...—
Па
што
јесам
доћи
?
Рашта
?
—
запитати
јаче
.
—
да
ти
јесам
звати
?
.
.
—
Зажелио
се
кућа
—
слагати
он
и
поруменити
до
уш
.
—
ето
...
он
набрати
обрва
,
замислити
се
.
—
не
моћи
ти
у
онај
кућа
живјети
—
рећи
.
—
ако
остати
тамо
,
он
хтети
ти
доћи
глава
,
макар
тај
и
мајка
бранити
...
он
се
сад
и
не
освртати
на
она
нити
слушати
шта
она
говорити
...
не
моћи
тамо
...
—
макар
...
ја
хтети
наћи
кућа
—
одговорити
он
одлучно
.
Сулага
ја
прекинути
:
—
Нећеш
тражити
...
ево
тај
мој
кућа
...
—
зар
овђе
да
остати
?
—
Овђе
...
и
тако
јесам
ти
мој
...
као
син
...
Хатиџа
опет
уљести
у
соб
да
узети
филџан
.
погледати
се
очи
у
очи
—
засмијати
се
обоје
...
А
тај
ја
збунити
и
не
одговорити
Сулага
ништа
,
ни
ријеч
...
XXИИ
сјутрадан
,
кад
јесам
се
пробудити
,
опет
јесам
се
састати
са
Сулага
.
казати
јесам
он
узгред
да
његов
понуда
никако
примити
не
моћи
.
Размишљао
јесам
о
она
читав
ноћ
и
,
напошљетку
,
одлучити
да
одбити
.
—
зар
ја
,
покрај
свет
свој
имуће
и
добра
,
макар
ја
он
Зулфага
и
не
дати
сада
,
да
се
пребијати
по
туђ
кућа
као
сирјак
какав
,
бескућник
и
беспосличар
?
—
питати
јесам
сам
себе
,
превртати
се
с
бок
на
бок
и
отхукивати
.
—
зар
да
ја
се
са
сав
страна
и
пријатељ
и
душман
потсмјехивати
,
како
јесам
се
,
за
рана
,
натоварити
на
врат
човјек
који
ја
обећати
дат
кћер
,
како
јесам
се
удомазетити
,
те
ја
као
слијепац
какав
храна
и
издржавати
?
.
.
и
шта
бити
се
,
тада
мислити
о
ја
?
.
.
Шта
бити
мислити
и
сам
Хатиџа
,
кад
бити
виђети
како
живити
од
доброта
њезин
отац
док
...
док
се
још
љуцки
ни
замиловати
јесам
?
.
.
Сулага
,
испочетка
,
као
да
и
јесам
усвојити
мој
разлог
и
као
да
он
се
свиђеше
.
Пошље
,
промислити
се
мало
,
опет
се
загријати
и
опет
ја
почети
наговарати
да
остати
код
он
...
—
ако
се
бојити
свијет
,
а
ти
...
ти
одмах
узети
Хатиџцу
,
макар
и
млад
бити
обојити
—
рећи
.
—
узети
она
,
узети
и
мираз
...
тај
и
други
радити
.
ја
опет
одбити
.
—
зар
ја
јесам
једнако
—
питати
јесам
он
,
гледати
он
права
у
очи
,
—
или
живити
од
твој
доброта
или
од
њезин
...
од
њезин
мираз
?
.
.
јесам
ли
исто
?
.
.
—
Вида
се
да
тај
крв
бабине
тећи
кроз
жила
—
одговорити
Сулага
тихо
,
покуњити
се
.
—
тврдити
јесам
глава
и
поносан
као
и
он
...
А
са
таки
памет
мука
хтети
имати
...
—
макар
...
Живот
без
мука
и
јесам
прав
живот
...
он
подигнути
глава
и
грицкати
брк
запитати
:
—
Па
шта
ти
мислити
?
.
.
—
радити
...
—
А
како
хтети
радити
...
празан
рука
?
—
запитати
замишљено
.
—
како
?
.
.
—
никакав
поштен
рад
не
моћи
понизити
...
А
имати
посао
који
се
моћи
и
празан
рука
почети
.
—
зар
да
бити
хамал
?
.
.
Извадивши
из
џеп
бројаница
почети
се
играти
она
.
—
не
моћи
ти
ни
зајам
понизити
,
—
рећи
—
ако
он
мислити
поштено
враћати
...
и
ако
ти
требати
зајам
...
—
ти
хтети
ја
он
дати
?
—
колико
хтети
...
—
Добра
...
Узећу
колико
ја
затребати
...
Чим
јесам
се
растати
отићи
јесам
одмах
да
тражити
дућан
,
магаза
какав
под
кирија
.
и
јесам
се
много
намучити
.
како
јесам
у
онај
доба
бити
доста
празнити
дућан
,
наћи
јесам
један
у
који
јесам
моћи
и
натрпати
роб
колико
јесам
хтјети
и
да
ја
опет
,
—
за
ардија
,
—
преостати
нешто
празан
мјесто
,
гдје
моћи
намјестити
душек
и
ноћивати
.
наравно
,
постарати
јесам
се
одмах
и
да
дућан
лијепо
очистити
и
уредити
,
те
,
кад
унети
роб
,
да
свој
чистина
одударити
,
истакнути
се
између
свити
комшиски
дућан
.
Ћепенке
јесам
чак
и
обијелити
и
ишарати
мало
,
а
испод
стреха
,
који
се
још
једва
држати
,
обијелити
јесам
читав
крњав
зид
,
да
јесам
,
готово
,
отсијевати
према
сунце
.
јесам
још
потпуно
ни
бити
довршити
послати
,
када
заптија
један
,
необично
угојен
и
здепаст
,
са
голем
нос
и
велик
плав
брчина
,
стати
преда
ја
,
поносито
зазвечати
сабља
и
набусито
проговорити
:
—
Хајд
...
звати
тај
бимбаша
...
—
Шта
јесам
?
.
.
какав
јесам
сад
белај
?
.
.
—
помислити
у
себе
и
,
право
да
рећи
,
препасти
се
.
мислити
јесам
да
се
већ
сазнати
штогод
о
мој
хајдучија
,
па
ја
сад
звати
и
хтети
да
испитивати
.
Читавим
пут
јесам
на
друго
ни
мислити
него
шта
хтети
одговарати
и
како
хтети
се
бранити
...
али
како
ли
се
зачудити
кад
мјесто
силом
измишљен
тужилац
и
свједок
код
бимбаша
затећи
Зулфага
,
мрзак
,
поган
Зулфага
,
са
дугачак
шија
његов
,
са
змијски
глава
и
голем
усна
вјечито
развучен
на
смијех
.
он
јесам
сједио
управо
поред
бимбаша
,
крај
шилта
он
,
прекрстио
нога
на
миндерлук
,
па
одбијати
дим
из
чибук
и
присркивати
кахва
.
један
заптија
,
недалеко
од
врата
,
чучнути
поред
мангал
,
у
рука
држати
овећи
ибрик
кахвен
и
чекати
да
она
приточити
,
а
одмах
поред
он
,
на
тле
засјести
други
,
метнути
некакав
хартија
на
кољено
,
па
записивати
нешто
,
непрестано
вадити
из
џеп
мали
,
узак
бурмутица
и
непрестано
потпрашивати
.
Опазивши
ја
као
да
се
збунити
мало
,
смести
се
.
Зулфага
окренути
глава
према
пенџер
и
почети
отезати
шија
као
да
гутати
сув
залогај
,
а
бимбаша
отурити
чибук
,
узвалити
се
уз
јастук
и
почети
се
накашљавати
.
—
А
бре
пезевенк
,
ти
ли
хтети
мајка
да
бити
?
—
брекнути
сурово
пошто
ја
добро
разгледати
,
старати
се
да
ја
напријед
преплашити
дрека
и
крвнички
поглед
.
—
ти
ли
,
бре
,
удар
на
кућа
и
пријетити
оружје
?
.
.
—
нити
јесам
ја
ударити
на
мајка
,
ни
на
кућа
,
ни
пријетити
оружје
—
дочекати
и
ја
осорно
,
упињати
се
да
изгледати
што
суров
и
страшан
.
—
и
рашта
да
ударати
на
свој
кућа
,
који
ја
од
баба
остати
и
на
свој
мајка
,
који
ја
родити
?
.
.
—
ето
,
честит
ефендија
,
—
упасти
Зулфага
брзо
и
дубоко
се
поклонити
.
—
ето
и
сада
говорити
о
свој
кућа
,
за
који
и
суд
царски
рећи
да
јесам
мој
...
—
отети
себе
јесам
,
нитков
,
—
окосити
се
ја
и
поћи
према
он
.
—
сав
јесам
отети
...
Зулфага
се
сакрити
за
бимбаша
и
као
плакати
рећи
:
—
ето
...
тако
и
синоћ
ударити
на
ја
...
на
мајка
.
па
се
некако
спузати
низ
миндерлук
,
готово
пасти
на
кољено
и
почети
љубити
скут
бимбаша
.
—
Аман
,
ефендија
,
—
викнути
очајно
—
живјети
ја
не
да
...
Убиће
ја
разбојник
.
——
Хајдук
,
бре
!
—
узвикнути
и
бимбаша
,
а
вратни
жила
набрекнути
он
и
крв
ударити
у
образ
.
сав
помодрити
.
—
Хоћеш
у
шехер
да
убијати
људи
,
а
?
.
.
—
ја
људи
не
убијати
—
одговорити
он
хладно
,
забацити
рука
на
леђа
и
гледати
он
изазивачки
.
—
ја
само
искати
свој
добра
,
мал
сав
,
што
ја
он
уграбити
...
—
уграбити
?
.
.
уграбити
?
—
запјевати
Зулфага
увриједити
,
па
се
дигнути
и
климати
се
поћи
према
пенџер
.
—
ја
грабити
?
.
.
Бимбаша
одбацити
филџан
који
се
откотрљати
чак
за
врата
,
куцнути
се
по
сабља
и
подвикнути
према
ја
:
—
Оковаћу
ти
,
бре
!
.
.
Мјесец
дан
у
хапс
и
оков
!
.
.
одмах
!
.
.
Зулфага
извити
шија
и
почети
жмиркати
.
—
тако
,
тако
,
ефендија
,
—
отегнути
весело
,
трљати
рука
.
—
тако
он
и
требати
!
заптија
један
уљез
,
сагнути
се
и
почети
се
сашаптавати
с
бимбаша
.
тргнути
он
у
рука
некакав
замотуљак
и
овај
он
брзо
спустити
у
џеп
.
Причини
ја
се
као
да
звецнути
дукат
.
па
се
опет
окренути
заптија
мало
,
погледати
ја
питом
и
одмахнути
глава
:
—
други
пут
бити
паметан
,
—
рећи
меко
,
готово
тепати
—
а
сад
неки
тај
јесам
просто
...
—
зар
?
—
цијукнути
Зулфага
и
разглавити
вилица
од
ухо
до
ухо
.
—
први
пут
се
праштати
,
а
други
пут
се
судити
—
откресати
бимбаша
јаче
и
рука
ја
дати
знак
да
изаћи
.
пред
врата
ја
дочекати
Сулага
,
немиран
,
усплахирен
.
тутнути
заптија
нешто
у
рука
,
узити
ја
за
рам
и
повући
за
себе
.
—
Бјежи
одовлен
—
рећи
брзо
.
—
јефтин
јесам
проћи
.
—
А
оклен
ти
?
.
.
—
Ништа
не
питати
—
прекинути
ја
и
лукав
намигнути
.
—
овај
пут
сав
јесам
бити
добро
...
дати
Божа
,
да
бити
други
пут
и
боље
.
и
не
пуштати
ја
раме
,
извести
ја
на
чаршија
.
XXИИИ
До
неколико
дан
отићи
јесам
кадија
.
бити
тај
омален
,
широк
,
трбушаст
човјек
,
велик
,
округао
глава
који
као
да
он
прионути
за
раме
,
са
голем
,
бијел
турбан
,
за
који
увијек
бити
задјенути
дебео
,
жут
конац
превезан
наочари
и
два
ситан
чачкалица
:
за
зуб
и
за
уш
.
затећи
јесам
он
гдје
легати
на
миндерлук
босоног
,
распасан
,
раздрљен
.
како
се
зар
прејести
за
ручак
,
стењати
јесам
непрестано
,
јечати
и
дахтати
,
лијено
склапати
очи
и
каткада
чудновато
мигати
голем
десни
ухо
,
усиљавати
се
тако
да
отјерати
један
муха
с
образ
,
који
јесам
непрестано
јуришати
не
он
и
додијавати
он
.
Осјетивши
да
јесам
уљећи
,
—
видјети
ја
јесам
моћи
,
јер
нити
се
окренути
према
врата
ни
помакнути
се
,
—
почети
стењати
још
јаче
и
,
као
болесник
какав
,
неки
мек
,
изнемогао
глас
избацити
:
—
ах
...
гонити
овај
муха
.
.
ах
...
Пошто
отјерати
муха
од
он
,
бацити
на
ја
један
уморан
,
тужан
поглед
,
па
склопити
очи
.
Причини
ја
се
као
да
хтети
заспати
.
—
ефендија
...
доћи
јесам
посао
до
ти
—
почети
ја
викати
,
бојити
се
да
се
озбиља
не
занети
и
не
заспати
.
—
ефендија
!
.
.
—
ах
,
не
викати
...
ах
...
не
галамити
тако
,
—
зајечати
он
испрекидано
,
хватати
се
за
прси
.
—
ах
...
јесам
глух
...
—
ама
доћи
сам
посао
...
он
не
одговорити
.
—
и
прешати
ја
јесам
...
невоља
!
опет
ништа
.
—
ефендија
!
.
.
—
ах
...
не
викати
тако
...
ах
!
.
.
—
невоља
јесам
...
морати
викати
...
—
ах
...
мука
мој
...
посао
...
ах
,
—
опет
зајечати
он
и
почети
уздисати
.
—
Дођи
...
други
пут
...
—
не
моћи
,
ефендија
,
више
долазити
—
откресати
ја
пакосно
и
доћи
ја
да
он
гурнути
у
ребро
,
да
продрмусати
мало
.
—
ја
јесам
до
чекање
...
он
као
да
опет
заспати
.
—
ефендија
!
—
ах
...
имати
ли
душа
?
.
.
—
јаукнути
он
,
растворити
уста
и
мученички
превртати
очи
.
—
ах
...
оставити
...
—
Али
молити
ти
...
—
Ена
...
тамо
...
ах
.
.
Ибрахим
ефендија
...
ах
...
питати
...
тамо
...
и
залуд
јесам
он
дозивати
и
мољакати
даље
,
залуд
јесам
чекати
.
не
хтјети
више
ни
отворити
очи
ни
проговорити
.
Ћутао
јесам
као
залити
...
и
јесам
ја
преостајати
ништа
друго
него
да
ићи
у
други
соб
,
те
да
потражити
Ибрахим-ефендију
,
помоћник
кадијин
,
и
он
да
се
притужити
.
Ибрахим
ефендија
,
витак
,
љепушкаст
младић
,
с
очи
као
од
кадифа
,
са
кратак
,
црн
,
поткресан
брада
,
необично
бијел
зуб
који
јесам
непрестано
откривати
,
чим
ја
опазити
поћи
ја
у
сусрет
,
спустити
ја
рука
на
рам
и
тихо
,
развучено
протепати
:
—
ти
долазити
због
Зулфага
,
јесам
ли
?
.
.
ја
застати
изненадити
.
морати
да
јесам
изгледати
необично
блесаст
у
тај
час
,
јер
се
он
снажно
ујести
за
танк
,
румен
усна
и
окренути
се
у
страна
,
поклопити
уста
рука
,
да
зауставити
смијех
.
—
Па
...
па
чим
јесам
ти
опазити
,
одмах
јесам
и
помислити
да
због
тај
долазити
—
наставити
затим
мирније
,
сједати
на
шилта
и
прекрстивши
нога
.
—
знати
да
се
ти
тужити
на
он
,
е
ти
јесам
криво
учинити
.
—
и
јес
’
ја
криво
учинити
—
пресјекох
он
ватрен
сједати
и
без
питање
на
миндерлук
поред
он
.
—
отети
ја
сав
мој
...
—
Вараш
се
ти
,
сладак
,
да
ти
преварити
—
рећи
меко
,
полугласан
.
——
Оно
јесам
један
добар
и
поштен
човјек
,
који
ники
зло
не
мислити
и
који
ники
не
варати
...
—
он
!
.
.
—
ми
јесам
овђе
све
испричати
поштено
и
сав
јесам
он
потврдити
—
наставити
Ибрахим
ефендија
тише
,
као
успављивати
ја
.
—
сав
ми
јесам
казати
...
—
Лупеж
!
.
.
Нешто
као
да
почети
тутњити
,
грмити
,
хрштати
близу
ми
.
обојица
,
и
нехотице
,
застати
и
почети
се
обазирати
.
Ибрахим
ефендија
ослухнути
и
осмјехнути
се
лукав
.
„
То
кадија
хркати
“
,
прошапутати
окретати
ја
се
,
па
ја
опет
почети
миловати
по
рука
.
—
јесам
ли
крив
Зулфага
—
рећи
—
што
јесам
иза
твој
добар
и
поштен
отац
остати
сав
запетљан
,
све
у
неред
?
.
.
колико
јесам
сам
готовина
потрошити
,
па
опет
јесам
готово
ништа
моћи
уредити
!
.
.
—
она
!
.
.
—
Пошље
...
послати
ти
и
мајка
ударити
у
некакав
грађевина
...
задужити
се
,
запетљати
још
више
...
Напошљетку
и
хајдук
дочекати
ви
на
пут
момак
,
Хамида
,
оробити
он
,
узети
он
сав
новац
што
она
наплатити
за
земља
некакав
...
—
То
јесам
Зулфагин
момак
!
—
прекинути
он
ја
узбудити
,
скакати
с
мјесто
.
—
јесам
наш
!
.
.
он
лагати
!
.
.
—
он
се
заклети
да
јесам
он
оробити
хајдук
,
а
кад
јесам
примити
на
душа
,
ја
он
вјеровати
—
рећи
Ибрахим
ефендија
мирно
,
поново
указивати
зуб
.
—
тако
јесам
...
ето
...
пропасти
све
...
ја
узнемирено
почети
шетати
по
соба
,
лупати
,
ударати
.
—
Шта
јесам
још
лагати
Зулфага
?
—
запитати
оштрије
—
Причај
ја
!
.
.
Ибрахим
ефендија
отпочинути
.
—
јесам
он
ништа
лагати
—
рећи
—
сав
јесам
истина
говорити
...
јесам
ли
он
крив
што
јесам
Хамида
оробити
?
.
.
јесам
...
А
чим
јесам
Хамид
оробити
,
—
у
он
јесам
бити
грдан
новац
,
—
ваш
се
грађевина
јесам
више
моћи
довршити
...
—
А
прогутати
ми
сав
готовина
и
сав
кмет
!
.
.
Ибрахим
ефендија
слегнути
раме
.
—
сведно
,
јесам
се
моћи
довршити
—
отсјећи
.
—
А
кад
више
јесам
бити
пар
да
она
довршити
,
онда
...
—
онда
јесам
прећи
Зулфага
?
—
онда
она
Зулфага
,
онако
недограђен
,
купити
од
твој
мајка
за
свој
пар
и
.
.
и
још
она
лијепо
платити
...
у
ја
почети
кипити
,
врети
.
Дође
ја
да
узети
онај
књига
с
тежак
дебео
корица
,
што
јесам
растворити
лежати
близу
он
на
миндерлук
,
и
да
он
треснути
она
по
глава
,
да
он
на
мјесто
убити
.
једва
јесам
се
савладати
да
тај
не
учинити
.
—
А
оклен
Зулфага
његов
пар
—
запитати
кроз
зуб
,
усиљавати
се
да
бити
што
миран
.
—
оклен
,
кад
јесам
наш
слуга
?
—
он
јесам
доћи
од
невоља
да
ви
служити
,
него
он
јесам
умолити
некакав
тај
тетак
—
прогунђати
Ибрахим
ефендија
у
брада
.
—
А
имати
јесам
и
пар
и
данас
она
имати
...
тај
јесам
и
Хамид
потврдити
...
—
опет
Хамид
!
.
.
—
Све'дно
...
ја
он
вјеровати
...
он
јесам
Зулфага
одавно
знати
...
опет
сјести
на
миндерлук
и
стиснути
рука
међу
кољено
,
као
ругати
се
искезити
сав
зуб
према
он
.
—
А
шта
јесам
од
тај
новац
,
што
она
мајка
дати
за
грађевина
?
—
запитати
жесток
.
—
Потрошила
.
—
све
?
—
све
...
ја
заборавити
на
себе
,
планути
.
—
Лаже
!
—
викнути
помамно
прихватати
за
нож
.
—
Лаже
он
!
—
она
јесам
сам
потврдити
да
она
јесам
потрошити
—
нагласити
ефендија
презриво
се
смјешкати
.
—
она
?
.
.
—
све
што
јесам
он
говорити
потврдити
јесам
...
све
!
.
.
поред
Хамида
она
јесам
бити
други
свједок
...
па
ја
ухватити
за
подбрадак
и
погледати
ја
у
очи
.
—
ако
јесам
поћи
да
тужити
,
узалуд
ти
јесам
—
рећи
.
—
и
не
моћи
само
он
,
него
и
рођену
мајка
тужити
...
она
јесам
крив
...
застати
јесам
као
окаменити
и
забленути
гледати
у
ефендија
,
у
кадифаст
он
очи
и
искежен
бијел
зуб
.
и
по
сав
јесам
моћи
познат
да
јесам
и
он
ортак
,
сарадник
Зулфагин
,
да
јесам
обојица
читав
ствар
мајсторски
удесити
,
како
бити
мајка
истакнути
као
главног
кривац
и
тај
ја
онемогућити
сваки
рад
против
она
.
и
,
ни
јесам
не
знати
како
,
опет
ја
рука
полетити
нож
и
нагло
он
извући
из
корица
.
—
Шта
хтети
тај
?
—
запитати
ефендија
меко
,
хватати
ја
за
рука
.
—
зар
јесам
толико
љутит
?
.
.
па
отворити
врата
,
помиловати
ја
по
рука
и
лагано
,
пажљиво
,
изгурати
ја
пред
соб
.
XXИВ
кад
јесам
испричати
Сулага
како
јесам
проћи
код
Ибрахим-ефендије
,
ни
мало
се
јесам
зачудити
.
—
Па
тај
јесам
ја
и
знати
—
рећи
мирно
,
грицкати
брада
.
—
Тома
јесам
се
и
надати
.
и
одмах
ја
предложити
да
засада
све
оставити
на
мир
и
да
ништа
не
предузимати
до
добар
,
згодан
време
.
А
јесам
ли
вјеровати
да
хтети
тај
време
у
истина
наскоро
настати
?
.
.
о
тај
нити
јесам
он
питати
,
нити
јесам
што
напоменути
.
—
пљунути
у
длан
па
радити
—
само
ја
рећи
при
полазак
и
кренути
низ
чаршија
.
—
ако
се
икад
мислити
осветити
ко
,
осветити
он
се
рад
свој
,
претећи
он
...
остати
јесам
пред
дућан
замислити
и
забринути
,
не
освртати
се
ни
на
пролазник
који
ја
поздрављати
,
ни
на
комшија
који
ја
се
јављати
и
зазивати
ја
на
какав
.
с
рука
у
џеп
ходати
јесам
по
стар
,
изрован
калдрма
,
гонити
мачак
који
се
купити
око
сиров
кожа
што
она
комшија
избацити
пред
свој
дућан
,
бацати
се
камење
на
врабац
,
који
се
окупљати
под
стреха
и
,
чешкати
се
кљунић
,
џавељати
,
цврчати
.
и
псовати
јесам
,
грдити
ни
јесам
не
знати
ко
,
на
сила
тражити
кавга
и
инат
,
желити
да
се
макар
с
ко
ухватити
у
коштац
и
да
гушити
,
давити
,
бити
све
око
себе
...
тек
пошто
јесам
ја
нога
почети
бољети
од
дуг
ходање
,
уљећи
јесам
у
дућан
,
сјести
покрај
ћепенак
,
на
сандук
један
,
и
онако
,
ради
обичај
,
почети
на
глас
хвалити
роб
и
зазивати
муштерија
.
по
срећа
,
зазивање
ја
јесам
бити
узалудно
.
неколик
муштерија
,
сељак
некакав
,
свратити
се
,
уљећи
у
дућан
,
и
држати
рука
на
леђа
почети
разгледати
роб
,
погађати
се
.
и
макар
што
јесам
,
—
непрестано
мислити
о
свој
недаћа
,
—
још
једнако
бити
узрујати
и
спремати
на
инат
,
ипак
,
у
погађање
онај
,
у
цјепкање
,
загријати
се
мало
,
распалити
се
.
Хвалећи
роб
сав
више
и
више
почети
и
шал
просипати
и
пецкати
она
...
пазарити
.
Чим
муштерија
отићи
,
сјести
јесам
на
сандук
и
почети
пребројавати
новац
.
и
,
за
чудо
,
онај
звецкање
њихов
,
циликтање
,
као
да
потпуно
растјерати
сав
мутан
мисао
и
сав
дерт
.
Разбацивши
она
по
длан
,
поредати
грош
један
поред
други
,
гледати
јесам
она
дуго
како
се
свијетао
и
одсијевати
према
сунце
,
гледати
она
,
—
макар
ја
се
и
наругати
овај
,
—
са
чудан
љубав
неки
,
готово
као
што
мајка
гледати
одојче
свој
.
јесам
шал
:
сав
јесам
тај
јесам
стећи
,
јесам
зарадити
!
.
.
јесам
!
.
.
ни
украсти
,
ни
отети
,
него
зарадити
,
лијепо
зарадити
,
свој
вјештина
и
мајсторлук
свој
!
и
доћи
ја
да
издигнути
рука
изнад
глава
,
да
викнути
и
сазвати
сав
комшија
и
пријатељ
и
да
показати
свој
зарада
,
похвалити
се
.
Дође
ја
и
да
запјевати
,
да
подвриснути
мало
.
—
ама
јесам
роб
!
.
.
ево
роб
!
.
.
—
почети
викати
лудо
,
помамно
,
зацењивати
се
,
те
се
многи
пролазнина
почети
освртати
и
гледати
ја
зачудити
.
—
Роб
!
.
.
роб
!
.
.
нов
!
.
.
отада
се
потпуно
предати
посао
и
рад
свакакав
.
ни
од
шта
се
стидити
јесам
,
ни
пред
чим
се
снебивати
.
радио
јесам
од
јутро
до
мрак
,
радио
без
одмор
,
непрестано
.
Ишао
јесам
по
село
,
по
узак
,
прашњав
,
изрован
друм
њихов
;
ноћивати
у
тијесан
,
смрдљив
колиба
,
гдје
се
,
у
један
половина
,
који
чак
јесам
ни
преградити
,
спраћати
говеда
,
а
у
други
спавати
чељад
;
сједио
крај
низак
,
крњав
огњиште
на
који
увијек
горјети
ватра
и
зализавала
готово
до
сам
натруо
,
сламнат
кров
кућњи
;
пунити
се
буха
,
испијати
кахва
који
јесам
заударати
на
чађ
,
и
погађати
се
,
цјењкати
,
куповати
стока
,
сир
,
вуна
,
кожа
,
масло
,
мед
,
воштина
.
по
десет
,
по
петнаест
товар
,
на
изгладњелим
мршав
коњ
и
по
неколик
крдо
стока
,
крупан
и
ситан
,
од
чији
рика
,
бука
и
блека
одјекивати
брдо
и
планина
,
гонити
јесам
мој
кириџија
и
мој
момак
,
и
читав
пут
пјевати
се
,
шенлучити
,
пуцати
из
пушак
.
сељак
јесам
кашње
у
ја
куповати
жито
,
брашно
,
пиринач
,
мек
роб
и
сав
новац
,
што
јесам
она
дати
,
поново
ја
враћати
.
Ишао
јесам
затим
и
међу
аскер
,
војник
,
под
сив
,
искрпљен
чадор
,
препуњен
слама
на
који
јесам
лежати
,
дружити
се
с
она
,
јести
пилав
из
стар
,
велик
казан
бакрених
,
продавати
она
некакав
ситница
и
мијењати
с
она
за
барут
,
за
фишек
,
за
брашно
.
неколико
Циганака
,
млад
,
кршан
,
окретан
,
наћи
јесам
,
тај
јесам
ја
,
у
тежак
,
голем
бошча
разносити
роб
по
махала
,
међу
жена
;
неколик
торбар
опремити
јесам
чак
до
црногорски
граница
,
нагонити
она
да
свраћати
и
по
касаба
и
продаја
касабалија
.
јесам
се
ни
облачити
,
ни
гиздати
као
други
.
са
запрегнут
бошча
,
опрашен
,
замаштен
,
прљав
,
често
јесам
више
наличити
какав
хамал
него
беговски
син
,
кољеновић
.
макар
ја
се
и
ругати
,
макар
се
и
подсмјехивати
,
ја
јесам
беговство
свој
бити
објесити
о
клин
и
готово
сасвим
заборавити
на
он
.
А
подругачица
,
шал
,
подсмијех
,
чак
и
псовка
на
мој
рачун
,
бити
јесам
премного
и
што
год
јесам
боље
радио
,
онај
се
све
више
и
више
расипати
.
уколико
човјек
више
вриједи
,
утолико
јесам
и
нападај
на
он
јак
;
ситан
нападај
осипати
се
само
на
ситан
људи
.
стар
,
угледан
,
познат
трговац
у
чаршија
,
што
јесам
по
десет
,
по
двадесет
и
по
тридесет
година
трговати
непрестано
сједећи
и
лешкарити
у
дућан
,
што
јесам
са
чибук
или
цигара
у
зуб
стењати
и
гунђати
прихватити
за
аршин
и
терезије
,
премјеравати
роб
с
кољено
,
што
никад
јесам
моћи
пазарити
а
да
жестоко
не
изгрдити
муштерија
и
не
напсовати
се
и
они
он
и
он
она
,
изненадити
јесам
се
кад
јесам
видјети
како
ја
непрестано
трчкарати
по
дућан
и
око
дућан
,
како
се
увијати
,
улагивати
,
нудити
,
цијенити
.
одмах
јесам
почети
и
да
викати
,
протествовати
.
Назваше
ја
лацман
,
Шваба
,
Чифут
,
који
иза
ручак
ни
сахат
хтети
да
отспавати
,
ни
са
комшија
да
попити
по
неколик
кахва
,
и
који
хтети
читав
ред
чаршиски
наопако
да
преврнути
и
да
сав
муштерија
покварити
.
Муштеријама
јесам
,
опет
,
казивати
како
јесам
ја
кривити
мјерити
,
како
ја
ни
ока
ни
аршин
јесам
у
ред
и
како
јесам
само
за
тај
и
ићи
„
у
свијет
“
да
се
научити
лоповлук
,
пехливанлуцима
и
мајсторија
туђински
.
дрекати
овај
као
да
ники
толико
годити
јесам
колико
Зулфага
.
сваки
јутро
пролазити
ја
он
испред
дућан
,
ићи
међу
комшија
,
састајати
се
с
она
,
сашаптавати
.
по
неколик
ибрик
кахва
наручивати
јесам
и
чашћавати
свако
;
Хамида
као
да
јесам
само
зато
и
водити
уза
се
да
наручивати
кахва
и
да
точити
.
Чак
јесам
свраћати
и
муштерија
,
који
се
враћати
из
дућан
ја
,
те
и
она
чашћавати
.
Два-три
пут
видити
јесам
како
јесам
испружити
шија
,
змијски
глава
принијети
ухо
муштеријин
,
па
нешто
шаптати
,
причати
,
говорити
.
видити
јесам
и
како
указивати
на
трговац
и
као
да
она
призивати
за
свједок
.
наравно
,
ни
јавити
он
се
јесам
,
ни
довикнути
он
што
.
Необично
задовољство
осјећати
јесам
већ
у
тај
што
јесам
видити
да
се
љутити
,
да
он
јесам
криво
што
напредовати
.
А
добар
знак
да
онај
што
радити
добро
радити
,
тај
јесам
,
ако
видити
душман
како
се
љутити
и
кидати
.
мајка
јесам
опет
плакати
непрестано
кад
јесам
она
причати
о
ја
.
Кришом
,
да
не
видити
Зулфага
,
свраћати
јесам
Циганка
што
јесам
ја
разносити
роб
,
дозивати
она
,
куповати
свега
и
што
она
требати
и
што
јесам
требати
,
и
увијек
распитивати
о
ја
.
питати
:
и
како
живити
,
и
како
радити
,
и
гдје
спавати
,
и
гдје
јести
...
и
увијек
она
молити
да
ја
поздравити
,
да
ја
понети
понуда
какав
:
пита
,
пексимит
,
уштипак
,
или
пешкеш
који
:
махрама
,
јаглук
,
кошуља
...
неколико
пута
хтјети
јесам
отићи
да
јесам
видити
и
да
проговорити
с
она
,
али
,
као
за
инат
,
никад
јесам
јесам
моћи
затећи
код
кућа
.
управо
,
—
како
јесам
ја
кашње
причати
,
—
она
јесам
вазда
бити
код
кућа
,
никуд
готово
јесам
ни
излазити
,
али
јесам
слуга
,
по
наговор
њезин
,
морати
сваки
пут
да
одговорити
е
јесам
немати
,
да
јесам
отићи
некуд
.
бојати
се
,
зар
,
сирот
,
да
јесам
не
издавати
и
не
потказати
Зулфага
,
бојати
се
нов
какав
кијамет
,
па
ја
зато
и
одбијати
.
али
опет
кад
јесам
понекада
ићи
Сулагин
кућа
и
пролазити
сокак
,
она
као
да
јесам
пазити
на
ја
,
као
да
ја
чекати
на
врата
,
за
канат
сакрити
.
ја
се
барем
,
пролазити
туда
,
увијек
причињавати
као
да
осјећати
њезин
широк
,
топао
поглед
на
себе
,
причињавати
ја
се
увијек
и
као
да
чути
шапат
неки
и
пригушено
грцање
,
јецање
.
сваки
пут
нешто
као
да
бити
ја
зауставити
,
задржати
ту
,
нешто
као
да
ја
гонити
да
потрчати
врата
,
да
гурнути
у
канат
,
отворити
он
.
—
Хоћу
ли
?
—
питати
јесам
јесам
себе
руменити
и
плашљиво
звјерати
унаоколо
.
и
опет
јесам
пролазити
даље
,
бјежати
управо
,
а
читав
сокак
иза
леђа
ја
као
да
поново
почети
јецати
,
тихо
,
пригушено
јецати
...
један
вече
дочекати
ја
пред
Сулагин
врата
.
Баш
кад
јесам
застати
на
праг
и
прихватити
за
мандал
,
да
гурнути
и
отворити
,
изненада
,
умотати
у
фереџа
,
изаћи
преда
ја
,
ухватити
ја
за
рука
и
снажно
повући
.
—
Чекај
—
прошаптати
некако
њежан
,
молећи
,
па
разгрнути
фереџа
и
погледати
ја
свој
лијепити
,
крупан
очи
.
—
Чекај
,
да
тај
мајка
видити
...
па
се
пропети
на
прст
и
пољубити
ја
у
образ
.
—
сладак
мој
!
.
.
Шећеру
мој
!
.
.
и
плашљиво
се
осврнути
опет
пребацити
фереџа
преко
глава
,
умотати
се
и
готово
каскати
отићи
према
кућа
...
XXВ
иако
јесам
у
Сулага
ићи
доста
често
,
—
по
један
и
по
два
пут
у
неђеља
,
—
ипак
се
са
Хатиџа
јесам
много
састајати
.
стид
јесам
,
зар
,
бити
да
отац
и
мати
видити
како
пристајати
за
ја
и
како
се
разговарати
,
страх
да
се
не
нашалити
с
она
,
да
јесам
не
пецнути
.
зато
се
вазда
и
уклањати
,
измицати
,
сакривати
.
само
кад
они
не
бити
бити
код
кућа
,
—
кад
бити
отићи
куда
,
—
излазити
јесам
преда
ја
,
јављати
се
,
слободан
,
ведар
и
весео
,
вјечито
се
играти
свој
мали
,
мирисав
јаглук
и
забацивати
до
на
врх
глава
крај
црвен
шамија
,
који
она
падати
по
образ
и
сакривати
половица
лице
.
и
,
наклонити
глава
прама
десни
раме
и
грицкати
мали
,
ружичаст
нокат
,
питати
ја
о
сав
,
шалити
се
.
јесам
у
ми
бити
ни
стискање
рука
,
ни
грљење
.
јесам
бити
ни
врућ
пољубац
,
ни
натегнут
уздисај
,
ни
превртање
очи
.
никад
јесам
јесам
запитати
:
јесам
ли
она
драг
;
никад
се
јесам
заклињати
,
ни
тражити
да
се
заклињати
.
сав
наш
разговор
бити
јесам
обичан
,
врло
обичан
.
ако
јесам
она
причати
о
радња
,
о
дућан
,
о
мачак
који
ја
уловити
по
четири
миш
на
дан
,
о
разрачунавање
са
Зулфага
,
слушати
ја
пажљиво
,
као
да
јесам
китити
заносан
љубаван
изјава
.
ја
јесам
,
опет
,
она
слушати
кад
ја
говорити
о
комшилук
и
комшиница
,
о
махнит
Фата
и
паметан
Злата
,
о
чевра
што
јесам
вести
чист
злато
и
о
чевра
што
јесам
препуњен
свила
,
о
димије
од
свила
дукатлија
и
о
димије
од
свила
бешлуклија
,
о
састанак
и
теферич
дјевојачки
.
Чак
и
при
растанак
причати
јесам
о
тај
,
само
о
тај
и
,
за
чудо
,
никада
ми
се
,
ни
једном
ни
други
,
тај
додијати
не
бити
.
сахат
јесам
ми
и
у
такав
разговор
бити
кратак
од
минута
.
Петка
,
кад
јесам
се
у
кућа
кухати
какав
лијеп
јела
,
слати
ја
увијек
понешто
.
око
ручак
,
испред
подне
,
јавити
бити
се
тада
обично
у
чаршија
или
хамал
какав
или
Циганка
понеки
,
носити
у
мали
,
калајисан
тасима
и
пилав
,
и
червиш
,
и
долма
,
и
јапрак
.
сав
ја
тај
остављати
на
дућан
и
одлазити
мирно
,
не
говорити
ни
ријеч
и
не
гледати
ја
чак
.
знати
јесам
добро
да
хтети
се
и
јесам
досјетити
од
ко
јесам
.
и
чим
бити
ручати
,
одмах
јесам
долазити
да
однети
празан
судити
,
опет
онако
тих
и
онако
мучаљив
.
залуд
бити
покушавати
да
она
задржати
и
увући
у
разговор
,
залуд
бити
она
митити
,
улагивати
се
.
одлазити
јесам
не
слушати
и
не
освртати
се
више
...
једанпут
ја
само
послати
и
цвијеће
.
кит
један
руж
,
шебој
и
рузмарин
обмотати
злато
и
црвен
свила
и
послати
ја
у
јаглук
,
поручити
узгред
да
она
увече
доћи
под
пенџер
,
на
разговор
.
Необично
јесам
се
зачудити
такав
порука
...
Шта
јесам
хтјети
са
цвијеће
,
шта
са
јаглук
,
свила
и
злато
онај
?
.
.
јесам
ли
жељети
да
и
ја
,
као
и
остати
момак
и
дјевојка
,
отпочети
са
такав
пешкеш
и
са
састанак
у
ноћ
,
по
мјесечина
,
кад
ружити
цват
и
јоргован
мирисати
?
јесам
ли
видјети
од
други
,
па
зажељети
да
и
сам
окушати
?
.
.
или
јесам
имати
да
ја
казати
нешто
чудан
,
нов
,
лијепо
,
нешто
што
се
не
казивати
по
дан
,
под
врео
,
топлим
сунце
,
кад
се
крв
у
жила
распасти
и
кад
се
отворено
гледати
очи
у
очи
један
други
,
него
у
полутама
,
помрчина
,
у
сјенка
стар
бршљан
обрастао
зид
,
кад
се
чудан
тишина
,
неки
разлити
унаоколо
и
кад
се
само
шапатом
смије
говорити
?
.
.
—
Шта
бити
тај
бити
што
бити
сад
имати
казати
,
а
прије
јесам
моћи
?
.
.
Шта
јесам
тај
?
.
.
Напошљетку
јесам
читав
кит
бацити
у
ћошак
један
у
дућан
,
гдје
јесам
одмах
дочекати
дебео
,
угојен
мачак
и
почети
се
играти
она
.
и
јесам
отићи
на
састанак
.
—
Што
јесам
ја
звати
?
—
питати
јесам
јесам
сјутрадан
,
кад
јесам
се
наћи
и
остати
осамљен
обојити
.
—
Рашта
?
.
.
она
се
насмијати
,
ошинути
ја
јаглук
по
лице
и
,
објешењачки
додирнути
свој
нос
у
мој
,
почети
ја
шкакљати
по
лице
свој
бујан
,
коврџав
кос
.
—
Што
јесам
ти
звати
?
—
отегнути
.
—
не
знати
?
—
не
знати
.
—
она
!
.
.
па
пљеснути
рука
и
зажмирити
мало
.
—
Бојиш
се
тај
ноћ
!
—
узвикнути
пакосно
.
—
Мрак
се
бојити
...
—
А
тај
се
бојити
дан
...
она
накривити
глава
и
почети
грицкати
нокат
.
—
А
ја
ти
чекати
на
пенџер
—
рећи
некако
тужно
,
снуждити
.
—
наслонити
се
на
демир
,
међу
цвијеће
,
и
чекати
.
—
зар
?
.
.
—
и
...
и
хтјети
само
да
ти
гледати
и
да
ти
пјевати
...
Дошло
ја
тако
...
да
запјевати
...
ама
не
сам
,
не
себе
,
него
...
као
што
бумбул
пјевати
други
...
ти
,
ето
,
баш
ти
!
.
.
Аман
,
какав
јесам
ноћ
бити
!
.
.
и
јесам
више
о
тај
хтјети
говорити
.
А
у
наредни
петак
јесам
ја
послати
ручак
.
XXВИ
мало
помало
и
хајдук
се
у
земља
сасвим
осилити
.
Чет
њихов
попунити
се
,
нарасти
,
и
са
свој
навала
учестати
необично
.
сељак
из
свити
село
,
—
који
додијати
зулум
и
намет
разни
,
—
остављати
јесам
дом
,
неки
она
и
палити
,
и
придруживати
она
се
.
у
многи
кућа
и
не
остати
готово
мушки
глава
;
остати
јесам
само
старац
и
нејак
дјеца
,
који
се
јесам
моћи
пушак
ни
заметнути
.
одмах
се
моћи
познати
да
тај
не
слутити
на
добро
и
да
хтети
се
наскоро
читав
земља
дигнути
на
устанак
.
Чак
ни
царски
војска
јесам
моћи
остати
на
мир
и
њезин
сила
као
да
се
више
ники
бојати
јесам
.
неколико
табор
,
који
јесам
пратити
тајин
у
Никшић
,
дочекати
јесам
и
разбити
;
једва
по
десетак
људи
што
живити
изнети
глава
.
глас
који
јесам
сваки
дан
стизати
бити
јесам
сав
црњо
и
што
јесам
гласник
бити
нов
бити
јесам
она
и
вијест
страшан
.
рањеник
,
—
који
јесам
доносити
у
кола
,
на
носила
,
на
коњ
,
—
изнемогао
,
сатрвен
,
јадан
,
најбоље
јесам
потврђивати
тај
глас
.
ради
тај
у
читав
шехер
настати
чудан
комешање
неки
.
ако
који
рањеник
јесам
бити
смртно
ранити
,
ако
јесам
имати
бити
при
свијест
,
сав
јесам
одмах
,
—
носити
у
мали
,
шарен
тасима
или
у
танак
,
везен
чеврма
,
понуда
—
одлазити
да
он
обићи
,
видити
,
да
питати
и
распитати
о
сав
.
ко
јесам
моћи
тамо
приступити
,
тражити
јесам
и
питати
берберин
,
који
јесам
са
запрегнут
бошча
и
засукан
рукав
непрестано
чистити
,
истирати
,
прати
бритва
,
клијешта
и
приправљати
мехлем
,
јер
јесам
сав
највише
и
замјењивати
хећим
и
готово
једини
радити
око
рањеник
.
пред
вече
,
раније
,
сав
јесам
затварати
дућан
,
праштати
се
и
грлити
с
комшија
,
као
да
се
више
никад
видјети
хтети
,
и
тужан
,
замислити
,
забринути
одлазити
кућа
.
иза
акшам
,
пред
џамија
,
састајати
се
опет
,
окупљати
у
мали
,
риједак
гомила
и
полугласан
шаптати
,
договарати
се
.
јесам
ли
моћи
да
се
договорити
,
ићи
јесам
један
други
кућа
,
на
сијело
.
и
ники
јесам
смјети
јесам
да
поћи
.
окупити
бити
се
по
двојица
,
по
четворица
или
више
она
,
потпуно
опремити
и
оружан
,
с
напуњен
пушка
,
и
,
пропустити
напријед
момак
,
који
јесам
носити
дугачак
,
мушемели
фењер
,
лагано
,
оборен
глава
ићи
за
он
,
не
стругати
постула
,
не
говорити
,
не
јављати
се
ником
.
на
сијело
јесам
бити
пажљив
,
обазрив
.
врата
јесам
обично
закључавати
и
подупирати
мертек
,
да
она
не
бити
какав
непозван
гост
изненадити
;
прозор
и
пушкарница
на
зид
зачепљали
јесам
јастук
и
крпа
,
да
се
на
поље
не
бити
чути
разговор
или
препирање
.
затим
,
уносити
се
један
други
у
лице
и
говорити
више
знак
него
ријеч
,
загледати
јесам
оружје
,
окретати
он
,
чистити
.
ако
јесам
случајно
гдјегод
на
таван
,
у
прашина
,
бити
какав
стар
пушчетина
,
нож
,
па
макар
и
косијер
,
—
и
она
јесам
извлачити
,
и
она
чистити
,
поправљати
.
узгред
јесам
пунити
и
фишек
и
гурати
она
у
фишеклија
,
који
она
бити
привезати
о
појас
;
ако
јесам
фишеклија
бити
препун
,
гурати
јесам
фишек
у
њедра
,
у
џеп
,
за
силах
,
у
голем
духанкеса
,
који
она
висити
низ
бедра
.
непрестано
као
да
се
спремати
за
бојити
,
непрестано
уређивати
и
—
непрестано
одуговлачити
,
отезати
с
полазак
.
не
смијући
,
зар
,
да
се
одмах
окресати
са
усташ
многи
јесам
отпочети
свој
јунаштво
кушати
у
чаршија
.
људи
који
јесам
ићи
кућа
а
који
она
се
јесам
свиђати
,
дочекивати
јесам
насред
пут
,
хватати
за
прса
и
шамарати
питати
имати
ли
какав
веза
са
усташ
...
трговац
,
бакал
,
занатлија
одлазити
јесам
у
дућан
и
измахивати
она
нож
изнад
глава
,
узимати
,
односити
роб
.
нападати
јесам
каткада
и
на
кућни
врата
тражити
цура
,
дозивати
она
...
Дешавало
се
,
па
јесам
и
чаршија
затварати
.
кренути
неколико
она
,
обијестан
,
љутит
,
раздражен
,
с
исукан
сабља
и
напуњен
пушка
,
застати
на
сред
чаршија
и
само
једном
подвикнути
:
—
затварати
!
и
сав
се
чаршија
затварати
одмах
,
опустјети
за
неколик
минута
,
а
преплашен
трговац
ја
дућанџија
гологлав
,
босонози
,
неуређен
,
потурити
се
грабити
јесам
тихо
кроз
сокак
и
без
обзир
трчати
,
ићи
,
бјежати
кућа
.
Чак
јесам
и
ја
натјерати
да
затворити
и
да
се
сакривати
.
Зулфага
ја
неколико
пута
пролазити
испред
дућан
весео
,
насмијан
,
задовољан
,
а
око
он
,
са
два
страна
,
ићи
двојица
момак
,
пијан
,
разуздан
,
полудивљи
,
који
јесам
попијевати
и
вриштати
играти
се
оружје
и
насред
чаршија
пуцати
,
шенлучити
.
сваки
пут
када
бити
наљегнути
погледати
бити
ја
испод
ока
,
лукав
намигнути
и
накашљати
се
.
и
тај
као
да
јесам
бити
знак
пратилац
да
постати
још
бјешњи
,
још
диваљ
и
још
разуздан
...
пред
вече
јесам
ја
доћи
обојица
.
застати
пред
дућан
,
наперити
пушак
и
климати
се
и
заплетати
језик
одмах
загаламити
:
—
затварати
!
—
Нећу
—
одговорити
она
опор
,
држати
рука
у
џеп
и
раскорачити
се
на
ћепенак
.
—
јок
...
—
затварати
!
.
.
Авдо
,
комшија
ја
,
који
јесам
нешто
размјерати
у
сав
дућан
,
бацити
и
терезије
и
ока
,
усплахирено
утрчати
и
умијешати
се
међу
ми
.
—
оставити
се
кавга
,
људи
!
—
викнути
промукло
,
а
рука
који
јесам
раширити
дрхтати
он
.
——
оставити
беспослица
!
.
.
—
неки
затварати
!
—
опет
заграјати
обојица
и
почети
псовати
.
—
неки
затварати
!
.
.
—
Нећу
!
Авдо
,
бојити
се
несрећа
,
ступити
ја
на
дућан
,
повући
ја
са
ћепенак
и
јесам
почети
затварати
.
—
Бјежи
куд
бити
—
шапнути
,
а
смести
се
па
не
знати
за
који
хтети
ћепенак
пријести
прихватити
.
—
Ида
!
—
Нећу
.
и
потегнути
мали
пушак
иза
појас
почети
се
кочоперити
,
пријетити
...
—
удрити
,
ако
смијете
!
.
.
Авдо
се
нагло
окренути
,
уграбити
ја
пушак
из
рука
и
одбацити
јесам
.
—
Бјежи
!
.
.
Видиш
да
јесам
наговорити
!
.
.
Бјежи
!
—
шапнути
опет
.
ни
јесам
не
знати
шта
ја
бити
у
тај
час
.
не
одговорити
он
ништа
,
не
рећи
ријеч
.
као
да
ја
гурнути
неко
,
брзо
,
без
размишљање
,
скочити
са
ћепенак
и
потрчати
према
оближњи
сокак
.
силан
пуцањ
одјекнути
ја
иза
леђа
и
нешто
зазвиждати
кроз
ваздух
,
изнад
глава
ја
.
нога
ја
задрхтати
,
стрести
се
,
и
неко
као
да
ја
приковати
на
мјесто
.
пуцањ
,
још
јак
и
још
силан
,
поновити
се
и
куршум
ја
мина
покрај
ухо
.
и
,
од
страх
,
од
шта
ли
,
посрнути
у
хендек
некакав
,
пасти
ничице
.
Диже
се
чудан
граја
и
неки
зазвати
у
помоћ
.
замало
,
па
се
око
ја
окупити
читав
гомила
и
Авдо
,
стењати
и
отхукивати
,
почети
да
причати
нешто
,
да
објашњавати
.
неколико
рука
,
уз
необичан
дрека
,
прихватити
ја
тада
,
одигнути
од
земља
.
неки
ја
залити
и
вод
по
лице
и
од
студен
онај
стрести
се
и
нагло
подигнути
глава
.
—
немати
крв
!
.
.
јесам
ранити
!
.
.
—
викнути
неко
загледати
.
—
здрав
јесам
...
—
здрав
—
потврдити
још
неки
.
Авдо
ја
подухватити
испод
пазухо
,
подупријети
ја
читав
тијело
свој
,
и
повести
мало
.
—
Можеш
ли
ићи
?
—
причинити
ја
се
као
да
запитати
.
—
Шта
питати
?
—
отегнути
полугласан
.
—
Можеш
ли
ићи
?
—
Чина
ја
се
да
моћи
.
—
Окушај
!
.
.
он
ја
пустити
и
измакнути
се
.
Пођох
посртати
и
поводити
се
.
нога
јесам
ја
још
једнако
дрхтати
,
а
у
бедро
ја
сијевати
и
болило
ја
.
—
Хоћеш
ли
Сулага
?
—
запитати
Авдо
меко
,
опет
пристајати
за
ја
.
—
Нећеш
?
—
Хоћу
.
—
Добра
...
Пратићу
ти
...
па
,
разгледати
унаоколо
,
опет
се
врнути
према
дућан
,
одигнути
мој
пушак
са
земља
и
,
дунути
у
грлић
,
поћи
,
држати
јесам
у
рупа
,
увијек
спреман
да
опасти
.
—
Можеш
ли
?
—
опет
запитати
пошто
јесам
прилично
одмакнути
.
—
Мог
.
—
Ника
добар
од
Алах
!
.
.
кад
јесам
се
приближити
Сулагин
врата
истрчати
ми
неко
у
фереџа
у
сусрет
и
почети
ја
дрмусати
.
—
Смајил
,
болан
!
.
.
јесам
ли
жив
?
.
.
познати
Хатиџа
.
Фереџа
на
раме
трести
она
се
и
нимало
се
не
обзирати
на
зачуђен
Авдо
збуњено
се
окретати
око
ја
и
пипати
ја
по
прса
,
по
раме
.
—
А
сад
...
рећи
...
да
јесам
погинути
...
—
прошаптати
узбуђено
.
—
не
бојити
се
...
ево
ја
...
и
поздравити
се
с
Авдагом
уљећи
за
она
у
кућа
.
XXВИИ
знанац
и
пријатељ
каткада
грд
додију
и
постати
несносан
него
љут
душман
.
сваки
дан
,
након
кијамет
онај
,
долазити
ја
у
дућан
по
неколико
она
,
засједати
по
сандук
и
по
врећа
с
кахва
,
прислонити
дуг
пушак
уз
раф
а
сабља
пребацити
преко
крило
,
и
додијавати
са
свој
питање
.
распитивати
се
и
о
нападај
и
о
Авдаги
и
причати
о
нападач
.
неки
се
правити
и
као
да
она
познати
,
иако
она
,
—
увјерити
јесам
—
јесам
познавати
.
називати
она
пијаница
,
лопов
,
разбојник
,
који
имати
више
убиство
на
душа
него
на
глава
длака
.
други
јесам
опет
тврдити
како
тај
ники
други
јесам
бити
него
усташа
,
који
се
преобући
у
турски
хаљина
и
стати
у
шехер
да
штогод
упљачкати
.
наравно
,
сав
јесам
савјетовати
да
се
притужити
бимбаша
.
сав
као
да
јесам
бити
тврдо
увјерити
да
хтети
она
он
,
онако
бистар
и
проницав
,
некако
пронаћи
и
ухватити
,
да
хтети
она
први
ући
у
траг
.
Једини
Сулага
сумњив
јесам
вртити
глава
и
одмахивати
рука
.
—
Шта
јесам
бити
бити
,
—
зборити
јесам
тихо
,
превртати
бројаница
.
—
хвала
бог
,
кад
јесам
проћи
горе
...
тај
као
да
јесам
пресијецати
сваки
далек
говор
.
—
Тхее
...
тако
јесам
—
гунђати
јесам
неки
,
незадовољан
што
она
хтети
послушати
.
—
Тааако
...
и
сав
се
одмах
дизати
и
одлазити
,
не
зборити
више
,
нити
се
поздрављати
.
један
јутро
,
пошто
се
сав
разићи
и
пошто
јесам
остати
јесам
са
Сулага
,
изненада
ја
ступити
не
дућан
човјек
некакав
.
умотати
јесам
бити
у
голем
,
црн
струка
,
чији
се
крај
вући
по
тле
;
опута
на
опанак
попуцати
он
и
влачити
се
по
земља
,
заплетати
се
за
нога
,
гајтан
на
прашњав
тозлуци
распасти
се
,
попустити
,
те
се
испод
она
провидити
и
стопа
и
закрпљен
ивица
од
чарапа
.
—
Познајеш
ли
ја
?
—
подвикнути
струка
некако
весело
,
па
заиграти
насред
дућан
и
нагло
се
раширити
преда
ја
.
—
јесам
ли
ја
заборавити
?
—
Хасан
!
.
.
готово
одгурнути
Сулага
с
пута
брзо
притрчати
Хасан
и
пољубити
се
с
он
.
—
Шта
јесам
?
.
.
како
јесам
ја
?
.
.
—
Добра
јесам
—
одговорити
он
једнако
поигравати
.
—
и
здрав
.
.
—
да
јесам
здрав
,
не
бити
ти
моћи
донијети
товар
поздрав
—
откресати
весело
.
—
А
Хајкуна
тај
читав
товар
послати
...
—
Хајкуна
?
.
.
како
опет
?
.
.
Хасан
се
окренути
у
страна
и
отпрсну
.
—
не
питати
...
обрукати
се
—
рећи
.
—
обрукати
?
.
.
—
удати
се
за
онај
...
за
онај
што
он
измлатити
...
—
она
!
.
.
Хасан
слегнути
раме
.
—
Шта
хтети
...
Женска
памет
—
рећи
сажаљевајући
.
—
кад
она
се
опет
вратити
...
и
вратити
се
убрзо
зар
због
чибукање
...
обузети
јесам
стар
севдах
и
...
покорити
он
се
...
—
тако
судити
—
прошаптати
Сулага
и
погладити
се
по
брада
.
—
воља
Божја
...
—
Жао
ја
само
што
он
још
једном
јесам
добро
измлатити
...
да
он
научити
памет
...
узети
он
око
појас
и
посадити
на
сандук
један
,
одмах
поред
Сулага
...
гледати
јесам
он
непрестано
,
смјешкати
се
,
—
ни
јесам
не
знати
рашта
,
а
опет
ја
доћи
да
се
смијем
,
—
и
...
и
све
као
да
јесам
вјеровати
да
јесам
тај
баш
он
,
Хасан
,
предати
ја
...
—
јесам
ли
изненада
кренути
на
пут
?
—
запитати
након
кратак
почивка
,
тек
колико
да
не
шутати
.
—
кад
?
.
.
—
Па
јесам
изненада
...
на
овај
пут
спремати
се
одавно
—
одговорити
безбрижно
,
отирати
лице
јаглук
.
па
подигнути
глава
и
лукав
намигнути
.
—
и
ти
знати
о
тај
—
рећи
.
——
и
кушати
јесам
заједно
...
брзо
он
ударити
по
кољено
и
викнути
из
свет
глас
:
—
на
мој
душа
,
опет
поћи
у
хајдук
!
.
.
—
Пошао
на
усташа
—
поправити
ја
он
и
потврд
глава
.
—
осилити
се
,
па
она
требати
скрхати
...
ко
год
се
осилити
,
требати
он
мало
поткресати
,
као
што
се
гранат
дрво
поткресивати
...
А
фукара
кад
се
осилити
грд
јесам
и
ћорав
...
њезин
тиранија
надмашивати
сав
други
...
А
имати
ли
дружина
?
—
запитати
Сулага
шапатом
,
играти
се
бројаница
.
—
колико
?
—
ја
јесам
чути
да
се
одавле
,
из
Мостар
,
спремати
читав
војска
,
који
хтети
гонити
усташа
—
одговорити
Хасан
мирно
и
пребацити
нога
преко
нога
.
—
тај
хтети
се
војска
придружити
и
ја
...
Сулага
поклопити
очи
десни
рука
и
пригушено
се
засмијати
.
—
тај
војска
још
хтети
кренути
—
рећи
.
—
Хеће
?
.
.
—
Па
...
и
усташа
јесам
оружан
,
—
дочекати
Сулага
пакосно
,
—
и
не
шалити
се
...
А
кад
не
бити
бити
оружан
,
наш
бити
се
одавно
дигнути
да
она
тонути
...
па
показати
на
тројицу-четворицу
младић
,
који
,
нагиздан
и
оружан
,
носити
пун
боца
ракија
у
рука
,
проћи
чаршија
.
—
Ена
она
,
—
рећи
,
—
и
оружан
и
опремљен
...
по
дан
,
по
ноћ
увијек
јесам
на
нога
...
у
берберница
и
кахва
и
не
говорити
ни
о
шта
колико
о
бој
...
А
кад
се
премного
говорити
о
један
посао
,
тај
,
бивати
,
значити
,
да
се
немати
смјелост
да
он
се
приступити
...
—
То
,
богме
,
не
ваљати
—
рећи
Хасан
снуждити
,
уједати
се
за
усна
.
—
Док
се
ја
смислити
,
усташа
хтети
ојачати
.
—
и
јуче
јесам
разбити
наш
чета
—
напоменути
Сулага
.
—
и
јуче
?
—
Ноћас
јесам
довести
рањеник
.
сад
она
почети
доводити
по
ноћ
,
да
се
свијет
не
плашити
...
—
брука
!
—
срамота
!
Хасан
одгурнути
пушак
нога
и
погледати
ја
.
—
Имаш
ли
што
да
се
јести
?
—
запитати
живо
.
—
гладан
јесам
...
—
имати
,
имати
,
брата
!
.
.
она
,
што
не
казати
одмах
?
.
.
сад
хтети
бити
—
почети
ја
шепртљати
,
збуњено
се
освртати
...
Сулага
одигнути
рука
и
дати
ја
знак
да
застати
,
да
се
смирити
.
—
Данас
хтети
у
ја
на
ручак
—
проговорити
меко
.
—
кад
не
моћи
јаран
дочекати
у
свој
кућа
,
ено
тај
мој
...
—
ја
јесам
свеједно
гдје
хтети
...
само
дати
да
се
јести
...
гладан
јесам
—
отегнути
Хасан
зијевати
и
протезати
се
устати
.
—
Па
хајде
...
хајдемо
...
Сулага
се
дигнути
и
онако
ситан
,
погурен
,
поћи
пред
ми
,
—
ја
поћи
за
он
.
Хасан
се
опет
умотати
у
струка
,
сакрити
и
глава
и
оружје
,
те
он
се
само
видјети
лабавити
,
прашњав
тозлуци
са
распанут
гајтан
и
широк
расквашен
опанак
са
испуцан
опута
.
Читавим
пут
јесам
проговорити
ријеч
:
само
јесам
мумољио
,
пјевуцати
нешто
.
—
Ева
ми
—
рећи
напошљетку
Сулага
кад
стигнути
до
кућа
,
један
рука
држати
канат
и
пуштати
ми
да
ући
у
авлија
.
—
ако
јесам
огладнити
,
сад
хтети
се
поткријепити
—
рећи
Хасан
,
пријатељски
он
куцкати
по
раме
...
изненада
,
из
соб
један
,
истрчати
Хатиџа
,
весео
,
зајапурен
,
са
неуређен
кос
који
она
се
расипати
по
чела
и
са
обнажен
рука
до
лакат
,
који
јесам
бити
засут
брашно
.
Опазивши
међу
ми
стран
,
непознат
момак
,
полугласан
цикнути
,
одигнути
рука
и
сакрити
лице
рукав
,
па
се
нагло
окренути
на
пета
и
побјеже
у
соб
.
димије
јесам
она
у
лет
необично
шуштати
и
заплетати
се
око
нога
,
црвен
шамија
лепршати
она
око
глава
,
треперити
,
а
дугачак
плетеница
шибати
јесам
по
кук
и
расплетати
се
,
расипати
...
—
Ко
јесам
тај
?
—
шапатом
запитати
Хасан
и
брзо
ја
приступити
.
—
Чија
јесам
?
.
.
—
Па
...
болан
...
тај
ја
јесам
вјереница
—
одговорити
он
поносито
.
—
Тооо
?
.
.
и
ударити
се
рука
по
кољено
.
—
за
онаки
се
љепота
и
глава
давати
!
.
.
—
сад
хтети
ручак
...
одмах
...
—
благо
проговорити
Сулага
,
који
се
бити
одвојити
од
ми
и
отићи
у
кухиња
да
видити
ханума
.
—
Брже
хтети
...
—
јад
он
знати
...
а
,
глад
ја
,
ево
,
проћи
...
—
шапнути
Хасан
растегнути
и
збацити
струка
са
себе
.
—
она
!
сретати
ли
себе
!
—
викнути
јаче
,
стискати
ја
за
мишица
.
Сулага
дохватити
велик
бакрени
ибрик
,
пребацити
пешкир
преко
раме
и
понудити
да
умити
рука
прије
ручак
,
јесам
почети
полијевати
...
XXВИИИ
Хасан
се
први
дан
настати
у
мој
дућан
,
одомаћити
се
потпуно
.
донети
сав
ствар
што
она
имати
,
—
а
јесам
она
ни
имати
много
,
——
и
размјестити
она
онако
како
се
он
свиђати
,
не
водити
рачун
о
тај
:
хтети
ли
ја
бити
на
сметња
или
хтети
...
хаљина
некакав
разбацити
по
сандук
и
по
роба
,
заклонити
ја
роб
она
,
оружје
објесити
о
раф
,
ћепенак
и
изнад
врата
ардијски
,
фишек
разбацати
по
шилта
и
по
чекмеџа
с
новац
,
те
ја
јесам
у
неки
доба
дућан
више
наличити
на
пушкарница
какав
него
ли
на
бакалница
,
трговина
...
Чак
јесам
доводити
и
некакав
Арнаут
,
дивљака
некакав
,
полуго
и
одрпан
,
и
—
не
питати
ја
,
—
сједио
с
она
,
сашаптавати
се
и
пунити
фишек
.
ако
се
који
од
муштерија
јавити
да
што
пазарити
,
нити
се
мицати
нити
баталити
свој
посао
.
Шта
више
,
као
да
он
бити
криво
што
ја
икако
и
пазаривати
код
јесам
он
ту
.
вазда
ја
премјеравати
мрк
поглед
кад
бити
случајно
,
мјерити
штогод
,
морати
се
очешати
од
он
или
он
нехотице
гурнути
.
—
пхи
,
поган
радња
!
—
говорити
јесам
неколико
пута
,
мрштити
се
и
отпљуцкивати
у
страна
.
—
трговац
!
.
.
Гуликожа
!
.
.
улагивати
!
.
.
пхи
!
.
.
по
срећа
,
његов
договарање
трајати
јесам
само
по
два
по
три
сахат
.
Жељан
да
питати
и
распитивати
о
усташ
,
—
а
тај
у
дућан
јесам
моћи
,
јер
јесам
имати
с
ко
,
—
одлазити
јесам
у
чаршија
,
у
кахва
и
берберница
и
тамо
остајати
,
задржавати
се
све
до
пред
вече
.
у
чаршија
он
сав
лијепо
примати
и
сав
он
хвалити
.
Почеле
се
,
шта
више
,
за
кратак
вријеме
читав
прича
причати
о
он
.
онако
јуначки
,
дрзак
,
насртљив
,
у
дан
кад
се
само
о
јунаштво
причати
а
прав
јунак
јесам
бити
,
изгледати
јесам
као
нов
Ђерзелез
Али
,
као
једини
човјек
који
бити
бити
у
стање
ударити
на
сав
усташа
и
покорити
она
,
поломити
,
уништити
за
неколик
дан
.
казивати
јесам
и
како
јесам
нишанџија
мимо
сав
нишанџија
на
свијет
,
како
моћи
да
убити
тица
у
лет
,
да
кроз
прстен
јабука
простријелити
,
име
свој
да
за-пише
куршум
на
зид
,
на
дрво
.
Причали
јесам
и
како
нож
сиједац
челични
демир
,
рука
ломити
та-лијере
,
дукат
,
шака
пробијати
сто
,
бурад
,
терђахе
.
кад
се
код
џамија
бацати
камен
с
раме
пребацити
јесам
сав
момак
.
при
скакање
ники
он
јесам
моћи
ни
близу
доскочити
.
и
,
што
јесам
најчудније
,
јесам
ни
скакати
као
други
момак
онако
,
на
голоме
поље
!
не
!
он
јесам
забадати
нож
у
земља
окренути
она
врх
према
небо
и
затрчати
се
прескакати
она
,
прелијетати
она
,
прелијетати
управо
.
због
тај
сав
јесам
он
и
гледати
с
дивљење
,
сав
он
вољети
.
у
његов
присуство
и
страшивица
се
осјећати
некако
јак
,
храбар
,
те
се
и
они
заклињати
по
неколик
пут
да
хтети
он
пратити
у
бојити
,
да
хтети
у
ватра
и
у
вод
за
он
.
Чак
и
дјевојка
почети
говорити
о
он
,
узносити
он
.
кад
бити
увече
пролазити
махала
нагиздан
,
обучен
,
пребацити
,
по
обичај
,
рука
преко
пушак
који
он
лежати
на
раме
,
трчати
јесам
на
пенџер
,
откривати
се
и
ударати
он
у
прса
кита
цвијеће
,
чеврма
,
наранча
.
—
Кршан
ли
јесам
!
—
Златан
ли
јесам
!
—
јунак
ли
јесам
!
—
подвикивати
јесам
гласно
,
желити
да
она
чути
и
да
се
барем
осмјехнути
на
она
.
сам
Хатиџа
,
један
вече
,
узети
ја
за
рука
и
као
шалити
се
избацити
како
ја
јесам
јаран
кршан
и
како
кршан
у
хиљада
немати
.
—
Свиђа
ти
се
?
—
запитати
намигнути
,
хватати
јесам
за
мек
,
облити
подвољак
.
—
Баш
?
.
.
—
Свиђа
...
и
баба
се
свиђати
—
одговорити
некако
заносно
.
—
ех
?
.
.
она
накривити
глава
и
почети
растезати
јаглук
у
рука
.
—
и
како
гледати
!
—
рећи
меко
,
готово
тепати
.
—
охо
!
.
.
—
и
како
ићи
,
како
зборити
!
.
.
права
мушки
!
.
.
и
,
спустити
ја
рука
на
рам
,
прошаптати
:
—
Баш
ја
јесам
драго
што
јесам
твој
јаран
!
.
.
онаки
јаран
ники
више
немати
!
.
.
XXИX
не
знати
како
се
и
Зулфага
познати
са
Хасан
и
гдје
се
познати
.
неколико
пута
јесам
она
видити
како
заједно
пролазити
чаршија
,
у
жив
разговор
,
и
,
како
јесам
изгледати
,
имати
јесам
један
други
нешто
много
да
казати
,
много
да
испричати
.
Зулфага
јесам
свакако
имати
много
више
да
причати
и
,
док
јесам
Хасан
испред
мој
дућан
пролазити
оборен
глава
,
као
постиђен
,
Зулфага
јесам
,
наклањати
он
се
према
ухо
,
непрестано
шаптати
о
нешта
,
смјешкати
се
по
обичај
,
улагивати
се
,
умиљавати
.
неки
јесам
ја
говорити
како
се
и
у
кахва
састајати
много
и
како
он
Зулфага
увијек
частити
,
позивати
,
нудити
.
кахва
се
пролијевати
—
казати
,
духан
се
просипати
,
дукат
се
бацати
као
марјаш
...
ко
год
хтети
да
пити
,
Зулфага
плаћати
...
Шта
год
Хасан
зажелити
,
Зулфага
доносити
...
Испочетка
нити
јесам
што
питати
Хасан
,
нити
он
говорити
о
тај
.
тек
када
он
јесам
,
говорити
о
свој
нов
пријатељ
,
хотимично
са
пун
похвала
споменути
и
Зулфага
,
прекинути
он
у
говор
и
запитати
подругљиво
.
—
А
познавати
ли
он
боље
?
.
.
—
познавати
—
одговорити
он
и
погледати
у
страна
.
—
Честит
човјек
!
.
.
—
Честит
?
.
.
Хасан
,
гунђати
и
мргодити
се
,
извадити
нож
и
прст
он
почети
опипавати
оштрица
.
—
на
знати
шта
јесам
сав
бити
између
ви
,
—
рећи
полугласан
—
али
он
јесам
и
благ
и
добар
човјек
...
крв
бити
испод
грло
дати
...
Чудим
се
како
се
о
он
моћи
и
мислити
рђаво
.
—
охо
!
.
.
—
ја
говорити
како
мислити
.
изненада
ја
обузети
неки
чудан
љутња
.
криво
ја
што
он
,
Хасан
,
јаран
ја
и
пријатељ
,
на
један
чудан
,
готово
изазивачки
начин
,
бранити
мој
љут
душманин
,
што
више
вјеровати
он
,
ко
јесам
јуче
познати
,
него
ја
,
с
ко
јесам
толико
друговати
.
криво
ја
и
што
окретати
глава
од
ја
,
што
ја
у
очи
не
смије
отворено
да
погледати
,
што
јесам
онако
дрзак
и
онако
необазрив
као
и
обично
.
—
Ко
непоштен
брана
и
јесам
нешто
непоштен
имати
у
себе
—
откресати
и
осорно
и
пакосно
,
као
што
најчешће
и
одговарати
човјек
који
неко
или
хтети
или
не
моћи
да
разумјети
.
—
То
јесам
мој
одговор
!
.
.
—
зар
?
—
запитати
он
мирно
,
отегнути
