какав
јесам
ко
онако
он
и
бивати
.
приповетка
из
народни
живот
.
написати
за
народ
пант
ПОПОВИЋ
.
у
нов
сад
Платонов
штампарија
,
@card@
.
доста
јесам
давно
бити
о
шта
хтети
преповедати
,
већ
јесам
сав
они
под
земља
,
који
се
мој
преповетка
тицати
,
тамо
јесам
још
жив
спомен
,
који
остајати
,
иза
добар
,
да
ји
и
као
покојни
волети
,
а
иза
зао
,
да
ји
и
у
гроб
мрзети
.
у
Добреновачкој
школа
,
и
данданас
,
подстицати
с
’
тај
спомен
учитељ
ваљан
деца
на
добро
,
а
заплашује
рђав
од
зло
.
од
тај
учитељ
,
чути
сал
пре
година
дан
и
ја
тај
преповетку
,
па
да
јесам
неби
како
год
заборавити
,
исписо
јесам
јесам
,
да
јесам
и
други
сачувати
:
како
јесам
на
дом
чича
Добреновом
.
у
Добреновачком
атар
,
један
четир
дуг
од
село
,
имати
један
мали
адица
.
с
’
пет
страна
ударати
у
она
узан
дубок
канал
,
неколко
фатити
одбијати
се
овај
од
шестар
воден
,
који
јесам
читав
адицу
опколео
,
па
се
онда
,
кривудати
којекуда
,
један
у
други
уливати
и
тако
ји
један
по
један
нестајати
,
док
се
на
последак
у
широк
прилив
,
који
у
стар
Дунав
утицати
,
неискупе
.
ни
један
букварац
,
све
кад
бити
баш
тео
,
неби
мого
сав
пропис
тако
циврасто
изшарати
,
као
што
јесам
вод
онај
парац
земља
око
тај
адице
—
и
Добреновчани
јесам
моћи
згодан
тај
место
назвати
,
него
што
он
и
дан
данас
звати
:
„
кука
и
верига
“
.
кад
се
ко
невешт
увести
у
ти
„
кука
“
трипут
хтети
на
један
исти
место
доћи
,
и
опет
хтети
у
„
широк
прилив
“
испловити
моћ
,
док
он
свињарче
чича
Добреново
,
кои
ту
сав
салаш
имати
,
на
прав
пут
не
извести
.
Чича
Добренов
салаш
јесам
ко
што
јесам
други
салаш
.
тај
ви
јесам
као
какав
пољски
дворац
,
какав
мали
спајије
.
тај
јесам
око
он
рибњак
,
тај
јесам
језеро
,
тај
јесам
мали
склопљен
ћупријице
,
који
се
у
вече
на
овај
страна
привући
моћи
,
да
неби
какав
пакостан
арамија
мирно
стадо
чича
Добреново
одвлачијо
.
да
јесам
на
брег
,
кошто
он
јесам
вод
опточити
,
изгледо
бити
као
какав
јазбина
ајдучки
,
ал
питом
равница
,
покрај
тији
вод
,
још
он
јесам
питом
изглед
дати
,
него
што
јесам
.
кров
јесам
на
кућа
чича
Добреновој
ситан
трска
узбити
.
око
читав
кућа
имати
широк
одник
.
дрвен
,
вешто
изрецкан
стубац
подупирати
кров
,
испод
који
јесам
свуд
унаоколо
простран
дашчан
голубињак
.
на
пошивачу
кућни
стајати
рог
а
на
сваки
рог
пар
гаћаст
голуб
.
Изпод
прозорчић
на
бео
кибла
висити
венац
од
ивањски
цвеће
,
а
у
окно
седити
бео
циц
па
се
јести
,
гледећ
’
како
она
ласта
и
врабац
испод
нос
пролеће
.
на
сред
авлија
рашћепуријо
се
дебео
ћурак
,
спустити
низ
кљун
црвен
креста
па
игра
за
јерке
а
крило
пуцати
о
земља
„
немати
од
ја
боље
јунак
на
свет
“
,
а
граорна
ћурак
извалити
се
на
један
страна
,
раширити
крило
па
пун
блаженство
одговарати
пуран
:
„
да
боме
,
да
боме
.
“
мало
даље
прућује
се
рундав
белов
под
дебео
лада
широк
топола
,
па
мисао
како
јесам
зимус
луд
бити
,
ди
јесам
све
говорити
,
да
хтети
,
чим
пролеће
грана
,
себе
мало
кућица
направити
,
шта
,
велим
,
он
требати
,
колишан
јесам
кад
се
сћућури
;
ал
гле
боме
сада
,
ко
хтети
тај
толики
кућерина
направити
,
па
још
кад
бити
се
тео
човек
мало
провашкољити
по
она
?
—
неки
велим
,
вал
доћи
зима
онда
хтети
ја
мања
требати
.
ал
у
кућа
чича
Добреновој
ники
више
осим
тај
белов
неговори
„
нека
,
сутра
хтети
,
“
што
год
се
моћи
данас
урадити
на
сутра
се
неодлаже
.
са
ран
зор
сав
јесам
код
он
на
нога
,
и
само
мезимац
Мирко
морати
с
’
петао
заједно
уранити
.
Чича
Добрен
добро
знати
да
:
ко
рано
ранити
,
два
срећа
грабити
—
један
срећа
—
здравље
,
а
други
време
,
који
кад
једанпут
у
спавање
проћи
немати
тај
чим
се
моћи
натраг
купити
.
време
јесам
новац
који
бог
сваки
човек
подједнако
давати
,
ал
боме
неможе
онај
,
који
сав
талант
закопавати
,
једнако
асна
имати
са
онај
,
који
се
шњим
прометати
.
Чича
Добрен
бити
јесам
добар
ал
и
строг
човек
.
он
ни
код
свој
јединац
јесам
прут
штедити
.
ко
прут
штедити
,
велим
Чича
Добрен
,
тај
свој
деца
мрзети
,
а
ко
ји
миловати
тај
ји
и
кар
.
он
јесам
добро
знати
да
ко
јесам
у
детињство
размазити
тај
никад
човек
хтети
бити
,
никад
сав
господар
хтети
бити
.
он
се
јесам
церекати
,
кад
јесам
слушати
ди
балавац
,
свој
отац
,
отац
псовати
,
а
овај
од
милина
незна
шта
хтети
,
него
јесам
навек
говорити
:
закраћивати
,
брајко
,
дете
несташлук
док
јесам
дете
,
да
ти
се
неокрене
луд
смеј
у
горак
плач
,
чувати
он
за
младост
његов
,
јер
што
се
у
нов
лонац
успети
на
тај
ударати
докле
он
трајати
.
Чича
Добрен
бити
јесам
и
врло
побожан
човек
.
он
јесам
сасвим
бити
уверити
,
да
онај
,
који
добра
чинити
и
бог
се
боја
нетреба
ники
више
да
се
боја
.
„
Ко
се
бог
боја
,
казати
чича
Добрен
,
никад
од
стра
воћни
нек
се
небоји
,
ни
од
стрела
који
дању
летити
;
кад
тај
бог
чувати
,
моћи
око
ти
хиљадама
с
’
десни
и
толико
с
’
леви
паста
,
а
ти
хтети
на
мир
остати
,
ти
хтети
снаћи
зло
,
нит
хтети
се
приближити
кућа
твој
,
јер
бог
хтети
заповедити
анђео
свој
,
да
ти
на
рука
свој
посати
,
па
да
ни
нога
твој
о
камен
не
запети
.
“
сваки
чељаде
у
кућа
чича
Добреновој
морати
се
чим
устати
најпре
умити
—
изјављивати
тај
бог
да
он
и
бог
врити
свега
умити
од
безакоње
,
што
јесам
као
човек
јуче
починити
,
па
да
моћи
чист
срце
благодарити
он
,
што
он
јесам
из
сан
и
постеља
диго
,
а
моћи
он
јесам
бити
,
да
он
сан
у
смрт
,
а
постеља
у
мртвачки
сандук
претворити
.
сваки
се
посо
у
његов
дом
с
бог
почињати
.
ко
с
’
бог
почињати
,
тај
ништа
испод
рука
измакнути
хтети
,
јер
јесам
узети
себе
онај
за
помагач
,
кои
јесам
кадар
све
учинити
.
у
Добреновој
кућа
бити
из
јутро
,
о
ужина
ил
вече
,
ники
се
јесам
смести
пре
кашика
доватити
,
док
се
јесам
најпре
бог
помолити
,
само
марва
и
живина
јела
јесам
у
његов
кућа
,
пре
него
што
се
бог
молити
.
но
можда
се
и
марва
бог
молити
,
што
ја
незнамо
нетреба
ом
да
казати
да
јесам
,
можда
бог
знати
да
јесам
.
тај
зар
пета
јесам
толико
пута
преко
ноћ
устајати
,
кад
јесам
чути
анђео
божији
ди
на
небо
појести
,
па
уз
њи
бог
славити
,
а
шта
знати
како
други
животиња
-
бог
слава
,
можда
бео
стадо
баш
онда
се
тијо
бог
молити
,
кад
о
врућина
велик
,
посагибају
један
уз
други
свој
глава
,
па
тако
сложно
нефалећи
се
с
’
онај
што
она
јесам
дужност
,
у
мир
од
срце
бог
слава
,
бог
који
испитивати
срце
он
тај
најбоље
знати
,
а
ја
јесам
људи
кратковид
,
невидим
ни
свој
леђа
,
и
опет
се
хвастати
да
толико
знати
.
у
дом
чича
Добреновом
сав
јесам
чисто
и
спремити
.
кад
цицати
мали
Мирка
више
пута
уранити
,
сести
за
крај
банак
па
квасити
из
уста
шапица
свој
,
па
онда
она
по
лице
превлачити
,
старати
мајка
Мирков
навек
говорити
,
да
хтети
бити
влажан
време
,
а
незна
,
да
се
тај
паметан
маца
чешљати
и
умивати
да
нејде
черупава
и
неумивен
ко
крмити
по
свет
.
у
чистота
сав
се
у
Добреновој
кућа
на
мачак
угледати
.
но
зацело
да
неби
све
у
Добреновој
кућа
нака
у
ред
бити
,
да
он
јесам
имати
добар
домаћица
.
Муж
јесам
само
гост
у
кућа
,
а
жена
јесам
прав
домаћин
.
добар
жена
скупљати
јесам
од
драгоцен
бисер
.
какав
јесам
Добренова
жена
сваки
бити
се
српкиња
моћи
у
она
угледати
.
„
срце
њен
муж
,
сасвим
јесам
она
предати
,
и
она
јесам
срећан
шњиме
.
цео
се
живот
о
његов
срећа
бавити
.
Тражи
вуна
и
лан
и
урадити
рука
свој
све
што
јесам
год
потребно
.
она
јесам
као
и
трговачки
лађа
,
који
ран
издалека
носити
,
рано
ноћу
устајати
и
ом
јесам
сготовила
јела
за
сав
у
кућа
и
слушкиња
наредити
посао
.
труд
свој
рука
тећи
имање
,
стегнути
се
пас
и
утврдити
рука
свој
на
посао
.
Осећа
како
јесам
добро
бити
вредан
,
па
она
се
свећа
негаси
сав
ноћ
.
лакат
свој
пружати
на
радња
корисну
,
и
у
свој
прст
узимати
вретено
.
отварати
рука
свој
сиромак
и
длан
сав
пружати
убог
.
Муж
она
јесам
у
бриги
ако
се
ди
закаснити
.
сав
јесам
код
она
одевен
.
Мужа
она
поштовати
људи
кад
седити
у
скупштина
међу
старешина
:
мудро
отварати
уста
свој
и
пазити
добро
шта
хтети
рећи
.
здравље
јесам
и
лепота
оденути
.
Весела
јесам
и
у
старост
.
тесан
јесам
стаза
у
дом
њен
,
она
у
лењост
леб
сав
неједе
.
деца
свој
разумно
неговати
и
тај
хтети
она
бити
срећан
.
многи
јесам
се
ћер
обогатити
,
но
она
ји
јесам
све
превазићи
.
претворан
угађање
,
и
сујетан
женски
красота
у
она
немати
;
јер
разуман
жена
јесам
благословлена
,
страх
Господан
дичити
она
.
“
Чим
зор
забел
сваки
јесам
у
Добреновој
кућа
на
сав
посао
,
јер
јесам
још
у
вече
сав
наредити
.
слуга
намиривати
марва
,
слушкиња
чист
кућа
,
домаћица
намештати
соб
и
кувати
ручак
а
домаћин
разгледати
ди
шта
фалити
,
па
намештати
и
оправљати
.
ако
јесам
пољски
рад
тај
све
још
раније
морати
готово
бити
.
сунце
морати
вредан
радин
на
њива
затећи
.
о
пољски
рад
морати
и
мали
Мирко
у
поље
,
да
чувати
коњ
,
да
стере
узак
ил
да
трчкати
по
овај
ил
оно
.
ако
јесам
школски
време
он
остајати
код
кућа
,
ал
и
тај
несме
седити
бадава
,
поред
књига
морати
штогод
и
кући
привредити
.
паметан
отац
неда
да
он
дете
вући
за
нос
.
морати
,
велим
,
књига
да
учити
,
па
немати
кадити
ништа
друго
да
радити
.
таки
деца
школа
јесам
више
од
штета
нег
од
асна
,
јер
из
она
постајати
лењштина
,
и
после
он
јесам
бог
крив
кад
у
староста
млад
,
морати
да
будан
.
молити
се
бог
ал
и
радити
;
јесам
доста
само
молитва
у
школа
научити
,
па
оно
друго
све
на
бог
оставити
,
само
онај
ко
радити
бог
небран
.
да
јесам
бог
тео
да
што
мање
радити
,
он
бити
ми
другчији
дати
пример
у
створење
свет
—
он
бити
свет
за
један
дан
створијо
,
а
шест
бити
се
дан
одмаро
—
да
јесам
тај
тео
он
бити
наредијо
,
да
један
дан
јести
а
шест
да
јесам
сит
,
ал
овако
кад
трипут
на
дан
морати
јести
трипут
морати
и
радити
,
из
јутро
до
ужина
—
за
ужина
,
пре
подне
,
до
ручак
—
за
ручак
,
а
после
подне
до
вечера
—
за
вече
,
да
морати
и
кад
спавати
јести
и
онда
бити
радити
морати
.
тај
тако
требати
бити
из
дан
у
дан
подједнако
радити
,
да
јесам
ко
што
јесам
,
ал
доћи
време
кад
се
моћи
јести
а
неможе
радити
,
зато
требати
у
онај
време
кад
јесам
најлакше
радити
што
већма
пријонути
,
па
чувати
бео
новац
за
црн
дан
—
јер
друкчије
лењив
младост
вашљив
старост
.
радити
требати
док
се
моћи
,
само
радити
—
тај
заповедити
божији
—
тај
заповест
царски
незабрањују
.
рад
јесам
новац
,
кои
моћи
ковати
колко
ти
јесам
воља
,
на
поглед
читав
свет
.
Послушни
Мирко
никад
се
јесам
срдити
,
што
,
морати
и
књига
учити
,
и
толико
до
школа
сеоски
ићи
и
напослетку
још
и
код
кућа
радити
,
он
јесам
навек
бити
весо
,
и
певати
јесам
свој
посао
свршаво
.
први
свакидашњи
посо
бити
он
јесам
да
живин
рана
.
Ништа
лепше
јесам
тај
благ
створење
доликовати
,
него
кад
се
невин
тичаријом
забављав
.
Још
се
пета
на
седло
отезо
,
глупав
ћурак
још
јесам
у
велик
сневати
—
ни
јесам
видовит
боктер
гусак
,
што
будан
спавати
,
јесам
сав
брбљав
језик
пустити
а
већ
јесам
Мирко
на
нога
.
умити
се
,
очешљати
,
обући
свој
спремљен
одело
,
па
се
онда
бог
помолити
,
а
кад
јесам
сав
тај
свршити
уза
јесам
котарица
с
рана
и
стишо
на
гувно
.
Улагуша
циц
,
што
он
обично
чела
нога
,
а
кадкад
и
код
врата
спавати
,
уранити
јесам
још
пре
свој
млад
господар
,
уранити
јесам
кад
и
домаћица
,
па
јесам
ко
и
она
прести
донде
,
док
сав
јесам
поустајати
,
а
сад
јесам
ићи
полако
с
’
Мирка
,
па
мотати
прећи
—
од
који
хтети
сашити
свој
господар
гаће
,
какав
још
никад
ники
вит
јесам
поно
нит
ћ
носити
кадгод
.
уз
мачак
се
придружити
гомила
зецева
бео
—
потрчати
мало
сести
на
стражњи
нога
,
поиздижу
велик
уш
па
стризати
—
резати
шњима
платно
,
што
јесам
цицати
опрести
,
дашто
пре
будан
господаров
гаће
готов
.
пред
читав
овај
бео
друштво
ићи
као
какав
војвода
бео
јаг
нога
пред
нога
.
пи
,
пи
,
пи
,
викнути
Мирко
,
а
са
свити
страна
слетати
у
хуки
и
дрека
,
јат
крилат
обитаоца
авлински
.
док
се
Мирко
обазро
ал
храбар
војска
уплашити
од
изненадан
нападај
,
упети
се
у
сав
четир
нога
,
па
куд
који
.
понајбољи
се
показати
вођ
.
он
и
у
бежање
морати
бити
први
ту
се
негледа
диће
се
стати
само
бегати
.
овај
јесам
овде
прескочити
,
онај
одгурнути
,
овај
опет
погазити
—
у
тај
гунгула
покидати
сав
мацин
прећи
,
па
јел
она
крив
што
она
господар
хтети
,
док
он
мати
несашије
,
гаће
понети
,
кад
тај
из
дан
у
дан
бивати
.
питом
гаћан
из
голубињак
и
нечекају
да
она
се
рана
на
земља
бацити
,
него
слетати
с
’
легло
управо
на
котарица
па
бирати
чист
зрно
.
док
трунтав
маторац
отискивати
један
други
итриј
младеж
већ
јесам
доћи
ди
требати
.
—
„
А
свити
сад
ту
“
велим
она
Марка
—
а
бити
мало
ручати
?
сав
глава
казати
да
бити
,
а
брбљав
гушчић
морати
тај
и
шест
пута
изриком
да
казати
—
„
бибиби
,
бибиби
.
“
сав
,
колко
толико
,
мирно
и
задовољно
,
јести
,
ал
кавгаџија
пета
неможе
пропустити
да
не
заметнути
кавга
,
—
овај
јесам
зрно
баш
испред
ја
пасти
,
ја
јесам
баш
тај
стоја
а
ти
јесам
ја
одгурнути
даље
.
„
јесам
него
јесам
баш
испред
ја
.
“
овај
један
,
онај
један
—
на
готов
кирија
.
бадава
она
јесам
мудар
квочка
говорити
,
да
од
инат
немати
горег
занат
,
да
само
онај
ко
се
уклањати
од
зло
и
чинити
добро
—
да
само
тај
живити
довека
.
бадава
она
јесам
преповедати
како
два
коза
,
кад
јесам
ићи
преко
узан
ћуприја
,
јесам
телити
један
други
пут
да
уступити
,
него
јесам
један
на
други
ударити
,
па
јесам
тако
обадва
у
вод
пасти
и
удавити
се
.
бадава
она
јесам
и
у
слаб
жица
ударати
—
у
славољубље
па
јесам
час
једном
час
други
говорити
:
оканити
се
!
увек
јесам
од
добар
род
онај
који
пре
попустити
—
бадава
ји
јесам
тело
да
застидити
:
„
шта
хтети
деца
рећи
“
;
матор
јогунце
доцкан
јесам
световати
.
овај
одуд
онај
одунд
,
па
се
шчепати
за
црвен
креста
,
па
удрити
вући
док
она
обојица
глава
у
крв
не
огрезнути
.
—Та
оканте
се
једанпут
лудити
један
,
бити
један
ма
који
паметан
јесам
тај
никакав
слава
у
зао
одржати
мегдан
,
на
нов
ји
развађати
квочка
.
А
ја
—
неможе
да
се
наћи
коће
пре
попустити
.
један
велим
:
пустити
ти
најпре
,
ти
јесам
пре
почо
;
други
опет
:
пустити
ти
,
ти
јесам
.
и
тако
бити
један
други
можда
и
глава
доћи
,
да
ји
Мирко
нерастави
па
ји
и
покарати
:
Шта
ви
јесам
од
тај
бој
асна
,
док
јесам
се
ви
тући
за
онај
један
зрно
,
што
јесам
ни
овај
ни
онај
нег
мој
,
дотле
јесам
мудар
сав
друго
лепо
у
мир
међу
себе
поделити
,
а
вити
остати
лудити
ко
врабац
што
јесам
се
потући
око
туђ
проја
,
или
они
циганити
што
да
јесам
имати
брашно
но
што
јесам
имати
маст
,
па
кад
бити
узајмити
тепсија
и
испросити
слама
да
угрејати
пећ
,
моћи
бити
јести
гибаница
—
па
се
онда
потући
,
што
овај
казати
да
хтети
велик
комад
узети
него
онај
.
Баш
јесам
прав
циганин
,
сад
јесам
бар
видити
да
свађати
ништа
друго
не
донашати
него
разбијен
глава
,
паће
те
одсад
бити
ваљда
паметан
.
Божа
мој
,
Божа
!
баш
јесам
истина
што
јесам
господин
учитељ
пре
негди
у
школа
говорити
.
устати
,
казати
један
цар
на
други
за
парац
туђ
земља
,
па
се
дотле
клати
и
крвавити
док
бог
,
као
што
јесам
ја
сад
петлов
,
неотера
ји
са
свој
земља
у
гробље
,
а
земља
остати
онај
који
јесам
миран
.
Блажени
јесам
зајиста
кротак
,
јер
ти
наслеђивати
земља
.
у
чича
Добреновој
кућа
осим
тај
кокошији
рат
никад
други
немир
јесам
бити
.
Чича
Добрен
јесам
држо
чела
а
и
разгледо
јесам
мравињак
,
па
јесам
видити
како
тамо
сав
у
мир
ићи
и
опет
се
толико
порадити
.
Кошто
јесам
свашта
имати
свој
место
тако
јесам
свако
у
његов
кућа
знати
што
он
јесам
посо
.
Најтеретнији
посао
у
велик
јесам
се
тишина
свршавати
.
његов
во
јесам
требати
на
пут
бич
истеривати
,
само
рећи
,
тек
да
се
чути
„
хајс
“
или
„
сту
“
па
ом
јесам
отићи
тамо
куд
јесам
заповедити
.
у
његов
јесам
кућа
и
мачак
и
вашка
у
љубав
живити
,
ту
се
моћи
видити
овај
питом
слика
:
како
се
грдан
рундов
прућијо
потрбушке
,
на
леђи
он
се
савијо
матор
мачак
,
па
спавати
на
мекан
,
по
глава
он
трчати
несташан
пилић
а
мало
дете
сиграјући
се
ватати
пилић
,
отварати
рундов
уста
,
па
он
метати
пилић
у
уста
и
опет
ји
вадити
из
уста
,
а
нит
рундов
пилић
дава
нит
квочка
на
дете
налетати
.
слуга
јесам
свој
чича
Добрен
као
свој
рођену
деца
пазити
.
он
јесам
добро
знати
да
туђ
рука
не
тећи
,
па
јесам
тако
са
слуга
поступати
да
никад
јесам
приметити
да
јесам
туђина
,
него
јесам
се
сам
држати
да
јесам
чељад
из
кућа
па
јесам
тако
и
радити
као
да
себе
радити
.
ако
јесам
слуга
стар
година
бити
,
за
астал
седити
јесам
пре
онај
који
јесам
Добрен
родити
;
за
трпеза
чича
Добреновом
бити
јесам
слога
,
а
ди
јесам
за
трпеза
слога
тај
јесам
бог
у
прочеље
седити
.
бог
он
јесам
благословити
пиће
и
јела
,
он
јесам
у
он
сипа
здравље
и
задовољство
.
у
чича
Добреној
кућа
никад
лекар
јесам
треба
.
кад
јесам
ко
огладнити
онда
јесам
и
јести
,
а
навек
јесам
онда
престајо
кад
он
се
најбоље
прохтети
и
прослади
.
Чича
Добрен
умести
јесам
лепо
доказивати
како
нетреба
одвише
јести
:
јести
казати
умерено
,
да
се
какогод
необједеш
и
непобљујеш
,
јер
онда
не
само
да
јесам
мора
просути
оно
,
што
јесам
ни
треба
унутра
сипати
,
него
и
онај
што
ти
јесам
нужно
бити
,
и
тако
два
незгода
имати
,
појо
јесам
толико
и
опет
јесам
осто
гладан
,
па
ако
јесам
сирома
јао
и
наопако
ако
ти
се
тај
чешће
десити
,
ал
боме
ако
јесам
и
газда
штедити
,
сетити
се
гладан
доба
кад
јесам
сит
,
а
у
дан
богатство
помислити
на
сиротиња
.
немати
тај
што
неможе
у
трба
стати
само
ако
се
по
воља
распустити
.
Чувај
—
само
што
јесам
излишно
закидати
,
па
остављати
на
страна
и
онако
што
јесам
излишно
јесам
здрав
,
па
хтети
опет
доста
имати
,
чувати
брајко
јер
ако
неначува
ненатече
.
Чича
Добрен
молити
се
бог
,
радио
јесам
и
чуво
,
а
бог
он
јесам
благословити
дело
рука
његов
.
земља
он
јесам
навек
давати
род
сав
,
а
дрво
пуноћа
плод
,
јести
јесам
увек
стар
,
а
нов
трајати
он
јесам
до
стар
.
Жетва
он
јесам
сустизати
берба
а
берба
сеидбу
.
бог
јесам
благословити
излазак
и
улазак
његов
—
јел
продаво
—
добро
јесам
продо
,
јел
купово
—
боље
јесам
купијо
.
бог
јесам
дати
мир
на
земља
његов
,
поубијати
јесам
љут
звер
са
поље
његов
.
скакавац
ни
војска
никад
он
преко
њива
прећи
јесам
,
а
од
зао
људи
чувати
он
јесам
стадо
ангел
божији
,
хранитељ
добар
људи
и
миран
стадо
.
Кућа
,
кошара
,
амбар
,
млечар
,
гувно
,
стаја
,
сав
он
јесам
пуно
ко
пун
кошница
и
сав
у
ред
ко
саће
један
поред
други
;
чељад
једар
и
здрав
,
марва
гојазан
и
корисна
.
и
за
сав
тај
јесам
треба
Добрен
ништа
више
него
благосиљати
бог
,
који
он
јесам
упутити
на
пут
прав
,
те
воља
свој
управљати
по
закон
господњи
и
закон
се
његов
учити
дан
и
ноћ
.
како
јесам
на
дом
Баћа
Страшимировим
.
један
четврт
час
од
чича
Добренови
њива
,
салаш
јесам
Баћа
Страшимир
,
велик
на
глас
газда
у
Добреновачком
атар
.
кад
погледити
по
Страшимировим
салаш
много
јесам
заиста
имо
,
ал
сав
јесам
тај
разбацити
и
испрекрштати
као
на
вашар
какав
.
сламати
он
се
отегнути
ко
гладан
година
,
ал
с
’
један
крај
накренути
се
да
пасти
,
с
’
други
се
већ
спузати
.
на
сред
авлија
стои
велик
гомила
ђубре
,
а
около
њга
пласт
сена
са
свити
страна
расчупани
.
Чело
кућа
гомила
цигља
од
десет
година
,
полак
од
киша
разтопљене
а
полак
од
дечурлија
поломити
.
пред
пенџер
сијасет
развалити
куп
труо
трска
и
рогоз
.
на
бунар
стајати
на
земља
два
ђерам
,
који
само
тај
фалити
што
јесам
горе
,
а
поред
њи
трећи
дрво
за
нов
ђерам
,
и
опет
се
вод
из
бунар
на
уже
вући
.
дрво
за
ватра
како
јесам
пре
два
недеља
донешен
из
шум
,
тако
и
стајати
на
кола
док
се
сав
,
један
по
један
неположе
.
и
опет
се
у
Страшимировој
кућа
највише
викати
и
терати
у
ред
.
куд
се
год
ко
окренути
,
сав
он
јесам
нешто
неправо
и
нестоји
он
добро
,
ал
ники
непоправља
нит
намештати
.
Баћа
Страшимир
јесам
прек
мрзећ
човек
.
од
рана
зор
до
мркли
мрак
,
мого
јесам
у
његов
кућа
само
вика
и
псовка
чути
.
Час
јаукати
зељов
како
он
јесам
одаламити
домаћица
кад
јесам
очупан
патак
с
’
огњиште
повуко
,
час
цичати
назимче
,
који
јесам
Страшимиров
син
крста
поломити
,
што
јесам
тело
гладан
у
кочина
,
час
кречити
гусак
,
што
она
јесам
слуга
вила
доватити
,
кад
јесам
теро
живина
да
неразмеће
плева
.
моћи
се
свашта
заклон
наместити
,
боље
бити
бити
да
јесам
трска
плева
пошити
него
што
у
лудост
у
купа
трун
,
бар
неби
живин
плева
расмећала
нит
бити
слуга
живина
таманити
,
ал
бесан
Страшимир
мислити
,
зар
смести
ко
у
штогод
дирнути
,
кад
ја
казати
:
недирај
.
Баћа
Страшимирове
слуга
јесам
никад
за
његов
трпеза
сести
,
зар
да
се
и
вашка
,
ко
господар
рана
—
и
тако
јесам
и
бити
.
лебац
што
јесам
за
слуга
месити
горети
јесам
бити
,
него
чича
Добренове
отрушнице
.
Што
он
јесам
иза
ручак
остати
тај
јесам
волити
бацити
него
млад
дати
,
ил
јесам
дотле
држо
док
се
јесам
укварити
па
она
јесам
онда
давати
,
а
ако
јесам
свиња
код
кућа
бити
ни
тај
јесам
слуга
добијати
.
Даћу
ја
тај
онај
,
велим
Баћа
Страшимир
,
који
хтети
ја
опет
вратити
,
и
кад
год
јесам
тај
урадити
,
чудити
се
јесам
свој
мудрост
како
он
умести
кућа
да
чувати
,
а
јесам
умо
да
измудри
одкуд
јесам
он
слуга
са
тај
мршав
рана
онако
дебео
.
Баћа
Страшимир
бити
јесам
луд
џимрија
.
он
јесам
мислити
да
он
оно
ништа
некошта
зашто
он
новац
јесам
бројати
,
па
јесам
навек
говорити
:
ваљда
јесам
ја
луд
да
трошити
новац
за
тричав
чипка
и
циц
,
нек
они
себе
куповати
како
знати
,
ја
за
тај
мода
недам
ни
пребијен
пар
.
ал
ма
да
јесам
Баћа
Страшимир
новац
бројати
,
опет
кад
јесам
ћер
у
село
у
кола
одлазити
,
дванајст
сукња
јесам
повешати
на
себе
а
толико
остати
јесам
на
раф
,
осим
тај
тај
јесам
два
низа
дукат
на
врат
,
тај
јесам
рукавица
на
руво
,
лепеза
,
свилен
шал
,
атласки
марама
,
бечки
чипка
,
париски
шлингерај
,
презлетне
из
златан
Праг
,
калнери
по
журнал
,
ал
штаје
зато
Баћа
Страшимир
марити
,
он
јесам
дати
сваки
да
запатити
прћија
па
тоје
из
њин
прћија
.
Баћи
Страшимир
моћи
јесам
само
мило
бити
,
кад
јесам
слушо
како
се
сељанин
чудити
одело
његов
ћер
.
тај
хтети
извући
лутрија
—
који
овај
добити
.
и
хтети
боме
—
јер
оне
ништа
више
и
невреде
нег
што
коштати
онај
одело
на
она
:
кад
јесам
будан
навек
се
ил
између
себе
ил
ским
други
свађати
и
протеривати
,
и
у
тај
ји
пролазити
дан
,
а
кад
јесам
лећи
да
спавати
,
као
да
јесам
ји
покле
,
ни
да
се
макнути
,
ни
да
се
бар
једанпут
преврнути
,
него
ди
јесам
пасти
,
ту
јесам
и
остати
.
моћи
јесам
кућа
над
она
горети
,
моћи
јесам
топ
преко
њи
пуцати
оне
спавати
—
као
да
ни
мува
немати
да
по
соба
зујати
.
сунце
већ
у
велик
подни
нагињати
,
кад
се
материн
маза
бити
,
и
тек
сад
настајати
права
гњилење
и
зевање
,
џоњати
по
читав
сат
у
кревет
док
се
не
усудити
да
на
земља
саћи
.
Још
док
спавати
мати
она
застирати
прозор
да
ји
сунце
не
пробудити
,
како
лепо
мирно
спавати
—
гулубице
мали
као
окупан
гријота
ји
јесам
пробудити
и
неки
ји
нек
се
мати
мазити
,
да
што
јесам
сиротиња
нег
да
радити
,
ако
хтети
и
газда
ко
и
сиротиња
издирати
нашто
он
јесам
онда
бити
газда
.
тако
јесам
Страшимирова
жена
мислити
,
а
што
она
казати
муж
јесам
држо
да
ники
паметан
неуме
рећи
,
а
и
како
неби
дати
жена
за
права
.
тај
његов
ћер
толико
јесам
порадити
,
да
она
,
који
дан
ноћ
на
шву
седити
неби
моћи
толико
урадити
,
који
јесам
тај
само
без
у
сандук
,
на
како
јесам
тај
силан
ћилим
шлингерај
и
хеклерај
!
вредан
нетреба
време
,
он
у
час
радити
,
фалити
свој
ћер
,
говорити
јесам
јесам
себе
Баћа
Страшимир
,
ал
и
тај
јесам
мого
да
се
начудити
одкуд
месо
и
маст
тако
брзо
нестајати
као
да
се
само
јести
,
па
немож
намлети
,
тек
што
јесам
испрего
коњ
из
сувача
ватати
опет
,
жито
једва
дотрајати
до
нов
,
од
зоб
се
тек
порција
платити
с
’
кокурузи
немош
ни
пролеће
доватити
,
ниодкуд
с
’
други
страна
крајцара
него
ако
хтети
који
марвинче
да
продати
.
бадава
мислити
јесам
Баћа
Страшимир
јесам
чист
посо
,
што
ја
тако
тешко
излазити
на
крај
а
тај
чича
Добрен
немати
толико
ни
земља
ни
марва
па
опет
јесам
код
он
све
пуно
—
бадава
јесам
чист
посо
.
—
да
боме
да
јесам
,
казати
навек
на
тај
Страшимирове
реч
његов
жена
и
хтети
ни
бити
друкчије
,
догод
јесам
тај
матор
вештица
жив
.
у
Страшимировој
кућа
бити
јесам
још
један
стар
баба
.
ники
од
слуга
јесам
знати
шта
јесам
она
газда
род
,
ал
судити
по
злоставлењу
;
,
што
он
сваки
дан
претрпити
држати
јесам
,
да
немож
бити
другчије
него
да
он
јесам
маћија
,
па
она
сад
ваљда
враћати
што
он
јесам
она
док
јесам
нејачак
бити
на
поклон
давати
.
јесам
проћи
дан
а
да
сирот
жена
јесам
ма
који
из
кућа
грдити
,
а
кад
год
јесам
Страшимир
опазити
,
да
он
што
год
у
кућа
на
мањак
ићи
,
морати
јесам
бедан
старица
и
бој
подносити
.
„
тај
вештицо
један
,
тај
ја
кућа
таманити
“
деро
се
онда
Страшимир
на
она
и
мећо
јесам
на
свакојак
мука
само
да
дознати
дал
јесам
вештица
.
јадан
баба
,
изгледати
јесам
већ
као
труо
дрво
који
јесам
на
друго
здраво
наслонити
па
се
само
дотле
управо
држати
,
док
он
први
ветар
од
противан
страна
нестровали
,
несрећан
жена
јесам
ни
моћи
од
бој
већ
другчије
ни
ићи
већ
,
ил
пузити
ил
се
на
зид
наслањати
.
—
еј
жива
он
се
у
кости
змија
сакривати
—
тај
отров
Страшимир
—
како
мучити
тај
сирот
жена
—
никад
он
чист
посо
у
кућа
и
небио
,
како
ружити
тај
невин
душа
.
какав
отац
такав
син
.
земља
баћа
Страшимир
упирати
јесам
у
њива
чича
Добренову
.
млад
Мирко
упозно
се
на
тај
њива
,
још
пре
нег
што
јесам
поћи
у
школа
сеоски
,
са
Вук
Страшимировим
син
,
а
кад
јесам
у
школа
поћи
,
морати
јесам
се
и
дружити
.
Чича
Добрен
јесам
бити
мило
тај
дружење
,
ал
он
јесам
мора
трпити
,
да
он
дете
нејде
само
преко
пустара
у
село
у
школа
.
А
боме
и
јесам
и
бити
Вук
Страшимировић
Мирка
за
другар
.
Вук
јесам
сушти
отац
Страшимир
—
и
куд
хтети
ивер
од
клада
,
што
казати
:
показати
ја
с
’
ко
се
дружити
,
па
хтети
ти
казати
какав
јесам
,
тај
јесам
цео
истина
.
Вук
јесам
имо
један
булдока
—
вашка
,
који
њушка
тако
изгледати
као
да
навек
резати
.
тај
јесам
бити
веран
друг
Вуков
.
тако
јесам
исто
и
Вук
изгледо
,
ни
мало
мргодан
ни
пакостан
јесам
тај
псето
од
Вук
бити
,
па
и
само
он
име
казати
да
јесам
бити
благ
.
кум
,
који
он
јесам
крстити
,
морати
јесам
за
цео
врло
паметан
човек
бити
,
кад
јесам
унапред
знати
какав
хтети
Вук
бити
,
те
он
јесам
тако
згодан
име
надено
.
и
с
’
тај
неприлика
мора
се
Мирко
дружити
,
јер
јесам
имо
скиме
други
.
ал
и
тај
јесам
моћи
дуго
трајати
,
какав
јесам
дружење
анђео
с
’
нечастив
,
јагње
с
’
вук
.
Што
јесам
ненаравнија
свеза
тај
се
пре
сам
од
себе
раскинути
морати
.
бити
јесам
око
мали
госпојин
.
—
Вук
доћи
на
чича
Добренов
салаш
,
и
позвати
Мирка
да
ићи
шњиме
у
његов
виноград
.
Мирко
дуго
јесам
тео
ал
напослетку
се
приволети
.
на
свој
несрећа
отићи
и
Мирков
јагње
за
она
.
Чим
јесам
се
одмакнути
од
салаш
одмаје
почо
Вук
бацати
се
из
пударке
на
живина
,
који
мирно
по
ливада
вадити
из
земља
шкодљив
црв
.
Мирко
он
говорити
да
неваља
шта
радити
а
он
се
осећи
на
он
:
ајд
,
пропасти
ваљда
баш
ако
који
и
убити
.
тек
што
јесам
корачити
на
Страшимирове
њива
а
Вук
напујка
булдока
за
један
назимче
.
Свинче
беж
,
а
кер
за
он
,
па
кад
он
стигнути
а
он
држ
за
уво
,
свинче
себе
а
кер
себе
,
што
се
већма
несрећно
марвинче
дерати
,
тај
се
грохотан
луд
Вук
церекати
.
—
Чекај
Мирко
,
сада
хтети
јести
крмећи
месо
.
он
тај
говорити
,
а
псето
се
већ
вратити
и
носити
уво
од
назимче
.
тај
јесам
вашка
,
тако
требати
,
а
не
бити
смрзнути
ка
овај
Мирко
,
што
хтети
бити
ваљда
попасти
кад
се
боја
крв
.
кад
јесам
доћи
у
виноград
,
Мирко
сести
у
колеба
у
лад
,
а
Вук
трч
,
брже
боље
,
па
се
верити
и
дерати
кроз
бодљив
шипраг
,
велим
,
да
видити
јел
долијати
лија
,
што
она
јесам
синоћ
виг
наместити
—
и
док
јесам
један
десет
избројати
,
ал
он
трчати
и
носити
и
гњездо
и
голуждрав
тичић
а
матор
кос
.
сад
хтети
она
ом
судити
,
код
мана
јесам
прек
суд
—
па
док
јесам
трено
а
он
се
смејати
—
гле
сад
јесам
сав
у
један
глава
кратак
,
ајд
идте
управо
под
чокот
,
сад
моћи
ом
у
трба
товарити
неморате
бар
онај
трунтав
главурда
за
себе
вући
—
ха
,
ха
,
ха
,
јел
уш
Мирко
?
Мирка
се
кожа
од
чудо
јежити
гледећ
како
овај
крвник
у
велик
задоволству
сатирати
невин
жив
.
—
Ал
Вук
како
моћи
тако
бездушан
бити
,
како
бити
твој
отац
бити
,
да
ти
ко
глава
одкине
,
погледати
само
ту
несрећан
мати
,
како
жалостив
гледити
,
па
како
јесам
она
се
очи
наводнити
.
Знаш
шта
ми
јесам
говорити
господин
учитељ
:
Неодврати
лице
твој
од
бедник
до
бог
уздисај
његов
допирати
кад
се
на
ти
заплакати
.
па
знати
штосмо
у
диктандо
писати
да
бог
казати
:
ако
на
гњездо
птичији
наићи
и
птичић
ил
јаје
наћи
,
оставити
он
,
ако
хтети
да
ти
добро
будан
и
да
дуго
поживети
на
земља
.
богами
Вук
,
тај
хтети
добро
проћи
,
видити
како
тај
кос
тећи
суза
,
тај
суза
видити
бог
,
он
овај
видити
.
ко
сузити
невин
на
очи
натерати
,
тај
хтети
јесам
плаката
,
а
ники
он
се
хтети
смиловати
.
—
какав
суза
?
да
ти
тако
стиснути
и
ти
бити
чорба
на
очи
потећи
,
какав
суза
?
ти
ваљда
мислити
да
и
онај
зелено
дрво
плакати
,
кад
он
одсећи
,
па
из
он
вод
поћи
,
ајд
нелудуј
жалосна
врба
.
Мирко
јесам
сада
,
гледо
свакојако
,
да
бар
матор
кос
живот
спасти
.
он
се
бити
усудити
и
да
он
отети
,
ал
кад
он
Вук
рећи
:
ајд
пробати
,
ако
јесам
рад
да
осетити
какав
јесам
у
булдока
зуб
,
он
јесам
мора
мирно
гледати
шта
хтети
бити
.
сад
хтети
тек
права
кривац
судити
.
Чекај
мало
,
ти
хтети
ом
глава
откинити
.
Учитељ
јесам
каза
да
требати
но
правда
судити
,
сад
хтети
и
ти
добити
,
што
јесам
права
.
тај
јесам
крив
,
и
зато
јесам
ти
оставити
напослетку
,
да
гледати
најпре
мука
свој
деца
,
и
баш
с
’
тај
хтети
тај
ом
глава
одкинути
.
тај
јесам
ништа
,
док
јесам
трено
глава
немати
,
тај
јесам
никакав
мука
.
дед
пружити
језик
,
он
хтети
ти
најпре
ишчупати
,
да
се
немош
ником
потужити
,
учитељ
јесам
говорити
да
јесам
човек
много
лакше
кад
се
ко
потужити
на
сав
терет
.
—
То
рећи
па
завући
мали
ножић
у
грло
тичији
и
извући
полагано
да
дуже
бости
крвав
језик
—
кос
задрктати
и
залепршати
се
,
а
Вук
ладнокрвно
даље
продуживати
.
—
„
Чекајте
мало
тај
црн
кос
,
с
’
погреб
ваш
још
вити
готов
“
па
он
а
забости
оштриљ
од
нож
најпре
у
један
,
па
после
у
други
око
:
хајд
сад
ићи
па
бирати
који
јесам
леп
грозд
,
да
ти
казати
пошто
јесам
ранка
.
Шта
велим
Мирко
,
јел
паметан
онај
судија
из
маџарски
буна
,
што
ми
јесам
катихета
за
он
преповедо
.
сад
тек
видити
како
јесам
тај
добро
ићи
у
школа
.
Видиш
сад
бити
криво
судити
,
што
тако
што
навек
хтети
да
преповедати
,
па
бити
навек
ишо
у
школа
;
него
све
како
јесам
онај
онај
ударити
камен
,
а
он
он
леб
,
како
јесам
опет
онај
,
непријатељ
свој
наћи
ди
над
неки
дубок
провалија
спавати
,
па
он
пробудити
да
непадне
унутра
,
и
сав
тако
којешта
.
Мирка
јесам
готово
грозница
од
чудо
уватити
:
—
у
Вук
,
вући
ти
се
црево
,
у
крвопија
страшан
,
куд
хтети
тај
грешан
дуг
.
Шта
ти
јесам
криво
тај
незлобан
створење
божији
,
зар
ти
по
читав
ноћ
непева
нака
лепо
бадава
,
па
зар
незаслужује
што
појести
,
ето
тамо
у
село
бирташ
не
само
да
ранити
свирац
него
он
још
плаћати
,
како
се
не
смиловати
на
песма
његов
.
Шта
песма
?
марити
ја
за
његов
песма
.
ја
најволији
кад
чути
да
ко
запевати
,
а
кад
видити
како
се
ко
превијати
и
јаукати
,
ди
јесам
нога
ил
рука
сломити
,
ил
око
избити
,
ја
хтети
да
пукнути
срце
од
смеј
.
па
какав
тај
штета
чинити
продужити
Мирко
,
ја
јесам
мој
отац
говорити
,
да
тица
више
асна
чинити
него
штета
.
једанпут
јесам
,
казати
,
један
краљ
заповедити
,
да
сав
врабац
по
његов
царство
потући
,
зато
што
јесам
он
врабац
трешња
пипати
,
и
плаћа
јесам
за
сваки
глава
толико
,
да
кад
јесам
он
издонашали
глава
јесам
мого
поплаћати
,
а
кад
опет
до
година
а
оно
ни
један
трешња
па
боме
и
никакав
други
воће
,
појести
сав
гусеница
што
јесам
ји
дотле
врабац
таманити
,
те
дати
опет
трошити
новац
и
куповати
наново
из
далек
земља
врабац
—
ето
тај
он
што
се
у
божиј
посо
плетати
.
—
Хајд
небулазни
мајкин
голубак
,
на
што
ти
јесам
дати
бог
рука
,
нег
да
недаш
да
ти
ма
какав
шум
пркосити
.
ја
викати
по
виноград
да
се
одерати
,
а
он
ни
девет
брига
,
као
да
он
јесам
он
засадити
,
завуко
се
као
какав
бег
под
добар
чокот
па
бирати
што
он
јесам
воља
,
ето
тај
он
шта
јесам
напослетку
избиро
—
и
што
он
јесам
воља
.
—
тај
сав
,
ако
он
и
неби
мого
отерати
,
јесам
он
треба
тако
злоставити
,
боље
и
да
ти
јесам
пропо
сав
виноград
него
да
ти
пропасти
душа
,
ил
зар
моћи
што
заменути
душа
.
тај
ко
изгубити
благо
,
још
јесам
пропасти
,
ко
изгубити
нада
само
јесам
полак
пропасти
,
а
ко
изгубити
душа
,
сасвим
јесам
пропасти
.
само
да
јесам
бити
,
пређашни
недеља
у
црква
,
па
бити
чути
,
како
јесам
свештеник
светово
сав
деца
,
да
негубе
дух
,
да
нетамане
тица
,
па
јесам
тај
ради
овај
преповетку
преповедо
:
„
Дође
једанпут
једном
врло
богатати
човек
незнан
путник
у
кућа
.
Домаћину
провести
он
свуда
по
свој
доми
показати
он
сав
свој
благо
.
Путник
кад
јесам
сав
тај
видити
,
јесам
се
мого
доста
надивити
,
ал
како
се
још
мора
залудити
,
кад
он
домаћин
рећи
,
да
јесам
он
при
сав
тај
несрећан
човек
.
Путник
се
окренути
авлија
наопако
,
тај
зар
имати
,
велим
,
реч
,
који
бити
смести
прећи
преко
усна
,
а
да
ти
срећа
нефале
.
имати
одговорити
он
домаћин
„
нефали
јутро
,
пре
вече
.
“
кад
јесам
о
вече
бити
,
увести
домаћин
путник
у
трапезарија
.
за
трпеза
сести
девет
здрав
,
млад
људи
,
као
девет
Југовић
,
и
домаћин
са
суза
у
ока
,
који
путник
јесам
опазити
,
рећи
:
овај
јесам
мој
син
.
А
—
још
ја
ники
јесам
тако
лепо
преварити
,
повикати
сав
усхићен
путник
,
зар
се
моћи
с
’
овај
соко
несрећан
бити
,
тај
погледати
отац
који
ли
јесам
леп
,
који
ли
здрав
,
каквали
јесам
тај
јуначки
плећа
.
тај
и
јесам
тежак
јад
мој
,
одговорити
жалосним
глас
отац
,
сав
ии
јесам
дати
бог
,
лепота
,
крепост
,
памет
и
здравље
,
ал
поред
сав
тај
само
тек
просјак
моћи
бити
,
јер
што
највише
вредити
уза
она
јесам
,
очи
—
они
јесам
слепац
,
слепац
код
толики
благо
.
е
ја
јесам
она
свој
рука
ископо
очи
.
ја
јесам
у
младост
свој
мали
тичићама
очи
вадити
.
суза
њин
мати
,
бог
јесам
на
срце
пасти
,
и
он
пустити
праведан
сав
гњев
ка
ја
.
сад
се
кајати
ал
доцкан
.
“
Вук
овај
преповетка
,
место
да
јесам
заплашити
,
још
он
јесам
већма
на
зло
распалити
.
—
А
и
тај
попа
,
гледати
да
се
доцкан
непокајеш
,
него
се
оканити
једанпут
тај
твој
бог
.
Учини
ја
ти
штогод
ако
смети
а
моћи
сав
шњим
претити
.
не
моћи
ни
себе
да
бранити
,
а
да
бранити
други
.
ено
мој
отац
псовати
по
читав
дан
и
он
и
седморо
небо
његов
,
и
сав
оне
,
који
јесам
шњим
у
тај
небо
,
па
шта
ми
фалити
?
Чија
јесам
сламати
велик
ил
наш
ил
ваш
,
чији
амбарови
дуг
,
ил
наш
ил
ваш
,
па
чији
јесам
поље
широк
наш
ил
ваш
.
уздавати
се
ти
само
у
тај
твој
приповедке
,
па
пробати
само
један
зрно
запипати
,
кад
ти
ја
некажем
,
па
хтети
видити
,
оћул
и
ти
с
’
гркљан
и
језик
ишчупати
.
—
сирот
јагње
јесам
знати
,
шта
овај
звер
његов
млад
господар
претити
,
него
баш
у
тај
пар
спасти
на
онај
чокот
,
ди
јесам
леп
смедеревка
.
тај
тако
разљутити
Вук
да
се
јесам
мого
више
уздржати
;
—
„
држ
булдок
,
“
и
док
јесам
Мирко
дрекно
,
ал
већ
се
гркљан
невин
јагње
у
булдокови
усти
крвавити
.
—
А
јао
мој
јагње
,
а
јао
мој
јагње
.
—
узети
па
он
носити
сад
кад
јесам
твој
,
ја
нетреба
,
и
онако
бити
код
кућа
постити
,
да
ви
ја
јесам
месо
спремити
.
—
Мирко
узети
јагње
,
казати
Вук
да
више
никад
хтети
шњиме
ићи
и
да
хтети
казати
господин
кад
отићи
у
школа
.
Вук
срдито
одговорити
:
„
марити
ја
“
и
тако
се
растати
.
кад
Мирко
доћи
кућа
,
преповедити
све
по
ред
ко
што
јесам
бити
.
—
Добра
синак
кад
јесам
и
тај
читав
кућа
дошо
,
одговорити
он
Добрен
,
кад
јесам
све
саслушо
—
добро
јесам
радио
,
лепо
јесам
говорити
,
ал
јесам
знати
ко
јесам
говорити
.
Чуј
ја
старати
да
ти
један
казати
:
који
кор
зао
баћа
обешчастити
.
Несветуј
зло
да
ти
неомрзне
световати
мудар
и
заволити
хтети
тај
.
говорити
праведан
и
он
јесам
готов
примати
.
Кажи
мудар
његов
погрешка
и
бити
мудар
;
—
ал
тај
јесам
дете
мој
учити
луд
,
а
лудина
јесам
глава
разбијен
лонац
,
усути
свет
наука
,
она
хтети
истећи
.
само
тај
бити
чедо
мој
и
одсада
добар
,
и
неслушај
што
будала
лупа
,
хтети
он
тај
олако
проћи
;
неваљао
остављати
бог
за
погибеони
дан
.
нек
се
ники
нефали
,
ко
се
бог
небоји
са
свој
имање
;
јер
богати
осиромашити
и
загладнише
а
који
бог
требати
,
ти
имати
сваки
благо
.
као
сан
онај
који
се
бити
,
тако
хтети
синути
мој
добар
,
уништити
господ
срећа
онај
,
који
јесам
неваљао
.
у
лаж
јесам
плитак
дно
.
јесам
проћи
од
тај
доба
ни
недеља
дан
,
а
већ
јесам
мого
Вук
увидити
,
да
бог
ником
дужан
неостаје
и
да
хтети
кад
тад
ђаво
доћи
по
свој
.
Вук
се
боја
да
хтети
чича
Добрен
искати
од
Страшимир
јагње
,
па
пре
нег
што
јесам
се
овај
двојица
састати
,
украсти
један
јагње
из
свој
чопор
,
донети
он
Мирков
кућа
,
па
казати
,
да
јесам
тај
отац
он
посло
она
за
онај
што
јесам
њин
вашка
удавити
.
Вук
јесам
тај
учинити
што
се
одвити
боја
Страшимирови
песница
,
јер
баћа
Страшимир
кад
почети
ударати
он
се
неуме
оканути
,
него
лупати
дотле
,
док
чути
дух
у
човек
—
ал
шта
се
бојати
јесам
се
убојати
.
Чича
Добрен
јесам
бити
код
кућа
,
кад
јесам
Вук
јагњити
дона
,
а
кад
јесам
дошо
кући
а
он
узети
Вуков
јагње
под
пазуво
,
па
ајд
управо
на
салаш
баћа
Страшимиров
.
Помоз
бог
,
баћа
Страшимир
!
—
бог
ти
помого
чича
Добрен
,
ко
јесам
добро
?
—
Добра
јесам
фала
бог
,
ево
дона
јесам
тај
јагње
,
што
јесам
ја
по
Вук
у
накнада
посло
,
ја
немота
брата
твој
јагње
примити
,
ја
јесам
месо
од
онај
јагње
појести
па
тај
он
неможемо
дати
,
а
Марка
опет
ни
кожа
неда
,
јагње
јесам
његов
,
он
он
јесам
из
рука
одранити
.
глава
за
глава
брата
,
а
ја
тај
немого
ти
донети
,
него
ево
тај
твој
,
па
нек
тај
јесам
просто
,
а
ако
баш
хтети
да
терати
мак
на
конац
,
и
ту
се
насмејати
Добрен
,
а
ти
кад
заклати
један
твој
јагње
пошљи
ми
гркљан
од
он
,
само
посветовати
тај
твој
дерати
да
се
у
добар
памет
узети
.
—
какав
јагње
,
какав
деран
,
јесам
ја
ти
чича
Добрен
ни
по
ко
јагње
послати
.
—
А
ето
давати
у
лаж
плитак
дно
,
приватити
Добрен
—
међер
тај
јесам
јагњити
твој
син
од
некуд
укро
.
дед
сасецдер
он
брајко
мало
тај
дугачак
нокат
.
Баћа
Страшимир
јесам
требати
двапут
рећи
.
зовнути
Вук
из
соб
напоље
,
а
овај
незнајући
да
се
о
његов
кожа
радити
изаћи
па
испасти
пред
отац
,
—
„
евоме
шта
хтети
.
“
Страшимир
и
неодговори
шта
хтети
,
него
држ
за
кика
,
па
он
дигнути
горе
,
па
он
спустити
доле
,
па
после
зграбити
неки
сапиште
,
па
преко
леђа
,
преко
трбуа
,
преко
уш
,
ди
год
он
јесам
доватити
,
удрити
и
превртати
,
а
иза
сваки
ударац
ређати
грд
иза
грд
псовка
—
и
да
недотрчаше
слуга
и
неуплете
се
чича
Добрен
,
бити
он
умлатијо
.
ал
јесам
тај
Страшимир
Вук
тука
,
што
јесам
напујдо
вашка
на
туђ
јагње
,
ни
за
онај
богопротиван
реч
,
тука
он
јесам
што
јесам
укро
јагње
свој
а
не
туђ
.
Баћа
Страшимирова
кућа
јесам
моћи
црн
и
прљав
бити
,
ал
јесам
опет
видовит
свет
говорити
,
да
он
јесам
кућа
шарен
.
Чим
се
сутра
дан
Вук
од
бол
придиго
,
баћа
Страшимир
он
јесам
дозво
предати
се
,
па
он
јесам
река
:
—
дед
момак
,
кад
умети
кућа
штета
правити
,
ваљда
хтети
штогод
и
привредити
моћ
.
данас
хтети
овца
,
а
чобан
нек
доћи
кућа
да
радити
,
па
тамо
отворити
очи
добро
како
хтети
ми
се
који
овца
ојагњити
,
ил
који
посмрче
мати
себе
стећи
.
тај
он
јесам
река
,
а
јесам
додо
ако
бог
да
,
а
јесам
ни
треба
;
јер
бог
извадити
јесам
још
од
створење
свет
из
ђаволски
пословати
свој
рука
.
кад
јесам
Вук
отишо
овца
,
он
јесам
гледо
све
како
хтети
близу
туђ
чопор
дотерати
,
да
се
како
год
помешати
овца
а
тај
бити
се
већ
дати
штогод
забашурити
,
ал
чобан
,
који
познавати
сваки
овца
по
глас
,
а
јагње
по
мати
неда
се
варати
.
кад
јесам
видити
да
тај
непомаже
,
а
он
се
досетити
нешта
други
.
наумити
да
одмамити
чобан
од
стадо
,
дотерати
свој
овца
близу
један
туђ
чопор
а
он
се
тајом
одмакнути
даље
,
па
повикати
из
сав
грло
:
„
Упуј
курји
,
недајте
чобан
,
ево
курјак
.
“
кад
чобан
он
дотрчати
а
он
се
смејати
свој
мајсторија
.
Ди
јесам
курјак
?
питати
чобан
.
—
Ева
он
.
ди
јесам
?
тај
зар
невидите
,
ето
он
пред
ви
—
тај
ето
ја
јесам
курјак
,
ја
се
име
Вук
а
тај
јесам
курјак
,
вич
да
јесам
бити
у
школа
,
сад
бити
знати
,
па
се
неби
дати
варати
,
ха
,
ха
,
ха
,
—
ал
за
тај
дебео
шал
умал
што
непонесе
на
леђи
још
дебео
батина
чобански
,
а
кад
јесам
овца
дошо
а
он
једва
јесам
и
свој
покупити
,
а
камо
ли
да
јесам
и
туђе
задобити
.
сутра
дан
ал
доцкан
увидити
Вук
,
да
ко
једанпут
слагати
,
да
он
се
други
пут
неверује
,
ма
да
истина
казати
.
овца
јесам
он
пасти
поред
ада
,
он
сести
под
један
дрво
,
у
једанпут
расути
он
се
овца
по
пољана
као
риба
по
вода
кад
чапља
преко
њи
прелет
ил
пилић
код
квочка
кад
пасти
на
њи
кобин
сен
.
док
јесам
Вук
тамо
отрчо
,
ал
двојица
његов
имењак
зграбити
сваки
па
један
печење
па
вући
у
шум
.
„
Упуј
курји
,
недајте
људи
однети
курјак
овца
.
“
Чобани
мирно
седити
код
свој
стадо
сам
себе
говорити
:
„
гледати
ти
лагати
,
опет
нем
мир
,
чекати
довабити
ти
он
,
кад
он
толико
вабити
.
“
кад
јесам
већ
искупити
и
пребројо
сав
овца
,
фалити
он
десет
комад
.
два
јесам
видити
да
јесам
курјак
одвући
,
а
куд
јесам
се
други
делити
никад
више
дочути
јесам
.
много
јесам
јагње
за
мати
заплакати
,
кад
се
десити
чиј
чопор
близу
Баћа
Страшимиревог
па
јесам
чудо
,
што
још
за
бео
дан
јесам
мого
Страшимиров
син
наћи
свој
овца
,
него
јесам
нашо
што
ни
тражити
јесам
.
—Чича
Добренов
чобан
,
миран
човек
,
седити
па
пасти
свој
стадо
а
Вук
Страшимиров
доћи
па
с
’
небо
па
у
ребро
:
—
хеј
чобан
тај
јесам
утрчати
мој
овца
—
—
Мор
нејди
тамо
,
нерасмлашуј
ја
овца
,
немати
ту
ничији
овца
више
—
—
ти
јесам
лопов
,
продерати
се
на
чобан
Вук
,
тај
јесам
лопов
,
кад
недаш
да
ти
преметати
.
—
Стана
да
ти
казати
,
који
лопов
нитков
један
,
па
удар
Вук
наџак
одуд
,
па
ударити
отуд
.
Вук
шкрипити
зуб
,
упињати
се
ко
рчак
,
да
чобан
у
очи
скочити
,
ал
ништа
непомаже
,
у
љут
беснило
сав
сетити
се
свој
добар
пријатељ
,
па
повикати
:
„
држ
недај
булдок
“
,
ал
од
булдока
ни
трагати
ни
глас
.
Чобану
се
сад
учинити
смешан
овај
немоћан
беснило
,
ударити
он
још
посљедни
пут
,
па
он
одгури
од
себе
—
ето
ти
на
,
ко
шта
радити
сав
себе
.
—
Плачући
отићи
Вук
да
бар
наћи
булдока
,
кад
већ
овца
немати
.
вабити
јесам
и
вабити
,
ал
као
да
јесам
он
курјак
појести
,
нит
он
чути
,
нит
видити
.
Вук
се
упутити
у
густиж
да
он
тамо
тражити
,
морати
да
јесам
далеко
курјак
одвијо
.
јесам
ишо
више
од
педесет
кокорачаји
,
кад
наићи
на
крвав
траг
,
ајд
за
трага
,
крв
сав
више
и
више
,
уједанпут
трупина
и
који
?
булдок
—
мртав
,
удавити
он
курјак
.
Рис
се
већма
неразјари
кад
он
лав
за
врат
шчепати
,
ко
Вук
,
кад
јесам
видити
крв
свој
булдока
,
колко
он
се
год
дати
толико
јесам
одскочити
од
земља
,
и
што
јесам
икад
мого
грунути
се
о
земља
,
а
после
јесам
кидо
аљина
са
себе
и
чупа
кос
из
глава
,
сав
овца
да
јесам
он
курјак
подавити
само
да
јесам
булдок
осто
:
ал
ко
зло
чинити
нек
се
добар
а
ненад
.
—
Очину
воља
јесам
испунијо
,
два
овца
курјак
одвући
,
осам
чобан
сакрити
,
булдок
удавити
,
он
испребијати
—
зло
иза
зло
.
Баћа
Страшимир
кад
јесам
овај
чути
—
само
јесам
избечити
очи
стисно
песница
—
и
шкрипно
зуб
:
„
сам
ђаво
,
већ
јесам
на
Добреновој
страна
.
“
Чина
.
од
тај
доба
јако
јесам
омрзно
Страшимир
на
чича
Добренову
кућа
а
Вук
још
већма
.
Страшимир
јесам
само
вребо
прилика
да
добити
чобан
Добренова
,
а
и
чича
Добрен
тешко
да
бити
с
миран
кожа
пропустити
.
Већ
јесам
наново
школа
почети
бити
.
Мирко
јесам
навек
мора
раније
одлазити
а
доцније
долазити
из
школа
,
да
се
како
год
несукоби
с
Вук
.
у
школа
сав
јесам
он
деца
осим
Вук
ко
брата
волети
.
Мирко
јел
имо
јесам
умо
казати
немати
,
а
јел
мого
јесам
он
се
дати
да
рећи
хтети
.
Колка
јесам
добар
брат
,
толико
јесам
и
добар
ђак
бити
.
на
скамија
,
ди
јесам
његов
место
бити
,
јесам
јесам
учитељ
свој
рука
,
златан
словити
написо
:
дика
школа
,
а
радост
родитељ
.
Вук
напротив
данас
јесам
овај
подеро
пропис
,
сутра
просо
онај
мастило
,
прексутра
разбити
један
нос
,
други
глава
,
ћуп
и
пенџер
сам
јесам
онда
цео
кад
Вук
јесам
у
школа
,
доћи
ма
у
који
доба
,
ко
клечати
?
—
Вук
;
који
бити
?
—
Вук
;
ко
затворити
?
—
Вук
.
сав
јесам
већ
помодрити
од
силан
бој
,
ал
на
пас
рана
на
пас
и
зарасти
.
вук
у
школа
а
Вук
из
школа
.
—
бадава
јесам
сав
школски
запт
,
кад
јесам
код
кућа
дете
распустити
бадава
сав
учитељски
мука
,
кад
јесам
оно
из
материн
груда
неваљалство
посисати
.
Пакосна
лења
мати
,
никад
неодран
добра
вредан
син
.
бадава
јесам
онда
дете
у
школа
шиљати
,
кад
јесам
најпре
код
кућа
сав
зло
попримати
.
кад
курјак
дотле
у
шума
расти
,
док
неизвечба
поред
мати
,
како
се
јагањац
давити
—
тај
никад
пас
непостаде
.
Кућа
се
правити
толико
година
,
а
колко
требати
док
се
срушити
?
нек
седити
дете
ако
хтети
и
десет
година
у
школа
,
само
кад
доћи
кућа
,
нек
сав
оно
што
јесам
он
у
школа
научити
грдити
и
за
лудорија
држати
,
нетреба
више
од
месец
два
—
па
хтети
јесам
и
обићи
.
така
деца
учити
добра
,
тај
се
звати
сипати
вод
у
ћуп
без
дно
.
тако
дете
сав
оно
што
у
школа
чути
,
на
зло
извртати
.
јесам
тај
да
ом
школа
неваља
чин
јесам
дете
неваљало
.
цвет
јесам
цвет
,
ал
паук
по
цвет
брати
јед
—
а
чела
скупљати
мед
.
добро
јесам
само
за
добар
створити
још
из
почетак
,
такође
зло
,
за
зао
.
ето
за
сваки
потреба
човечији
створити
јесам
вод
и
ватра
и
гвожђе
и
со
и
брашно
и
млеко
и
мед
и
крв
од
грозд
и
масло
и
аљина
,
ал
вод
добар
гасити
жеђ
,
а
нечастив
дава
људи
.
на
ватра
кувати
добар
ручак
,
а
зао
шњом
кућа
пасти
,
гвожђе
ратар
орити
земља
,
а
крвник
сећи
глава
.
Вина
веселити
добар
свој
срце
,
а
уље
се
опијати
да
кавга
заметати
.
аљина
облачити
смеран
да
покрити
свој
нагота
,
а
лисица
да
сакрити
свој
опачина
.
Оцеви
и
мати
,
ви
се
уписивати
у
грех
,
све
што
год
ви
неваљо
син
зло
порадити
.
„
Добра
јесам
дете
дика
очин
а
рђав
срамота
материн
.
“
Матера
!
утубте
добро
овај
пословица
,
ваш
,
само
ваш
јесам
дужност
да
деца
одгајати
тај
ви
пословица
и
сам
казати
,
и
зато
ви
за
добро
дете
фалити
недаје
;
јер
ко
платити
оно
,
што
јесам
дужан
,
никакав
фала
незаслужује
.
Матера
,
неосврћ
тај
се
на
тај
,
што
кад
ко
вратити
дуг
а
он
ви
казати
фала
.
код
данашњи
непоштење
узимати
се
за
срећа
,
кад
ко
без
суд
вратити
дуг
,
зато
се
и
говорити
фала
,
ал
тај
фала
више
се
бог
радити
казивати
,
него
онај
ко
се
казивати
.
велим
се
,
фала
бог
,
што
ти
јесам
умудријо
да
ја
платити
,
јер
тешко
да
бити
ти
од
свој
воља
тај
учинити
.
Матера
,
најпре
се
на
ваш
крило
љуљати
дете
понда
он
тек
отац
прав
колевка
,
колко
јесам
мекше
материн
крило
од
дрвен
колевка
,
толико
јесам
велик
дужност
ваш
од
његов
.
мати
отац
јесам
само
родитељ
а
ви
јесам
ранитељ
.
од
ви
зависити
оћел
ви
дете
добро
ил
рђаво
бити
,
ви
он
бити
,
ви
он
успављивати
.
кад
он
бити
с
босиљак
он
будте
;
благослов
а
не
клетва
,
па
хтети
ви
на
добро
устати
.
кад
он
успављивати
песма
он
успављивати
а
не
грдња
,
па
хтети
он
и
срећа
певати
.
први
реч
,
што
јесам
дете
изустити
,
мати
он
јесам
у
уста
метла
.
ако
јесам
леп
дичан
хтети
тај
мајка
дете
шње
бити
,
ако
гадан
први
хтети
ти
окаљати
.
вук
мати
бити
јесам
пакостан
зипаруша
у
околина
,
јесам
ни
чудо
што
она
јесам
син
злобан
и
осветљив
бити
.
Вуков
рђав
срда
никако
јесам
моћи
опростити
Мирка
што
јесам
о
распуст
због
он
онако
проћи
.
у
школа
јесам
се
једанпут
препирати
двојица
чији
јесам
добар
газда
.
мало
по
мало
па
јесам
моћи
и
до
свађа
доћи
.
онај
сиромашан
,
кад
јесам
већ
мора
признати
да
његов
мање
имати
,
теде
бар
да
побити
важност
имање
онај
други
.
—
Лака
јесам
ви
имати
,
кад
се
у
ваш
кућа
сакривати
лопов
,
ето
сав
свет
говорити
да
јесам
вазда
кућа
лоповски
што
други
неможе
тако
ко
ви
,
ваљда
баш
јесам
ви
добар
на
свет
.
Мирко
да
мир
учинити
,
одговорити
на
тај
овај
разљућен
парничар
:
неморају
његов
зато
лопов
бити
,
можда
и
они
знати
оне
чинити
,
што
и
мој
отац
знати
.
Вук
јесам
чекати
на
крај
преповетке
,
него
ом
стрпо
у
глава
тај
што
јесам
од
Мирка
чути
,
па
кад
јесам
отишо
из
школа
кућа
,
а
он
удрити
кита
отац
:
како
јесам
Мирко
преповедо
у
школа
,
да
чича
Добрен
имати
чинити
,
па
како
јесам
опчинити
њин
кућа
,
да
зато
они
све
унатрашке
ићи
,
видити
,
казати
,
да
јесам
он
вештац
,
зар
бити
она
бити
марва
тако
дебео
,
па
какав
јесам
он
па
жена
.
Мирка
,
велим
,
да
ударити
по
један
образ
други
бити
он
пуки
,
а
и
морати
бити
така
,
кад
се
сав
од
сам
срце
рана
,
да
што
бити
наш
марва
ићи
тако
ко
без
срце
,
тај
јесам
онај
отац
,
што
ти
мислити
да
у
ваш
кућа
јесам
чист
посо
.
Ил
јесам
јесам
чича
Добрен
закопо
чинити
у
наш
кућа
ил
у
договор
са
онај
наш
матор
вештица
.
Баћа
Страшимир
бити
јесам
и
од
себе
лак
на
зло
.
ом
тај
дан
отићи
у
село
суд
и
тужити
чича
Добрен
да
јесам
вештац
и
да
јесам
ма
ди
у
његов
жут
закопо
чинити
.
кнез
послати
по
чича
Добрен
.
Чича
Добрен
кад
чути
зашто
он
на
суд
звати
узети
свој
четир
јак
во
,
свој
жена
и
деца
,
свој
слуга
и
сав
сав
алат
за
рад
па
ајд
кнез
.
—
Чича
Добрен
,
велим
он
кнез
,
тужити
тај
баћа
Страшимир
,
да
ти
имати
неки
чинити
,
и
да
таманити
његов
кућа
.
Чича
Добрен
сасвим
равнодушно
одговорити
:
јесам
,
господар
кнез
,
ја
имати
чинити
и
ено
ји
на
поље
,
ако
ти
јесам
по
воља
да
видити
.
кнез
изаћи
напоље
а
чича
Добрен
он
показати
свој
рало
и
орати
и
здрав
и
снажан
чељад
свој
.
—
Још
да
јесам
ти
,
велим
,
мого
донети
мој
рано
устајање
и
доцни
легање
,
и
сав
мука
и
зној
мој
,
онда
бити
видити
сав
мој
чинити
.
кнез
кад
чути
овај
мудар
одговор
и
јесам
увидити
да
јесам
тако
,
па
се
окренути
Страшимир
:
Видиш
пакосна
гуја
један
,
куд
тај
јесам
тај
пуст
глава
твој
занети
,
да
на
поштен
људи
зло
потварати
,
утвора
један
!
знати
ја
ти
добро
