опетонај
који
је
тврђи
,
задржава
жалост
,
па
гледи
,
да
оног
слабијег
утеши
.
„
Ти
виш
,
да
сам
му
ја
све
оставио
,
али
баш
све
;
ни
у
шта
се
не
пачам
.
А
ти
и
тако
!
"
и
Тоша
је
погледа
скоро
сузним
очима
.
Него
брзо
се
окрете
.
Срамота
је
то
за
мушкарца
плакати
.
„
Проћи
ће
то
"
додаде
још
чврстим
гласом
,
а
онда
изиђе
,
да
намири
марву
.
„
Благо
немерено
,
благо
немерено
”
,
шаптао
је
путем
за
Босу
.
Боса
уђе
у
собу
,
да
види
Кристу
.
Њу
је
чика
метнуо
на
земљу
,
да
се
тамо
не
убије
.
Она
је
то
мами
већ
казала
,
чим
је
видела
,
а
онда
скочи
,
ухвати
се
матери
за
сукњу
,
па
поче
и
више
приповедати
.
„
Мама
.
Киста
је
гадна
”
,
мазила
се
она
.
„
Мама
,
ајде
да
већејамо
;
ајде
мама
!
Ти
и
ја
,
ћика
и
ја
,
баба
и
ја
:
је
ли
мама
...
.
и
баба
?
”
Боси
ударише
сузе
.
Дохвати
дете
,
обгрли
га
.
„
Чедо
моје
,
чедо
моје
!
”
шаптала
је
плачући
.
А
вечера
?
Она
ће
чекати
.
А
докле
—
ко
би
то
знао
!
У
биртији
,
што
је
само
три
куће
растајала
од
Ракине
,
има
доста
друштва
.
Ту
је
доста
старешина
.
Дошли
људи
да
попију
коју
и
да
рекну
коју
,
па
ће
онда
кући
.
Е
,
шта
ћеш
,
још
данас
,
па
онда
хуја
читавих
седам
недеља
.
Има
се
до
душе
вина
и
код
куће
.
Људи
оду
ујесен
у
планину
,
па
купе
грожђе
и
сами
муљају
.
Овде
је
некако
слађе
.
Ту
се
састанеш
с
људма
,
поразговориш
се
,
прође
те
време
.
Била
је
у
тој
биртији
напред
соба
за
обичне
госте
,
натраг
за
господу
,
у
коју
су
и
бољи
граничари
заилазили
.
У
овој
последњој
седи
за
два
округла
стола
нешто
господе
,
а
друго
су
граничари
.
Седе
људи
и
разговарају
.
У
почетку
је
као
и
увек
текао
говор
о
времену
,
после
се
пређе
и
на
шта
друго
.
„
Време
је
овако
,
време
онако
“
,
говорило
се
.
„
Овај
ветар
не
ваља
.
Поломиће
дрвета
,
открити
слабо
покривене
кровове
,
развршити
добро
незавршене
пластове
сена
,
купе
кукурузовине
”
.
„
Ако
ће
,
газда
Младене
,
ако
ће
”
.
рече
учитељ
шалећи
се
.
„
Нек
дрво
чврсто
расте
:
нек
газде
добро
покрију
куће
и
стаје
;
нек
добро
заврше
пласт
и
купу
,
или
нек
пазе
,
од
куд
ће
почети
начињати
,
и
онда
—
седи
и
не
бој
се
.
Нек
их
научи
за
други
пут
"
.
„
Та
оно
,
тако
је
"
засмејаше
се
и
други
.
„
Ал
има
нешто
по
овим
нашим
селима
,
па
не
ваља
,
господо
”
,
рече
исти
тај
газда
Младен
.
„
А
шта
то
?
"
упиташе
га
и
господа
и
други
.
„
Па
ето
то
.
Молим
ја
вас
господо
,
и
ви
друга
браћо
,
од
кад
се
ова
наша
граница
почела
укидати
,
ево
ти
код
нас
свакојаког
света
.
А
ко
ти
ту
није
?
Ту
су
ти
Тотови
,
ту
Швабе
,
ту
Бачвани
.
Па
ти
тај
свет
купује
,
покупова
све
земље
од
нас
,
од
наших
људи
,
да
ти
је
то
страхота
.
То
не
ваља
,
то
ја
не
би
дозволио
.
Ја
би
сваком
заповедио
,
да
седи
онде
,
где
се
родио
.
А
какви
су
то
послови
,
доћи
у
туђе
село
,
па
га
прекупити
.
То
није
пре
било
.
А
што
ви
то
не
гледате
,
а
господине
?
”
упита
газда
Младен
бележника
.
Овај
се
смешио
.
„
Е
,
мој
газда
Младене
,
није
то
тако
,
ко
што
ти
мислиш
"
рече
бележник
.
„
истина
,
да
сте
ви
пре
били
дуго
војници
,
одбијени
од
куће
.
Одбијали
сте
се
тако
и
од
рада
.
Него
није
само
зато
,
него
и
за
нешто
друго
.
Дација
била
мала
,
дуван
си
сејао
,
ракију
си
пекао
,
вино
буд
зашто
куповао
.
Ране
ти
је
требало
тек
толико
,
да
се
прехраниш
.
Толико
си
и
сејао
.
На
више
ти
њива
коров
и
трње
расли
.
Зар
није
тако
,
а
?
“
.
„
Оно
,
тако
је
“
рекоше
.
„
Марве
би
продао
,
да
имаш
новаца
тек
онако
.
Живили
сте
ви
онда
,
само
што
сте
батина
добијали
,
је
ли
?
“
„
Ух
,
мани
то
“
,
смејаше
се
многи
,
али
им
боме
трнци
пролазили
кроз
тело
.
„
Е
,
кад
се
граница
укиде
,
нестаде
ваших
работа
,
али
нестаде
и
оног
све
за
бадава
.
Плати
сад
,
па
си
слободан
човек
.
Видиш
,
сад
су
долазили
странци
.
Наш
је
свет
био
заостао
.
Нит
је
волео
радити
,
а
нит
умео
радити
.
Сад
долазе
људи
,
који
и
волу
и
уму
радити
,
јер
их
је
то
нужда
натерала
.
Нису
богме
они
живили
са
пастирског
штапа
,
као
ти
и
твоји
.
Е
,
сад
које
чудо
,
ако
је
земља
прелазила
у
њине
руке
?
Наши
нису
умели
,
они
уму
;
нашем
земља
не
вреди
,
а
њему
је
то
капитал
највећи
.
Данас
већ
и
наш
свет
нагађа
,
шта
му
је
земља
.
До
душе
мало
је
доцкан
,
али
није
сасвим
.
Може
се
бар
ово
сачувати
,
што
је
сада
у
рукама
,
а
и
то
би
нешто
било
“
.
Људи
су
мислили
о
томе
.
Једни
су
овако
,
други
онако
мислили
.
Нарочито
се
поделише
,
кад
поведоше
говор
о
старом
и
новом
добу
.
Обично
се
фали
оно
што
је
прошло
,
што
је
човек
заборавио
невоље
,
које
је
онда
доживео
.
Садашње
осећа
,
па
му
се
све
чини
да
је
пре
било
боље
.
„
Доброме
је
увек
и
свуда
добро
”
,
рече
један
старац
.
„
Ха
,
то
,
то
је
добро
речено
"
потврдише
сви
.
На
такав
говор
уђе
Рака
у
собу
.
Многи
се
окренуше
,
да
виде
ко
је
то
.
Познавали
су
Раку
.
Иако
је
млад
био
,
ишао
је
често
с
оцем
,
па
отуда
то
.
А
и
онако
је
био
наочит
млад
човек
,
па
га
је
свако
упамтио
.
Него
није
он
баш
бивао
у
таким
друштвима
,
особито
сам
,
па
чисто
не
зна
куда
ће
.
„
Седите
,
ви
газда
Никшићу
,
овамо
код
нас
.
Ваљан
је
то
млад
човек
“
,
говорио
је
натарош
.
„
Њега
ћемо
ми
и
за
општинара
“
шалио
се
он
.
„
Да
,
да
,
ваљани
су
људи
Никшићи
“
рекоше
други
.
Раки
је
то
годило
.
Он
седе
.
Донеше
му
и
чашу
.
Испило
се
ту
две
,
три
још
,
говорило
се
о
старом
и
новом
свету
,
а
онда
људи
одоше
на
вечеру
,
да
их
не
би
дома
чекали
.
Рака
остаде
сам
за
столом
.
Поднимио
се
,
гледао
преда
се
,
па
је
тако
нешто
мислио
.
„
Мог
бабу
сваки
зна
,
а
мене
нико
.
Да
,
знаду
и
мене
,
само
што
самном
испирају
уста
за
оно
у
сватовима
“
горко
је
мислио
Рака
.
Он
није
ни
опазио
да
има
и
још
кога
за
другим
столом
.
Тамо
је
седио
Трива
Бачван
,
Љубинко
Јовановић
и
још
двојица
.
Тај
Љубинко
био
је
општинар
у
обадве
општине
—
у
црквеној
и
политичкој
.
Само
кад
је
ко
шта
хтео
нешто
против
попе
,
началника
,
или
ма
какве
власти
,
само
би
рекао
Љубинку
,
и
онда
не
бери
бриге
.
Ако
неће
ништа
урадити
,
он
ће
бар
рећи
.
Зато
га
и
нису
волели
.
Седели
су
ови
,
а
били
нешто
ућутали
,
док
су
они
иза
другог
стола
изилазили
.
Та
да
не
би
ни
чули
,
шта
један
другому
говори
док
је
лупа
.
Само
што
је
Трива
пришануо
Љубинку
:
„
Питај
ме
за
Раку
за
сватове
“
.
Испод
ока
је
већ
видео
,
да
је
Рака
остао
.
Међутим
обојица
су
била
окренута
леђима
оном
столу
,
па
су
се
,
бајаги
,
и
могли
правити
да
не
знају
,
да
је
ту
Рака
.
„
Зацело
Триво
,
шта
ти
оно
уради
с
Раком
Никшићем
у
Сузића
сватови
?
”
у
истину
упита
Љубинко
Триву
.
Рака
се
је
одма
тргао
.
„
А
шта
ти
ја
знам
,
брате
,
шта
ми
је
било
.
Био
сам
надеран
...
.
па
тако
.
А
могао
сам
пазарити
.
Човек
је
сигурно
имао
новаца
,
ама
га
љутило
,
што
га
ја
терам
,
као
да
он
бајаги
нема
новаца
.
“
„
А
,
а
,
то
се
тако
мисли
!
“
мислио
је
Рака
.
„
Да
шта
,
да
је
имао
"
,
рече
Рака
на
глас
Триви
.
„
Имао
је
Рака
и
педесетку
да
плати
.
"
Трива
се
као
у
чуду
окрену
.
„
А
зар
ти
ниси
отишао
?
"
упита
га
,
још
чудећи
се
.
„
Ето
виш
,
да
нисам
"
,
рече
у
смеју
Рака
.
„
А
ја
чуо
,
да
се
ти
још
љутиш
"
,
говорио
је
слатко
.
„
Оно
,
онда
си
ти
био
за
цело
љут
,
и
ја
би
онда
пазарио
,
да
нисам
измакао
.
Него
онда
си
ти
имао
мало
вина
а
било
те
и
у
оном
друштву
срамота
,
што
те
ја
терам
.
Ја
,
Трива
Бачван
,
да
терам
Раку
Никшића
,
првога
газду
.
Ала
сам
био
луд
!
Него
,
ако
си
се
Рако
срдио
,
ниси
имао
за
шта
.
Знаш
,
свет
ко
свет
!
А
ко
је
мене
запитао
,
ја
сам
му
ето
тако
рекао
.
Та
шта
,
и
две
би
педесетке
Рака
могао
платити
"
.
Раки
чисто
свану
.
А
колико
се
он
јео
због
тога
,
али
ето
,
не
треба
слушати
свет
.
Да
је
одма
са
овим
рашчистио
,
ето
колико
би
био
миран
.
Трива
је
био
и
веселији
нег
Рака
.
„
А
,
шта
ту
,
уједи
га
за
срце
,
па
после
лепо
,
ето
опет
њега
,
мислио
је
Трива
.
„
И
вино
ће
он
још
платити
.
"
„
Та
какву
педесетку
,
какве
две
“
говорио
је
Трива
.
„
Може
Рака
и
десет
пута
толико
.
Оди
ти
Рако
,
оди
седи
,
заборави
оно
.
ето
ја
сам
казао
и
за
тобом
и
пред
тобом
.
Оди
седи
.
Нисмо
ни
ми
Бачвани
последњи
људи
,
а
ето
ту
је
и
брат
Љубинко
,
оди
чоче
.
Попићемо
коју
,
па
ћемо
сви
онда
кући
“
говорио
је
Трива
,
а
дошао
до
Раке
.
Вуче
га
скоро
.
Рака
иде
,
да
седне
за
њин
сто
.
Све
му
је
нешто
мило
,
добро
му
је
.
О
,
а
он
све
друкчије
мислио
.
„
О
,
уме
тај
Трива
,
уме
.
Ни
ја
,
који
сам
општинар
,
не
би
тако
умео
"
,
мислио
је
у
себи
Љубинко
.
„
Седи
,
Рако
,
седи
!
“
понуди
га
и
он
.
Рака
седе
.
Трива
наточи
чаше
.
„
Добро
здравља
!
“
наздрави
Трива
.
„
Дај
Боже
!
“
прихватише
и
испише
.
„
Знао
сам
ја
и
твог
оца
Рако
"
опет
узе
говорити
Трива
.
„
још
пре
него
што
сам
и
дошао
овамо
“
.
-
„
Е
да
.
А
од
куд
би
ти
њега
знао
?
“
упита
Рака
,
а
мислио
је
,
да
Трива
претерива
.
„
Он
—
мислио
је
Рака
—
хоће
сасвим
да
ми
се
умили
"
.
„
А
то
како
и
од
куда
!
Он
–
твој
отац
–
био
у
Новом
Саду
први
пут
у
свом
животу
.
Идем
и
ја
,
брате
,
пијацом
.
У
једанпут
наиђем
на
човека
страна
.
Гледам
га
.
Хм
!
планинац
није
;
ти
су
већ
капутлије
.
Граничар
?
Аја
!
неће
бити
.
Видио
сам
ја
њи
.
Ови
од
Земуна
до
Митровице
имају
кожух
вуницом
ишаран
,
а
овај
огледалцима
.
Они
имају
црвене
обојке
са
жутим
пругама
,
а
овај
некако
као
да
су
горели
.
Одакле
је
,
лупам
ја
главу
.
Аја
!
не
могу
да
се
сетим
“
.
„
Добро
здравље
!
“
прекиде
Трива
приповетку
,
па
се
куцну
.
„
Дај
Боже
!
“
и
испише
.
„
Еј
,
пријатељу
,
одакле
си
ти
?
упитам
ја
њега
“
.
„
Издалека
,
момче
!
“
рече
ми
,
а
смеје
ми
се
.
Видео
он
,
како
ја
њега
гледам
“
.
„
Ех
,
издалека
!
То
и
ја
знам
,
али
де
је
то
:
издалека
?
“
„
Тамо
момче
иза
Митровице
,
из
границе
“
.
„
Па
како
ти
имаш
леп
кожух
,
рекох
ја
њему
“
.
„
Ово
је
најлепши
какве
код
нас
носе
“
рече
ми
,
па
ме
замоли
да
га
проведем
.
А
ја
хајд
па
с
њим
свуда
.
А
после
...
.
е
,
није
да
ме
је
частио
,
него
све
пуцало
.
Него
,
дед
те
ви
!
“
.
„
Спаси
Бог
!
“
и
опет
наздрави
Трива
.
„
На
спасеније
!
“
и
испише
.
Рака
је
Триву
нетремице
гледао
.
Слушао
га
пажљиво
,
како
он
то
лепо
приповеда
.
„
Па
ти
ниси
никад
питао
мог
бабу
за
то
,
од
кад
си
овде
!
“
упита
он
Триву
.
„
Јесам
.
Казао
сам
то
твом
баби
једанпут
,
још
кад
сам
се
оно
доселио
пре
шест
година
.
А
он
,
а
коби
се
тога
сетио
?
Било
је
то
пре
двадесет
година
.
Та
да
,
човек
је
гледао
своја
посла
“
.
И
опет
испише
по
једну
.
Боме
то
је
већ
неколико
,
а
у
брзо
.
Већ
им
је
вино
ушло
у
главу
.
Раки
особито
.
Он
је
ретко
пио
,
па
и
кад
је
пио
,
то
је
по
мало
било
.
Разговор
је
текао
живље
.
Вино
дреши
језик
.
То
се
и
овде
показало
.
И
Рака
је
почео
приповедати
.
Приповедао
је
,
како
је
он
ишао
свуда
са
бабом
.
Био
је
он
и
у
Новом
Саду
,
и
у
Шапцу
,
и
у
Винковцима
.
Е
,
да
,
био
је
његов
баба
свуда
,
а
и
он
са
њиме
.
„
Је
ли
да
су
му
рекли
:
О
,
човече
,
ала
имаш
сина
;
и
цар
би
се
могао
поносити
с
њим
?
“
упите
Трива
.
Рака
се
смешкао
.
„
Је
ли
,
је
ли
да
су
тако
казли
.
Па
да
и
не
кажеш
,
опе
ми
знамо
!
“
говорио
је
Трива
.
„
Та
оно
...
баш
није
тако
...
отезао
је
Рака
.
„
Али
налик
,
је
ли
?
“
допуни
Трива
.
„
И
ја
би
се
,
богме
,
с
таким
поносио
“
.
Рака
се
сети
вечере
.
Диже
се
,
да
иде
.
Ови
су
га
одвраћали
,
вукли
за
хаљину
,
а
Трива
тек
запева
:
Све
се
клињем
и
преклињем
И
говорим
ја
,
Да
не
пијем
рујна
вина
,
Еј
рујна
румена
.
Да
не
идем
мојој
драгој
Под
њезин
пенџер
.
Да
не
јашем
коња
врана
,
Еј
демир
јаблана
.
И
ја
пијем
рујно
вино
Рујно
румено
...
.
итд
.
Трива
је
имао
одиста
лен
глас
,
а
био
је
вешт
.
У
младости
песма
му
је
прва
била
.
Раку
више
нису
вукли
,
да
остане
.
И
сам
је
он
сео
.
Слушао
је
.
Слушао
је
и
на
уши
и
на
уста
.
„
Гладан
би
га
човек
слушао
“
мрмљао
је
он
.
Флаша
је
пред
њим
стајала
празна
.
Он
лупну
.
Дође
бирташ
.
„
Вина
“
заповеди
громко
Рака
,
а
очи
му
светле
.
И
Триви
су
светлиле
очи
.
„
Ту
си
“
помислио
је
он
за
Раку
.
„
То
су
ти
они
најбољи
.
Мораш
га
се
чувати
као
ватре
,
не
смеш
га
дирати
.
Ал
кад
га
тако
добијеш
,
терај
до
зоре
.
Ваља
,
ваља
“
Дође
вино
.
Рака
наточи
.
Испише
.
Сад
је
тек
говор
ишао
брзо
.
Овај
је
хвалио
своје
свиње
,
онај
жену
,
онај
коње
,
онај
њиве
.
Трива
се
сећао
,
да
увек
потврди
што
Рака
говори
,
и
још
више
да
каже
.
Били
су
баш
напити
.
У
једанпут
забрујаше
гајде
.
И
гајдаш
је
намирисао
,
где
ће
се
омастити
.
После
вечере
дође
још
некололико
људи
.
Чудили
су
се
шта
је
то
Раки
.
Он
то
није
никад
радио
.
Неки
се
полако
довукоше
до
тог
стола
,
бајаги
да
питају
што
год
Раку
.
Триву
или
Љубинка
,
па
ту
и
осташе
.
То
су
мукташи
.
Други
опет
,
ма
да
их
је
звао
Рака
,
не
хтедоше
да
дођу
.
Још
му
један
од
ти
,
баш
комшија
преко
пута
,
Тодор
,
и
рече
:
„
Мани
ти
то
Рако
.
Да
те
види
покојни
баба
тако
,
баш
се
не
би
обрадовао
“
.
„
А
шта
ти
мени
“
,
плану
Рака
,
„
ти
мени
да
солиш
памет
.
Ја
знам
кад
треба
“
.
Тодор
је
слегнуо
раменима
.
Ни
речи
више
није
рекао
.
За
Ракиним
столом
било
је
баш
весело
.
Пило
се
,
певало
,
просипало
,
свађало
.
Раки
су
одобравали
све
,
што
би
рекао
.
Био
је
љуцки
накресан
.
Једном
му
приликом
рече
Трива
:
„
Певај
,
Рако
,
певала
ти
срећа
као
што
ти
пева
.
Кажу
,
лепо
певаш
“
.
И
он
—
таман
да
запева
.
Триви
се
учинило
дуго
чекати
,
па
рече
:
„
Певај
чоче
,
жалост
се
мора
и
прежалити
“
.
Раки
онда
дође
у
памет
жалост
.
Само
што
рече
:
„
Баба
“
и
...
.
погледа
Триву
.
Трива
се
покаја
,
а
скоро
и
поплаши
.
„
О
,
мани
таког
човека
.
Пијан
и
опет
нешто
зна
“
.
И
у
пијанству
је
бабу
поштовао
.
То
се
брзо
заглади
.
Терало
се
онда
до
зоре
.
У
зору
су
Боса
и
Тоша
поранили
.
Нису
скоро
ни
спавали
.
Чекали
су
с
вечера
,
дуго
чекали
.
Машкаре
су
одлазиле
и
долазиле
.
Рака
не
дође
до
по
ноћи
.
Већ
се
било
све
умирило
.
Онда
и
ово
двоје
одоше
,
да
тобоже
спавају
.
Будни
су
спавали
,
ето
тако
је
било
.
Седе
сад
,
а
не
говоре
.
Тоша
се
опет
замислио
,
како
ће
бити
,
ако
оде
одавде
.
Све
све
,
него
му
је
само
било
жао
Босе
.
„
Пропашће
она
,
изешће
се
“
мислио
је
он
.
Боса
се
опет
бринула
за
ону
малу
,
што
је
сада
слатко
спавала
.
Сокаком
се
чуше
гајде
и
промукло
певање
.
Лампа
је
горела
у
соби
,
а
опет
се
кроз
стакло
мало
плавило
.
Раздањивало
се
.
Чуше
се
гајде
сасвим
близу
.
Тоша
и
Боса
су
били
узнемирени
.
Знају
,
да
се
немају
чега
бојати
,
а
опет
се
боје
.
Чуше
се
гајде
у
двориштву
.
У
собу
уђе
Рака
.
Боса
претрну
,
а
Тоша
се
диже
.
Он
је
још
нешто
опазио
.
Видио
је
,
да
за
Раком
иду
још
неки
.
У
први
мах
није
опазио
ко
је
то
,
него
је
гледао
какав
је
Рака
.
Рака
ни
дај
Боже
онај
човек
.
Као
да
су
га
гује
пиле
,
тако
изгледа
.
Коса
раскуштрана
,
очи
закрвавиле
,
а
избечене
.
Образи
му
као
дувар
,
Иде
,
а
тетура
се
.
Нешто
и
говори
,
али
нејасно
,
да
не
можеш
разумети
.
Све
је
нешто
:
„
Рака
“
,
све
сам
о
себи
говори
.
Тоша
опази
сада
и
Триву
.
И
овај
је
био
пијан
,
али
није
онако
страшно
,
страшно
изгледао
као
Рака
.
Био
је
вичан
пићу
.
Тоша
се
помами
.
„
Зар
и
ти
у
моју
кућу
да
дођеш
;
напоље
!
“
и
полети
према
Триви
.
„
Стој
!
“
закрчи
му
Рака
пут
.
Стојали
су
један
према
другом
.
„
Ја
сам
га
довео
“
,
говорио
је
пијани
Рака
пијано
.
„
Ти
га
не
смеш
терати
!
“
Тоша
ћутећи
погледа
Раку
.
Прекипи
у
њему
.
Силно
гурну
Раку
,
да
се
овај
стропошта
на
страну
,
а
онда
полети
Триви
.
Пуче
ћушка
.
Трива
са
свим
дође
себи
.
„
Зар
тако
у
твојој
кући
?
“
рече
Раки
,
који
се
дизао
.
Тоша
је
гурао
Триву
.
У
једанпут
дочепа
Рака
Тошу
за
рамена
.
„
Стој
,
момче
,
јесам
рекао
!
“
рече
Рака
.
Тоша
мрдну
раменима
,
да
се
опрости
Ракини
руку
.
И
истрже
се
.
И
—
пуче
ћушка
.
Рака
удари
Тошу
.
Е
,
сад
би
русвај
.
Боса
залелека
.
Дете
се
пробудило
,
па
и
оно
.
Тоша
побесне
.
Врати
Раки
ћушку
једанпут
,
двапут
,
а
онда
га
тако
јако
гурну
,
да
се
пружио
по
соби
колики
је
дуг
.
А
сада
пазарише
Трива
и
Љубинко
.
Ишћуша
их
Тоша
,
испреваљива
,
да
су
све
преко
врата
изишли
из
куће
.
Гајдаш
је
био
паметан
,
па
је
још
пре
одлекедио
.
На
вику
се
скупише
и
комшије
.
Него
и
њима
Тоша
показа
пут
.
Мани
ти
оне
,
што
дуго
ћуте
,
дуго
трпе
.
Кад
се
распале
,
сачувај
боже
.
Него
и
шкоди
им
.
Тоша
је
после
тек
изгледао
као
да
је
неколико
дана
лупао
камење
,
а
да
није
јео
.
Раку
је
савладало
пиће
,
када
је
пао
.
То
је
срећа
.
Друкчије
би
било
веће
зло
.
Сада
га
Боса
изу
,
а
Тоша
,
још
онако
тресући
се
од
љутине
,
диже
га
и
одгурну
на
кревет
као
кладу
.
Ни
мало
га
није
тај
час
жалио
.
КЊИГЕ
ЗА
НАРОД
ИЗДАЈЕ
„
МАТИЦА
СРПСКА
“
-
ИЗ
ЗАДУЖБИНЕ
ПЕТРА
КОЊЕВИЋА
СВЕСКА
62
НЕЈЕДНАКА
БРАЋА
ПРИПОВЕТКА
ЗА
НАРОД
НАПИСАО
СТЕВАН
МАМУЗИЋ
ИИ
НАКЛАДОМ
СРП
.
КЊИЖАРЕ
И
ШТАМПАРИЈЕ
БРАЋЕ
М
.
ПОПОВИЋА
У
НОВОМ
САДУ
1896
.
2
.
После
деобе
.
Дошло
је
и
пролеће
.
Ту
је
Ђурђев
дан
,
крсно
име
Никшића
.
Баба
Светозар
је
последње
време
увек
славио
.
А
ове
године
,
у
место
славе
у
Никшића
кући
,
јесте
нешто
друго
—
деоба
.
Ђурђев
дан
ти
је
најлепши
светац
у
години
,
то
јест
у
најлепше
време
пада
.
Ове
године
био
је
дан
топал
.
Мирис
шумски
разливао
се
свуда
,
а
лишће
је
већ
било
по
мало
истерало
и
на
лози
и
дуду
.
У
другог
растиња
је
већ
љуцки
истерало
,
чак
су
неке
воћке
и
цветале
.
Све
расте
,
све
се
подмлађује
.
Кад
човек
стане
на
гледа
то
,
осећа
како
му
се
груди
шире
;
чини
му
се
,
е
је
и
он
млађи
.
Никшићи
су
сасвим
друго
нешто
мислили
.
Тоша
је
још
тог
јутра
рекао
брату
,
да
хоће
,
да
се
дели
.
У
војнике
га
нису
узели
,
а
после
неће
зацело
.
Сада
после
ручка
рече
опет
то
.
„
Оди
“
зовну
га
Рака
.
Изиђоше
у
двориште
.
„
Ти
знаш
”
,
отпоче
Рака
„
шта
ми
имамо
,
а
знаш
и
то
,
да
је
твој
само
четврти
део
по
нашем
закону
,
јер
си
ти
једна
душа
,
а
у
мене
три
.
Знам
и
ја
,
да
би
те
морао
женити
овде
,
да
ти
хоћеш
,
и
онда
би
твоја
била
два
дела
,
а
моја
три
.
Знам
ја
и
то
,
да
је
наш
баба
радио
,
и
за
тебе
и
за
мене
,
а
и
ти
си
радио
,
колико
и
ја
,
макар
да
си
млађи
.
Ја
ти
дајем
половину
.
“
„
Фала
ти
“
,
рече
Тоша
.
„
Шта
фала
!
То
је
да
не
зажалиш
на
мене
,
а
после
и
да
се
пре
сврши
.
“
То
је
и
Тоша
помишљао
.
„
Само
да
је
једанпут
”
мислио
је
он
често
,
јер
је
Рака
опет
био
окачио
једанпут
,
двапут
као
оно
пре
.
Једанпут
је
опет
Трива
био
у
кући
.
Браћа
се
бојала
зла
.
„
А
кућа
“
?
упита
Тоша
.
„
Ето
ти
амбар
и
котобања
и
четири
стотине
форинти
,
а
ово
мени
.
Је
л
ти
право
?
”
„
Да
“
рече
само
Тоша
.
И
разделише
се
.
Сваки
је
добио
двадесет
јутара
земље
,
десет
комада
рогате
марве
,
педесет
оваца
,
по
двадесет
свиња
и
по
три
коња
.
Кад
су
се
растајали
,
било
је
мало
чудно
.
Тоши
се
било
тешко
растати
са
овом
кућом
.
И
макар
што
није
хтео
,
опет
му
је
било
жао
и
брата
.
Стегнуо
је
срце
,
па
је
казао
с
Богом
.
Али
се
и
журио
,
јер
се
опет
плашио
,
да
с
Раком
говори
.
Тоша
се
одма
оженио
.
Није
могао
сачекати
годину
бабине
смрти
.
Шта
ћеш
,
сад
је
баш
морао
.
Сватови
су
били
као
удовачки
—
на
јутрењу
.
Мало
ручка
,
мало
пића
,
па
свак
себи
.
Човек
самац
,
па
шта
ће
.
И
браћа
Никшићи
почеше
нов
живот
.
Рака
је
то
лето
дао
своју
летину
рисарима
,
странцима
.
Ови
су
му
урадили
и
сложили
у
крстине
,
да
сваки
једанајсти
крст
буде
њин
.
Онда
је
наимао
по
једнога
човека
и
жену
,
те
су
му
увезали
летину
,
а
тако
је
и
овршена
.
Он
би
тек
надгледао
,
а
кад
год
,
кад
би
му
се
допало
и
нешто
помогао
.
Највише
је
бивао
код
Триве
.
Овога
кућа
била
је
управо
пред
садашњом
кућом
Томином
.
Тако
Рака
дође
једнога
дана
после
подне
.
Код
Триве
су
врли
.
Врућина
је
била
,
да
човеку
мозак
узаври
.
Ако
станеш
на
земљу
,
пече
те
као
жеравица
,
ако
се
ма
чега
преватиш
,
све
је
врело
,
ватрено
.
У
ваздуху
све
стало
;
нити
ветра
,
нит
поветарца
да
ову
жегу
разблажи
.
Само
се
чује
неко
брујање
.
На
небу
ни
облачка
,
да
би
часком
бар
сунце
заклонио
.
Ко
не
ради
добро
је
још
,
јер
тражи
хлада
.
Раки
би
,
кад
би
дошао
,
обично
донели
простирач
;
и
сад
су
тако
урадили
.
Он
га
простре
под
стог
у
хлад
,
па
се
ено
пружи
по
њему
.
Био
је
у
кошуљи
и
гаћама
,
преко
паса
шарена
тканица
.
На
ногама
је
имао
папуче
,
да
га
земља
не
пече
.
„
Ала
живиш
за
Бога
“
рече
му
Трива
,
дошавши
из
вршаја
.
Трива
је
био
пун
човек
.
Баш
је
сад
терао
коње
,
док
су
његови
ужинали
.
Сад
су
дошли
и
одма
га
одменули
.
Био
се
упалио
од
врућине
.
Кошуља
му
је
била
знојавна
,
па
се
прилепила
за
њега
.
Он
седе
до
Раке
.
„
Тако
ми
је
дао
мој
Бог
”
рече
Рака
.
„
Ето
,
ти
имаш
децу
,
нек
раде
,
а
ти
не
мораш
.
„
Е
,
брате
,
има
их
доста
:
три
сина
и
ћи
.
Раде
до
душе
доста
,
али
им
доста
и
треба
.
Морам
и
ја
с
њима
.
Знам
,
неко
је
одвише
жустро
,
ваља
га
мало
утишати
,
а
неко
споро
,
ваља
га
пожурити
.
Код
тебе
је
шта
друго
:
оно
једно
дете
и
то
женско
.
Више
и
неће
бити
.
Ето
,
Боса
ти
је
слаба
...
.
”
„
Фала
Богу
,
добро
је
.
Код
моје
се
Босе
жури
.
Док
ја
о
сунчевом
смиривању
кући
,
моји
већ
извејали
из
велике
плеве
.
Док
ја
у
јутру
устанем
,
мој
вршај
већ
разгажен
.
”
„
А
види
ти
твог
брата
.
Тај
ради
“
рече
Трива
као
тек
онако
.
А
баш
је
добро
отворио
уши
,
да
чује
,
шта
ће
Рака
рећи
.
„
Мани
”
,
рече
Рака
.
„
Зна
ти
он
шта
.
Само
је
видио
како
се
ради
друго
ништа
.
Увек
ће
тако
рити
,
докле
га
је
,
а
нико
неће
ни
знати
за
њега
.
”
„
Ти
мора
да
си
богат
човек
сада
?
“
упита
Трива
опет
тек
само
онако
.
„
Та
нађе
се
по
нешто
.
Ето
марву
сам
распачао
,
да
исплатим
брата
,
а
нешто
ми
је
и
остало
...
.
Тако
,
која
десетица
...
.
“
„
О
,
а
ја
мислим
,
да
сам
најсиромашнији
.
Та
ја
имам
читаву
педесетку
,
хоћеш
да
је
видиш
,
да
ти
је
донесем
?
“
упита
Трива
.
Рака
се
смешкао
.
Завуче
руку
у
џеп
од
прслука
,
па
извуче
...
О
,
ала
су
лепо
лепршале
...
.
две
педесетке
и
једна
од
сто
.
„
Гле
,
гле
!
“
рече
само
Рака
.
„
Хо
,
баш
као
да
су
из
калупа
изишле
“
,
чудио
се
Трива
.
А
онда
заврти
главом
,
одману
руком
и
само
рече
:
„
Ко
ће
с
тобом
!
“
Обојица
извадише
луле
.
Рака
је
од
три
године
почео
још
пушити
.
Баба
је
хтео
да
га
начини
човеком
пре
него
што
треба
.
Запалише
и
задимише
.
„
Хм
,
овако
је
лепо
у
хладу
“
,
рече
Трива
.
Тако
лекшај
,
пуши
,
још
да
је
и
која
чаша
пића
,
на
да
виш
живота
.
Па
да
с
киме
тако
лепо
разговараш
,
а
!
“
Рака
је
овог
читавог
лета
тако
и
радио
.
Било
му
је
мило
,
што
Трива
каже
,
да
је
то
живот
.
„
Него
да
је
то
живот
“
рече
Рака
.
„
Ето
,
мени
може
бити
,
па
што
не
би
тако
.
А
гле
онај
твој
дечко
,
као
да
је
био
у
жареној
фуруни
“
.
„
Па
како
ти
мислиш
даље
живити
.
Увек
тако
,
а
?
“
„
Тако
,
да
шта
.
Половину
ћу
радити
и
сам
.
Тако
најмити
.
Оно
друго
ћу
продати
годишње
.
Тако
ћу
имати
ране
,
колико
треба
мом
друштву
,
а
имаћу
и
новаца
,
колико
треба
мени
.
А
ето
нађе
се
и
које
марвинче
,
да
се
прода
.
Оставио
сам
од
свега
за
запатак
.
“
„
А
тећи
?
“
упита
Трива
.
„
А
шта
бих
.
Оно
једно
дете
,
нек
му
остане
и
то
,
па
доста
за
женску
.
Ја
ћу
моћи
лепо
живити
и
с
тога
“
,
рече
Рака
.
Трива
се
замислио
.
Правио
је
и
он
рачун
.
„
Хм
“
,
мислио
је
он
„
кад
би
то
тако
баш
било
,
као
што
Рака
рачуна
,
да
ће
бити
,
било
би
му
добро
.
Ал
његова
земља
неће
ни
у
добре
године
добро
родити
.
Радиће
је
Рака
или
кога
он
најми
.
Ала
ће
то
бити
урађено
—
тек
да
се
зове
тако
.
А
једна
,
па
две
,
па
три
неродне
године
...
ха
,
шта
ћемо
онда
?
А
куга
у
марву
,
па
место
да
продајеш
,
а
ти
мораш
купити
.
Сведно
,
то
је
Ракин
рачун
,
а
што
ја
водим
бригу
.
Ми
ћемо
опет
онако
:
„
Све
се
клињем
“
.
Ала
и
јес
ваљало
.
Само
оно
у
зору
...
.
ух
!
“
„
А
шта
ти
то
мислиш
,
Триво
?
”
„
Ето
то
,
како
је
Бог
дао
једному
да
живи
лепо
,
а
други
да
се
пати
.
Оно
и
ја
некад
протерам
као
и
ти
,
ал
ти
и
после
лепо
,
госпоцки
.
Виш
,
какве
су
ти
кошуље
,
као
да
си
у
„
канцларији
“
.
Ала
,
Рако
,
ала
су
нас
оно
пре
неку
недељу
гледали
,
кад
смо
само
мало
онако
...
били
навучени
.
А
за
тебе
шапћу
:
„
Види
Раку
,
Раку
Никшића
,
какав
је
то
човек
.
Из
хиљаде
једва
га
можеш
избирати
.
“
-
говорио
је
Тоша
.
„
Да
,
да
,
ал
то
је
Рака
Никшић
“
говорио
је
он
полако
дижући
се
да
иде
.
„
А
,
шта
мислиш
,
шта
кажу
за
Триву
Бачвана
?
Ко
петлић
спрам
орла
,
тако
је
он
спрам
Раке
,
ето
то
кажу
“
.
„
Збогом
,
Триво
“
рече
Рака
и
пође
,
а
све
једнако
се
окретао
и
смејао
се
Триви
,
како
га
је
боцнуо
.
„
Збогом
“
рече
и
Трива
,
а
на
врх
језика
му
нешто
.
У
мал
што
му
није
сватове
споменуо
.
„
Нека
те
,
нека
те
”
говорио
је
за
њим
Трива
.
„
Само
не
знам
шта
ће
до
послетка
рећи
.
”
Таман
за
Тривином
кућом
била
је
Тошина
.
Кућа
је
била
стара
,
ама
уређена
,
олепљена
,
окречена
ово
од
кад
је
Тоша
у
њој
.
Штала
и
тако
.
Амбар
и
котобања
били
су
му
најлепши
и
најновији
.
И
Тоша
је
вро
тај
дан
,
кад
је
Рака
био
код
Триве
.
„
Ено
га
,
ено
“
рекао
би
за
Раку
.
И
онда
је
опет
настављао
посао
,
задовољан
што
сам
може
све
како
хоће
.
Гумно
је
било
пуно
камара
,
стогова
.
Са
дванајст
јутара
је
ту
увезо
летину
.
Година
је
добра
,
па
има
,
фала
Богу
,
доста
.
На
другим
му
је
њивама
кукуруз
,
а
има
нешто
и
ливада
.
Све
је
он
ово
сам
порадио
,
осим
што
је
,
кад
је
жео
,
наимао
још
по
троје
.
Једнога
,
што
је
с
њим
косио
.
Једнога
за
везивање
и
руковедању
.
Извезао
је
све
сам
са
младом
.
Сада
је
имао
опет
једнога
надничара
.
Све
све
,
ама
вејати
се
не
може
,
кад
је
само
двоје
.
Један
стоји
на
ветрењачи
,
један
окреће
,
један
сипа
и
изгрће
.
То
баш
мора
бити
.
За
вршидбу
је
Тоша
видео
да
ће
дуго
трајати
.
Близу
двеста
крста
,
а
дневно
не
можеш
више
од
петнајст
крста
,
јер
је
мало
друштво
,
а
и
само
три
коња
.
„
Месец
дана
вршидба
,
ето
тако
“
рекао
би
Тоша
.
Па
тако
и
јесте
.
Недеље
,
свеци
,
ружни
дани
то
ти
је
по
месеца
.
А
онда
би
ређао
шта
још
има
.
„
После
имам
угарити
,
возити
сено
,
шљиве
отрести
,
преоравати
па
сејати
,
кукурузе
брати
,
кукурузовине
доста
исећи
и
увести
.
Хој
,
хој
!
доста
имам
,
али
,
фала
Богу
!
Како
ли
је
тек
оном
,
што
туђе
мора
радити
.
“
И
он
се
није
плашио
рада
.
Никшићи
су
сви
били
нагли
,
осим
стрица
.
Били
су
оштри
,
пркошљиви
.
Куд
нагну
,
то
ће
да
буде
,
макар
небо
преврнули
,
или
ће
свиснути
.
Само
што
се
такав
може
бити
на
раду
,
на
лепом
јелу
,
лепом
оделу
,
на
пићу
,
у
весељу
.
Ето
то
је
разлика
,
шта
који
изабере
.
Отац
ове
двојице
је
у
младости
само
радио
,
а
у
зрелије
се
године
почео
свуда
показивати
,
али
паметно
.
Старији
,
Рака
је
хтео
одма
као
отац
и
још
више
.
Млађи
је
опет
почео
као
отац
.
Ето
како
је
млађи
мислио
.
„
Млад
сам
,
здрав
сам
.
И
млада
ми
је
здрава
.
Њој
је
било
по
мало
и
тешко
,
ко
она
би
и
мало
олакше
хтела
...
Видио
сам
ја
то
.
Него
не
сме
да
каже
...
и
боље
.
Овако
ће
бити
боље
.
Изнео
сам
доста
;
нисам
ништа
,
тек
нешто
марве
,
окрњио
док
сам
кућу
исплатио
.
Летине
ћу
збрати
,
што
ја
ни
четврти
део
не
могу
потрошити
.
Боже
здравља
продаће
се
то
,
па
купити
шта
друго
.
Полако
,
полако
,
нико
то
не
мора
знати
,
док
тек
у
једанпут
:
Тоша
Никшић
има
онолико
,
колико
је
баба
свега
оставио
.
“
И
он
је
био
сав
сретан
.
А
тако
то
млади
људи
.
Мисли
им
иду
хиљаду
пута
брже
нег
време
.
А
што
та
летина
може
изгорети
до
зоре
,
то
је
ништа
.
„
Ал
и
бог
овакима
даје
и
чува
их
“
говоре
у
селима
.
А
таки
,
богме
,
то
и
заслужују
,
јер
мисле
само
од
своје
муке
да
теку
и
живе
.
И
Тоша
би
у
таким
мислима
претиснуо
радити
као
курјак
.
Није
знао
,
шта
је
доста
.
Више
би
пута
и
стриц
долазио
.
Рекао
би
му
више
пута
као
од
шале
:
„
Лакше
,
момче
,
лакше
.
Чувај
своју
снагу
,
да
је
не
затреш
сву
у
овим
годинама
.
Чувај
,
требаће
ти
.
“
„
И
ја
му
,
браца
,
тако
кажем
,
а
он
неће
,
него
претиснуо
радити
,
као
да
ће
хиљаду
година
живити
“
рече
и
млада
Тошина
.
„
Ха
,
ха
,
ха
“
,
насмеја
се
Тоша
.
„
То
си
ти
само
мислила
да
кажеш
,
али
ниси
,
је
ли
?
И
немој
!
Нека
,
браца
,
неће
ми
ништа
бити
.
И
наш
је
баба
у
младости
радио
,
па
се
у
старости
опет
руменио
”
.
Млада
се
после
тог
зарумени
и
већма
.
Криво
јој
би
,
што
је
Тоша
тера
у
лаж
.
Она
да
несме
казати
—
чудна
ми
чуда
.
Браца
би
опазио
ову
малу
љутњу
.
Помиловао
би
је
мало
по
образу
,
па
јој
рекао
:
„
Ради
,
ћерко
,
ради
кад
имаш
с
ким
.
Шалио
се
оно
браца
.
Од
рада
није
ником
ништа
било
“
,
и
стриц
би
полако
поштапајући
се
пошао
кући
.
Волео
је
овамо
да
дође
.
Мало
који
дан
да
није
час
,
два
ту
.
Увек
би
гледао
,
како
му
Тоша
ради
.
„
Види
“
,
шапутао
је
више
пута
сам
себи
.
„
види
га
!
Читав
навиљак
сламе
...
па
ђипе
!
ено
га
већ
на
камари
.
Снага
је
то
,
да
шта
,
на
срце
...
.
Стећи
ће
тај
...
хоће
.
И
треба
;
увек
је
била
по
једна
јака
Никшића
кућа
у
селу
“
.
И
радило
се
и
те
како
у
Тошиној
кући
.
Ал
онако
је
и
било
све
у
свом
реду
,
све
љуцки
и
у
своје
време
урађено
,
а
то
је
оно
главно
.
Прошла
је
у
велико
година
од
ове
вршидбе
.
И
друга
је
била
и
свет
се
баш
није
уморио
.
Туча
је
око
Дова
половину
изврла
—
сабила
у
земљу
.
Еј
,
како
се
онда
тешко
,
невесело
ради
.
А
кака
и
не
би
?
Узори
једанпут
,
двапут
,
посеј
,
подржај
,
повуци
браном
,
а
кад
дође
жетва
,
а
оно
тек
пола
од
онога
,
што
би
требало
да
буде
.
А
шта
ћеш
?
Божија
воља
...
па
тако
.
Једне
године
уроди
и
одвише
,
друге
премало
,
па
опет
дође
на
равно
.
А
ето
,
кукуруз
је
,
фала
Богу
леп
,
па
ће
ту
бити
берићета
.
А
да
Бог
даје
свуда
берићета
,
би
се
побесио
свет
,
па
се
ни
Бога
не
би
бојао
.
Бивало
је
то
већ
,
кад
наиђу
узастопце
три
четир
добре
године
.
А
треба
мало
и
овако
.
Кад
човек
дође
само
мало
до
нужде
,
онда
и
боље
пази
.
И
Раки
је
да
богме
било
тешко
.
С
новцем
је
испливао
које
како
ону
годину
.
Ама
како
ће
ову
сада
.
И
код
другог
света
ране
нема
,
а
код
њега
и
мање
.
Радили
туђини
,
туча
била
...
па
тако
.
Три
су
душе
,
па
се
опет
троши
.
А
дођу
и
пастири
на
рану
.
И
коњ
му
се
један
уштетио
.
„
Кад
зло
,
оно
свуда
зло
“
зловољно
је
говорио
Рака
.
„
Ал
кад
је
добро
,
онда
се
не
каже
:
„
Свуда
добро
“
,
него
:
„
Није
рђаво
!
“
„
Ах
,
преживиће
се
и
то
“
одмануо
је
Рака
руком
.
Отишао
би
чешће
у
биртију
,
па
ту
по
две
чаше
,
по
три
чаше
вина
испразнио
.
Кад
би
се
нашло
кога
,
отишла
би
и
по
која
литра
.
Сад
се
је
Рака
научио
на
то
.
Баш
му
је
пријало
,
ако
се
напије
вина
.
А
кад
се
у
вече
деси
више
таких
,
онда
га
није
требало
задржавати
као
пре
.
Већ
је
он
почео
друге
задржавати
.
Особито
би
волео
,
да
може
Тодора
задржати
.
То
је
онај
комшија
преко
пута
,
што
оно
о
покладама
не
хтеде
да
пије
с
њим
.
„
Деде
,
Тодоре
,
та
ниси
ни
ти
жена
.
Смеш
ваљда
мало
остати
”
.
Звао
би
га
Рака
.
„
Мани
се
ти
Рако
мене
,
ја
нисам
рад
,
да
зажелим
кад
год
леба
”
.
одговорио
би
му
Тодор
.
И
Рака
га
више
није
задржавао
,
а
није
се
ни
љутио
,
кад
му
тако
каже
.
„
Док
сам
ја
жив
,
биће
”
рекао
би
тек
и
онда
се
настављало
.
Било
је
тако
једанпут
у
позну
јесен
.
Рака
је
случајно
отишао
у
цркву
.
Дабоме
,
тек
кад
човек
остари
,
онда
може
ићи
свуда
па
и
у
цркву
.
Тако
се
мислило
по
селу
.
„
Имам
сада
замену
код
куће
,
сад
ми
може
бити
”
говорили
су
старији
људи
.
Кад
Рака
дође
у
цркву
,
погледа
.
У
столовима
седе
старији
људи
,
а
по
неки
и
од
млађих
,
ама
опет
старији
од
њега
.
Читаве
службе
га
је
то
мучило
:
како
се
то
добије
сто
.
И
он
је
пожелео
,
да
стоји
у
њему
.
После
службе
зацело
запита
тутора
,
деда
Злату
.
„
Деда
Злато
,
ја
би
тебе
запитао
нешто
!
”
„
А
шта
то
,
Рако
?
”
„
Та
...
.
ја
би
да
знам
,
како
се
то
добије
сто
.
Ето
,
то
је
лепо
тако
доћи
у
цркву
,
али
лепше
,
кад
се
стоји
у
столу
...
нег
онако
”
.
Види
деда
Злата
,
шта
би
он
хтео
.
„
Е
,
мој
синко
,
рано
је
за
тебе
,
да
ти
имаш
сто
.
Ето
има
старији
људи
,
па
морају
да
чекају
док
добију
.
Него
ја
ћу
ти
опет
казати
како
то
иде
...
.
Ето
тако
,
каже
се
председнику
или
мени
,
а
ми
црквеном
одбору
,
па
коме
се
да
.
Тако
то
.
Него
мани
ти
то
,
млад
си
још
”
.
„
А
има
л
’
који
да
се
даје
?
упита
Рака
.
„
Покојног
Лазара
Остојића
сад
ће
се
дати
на
св
.
Аранђела
”
,
рече
му
Злата
.
„
А
ти
,
деда
Злато
,
молим
те
кажи
тамо
у
одбору
и
мене
”
.
„
Добро
,
Рако
,
рећи
ћу
,
а
зашто
не
бих
”
.
„
Фала
,
деда
Злато
,
неће
ти
бити
,
знаш
,
рђаво
од
мене
,
ако
ја
добијем
“
.
Деда
Злата
се
љутну
.
Старачки
му
образи
и
онако
румени
,
заруменише
се
и
већма
.
„
Рећи
ћу
те
,
али
ја
нећу
за
тебе
...
.
Стара
је
моја
душа
...
нећу
против
ње
...
али
опет
:
рећи
ћу
те
.
“
И
одоше
сваки
својим
путем
.
Рака
оде
у
биртију
.
Ту
нађе
онога
Љубинка
.
Изазва
га
на
страну
.
„
Шта
је
Рако
?
”
упита
га
овај
.
Рака
му
исприповеди
све
.
шта
је
говорио
с
деда
Златом
.
Рече
му
и
то
,
да
баш
хоће
онај
сто
.
„
Хм
,
тешко
ће
то
ићи
”
чешкао
се
Љубинко
.
„
Неће
ти
бити
рђаво
”
рече
Рака
.
„
Макар
,
тешко
је
“
говорио
је
Љубинко
,
а
погледао
Раку
.
„
Шта
кошта
сто
?
”
упита
Рака
.
„
Онај
напред
шест
Форинти
,
а
после
сваке
године
четрест
крајцара
”
.
„
И
теби
шест
”
понуди
Рака
.
„
Нисам
сам
“
рече
Љубинко
.
„
И
десет
онима
другима
”
рече
Рака
.
„
Истину
говориш
Рако
?
”
„
Истину
”
.
„
Е
,
знај
,
твој
је
сто
”
.
Рака
је
пливао
у
радости
.
Још
нико
није
тако
рано
добио
сто
и
још
напред
.
Већ
је
сад
одлетела
једна
форинтача
.
Кад
је
кући
пошао
,
купи
Рака
од
некога
Крањца
неке
ситњарије
.
Весео
је
дошао
кући
.
„
Је
л
’
готова
ужина
,
Босо
?
”
упита
ову
.
Ова
се
трже
.
Али
се
сад
није
поплашила
,
него
зачудила
.
Ретко
је
он
с
њоме
...
.
онако
лепо
.
„
Одма
ће
бити
”
рече
и
окрете
се
,
да
пожури
.
Рака
уђе
у
собу
.
Криста
је
седила
до
фуруне
на
даскама
.
Било
је
пред
њом
две
три
крпе
и
пуно
шарених
крпа
.
„
Јеси
л
’
ти
већ
оправила
твоју
девојку
,
а
Кристо
?
“
упита
је
тата
.
„
Бабо
,
бабо
“
и
мала
се
диже
да
полети
свом
оцу
.
Но
он
дође
и
седе
до
ње
.
„
Кристо
,
баба
је
нешто
донео
;
погоди
!
”
„
Колача
!
“
„
Није
.
“
„
Шећера
.
“
„
Није
.
“
„
А
да
шта
је
бабо
?
Дај
ми
,
дај
ми
.
“
рече
плачним
гласом
,
а
само
се
мазила
.
„
Гле
,
гле
!
“
...
и
он
јој
показа
књижицу
са
шареним
корицама
.
Она
је
брзо
дохвати
,
још
је
брже
расклопи
,
а
онда
застаде
зачуђена
.
Погледа
оца
и
прстом
му
показа
у
књизи
.
„
Бабо
,
нашег
мркова
украли
,
па
овде
метли
“
,
рече
она
,
али
сада
у
истину
плачним
гласом
.
„
Није
,
него
то
је
само
слика
,
а
наш
је
мрков
у
штали
“
утеши
је
отац
.
Она
пође
даље
превртати
.
„
И
куца
је
ту
и
маца
и
гица
“
и
све
она
изређа
,
а
увек
је
завикнула
,
кад
би
што
ново
видела
.
Боса
унесе
ужину
.
„
А
де
си
јој
то
купио
?
”
запита
смешећи
се
Раку
.
„
Наишао
један
Крањац
,
а
ја
дај
да
дете
обрадујем
”
.
„
Како
ти
је
баба
добар
,
рођо
моја
”
тепала
јој
мати
,
а
онда
је
узе
,
да
ужинају
.
Ово
је
био
сретан
дан
у
Ракиној
кући
.
Боса
је
опет
веровала
,
да
ће
све
добро
бити
.
„
Тако
се
шали
с
дететом
.
па
самном
лепо
говори
“
,
мислила
је
Боса
.
„
До
сад
ми
није
никад
лепо
говорио
,
а
дете
би
тек
погладио
,
помиловао
,
а
ето
данас
...
.
Добро
је
,
биће
добро
.
“
И
било
је
добро
све
до
св
.
Аранђела
?
Ево
шта
је
било
.
Била
је
седница
цркв
.
одбора
да
се
даде
сто
.
Седнице
су
држане
у
школи
.
Обично
би
у
тима
седницама
седео
учитељ
за
столом
,
а
пред
њим
је
била
грдна
књижурина
—
записник
.
Десно
је
седео
попа
,
а
лево
председник
.
Одборници
су
седили
у
скамијама
.
И
на
св
.
Аранђела
скупише
се
тако
у
седницу
.
Знали
су
сви
зашто
су
ту
,
па
су
лепо
говорили
,
приповедали
о
чем
другом
,
док
не
дође
оно
на
ред
.
Ено
,
председник
устаде
.
„
Људи
”
,
рече
он
,
„
има
један
сто
,
а
шесторица
њих
,
који
би
да
га
добију
.
И
он
их
изређа
све
...
Ја
мислим
,
да
се
држимо
као
и
увек
:
старији
добија
а
млађи
чека
.
Ето
и
господин
попа
тако
вели
,
а
и
тутор
,
деда
Злата
.
Је
ли
тако
?
“
упита
их
председник
.
„
Тако
је
”
одговоришо
му
.
„
И
ви
ћете
тако
људи
.
је
л
те
?
”
упита
председник
и
одборнике
.
„
Та
оно
...
али
да
се
мало
договоримо
...
нека
мало
“
,
рече
један
између
одборника
.
Председник
се
мало
унезвери
.
Обично
је
то
речено
:
најстаријем
,
па
мир
.
А
сада
,
отеже
се
нешто
.
Председник
погледа
попу
.
Овоме
је
учитељ
нешто
шаптао
.
„
Господине
,
неко
вече
дође
ми
један
од
ових
,
што
хоће
сто
.
Рече
ми
:
Само
гледајте
господине
,
како
ће
се
изметнути
нешто
у
седници
.
Место
најстарији
,
добиће
најмлађи
...
Рака
Никшић
.
Ја
сам
му
говорно
,
да
то
не
може
бити
,
али
он
све
једнако
:
биће
,
биће
,
видићете
.
Него
ви
устаните
господине
и
реците
,
вас
ће
послушати
.
Реците
им
што
год
о
томе
”
.
Али
док
се
овде
шаптало
,
шаптало
се
и
мед
одборницима
.
Слушали
су
сви
Љубинка
.
Он
је
говорио
:
„
А
шта
ће
нам
најстарији
.
Ти
су
тврди
,
не
дају
никоме
па
ни
цркви
.
А
онај
Рака
—
и
душу
ће
дати
.
То
није
само
да
ја
говорим
због
нас
,
што
ће
нама
бити
данас
добро
.
Него
и
цркву
ће
помагати
.
Само
се
ви
држите
онако
,
а
ја
ћу
већ
рећи
,
шта
ја
знам
“
.
Попа
тај
час
устаде
.
Био
је
повисок
,
сувоњав
човек
,
временит
и
просед
.
Никада
није
викао
,
лармао
.
Рекао
он
своје
,
па
како
хоће
онда
други
.
Досад
су
га
обично
слушали
.
Нису
се
ни
кајали
—
сами
кажу
.
Ал
ето
од
неког
времена
,
па
ће
више
пута
уз
нос
да
му
иду
.
„
Господо
одборници
“
поче
попа
.
„
Досад
смо
ми
кад
дајемо
столове
,
рекли
:
„
Најстаријему
“
од
оних
,
што
га
ишту
.
И
тако
је
то
с
места
било
.
Данас
не
иде
тако
глатко
.
И
зато
ћу
ја
овде
нешто
да
речем
.
Ако
ви
мислите
да
дате
сто
којем
од
млађих
људи
,
погрешићете
.
А
ево
и
зашто
.
Прво
,
ми
смо
овде
закључили
,
да
се
онако
ради
.
Сад
да
радити
друкчије
не
би
ваљало
.
Друго
,
зато
што
није
ни
право
да
млађи
седи
док
старији
стоји
.
И
на
послетку
још
и
ово
:
старије
то
може
увредити
,
па
да
се
одбију
од
цркве
,
а
могу
и
своје
млађе
одбити
.
„
Најстаријему
“
ја
опет
велим
“
заврши
попа
и
седе
.
Одборници
се
згледаше
.
Видело
им
се
на
лицу
,
како
осећају
,
да
попа
говори
право
.
Председник
их
заокупи
:
„
Дела
људи
,
говорите
.
Треба
то
свршити
па
ићи
у
цркву
,
дабоме
,
молити
се
Богу
.
Хе
,
хе
,
ја
знам
,
шта
ће
се
брат
Љубинко
молити
Богу
.
Он
ће
се
зацело
молити
,
да
му
слатко
падне
алдумаш
.
Још
боље
ће
се
молити
,
да
га
буде
доста
.
А
,
брат
Љубинко
?
“
шалио
се
председник
.
Он
је
био
увек
весео
,
говорљив
.
Био
је
паметан
и
чуваран
човек
,
а
добар
у
друштву
.
Само
што
се
ето
тако
умео
нашалити
и
дирнути
кога
.
Љубинко
устаде
.
„
А
ко
не
воле
алдумиш
?
рече
он
,
председник
као
и
ја
.
Него
хоћу
овде
ја
друго
шта
да
кажем
.
Кад
је
оно
дошло
до
давања
стола
покојног
Ранка
Чичиног
,
онда
су
тај
сто
хтела
двојица
.
Један
је
био
млађи
,
али
тај
је
био
дарежљиве
руке
,
и
тај
је
добио
сто
.
Баш
је
сам
господин
попа
рекао
да
томе
треба
дати
.
И
тако
је
онда
онај
старији
остао
у
закошару
.
Ето
и
сад
има
један
млад
човек
.
То
је
дарежљив
човек
—
томе
да
дамо
.
То
је
Рака
Никшић
;
а
,
шта
велите
браћо
?
“
упита
он
одборнике
,
погледавши
их
.
„
Добро
,
добро
,
брат
Љубинко
,
па
њему
ћемо
”
одговорише
сви
у
глас
.
„
А
,
ти
си
,
Љубинко
,
заборавио
,
да
су
она
два
човека
били
скоро
наравно
у
годинама
.
Сада
има
баш
правих
стараца
“
рече
деда
Злата
,
а
тресао
је
по
мало
главом
.
„
Грехота
је
да
добије
млад
човек
спрам
њих
”
рече
он
још
.
„
Није
,
деда
Злато
,
није
.
Ето
тај
ће
Рака
више
помагати
цркву
него
пет
стараца
.
Није
грехота
,
није
!
”
одговори
Љубинко
.
„
Није
,
није
!
”
повикаше
и
остали
одборници
.
„
Та
теби
је
више
стало
до
тебе
него
до
цркве
”
рече
председник
.
„
Ти
си
већ
омастио
бркове
поред
тога
Раке
,
знаш
оно
некад
о
покладама
.
А
чини
ми
се
,
да
си
и
летио
преко
прага
,
а
брат
Љубинко
?
До
тебе
је
теби
,
је
ли
?
Алдумаш
,
то
је
оно
!
”
„
Е
,
што
се
тога
тиче
,
баш
се
и
ти
,
председниче
,
не
нећкаш
.
Него
ми
смо
за
Раку
“
,
опет
рече
Љубинко
.
„
Одиста
сте
ви
сви
за
тог
Раку
?
“
упита
председник
.
„
Сви
,
сви
.
“
Председник
погледа
попу
.
Овај
слеже
раменима
,
као
да
би
хтео
рећи
:
„
Марим
ја
“
.
Деда
Злата
исто
тако
.
Учитељ
уписа
.
Још
су
се
ту
задиркивали
,
особито
председник
и
Љубинко
.
На
послетку
се
Љубинко
диже
и
оде
са
својима
.
Осташе
попа
,
председник
,
тутор
,
перовођа
,
све
сами
чиновници
.
„
Е
,
сад
да
се
човек
не
љути
!
Изврнуше
,
да
је
бело
црно
,
да
сам
ја
тобож
преко
реда
пре
радно
“
,
љутио
се
попа
.
„
Тако
је
то
.
Кад
што
кажеш
,
мора
остати
светиња
.
Тако
се
може
с
нашим
светом
“
говорио
је
учитељ
.
„
Управо
тако
”
потврдише
тутор
и
председник
.
Кренуше
се
да
иду
у
цркву
,
Напред
опазише
одборнике
.
Међу
њима
и
Рака
.
Овоме
Љубинко
нешто
говори
,
а
сви
се
смеју
.
„
Ето
нама
се
смеју
“
рече
председник
,
а
љутио
се
.
Љутили
се
,
богме
и
она
тројица
.
Тог
дана
на
служби
мислио
је
Рака
,
да
се
не
би
ни
с
царем
мењао
,
тако
је
био
сретан
.
Ал
онако
и
оде
једна
петица
после
службе
на
пиво
,
ракију
као
алдумаш
.
Рака
се
услободи
,
па
замоли
и
попу
,
да
му
може
послати
кући
флашу
,
две
пива
.
Попа
,
баш
због
њега
и
невољан
,
одбије
.
„
Боље
дај
цркви
ту
десетицу
,
што
ћете
је
данас
попити
“
рече
му
.
„
И
њој
ћу
ја
господине
,
али
молим
вас
само
ово
!
“
„
Не
,
не
,
нећу
“
и
одиста
не
хтеде
.
После
части
Рака
је
чисто
летео
кући
.
Ма
да
он
иначе
није
био
баш
одвише
говорљив
,
опет
су
многи
путем
дознали
од
њега
,
како
је
он
сретан
.
И
Боси
је
одма
казао
,
чим
је
дошао
кући
.
„
Добио
сам
сто
,
још
напред
мед
првим
људима
”
.
И
не
осврћући
се
шта
ће
она
рећи
,
уђе
у
собу
и
узме
Кристу
на
руке
.
Пошао
је
,
играо
се
с
њом
,
љубио
је
...
та
шта
све
није
радио
.
После
ужине
је
хтео
да
прилегне
,
ама
очи
никако
да
се
склопе
.
Ђипио
је
,
изишао
на
сокак
,
а
тамо
...
нигде
никог
.
„
О
,
од
кад
се
то
ужина
“
мрмљао
је
.
Осећао
је
,
да
мора
с
неким
говорити
,
некоме
рећи
,
како
је
он
данас
добио
сто
,
а
тај
да
му
се
чуди
,
да
му
завиди
.
Није
имао
никога
,
и
то
га
је
мучило
.
Уђе
у
двориште
.
Сети
се
да
обиђе
марву
.
Два
коња
,
крава
с
телетом
били
су
у
штали
и
десетак
оваца
под
наслоном
,
то
је
све
.
Да
,
било
је
још
и
два
три
крмета
у
њега
,
али
ти
су
још
ишли
у
поље
.
Слуге
није
држао
,
а
опет
је
све
било
чисто
и
пред
свима
хране
.
„
Та
да
,
то
мало
марве
може
и
Боса
намирити
“
,
говорио
је
он
.
Само
што
је
превидео
,
да
коњи
имају
длаку
као
у
магараца
.
Дабоме
,
Боса
их
је
ранила
и
појила
,
а
није
чешала
.
Све
и
да
је
хтела
не
би
смела
—
женска
је
она
страна
.
Сада
је
завирио
у
шталу
,
а
не
памти
кад
је
последњи
пут
било
.
А
кад
ће
опет
бити
,
ко
би
то
знао
.
Ни
сада
није
видио
,
да
коње
треба
очешати
.
Није
био
за
тим
,
па
макар
и
видио
,
опет
није
видио
.
И
оде
одатле
на
сокак
.
Опазио
је
—
већ
се
промаљао
по
где
који
човек
.
„
Аха
,
сад
се
може
”
промрмља
и
крену
на
раскршће
.
Кад
он
тамо
,
а
Љубинко
—
као
да
су
у
боб
врачали
—
па
ту
.
„
Е-хе
,
ево
нашег
столароша
”
нашали
се
Љубинко
.
„
Да
шта
,
да
шта
!
Него
баш
ти
хвала
!
“
рече
му
сретни
Рака
.
„
Плаћа
је
хвала
“
нашали
се
и
опет
Љубинко
.
„
Е
,
кад
је
тако
,
а
ти
хајде
!
“
И
уђоше
у
биртију
.
Рака
наручи
литру
вина
,
а
Љубинко
развеза
говор
;
како
је
било
јутрос
у
седници
.
„
Баш
сам
урадио
како
сам
хтео
“
заврши
он
.
„
Добар
дан
!
А
гле
,
та
ви
сте
већ
ту
“
промоли
се
Трива
.
„
Де
,
Триво
,
једну
чашу
!
“
позва
га
Рака
.
„
Та
...
знаш
...
баш
нисам
тако
за
њега
.
“
Бајаги
Трива
неће
.
„
Та
шта
бога
ти
,
шта
ту
ваздан
,
де
пи
!
“
„
Е
,
кад
си
баш
тако
навалио
,
а
оно
хајде
једну
.
За
здравље
твоје
,
брат
Рако
,
и
била
ти
столица
сретна
и
дуговечна
“
наздрави
Трива
.
„
Дај
Боже
,
дај
Боже
!
“
одговори
Рака
,
и
чаше
се
испише
.
Тако
дође
други
,
трећи
и
до
довече
било
их
је
пуна
два
стола
.
Разуме
се
,
да
одборник
није
ниједан
фалио
.
Пило
се
то
ту
,
брате
,
певало
