћи
однети
ноћас
до
на
груда
какав
вила
!
па
онда
изаћи
из
вод
,
посадити
се
на
један
пањ
под
близ
топола
,
обрисати
се
један
бео
убрус
,
навући
брзо
чарапа
,
обути
опанак
и
још
притврђивати
опута
на
леви
нога
,
кад
иза
она
зашуштати
џбун
,
покрхати
се
грање
под
неки
силан
навала
,
и
Гавран
Ракетић
испасти
пред
она
.
»
Вал
Иконијо
,
тек
сад
разумедох
што
се
памет
људски
окретати
за
ти
!
«
Иконија
се
препасти
бити
кад
овако
из
ненад
изникнути
човек
из
шипраг
,
али
савладати
сав
немир
па
рећи
:
»
бог
с
ти
,
Гавра
,
какав
јесам
тај
почетак
од
разговор
?
«
»
видети
ти
где
чарати
.
стати
тај
ћерка
у
сред
поток
,
брчкати
се
као
сребрн
пастрмка
,
вадити
цвет
из
кос
,
љубити
он
,
бацати
у
вод
и
мрмљати
чаролија
.
хе
,
душа
мој
,
зар
тај
јесам
чарање
?
«
»
јесам
очи
ја
!
него
се
нашалити
и
рећи
цвет
:
боље
ти
јесам
на
бистар
поток
него
на
пуст
глава
удовица
.
или
тако
нешто
.
ето
јесам
већ
и
заборавити
!
«
»
Вал
мој
јесам
срце
давно
ишчупати
,
а
данас
јесам
ја
из
поток
памет
преврнути
.
ја
ли
јесам
вештица
,
ја
л
’
вила
.
друго
јесам
!
«
»
хвала
бог
,
ни
једно
ни
друго
!
Шта
јесам
други
него
један
прост
жена
,
који
ако
јесам
и
видети
нешто
мало
срећа
,
тај
она
јесам
дуго
потрајати
!
«
»
Чујеш
ли
ја
,
Иконијо
!
овако
се
више
не
моћи
.
данас
хтети
једном
твој
реч
да
од
ја
начинити
срећан
и
добар
човек
,
или
сотона
у
човечији
облик
.
Видох
ти
кад
проћи
у
манастир
и
рећи
себе
:
боље
да
јесам
дочекати
овде
па
да
из
њен
уста
чути
живот
или
смрт
.
видети
јесам
отац
Никодије
?
«
»
видети
јесам
он
.
него
моћи
да
овде
стајати
.
хајдмо
,
моћи
се
и
пут
разговарати
!
«
Пођоше
заједно
и
ћуташе
обадвоје
.
гавран
не
скидати
очи
с
њен
лице
,
који
сад
бити
још
лепше
како
стидљивост
и
узбуђеност
растопити
нешто
тих
руменило
у
млечност
његов
а
под
танк
и
лак
копрена
од
сунце
.
после
дуг
ћутање
Гавран
хтети
рећи
:
»
јесам
л
’
тај
калуђер
говорити
што
о
ја
?
«
»
јесте
,
брата
,
сав
ја
јесам
казати
,
и
ако
ништа
у
тај
нов
јесам
бити
!
«
»
Па
шта
јесам
он
рећи
?
«
»
Оно
исто
што
рећи
мој
стрина
Јованци
кад
ја
пре
година
дан
први
пут
доћи
по
твој
жеља
;
и
оно
исто
што
рећи
мој
Макрена
,
кад
ја
доћи
пре
шест
недеља
.
моћи
,
Гавра
,
да
чинити
неправда
и
ја
.
од
тај
ништа
бити
не
моћи
!
«
»
Зашто
не
моћи
«
упитати
Гавра
горко
као
да
испити
чаша
пелена
.
»
за
тај
што
не
моћи
,
а
не
моћи
зато
што
хтети
,
а
хтети
за
тај
што
јесам
се
везати
други
завет
,
а
везати
јесам
се
завет
за
тај
што
јесам
тај
тако
воља
божји
бити
.
ето
,
ви'ш
,
не
моћи
!
«
»
не
моћи
за
тај
што
ти
хтети
,
а
ти
хтети
за
тај
што
јесам
се
неки
други
поклонити
!
ај
«
гракнути
Гавран
,
треснути
једном
грозан
псовка
и
шкргутнути
зубма
;
»
ај
,
да
он
знати
ко
јесам
тај
,
ко
не
требати
да
се
вера
по
шипраг
те
да
видити
шта
ја
данас
видети
,
зубма
бити
он
гркљан
искинути
,
његов
се
крв
напојити
,
да
загасити
мој
жеђ
за
ти
!
«
Гавран
сав
помодрити
у
лице
,
очи
он
се
засветлити
црвен
жеравица
.
он
стегнути
усна
подигнути
десни
рука
претити
у
вис
и
стиснути
песница
.
Иконија
се
јесам
препасти
,
али
који
од
стид
са
онаки
реч
,
који
од
срџба
поцрвенити
као
црвен
божур
.
граораст
очи
њен
потамнети
у
два
крупан
љубичица
,
а
кроз
она
засевати
муња
.
»
срам
тај
бити
,
гад
од
човек
!
«
рећи
она
срдито
.
»
да
имати
дух
рећи
бити
ти
:
не
грешити
дух
!
али
човек
који
се
крити
по
шипраг
да
видити
како
жена
један
газити
поток
,
нем
образ
људски
,
и
човек
који
смести
тако
да
бедити
један
жена
,
како
ти
ја
бедити
,
нем
дух
и
јесам
човек
.
ићи
од
ја
један
нечовек
!
«
»
Вал
,
жена
,
запамтити
ти
ја
!
Слушај
,
«
и
опет
цикнути
Гавран
као
да
јесам
бесомучан
.
»
Слушај
,
што
хтети
да
ти
казати
:
остављати
ти
рок
још
три
дан
,
не
бити
л
’
тај
се
луд
јал
’
поносан
памет
повратити
.
ако
ја
до
заход
сунце
у
уторак
не
послати
реч
да
пристајош
да
ја
бити
домаћица
,
онда
за
онај
што
хтети
да
ти
снаћи
,
не
жалити
ни
на
ко
до
на
себе
сам
!
овај
рука
који
жудити
да
ти
миловати
груда
,
жив
хтети
тај
срце
ишчупати
!
«
Гавран
се
окренути
па
као
бесан
пас
одјурити
натраг
у
луг
на
поток
.
Иконија
се
бити
чисто
скаменити
.
тако
остати
за
неколик
тренутак
.
па
се
онда
побожно
прекрсти
,
подигнути
очи
к
небо
и
рећи
гласно
:
»
о
мајка
божји
и
богородица
!
спасти
ја
од
сваки
беда
и
напасти
од
овај
луд
човек
!
«
и
онда
наставити
пут
сав
брз
корак
,
а
сетан
и
замишљен
.
ИИ
гавранов
освета
.
два
недеља
после
дан
у
који
јесам
мали
Иван
постати
манастирски
ђак
,
доћи
јесам
Ивањ
дан
,
празник
црква
св
.
Јована
.
Већ
у
очи
сам
празник
искупити
се
на
пољана
испред
манастир
пун
народ
из
близ
и
из
далек
,
болесник
оставити
да
преноћити
у
црква
и
око
црква
.
слабо
јесам
ко
и
спавати
.
певати
се
поред
ватра
уз
гусле
,
причати
се
,
шал
јесам
се
проводити
,
ватра
јесам
се
прескакати
,
а
већ
око
поноћ
млад
женскадија
навалити
с
венац
од
ивањски
цвеће
на
онај
извор
иза
црква
,
тај
умивати
лице
,
јер
баба
причати
како
од
тај
водити
јак
вид
очњи
,
и
како
јесам
чак
некаки
слепац
прогледати
кад
се
поред
велик
молитва
три
пут
пред
јутрење
на
тај
извор
умити
.
Иконија
јесам
бити
довести
на
волујски
кола
стар
чича
Сима
.
с
она
јесам
доћи
и
њен
сестра
од
тетак
,
Макрена
,
с
муж
и
деца
,
па
јесам
се
лепо
наместити
разастрв
костретан
поњава
под
један
диваљ
крушка
.
донети
јесам
пун
котарица
са
свакојак
јестиво
,
и
по
више
велик
и
мањити
чутура
,
и
спремати
се
да
се
лепо
провести
.
јутрење
и
литургија
служити
се
један
за
други
.
Иконија
јесам
за
рана
одвести
чича
Сима
у
један
сто
одмах
до
преграда
,
који
одвајати
женски
од
мушки
црква
.
наместити
се
иза
он
тако
да
он
јесам
моћи
на
ухо
да
шапутнути
кад
се
читати
евангеље
,
кад
се
износити
свет
тајна
,
кад
требати
да
се
прекрсти
,
јер
старац
нит
добро
виђати
нит
добро
чути
.
тек
бити
он
овда
и
онда
Иконија
по
раме
живо
покуцати
па
он
зашапутати
:
»
деда
,
деда
,
погледати
на
лево
!
Ена
ми
Ивица
иза
леви
певница
ући
у
олтар
!
«
—
Ена
,
ене
,
погледати
на
десно
;
ене
он
изаћи
из
олтар
и
изнети
неки
књига
!
ја
колик
јесам
,
једва
јесам
јадан
мој
ђак
носити
!
Ена
јесам
дати
поп
Василија
,
који
за
десни
певница
глас
водити
!
ех
,
да
ли
он
,
чедо
мој
,
знати
сад
да
он
дед
и
мајка
његов
очи
пратити
!
«
»
Ћути
,
снаха
,
много
говорити
за
црква
!
«
рећи
она
старац
тихо
,
па
погледати
полагано
и
застиђен
на
десно
и
на
лево
,
да
ли
јесам
ко
саблазнити
,
и
летургија
се
свршити
.
свет
изаћи
из
црква
у
порта
.
Изађе
и
отац
Никодије
онако
с
одежда
.
Држи
леви
рука
икона
прислонив
јесам
на
прса
.
у
десни
он
рука
кит
босиљак
,
па
она
шкропити
сваки
ко
прићи
икона
да
целивати
.
поред
он
десно
ићи
гологлав
мали
ђак
;
носити
у
рука
мален
котлић
од
калајисан
бакар
,
у
који
хтети
отац
Никодије
овда
и
онда
да
напојити
освећен
водица
свој
кит
босиљак
,
а
у
који
хтети
побожан
народ
да
спуштати
бакаран
мангура
и
по
који
сребрн
аспра
.
Нешто
снажан
свој
рука
,
нешто
слатко-гласном
свој
реч
,
Иконија
отварати
себе
и
свој
свекар
пут
кроз
густ
гомила
свет
,
док
не
стигнути
до
отац
Никодије
.
па
онда
полагано
корачати
иза
он
водити
старац
за
рука
.
мали
се
Ива
окренути
,
па
угледав
мајка
и
дед
,
засијати
он
се
очи
,
и
зрак
радост
из
она
и
трепет
осмех
са
усна
његов
осветлити
он
лепо
лице
његов
.
»
мајкин
мило
јединац
!
«
замуцати
Иконија
тихо
и
очи
она
засузити
.
старац
трептати
гледати
у
свој
унука
.
Беше
он
мило
,
али
не
моћи
ништа
друго
да
казати
него
:
»
тако
,
синак
,
тако
!
«
Чу
отац
Никодије
где
неко
иза
он
говорити
,
па
се
окренути
.
принети
икона
старац
и
пошкропити
он
,
па
јесам
онда
пружити
Иконија
који
,
сав
блажена
прекрсти
се
и
целивати
,
па
онда
пољубив
рука
калуђер
рећи
,
тихо
:
»
хвала
први
бог
па
онда
ти
отац
,
на
овај
велик
радост
!
«
а
очи
показати
на
свој
дете
.
»
е
,
овај
јесам
мој
добар
ђак
!
«
рећи
ведро
отац
Никодије
.
»
ако
поћи
тако
и
даље
,
како
јесам
поћи
,
ако
слушати
и
учити
како
јесам
почети
,
ето
један
дан
од
твој
кућа
владика
црква
!
«
Чича
Сима
бити
извадити
иза
појас
неки
дугачак
кеса
,
па
између
многи
мангура
и
аспра
огледати
да
рука
,
који
дрктати
извадити
сребрн
грош
.
најпосле
он
дохватити
,
стегнути
и
бацити
он
јуначки
свој
унука
у
котлић
.
»
она
,
болан
!
«
привикати
момчадија
,
који
тај
гледати
,
дивити
се
старац
.
»
она
,
болан
!
чича
Сима
дати
сребрн
грош
!
«
»
Баш
!
«
рећи
старац
кашљуцати
и
као
да
објаснити
снаха
свој
овај
изванредно
расипање
новац
;
»
баш
неки
и
отац
Никодије
запамтити
кад
јесам
наш
Ива
први
пут
понети
котлић
!
«
отићи
народ
да
се
мало
прихватити
ручак
.
под
главним
вењак
већ
засести
кнез
с
калуђеђерима
и
поп
.
Иконија
јесам
измолити
у
отац
Никодије
његов
ђак
,
те
тако
мали
Ива
седити
између
дед
и
мајка
свој
на
простирка
испод
онај
стар
крушка
.
Иконија
јесам
сад
мало
бити
што
гостити
Макрена
и
њен
Марка
,
него
наћи
и
некакав
кумашин
и
кумица
тај
и
она
посадити
да
заједно
ручати
с
њен
мали
ђак
.
и
лепо
поручати
и
весело
се
поразговарати
.
Послушаше
мало
како
под
главним
вењак
калуђер
и
поп
отпевати
нешто
.
на
многи
место
из
гомилица
народ
почети
да
се
дигнути
песма
.
мало
даље
на
пољана
зазвиждати
двојница
,
и
талас
од
момак
и
девојка
почети
да
се
повијати
под
поветарац
,
који
из
двојница
умиљато
и
весело
дувати
.
просути
се
вино
,
просути
се
и
песма
и
затрести
се
земља
од
хитар
крок
момачки
.
народ
се
развеселити
.
али
ники
се
на
тај
сабор
јесам
осећати
срећан
од
Иконија
.
Шта
јесам
срећа
један
девојка
који
јесам
од
млад
момак
,
о
ко
јесам
у
тајност
свој
срце
на
јава
сладак
сан
сневати
,
тај
дан
чути
да
хтети
да
јесам
просити
у
мајка
,
—
шта
јесам
тај
срећа
према
срећа
један
млад
мати
,
који
видити
како
она
јесам
јединац
поћи
путем
срећа
и
слава
?
Иконија
се
чинити
као
да
се
њен
мали
Ива
већ
у
неки
рука
посветити
,
да
већ
сада
ни
отац
Никодије
ни
црква
Св
.
Јована
не
моћи
без
он
да
бити
.
Милина
она
бити
да
слушати
како
Ива
причати
колико
се
пут
преко
дан
калуђер
бог
мол
,
и
како
он
помагати
црквењак
да
насути
уље
у
кандило
што
гора
пред
свет
икона
.
тек
јесам
бити
подне
превалити
и
весеље
се
на
сав
страна
леп
загрејати
,
кад
се
од
једаред
кола
раскидоше
;
умукнути
и
свирка
и
песма
.
сав
се
сабор
ускомешати
,
као
кад
изненадан
вихар
ветар
талас
узбуркати
.
народ
као
да
он
неки
сила
потискивати
,
нагрнути
бити
к
зидина
манастир
.
»
овај
нешто
јесам
добро
!
«
рећи
Иконија
,
а
сав
претрнути
бити
.
»
седити
ви
овде
где
јесам
,
док
ја
отрчати
и
видити
шта
јесам
.
ходити
Ива
с
нана
твој
!
«
узити
Ива
за
рука
и
потрчати
црква
.
Најближе
гомила
народ
,
на
који
наићи
бити
усплахирен
,
али
ники
не
знати
шта
се
збити
.
мало
час
па
Иконија
видити
шта
јесам
.
ако
не
више
,
а
оно
бар
стотину
Турчин
коњаник
бити
се
развити
у
ланац
па
потискивати
сав
народ
ка
црква
у
гомила
.
Страшно
она
јесам
бити
погледати
:
разиграти
бити
коњ
у
кратак
скок
,
да
погазити
ко
се
не
измицати
;
у
зуб
носити
гол
јатаган
,
а
у
рука
један
крив
димискија
а
други
гвозден
топуз
.
Испадоше
напред
кнез
и
калуђер
па
се
смерно
и
дубоко
клањати
.
годинама
стар
кнез
седити
старац
Јанка
из
село
Јабука
,
који
јесам
бити
преко
деведесет
година
,
узити
реч
:
»
Аман
,
ага
и
бег
,
ако
јесам
царски
раја
доћи
на
весеље
,
добро
јесам
ми
доћи
,
и
послужити
ви
са
сав
што
ми
јесам
бог
дати
а
са
радостан
срце
,
како
и
требати
да
служити
веран
слуга
наш
цар
честит
.
А
ако
ли
јесам
по
какав
други
работа
царски
,
казивати
,
ми
,
ја
јесам
вазда
цар
покоран
рај
!
«
»
не
бојити
се
раја
!
«
викнути
млад
један
Турчин
с
отворен
и
човечан
лице
,
који
очевидно
бити
вођ
чета
.
»
не
бојити
се
раја
!
казивати
само
јесам
ли
овде
Иконија
из
Лежимир
,
удовица
Миленка
хајдук
!
?
«
из
преплашен
гомила
народ
повикати
неки
жена
:
»
ево
Иконија
!
ево
јесам
овде
!
«
и
показати
где
јесам
.
А
Иконија
се
смркнути
и
одсећи
она
се
нога
.
сав
пребледети
и
за
неколик
тренутак
не
моћи
ни
крочити
напред
нити
реч
прозборити
.
али
се
брзо
прибрати
.
Прекрсти
се
,
промуцати
:
»
помоћи
ја
Божа
и
Света
Јована
!
«
па
чврсто
држати
свој
Ива
за
рука
,
изаћи
напред
и
рећи
слободно
:
»
Ева
Иконија
Миленков
!
Миленко
цар
ништа
скривити
јесам
.
он
јесам
служити
цар
,
кад
јесам
тући
царев
отпадник
,
који
цар
рај
опадати
,
а
код
рај
цар
у
омраза
вод
!
«
»
Ника
те
за
тај
не
питати
!
«
рећи
Турчин
преко
.
»
јесам
ли
тај
мали
твој
син
?
«
»
јесам
честит
бег
!
«
рећи
Иконија
грцати
;
сав
се
тресаше
као
да
јесам
у
грозница
;
клекнути
на
земља
,
па
оба
рука
пригрлити
Ива
на
груда
свој
.
»
Дај
тај
дете
овамо
!
цар
требати
!
«
викнути
Турчин
.
окренути
се
сав
онај
свет
око
Иконија
.
она
вриснути
да
се
на
далеко
чути
,
па
само
још
чвршће
пригрлити
дете
свој
,
и
сакривати
он
од
поглед
турски
танак
и
везен
рукав
од
свој
кошуља
.
»
Браћо
и
народ
,
не
дати
ми
!
тако
се
свако
од
ви
бог
на
невоља
наћи
!
«
викати
она
иза
глас
и
запомагати
.
отац
Никодије
искочити
напред
и
стати
пред
она
ти
јесам
заклонити
од
Турчин
.
»
Бежа
!
«
почети
калуђер
;
»
имати
ред
и
имати
адет
у
царев
земља
.
Најтеже
јесам
раја
и
до
срце
јесам
бости
,
кад
цар
сваки
седми
година
пробрати
наш
добар
деца
,
па
она
носити
да
он
служити
као
Аџем
-оглани
и
Ич-оглани
.
ево
се
још
јесам
утрти
суза
нити
јесам
заћутати
уздисање
овај
јадан
народ
за
деца
,
који
царев
људи
пробрати
и
однети
из
овај
крај
пре
четири
година
.
не
моћи
цар
да
опет
сад
искати
жив
крв
овај
јадан
сиротиња
!
«
Запишташе
у
глас
жена
,
који
Турчин
при
последњи
»
девчурми
«
деца
одвести
.
Калуђерове
реч
позледити
многи
срце
рана
,
који
још
не
бити
зарасти
.
кукњава
и
тужан
запевање
пронети
се
сабор
као
да
се
овај
који
јесам
мало
час
онако
весео
бити
,
у
велик
гробље
претворити
бити
.
»
Слушај
,
црн
калуђер
,
и
слушати
луд
раја
!
«
викнути
Турчин
.
»
сваки
разговор
само
јесам
дангуба
и
ваш
штета
.
пустити
да
с
мир
носити
тај
један
дете
,
те
да
не
бити
горе
,
много
горе
!
«
»
Бежа
!
«
рећи
отац
Никодије
одважно
.
»
овај
јесам
дете
ђак
манастирски
.
никада
до
сада
наш
честит
цар
јесам
одводити
ђак
из
црква
,
јер
јесам
још
на
Косово
Султан
Бајазит
дати
свој
царски
реч
раја
да
она
не
дирати
у
црква
и
манастир
.
ако
ти
не
вермати
царски
реч
,
рај
јесам
вермати
,
и
не
дати
да
се
газити
.
пазити
бег
,
да
не
пасти
крв
;
ако
пасти
,
на
твој
хтети
глава
!
«
раздерати
се
вођ
турски
љутит
на
свој
људи
.
Скочише
она
десеторица
доле
,
па
права
Иконија
,
одгурнув
суров
отац
Никодије
на
страна
.
»
не
дати
браћа
!
«
врискати
Иконија
.
»
народ
не
дати
се
зулумћар
!
«
викати
отац
Никодије
,
па
се
голим
рука
дохватити
у
коштац
с
један
Турчин
.
Диже
се
просто
урнебес
од
вика
,
врисак
и
запомагање
.
Прискочи
нешто
момчадија
врљика
;
неки
сељак
потегнути
нож
.
у
народ
не
бити
ни
пушак
ни
пиштољ
,
него
он
јесам
ваљати
тојага
,
врљика
,
секира
и
коса
тући
се
с
Турчин
.
али
јесам
сад
на
сабор
мало
ко
имати
секира
а
још
мање
кос
.
Турчин
јесам
имати
и
пиштољ
у
кубура
,
те
опалити
неколико
метак
,
па
се
разићи
по
сабор
ударати
где
ко
стигнути
сабља
или
топузина
.
неки
од
она
појурити
у
црква
да
јесам
опљачкати
и
запалити
;
други
опет
хватати
и
везивати
млад
и
лепушкаст
девојка
.
јесам
проћи
ни
четврт
час
,
од
како
почети
овај
бојити
голорук
рај
с
оружан
Турчин
а
већ
пламен
избити
из
кров
црквен
и
из
конак
манастирски
.
народ
закукати
иза
глас
и
почети
да
бегати
на
сав
страна
.
Међа
тај
јесам
Турчин
један
удар
буздован
оборити
отац
Никодије
,
и
рашчистити
онај
клупче
од
људи
и
жена
,
што
се
бити
склопити
око
јадан
Иконија
.
овај
се
отимати
као
бесомучан
и
не
пуштати
Ивана
са
груда
свој
.
А
онај
сироче
,
сав
блед
и
престрављено
,
оба
се
рука
ухватити
за
њен
десни
рукав
,
па
из
глас
запевати
:
»
јаох
,
мој
нана
,
не
дати
ја
Турчин
!
«
један
он
Турчин
дохватити
десни
рука
и
силно
тргнути
,
а
у
исти
време
леви
рука
грубо
гурнути
Иконија
.
Иконија
вриснути
и
пасти
на
земља
;
у
Иванов
рука
остати
половина
њен
везен
рукав
.
Турчин
понети
Ива
у
наручје
као
рибица
који
се
праћакати
,
и
узјахати
свој
коњ
.
Довикаше
се
Турчин
,
искупити
се
и
онда
поћи
.
Однесоше
мали
Ива
и
један
десетак
девојка
,
који
тужно
запомагати
и
кукати
.
мали
Ива
из
сав
снага
врискати
:
»
нана
,
нана
мој
!
не
дати
ја
!
«
Иконија
који
бити
под
удар
Турчинов
полуобамро
,
чути
вика
свој
дете
;
подигнути
се
на
један
рука
,
и
збуњено
погледати
око
себе
,
као
да
се
пробудити
из
тежак
сан
па
још
не
моћи
да
се
прибрати
.
неколико
жена
и
људи
помоћи
она
да
се
дигнути
.
Међа
она
бити
и
—
Гавран
Ракетић
.
он
она
тобож
помагати
да
се
дигнути
,
али
она
на
ухо
полагано
шапнути
:
»
не
рећи
ли
ти
,
да
хтети
тај
жив
срце
ишчупати
?
«
Иконија
се
окренути
па
он
погледати
немо
свој
крупан
очи
.
хтети
да
он
запитати
:
»
Шта
велим
?
«
али
не
моћи
уста
да
отворити
.
у
тај
тренутак
растрезнити
јесам
из
бунило
нов
врисак
њен
дете
:
»
нана
,
не
дати
ја
нана
!
«
одмах
она
бити
јасно
шта
се
збити
,
па
потрчати
за
Турчин
.
јурити
јесам
за
она
као
бесомучан
.
грувати
се
у
груда
,
чупати
свој
кос
и
што
јесам
грло
доносити
викати
непрекидно
:
»
Аман
ви
Турчин
,
оставте
ја
чедо
мој
!
ево
просто
ви
бити
,
убите
ја
несретњица
,
оставте
само
јединац
мој
.
«
али
Турчин
и
ако
не
касати
,
опет
одмицати
с
робље
свој
.
окретати
се
овда
и
онда
да
погледати
стуб
од
дим
и
пламен
који
се
из
манастир
у
небо
дизати
.
Опазише
да
један
сељанка
трчати
за
она
.
један
се
Арапин
одвојити
од
чета
па
појахати
натраг
она
у
сретање
.
Страшно
он
јесам
бити
погледати
:
очи
избуљити
,
па
она
на
горе
преврнути
,
бео
зубетина
искезити
,
црнити
он
образ
грчевито
дрктати
као
кад
се
љут
пас
режати
спремати
да
ујести
.
Загушљиво
закрештати
некакав
,
ваљати
да
арапски
псовка
,
завитлати
трострук
татарски
камџија
и
љутито
ударити
сељанка
.
јадан
Иконија
ништа
не
осећати
.
без
капа
крв
у
лице
,
блед
ко
крпати
,
с
очи
укочен
с
устма
отворен
,
с
пена
бео
и
крвав
на
помодрео
усна
,
промукао
глас
,
али
сав
слаб
и
слаб
,
она
само
муцати
:
»
мој
дете
!
мој
дете
!
«
као
да
јесам
ни
видети
Арапин
,
она
протрчати
мимо
он
дрктати
сав
тај
кратак
и
тежак
дахатом
.
груда
она
се
надимати
као
да
хтети
да
прснути
.
Још
неколико
корачај
,
па
се
под
нов
и
сав
тај
жесток
ударац
камџија
стропоштати
на
земља
као
мртав
.
Арапин
јесам
гледати
за
неколик
тренутак
,
па
онда
скочити
с
коњ
,
раскид
она
јелек
,
раздрати
кошуља
на
недра
,
обнажити
она
бео
груда
и
спустити
свој
гломазан
црн
шака
на
она
.
с
разјапљен
чељуст
,
раширен
уздрктао
ноздрва
,
разрогачен
ужарен
очи
гутати
милина
,
који
се
као
мирис
од
цвет
подизати
од
лепота
овај
девојачки
груда
,
испод
који
јесам
нежно
матерински
срце
на
смрт
ранити
бити
.
у
тај
долет
на
коњ
сам
вођ
турски
.
просути
турски
бујица
прекор
на
црн
Арапин
,
куцнути
он
буздован
и
два
и
три
пут
у
плећа
те
овај
скочити
у
седло
,
па
у
бесан
трка
заједно
с
вођа
стигнути
чета
,
који
сад
потерати
каса
и
брзо
заћи
за
један
шумарица
.
јесам
дуго
постојати
,
па
гомилица
сељак
и
сељакиња
наићи
на
обамро
Иконија
.
Умише
она
лице
ракија
,
протрљати
она
слеп
очи
и
рука
’
сунути
она
неколико
капати
вино
у
уста
.
познати
да
јесам
мртав
.
Положише
јесам
у
волујски
кола
на
мек
подлога
од
тек
покошен
трава
,
који
дихати
мирис
од
ивањски
цвеће
и
мајкин
душица
.
и
одвести
јесам
кућа
у
Лежимир
.
ИИИ
„
освета
јесам
мој
!
РЕЧЕ
господ
"
три
дан
јесам
Иконија
лебдети
између
живот
и
смрт
.
Већином
јесам
бити
у
неки
бунило
.
смирити
бити
се
за
мало
и
доћи
к
себе
,
па
онда
бити
се
гласно
заплакати
и
узети
нарицати
за
свој
дете
,
док
јесам
снага
не
издати
и
сузити
не
угушити
.
па
онда
бити
пасти
у
бунило
,
бунцати
како
јесам
Иван
постати
пастир
стадо
божји
,
како
носити
сребрн
штака
у
рука
и
бројаница
од
седеф
а
златан
камилавка
на
глава
;
па
бити
тек
с
врисак
скочити
с
постеља
и
нагнути
да
бежати
викати
:
»
по
бог
сестра
,
не
дати
ја
црн
Арапин
,
ево
он
де
ја
црн
канџа
срце
хтети
да
ишчупати
!
«
баба
неки
доћи
тај
она
бајати
сваки
на
сав
начин
.
пета
дан
Иконија
се
већ
предигнути
бити
.
тај
дан
по
заход
сунце
пасти
у
село
харамбаша
Стојан
са
неколик
хајдук
оружан
до
зуб
.
он
јесам
бити
поочим
Иконијин
Миленка
,
који
јесам
у
његов
чета
хајдуковати
,
па
јесам
и
Иконија
снаха
звати
.
бити
он
јесам
око
шесдесет
година
,
а
већ
петнајест
година
како
се
његов
име
по
народ
са
слава
а
међу
Турчин
са
страва
проносити
.
бити
јесам
висок
и
личан
човек
;
кроз
мрк
препланак
од
сунце
пробијати
на
јабучица
румен
младићски
здравље
;
испод
густ
просед
веђа
светлуцати
два
сив
,
необично
бистар
ока
;
дуг
седити
брк
падати
он
на
раме
као
у
стар
јунак
који
с
онај
свет
овај
свет
кроз
гусле
говорити
.
Стојан
јесам
доћи
права
дом
некадашњи
свој
посинак
.
Иконија
се
дигнути
са
постеља
,
те
он
пред
кућа
дочекати
кукњава
.
Грцајући
од
плач
пољубити
он
у
рука
.
Стојан
кад
јесам
видити
онако
порушен
и
сузну
,
не
моћи
ни
реч
да
прозборити
,
него
јечати
само
као
да
он
јесам
тежак
терет
претискати
.
тек
кад
јесам
увести
за
рука
у
кућа
,
и
кад
видити
отац
Миленков
у
крај
огњиште
наћи
реч
.
»
ето
,
на
несрећа
мој
не
наћи
се
ближе
!
«
почети
Стојан
посадив
се
на
један
клупица
поред
чича
Сима
;
»
Шта
хтети
?
људи
ми
хвалити
да
јесам
Соколов
.
по
срце
можда
и
јесам
,
али
нит
имати
крило
нит
очи
Соколов
.
нити
знати
куд
хтети
пре
.
Поручише
ми
калуђер
Дечански
:
ето
Арбанас
на
манастар
!
ломити
се
забадава
око
манастир
,
док
дотрчати
један
инок
да
ми
казати
:
доћи
човек
и
рећи
:
спалити
Турчин
Св
.
Јована
у
Топлица
и
поробити
Лежимир
!
следити
ја
се
срце
и
скаменити
се
.
и
опет
ја
неверица
!
од
куд
хтети
Турчин
на
Св
.
Јована
и
на
Лежимир
?
!
Ништа
се
не
чути
да
царев
војска
ићи
кудгод
велик
џада
,
па
и
да
бити
с
нерука
она
јесам
и
много
заходан
,
а
постан
посао
у
Св
.
Јована
а
мршав
у
Лежимир
.
ех
шта
хтети
остарети
и
ево
лепо
видити
где
ја
мозак
лапети
!
док
бити
млад
,
могадијах
да
намирисати
од
куда
Турчин
ићи
,
као
онај
што
пас
нањушити
зверад
!
А
сад
се
ево
помести
;
ломити
се
тамо
где
ја
не
требати
,
а
јесам
тамо
где
ја
требати
!
јесам
други
него
и
мој
шарац
почети
да
посртати
и
сузити
да
ронити
.
камо
да
јесам
већ
и
Стојан
давно
судити
данак
дош'о
!
А
,
вера
ја
,
волети
бити
,
снаха
,
да
јесам
ја
арбанашки
пушак
срце
разнети
,
него
што
ето
доживети
да
ти
опет
гледати
где
се
вити
као
тужан
кукавица
!
«
и
онда
Стојан
опет
ућутати
за
дуго
,
и
само
јечати
,
и
пустити
Иконија
да
се
тихо
исплакати
.
кад
се
исплакати
и
умирити
.
Стојан
она
рећи
да
он
испричати
све
како
јесам
бити
.
Иконија
узити
да
причати
све
по
ред
,
па
кад
доћи
до
онај
како
Турчин
полетети
по
сабор
с
голим
нож
,
и
како
она
отети
Ива
,
она
од
једанпут
заћутати
;
замислити
се
нешто
дубоко
,
дохватити
се
оба
рука
за
чела
,
подигнути
очи
горе
,
прекрсти
се
и
рећи
:
»
о
Божа
и
свет
богородица
,
не
дати
ја
да
духати
свој
огрешити
!
опет
покрити
лице
рука
и
поћутати
у
некакав
дубок
мисао
,
заљуљати
се
на
десно
и
на
лево
неколико
пута
,
прошапутати
:
»
еј
,
тешко
ја
и
до
бог
мој
!
«
па
онда
се
исправити
и
одважно
рећи
:
»
Вал
хтети
тај
поочим
,
сав
казати
и
ако
ја
јесам
зазор
за
по
нешто
,
и
ако
се
за
друго
опет
бојити
да
духати
не
огрешити
.
ево
ја
тек
сада
сијнути
,
и
ево
тек
сада
почињати
да
видити
,
како
овај
камен
сињи
из
ведар
небо
пасти
,
да
ми
живити
у
гроб
сахрана
!
ја
јесам
луд
женски
глава
,
а
срце
ја
јесам
уцвелити
и
отровати
;
али
ти
јесам
хладан
и
паметан
мушки
глава
,
а
срце
тај
јесам
само
јуначки
него
добро
и
праведно
.
ти
видити
како
јесам
,
а
ја
само
да
ти
казати
,
да
баш
онда
,
кад
ја
придигнути
,
несрећан
Гавран
(
да
он
бог
убити
!
)
прићи
па
сав
жут
и
сав
у
дрхтавица
рећи
ја
на
ухо
:
»
не
рећи
ли
тај
да
хтети
тај
жив
срце
ишчупати
?
«
Поочиме
да
ли
моћи
бити
,
што
се
ја
привиђати
у
овај
тужан
час
,
да
јесам
она
рђати
од
човек
довести
Турчин
да
се
ја
осветити
?
!
«
»
да
се
ти
осветити
?
!
А
што
да
ти
се
осветити
?
«
упасти
она
Стојан
у
реч
,
па
се
намрштити
,
саставити
веђа
и
просипати
кроз
оба
ока
прамен
од
варница
.
»
То
јесам
онај
што
ја
јесам
зазор
попричати
,
али
видити
јесам
инако
већ
да
ти
све
казати
!
«
и
онда
Иконија
испричати
како
јесам
Гавран
одавно
облетати
око
она
,
како
она
јесам
просити
и
преко
жена
и
преко
људи
,
и
како
јесам
покренути
чак
и
отац
Никодије
да
она
говорити
,
како
она
јесам
на
поток
Липовица
пречекати
,
најпре
јесам
лепо
молити
,
а
најпосле
у
велик
срдња
попретити
да
хтети
он
запамтити
.
_
»
Па
тај
јесам
он
,
скотина
један
,
да
он
бог
убити
!
па
тај
јесам
он
!
А
,
чекати
скот
један
!
«
викнути
Стојан
пун
јарост
,
па
одмах
послати
људи
да
ухватити
и
вежа
Гавран
,
а
кнез
поручити
:
да
рано
зором
сазвати
сав
село
и
стар
и
млад
,
и
мушки
и
женски
,
пред
судница
.
Гавран
не
бити
у
село
већ
неколико
дан
.
неко
рећи
да
он
јесам
видети
у
шума
изнад
медвеђи
пећина
.
»
као
да
јесам
чист
посао
с
он
!
«
причати
тај
што
он
јесам
видети
;
»
јер
ићи
гологлав
и
босоног
по
шума
,
грувати
се
у
прса
и
жалосним
глас
викати
:
»
господа
помиловати
!
господа
помиловати
!
«
а
кад
он
ја
назвати
бог
и
упитати
за
здравље
,
ништа
ја
не
одговорити
него
утећи
од
ја
!
«
Харамбаша
посао
неколик
свој
хајдук
са
по
више
сељанин
да
по
шума
потражити
Гавран
и
да
он
довести
.
тек
јесам
сунце
бити
отскочити
за
један
копље
,
а
цео
се
сести
искупити
пред
судница
.
у
зачеље
на
један
клупица
,
посадити
се
бити
харамбаша
Стојан
са
кнез
од
село
,
а
десно
и
лево
од
она
посадити
се
на
троножни
столичица
по
шест
,
година
стар
домаћин
.
око
она
се
слегнути
сељанин
у
густ
гомила
.
у
тај
довести
из
шум
Гавран
,
везан
,
гологлав
,
босоног
,
издрпан
,
блед
и
тако
изнемоћи
,
да
он
нога
клецати
,
те
он
два
момак
подржавати
.
Стојан
наредити
да
он
одрешити
,
и
да
он
пружити
залогај
погача
и
гутљај
ракија
.
кад
он
тако
мало
поткрепити
,
онда
Стојан
почети
:
»
Знаш
ли
,
Гавран
,
што
јесам
се
јутрос
искупити
?
«
»
искупити
јесам
се
да
ја
,
нов
Јуда
судити
!
«
рећи
Гавран
мирно
.
»
Признајеш
ли
да
јесам
и
бог
и
људма
тешко
згрешити
?
«
»
признавати
!
и
само
молити
суд
да
се
уморити
брз
смрт
,
јер
мука
који
ја
стегнути
,
не
моћи
да
сносити
!
«
»
казивати
ми
права
сав
по
ред
и
облакшати
душа
свој
на
теразије
Аранђелов
!
«
Гавран
заискати
још
један
гутљај
ракија
,
повући
добро
из
један
чутурица
,
који
он
дати
па
онда
почети
:
»
Казаћу
ви
права
као
пред
божији
суд
,
а
да
бити
на
страшан
суд
мање
казивати
имати
.
знати
село
како
ја
се
увратити
срећа
.
подигнути
кућа
,
накуповати
земља
,
и
виноград
и
забран
.
али
не
знати
село
чији
мука
тај
бити
.
ваљати
да
ви
испричати
све
,
јер
по
из
даље
ићи
почетак
овај
мој
јадан
свршетак
.
»
Затече
ја
једном
,
пре
седам
година
олуј
у
сред
наш
планина
.
змај
водити
облак
и
бити
се
муња
и
гром
.
ударити
град
и
поломити
грање
у
шума
.
муња
цепати
гром
око
ја
,
једва
жив
утећи
у
пећина
.
не
моћи
изаћи
од
кијамет
на
поље
.
остати
у
пећина
да
преноћити
и
заспати
на
гуњац
мој
.
на
сан
ја
доћи
старац
с
велик
бео
брада
до
испод
појас
,
наслонити
се
на
дрвен
штака
па
ја
гледати
.
»
Што
ја
гледати
?
«
запитати
он
.
А
он
:
»
гледати
ти
да
л
’
јесам
човек
,
да
ти
аманет
дати
!
«
А
ја
рећи
:
»
Баш
јесам
!
«
А
он
онда
:
»
на
седамнаести
корак
од
праг
на
пећина
имати
камени
плоча
маховина
обрасти
;
испод
тај
плоча
имати
лонац
,
у
лонац
хиљаду
аспра
;
стећи
она
као
хајдук
,
чувати
она
као
испосник
;
хтети
она
послати
свет
Јована
,
али
умрети
пре
него
послати
и
пре
него
наредити
.
устати
,
подигнути
,
и
однети
црква
за
мој
душа
!
«
окренути
се
старац
,
отићи
унутра
у
пећина
,
застати
мало
,
обрнути
се
према
ја
и
показати
штака
на
један
место
маховина
покрити
.
па
онда
додирнути
исти
штака
стена
од
пећина
.
она
се
расклопити
као
двери
у
црква
,
и
видети
златан
лествица
на
који
се
старац
пењати
док
не
заћи
за
облак
