,да
се
склопити
и
да
јесам
занавек
прогутати
.
А
што
јесам
најстрашније
,
она
јесам
имати
куда
више
;
морати
јесам
својевољно
ући
у
јазбина
,
што
она
тако
личити
на
чељуст
у
аждаја
.
ненадан
немоћ
као
да
она
приковати
нога
за
овај
избрежак
.
окренути
глава
у
десно
и
поглед
она
се
наново
зауставити
на
узан
дубодолина
и
шумица
,
иза
који
извиривати
онај
мален
крст
од
жут
меда
,
па
скроман
светлост
треперити
у
горски
сенка
.
и
тај
мален
крст
,
што
тако
светлуцати
,
као
да
јесам
посматрати
,
као
да
она
шапутати
:
„
зар
и
ти
?
“
она
се
збунити
;
неки
неочекивано
осећање
разлити
она
се
по
цео
снага
,
па
се
и
нехотице
прекрсти
,
саставити
оба
шака
на
недра
и
дубоко
се
поклонити
.
@card@
.
као
неки
нејасан
зрачак
нада
лебдети
јесам
пред
очи
Хаџи-
Ђерин
,
докле
јесам
пртити
с
Милоје
кроз
узан
долина
и
манастирски
забран
,
што
она
заклањати
од
уходљива
поглед
.
до
сам
манастир
јесам
ни
један
реч
проговорити
.
обојити
јесам
бити
и
сувише
занети
свој
мисао
.
Хаџи-Ђери
јесам
изгледати
као
да
јесам
сам
бог
удесити
тако
,
да
Милоје
убити
отмичар
и
спасти
девојка
баш
из
онај
кућа
,
с
који
јесам
у
крвни
омраза
.
радостан
слутња
,
да
јесам
настати
час
,
када
хтети
,
помоћу
овај
два
главни
породица
,
измирити
оба
село
,
па
и
остати
,
што
пристати
уз
овај
,
чисто
он
јесам
озаравати
,
те
се
онај
суморан
и
замрачен
поглед
сав
већма
разблаживати
уверење
,
да
хтети
ипак
доћи
дан
,
у
који
хтети
благословити
измирен
деца
.
А
док
се
он
заносити
машта
и
сан
,
Милоје
јесам
ићи
за
он
по
узан
стазица
,
суморан
и
задубљен
у
оно
,
што
он
сада
очекивати
.
бити
јесам
на
чисто
с
тај
,
да
он
сада
немати
више
повратак
у
село
,
ако
он
јесам
Суља
само
уочити
,
и
да
,
хтети
не
хтети
,
морати
оставити
мајка
и
сав
,
па
се
потуцати
од
немио
до
недраг
по
бео
свет
,
или
се
одметнути
у
планина
.
ни
једно
ни
друго
јесам
бити
баш
тако
лако
.
од
овај
час
за
он
се
више
хтети
наћи
кров
,
под
који
бити
моћи
одахнути
бар
са
онолики
спокојство
,
с
колико
јесам
тај
досада
моћи
.
али
у
колико
он
овај
мисао
не
избијати
из
глава
,
у
толико
се
помаљати
и
други
;
па
што
се
више
ближити
манастир
,
тај
он
јесам
мисао
сав
јаче
и
јаче
захватати
.
тамо
хтети
,
без
сумња
,
затећи
и
Смиља
,
који
јесам
онако
ненадно
оставити
.
неки
нејасан
страва
коснути
он
,
кад
помислити
да
хтети
се
она
двоје
очи
у
очи
погледати
,
па
да
хтети
,
можда
,
чак
и
разговарати
.
тај
чудноват
осећај
,
што
бити
се
у
он
заталасати
на
овај
помисао
,
схватати
јесам
да
јесам
отуда
,
што
међу
она
легати
већ
толики
крв
.
овај
пут
бити
јесам
вољан
,
шта
више
,
он
јесам
потпуно
и
слепо
веровати
Хаџи-Ђери
,
да
Милана
јесам
убити
ники
од
Гагићев
;
у
тај
јесам
веровати
можда
и
зато
,
што
јесам
осећати
,
да
јесам
Хаџи-
Ђер
једини
,
који
он
моћи
заклонити
испред
турски
освета
;
али
тај
јесам
све
.
Између
она
легати
још
много
крв
,
између
она
стајати
крвав
мржња
,
који
се
распиривати
пет
година
,
који
јесам
пет
година
гутати
жртва
за
жртва
,
па
зар
само
овај
случај
,
ко
се
ни
он
нити
ико
јесам
надати
,
да
јесам
утулити
?
тај
он
јесам
још
силан
кидати
љутина
баш
зато
,
што
се
сав
тако
морати
десити
,
те
да
се
одметати
од
кућа
ради
овај
девојка
,
за
чији
спас
не
бити
ни
прстић
мрднути
,
само
да
јесам
знати
,
е
Рама
она
носити
.
Мучен
овакав
мисао
,
чисто
се
гристи
у
себе
,
а
десница
,
који
он
јесам
једнако
почивати
на
силај
,
стезати
јесам
јабука
од
свој
кубурњак
,
да
бити
јесам
сав
у
прах
раздробити
,
само
да
јесам
моћи
.
на
манастирски
врата
дочекати
она
духовник
,
који
баш
тај
час
бити
свршити
Вечерњу
.
—
како
јесам
дете
?
—
упитати
Хаџи-Ђера
.
—
Добра
,
хвала
бог
?
—
одговорити
овај
,
—
сад
се
сасвим
опоравити
.
духовник
прићи
Милоје
са
осмех
и
пружити
он
рука
.
—
здраво
,
јунак
!
ти
осоколити
!
Милоје
се
збуњено
насмешити
.
—
Дамљан
велим
,
да
јесам
и
онај
други
ровашити
.
—
зар
Суља
?
—
пренути
Милоје
и
пажљиво
погледати
у
духовник
.
—
А
по
шта
знати
Дамљан
?
—
запитати
у
исти
мах
Хаџи-
Ђер
и
застати
да
чути
.
—
Враћао
се
тамо
,
па
јесам
по
коњски
трага
,
баш
на
савијутак
где
јесам
Суља
бегати
,
наћи
још
један
кубурњак
,
и
тај
празан
.
морати
да
он
јесам
рука
обранити
,
па
он
јесам
испустити
.
—
она
?
—
љутнути
се
Милоје
.
—
Што
он
не
згодити
боље
!
сад
бити
бити
миран
.
—
не
бринути
,
јунак
?
—
одговорити
игуман
весело
.
—
Данас
јесам
осветлати
образ
стар
Станковић
,
а
за
оно
друго
лако
хтети
већ
.
хвала
и
узношење
игуманов
разгалити
суморан
мисао
младићев
,
и
он
ући
за
он
у
ћелија
.
—
на
троножица
,
уза
сам
оџак
,
на
ко
треперити
ватрица
,
тај
благ
топлина
загревати
ћелија
,
седети
јесам
Смиља
.
овај
пут
Милоје
загледати
мало
дубље
у
овај
ведар
лице
с
два
јамица
и
пуначак
усница
,
што
чисто
пламтити
руменило
према
таман
кос
,
који
јесам
,
због
раница
на
потиљак
,
морати
расплести
,
те
она
тако
расути
падати
под
сам
колено
.
Нешто
од
пад
и
несвест
,
а
нешто
од
страх
,
што
он
јесам
претрпети
на
згариште
кућа
и
кад
се
отимати
од
Рама
,
лице
она
јесам
доћи
блед
,
а
у
онај
ведар
очи
,
што
јесам
онако
весео
радозналост
гледати
,
сад
се
опажати
страва
.
полудетињи
израз
сасвим
јесам
нестати
за
онај
кратак
време
,
а
место
тај
доћи
јесам
израз
већ
зрео
девојка
.
Милоје
збунити
обор
очи
.
бити
он
некако
чудновато
у
близина
овај
расплетен
кос
,
што
јесам
као
црн
талас
сенчити
жаркаст
лице
,
па
се
губити
испод
вит
струка
.
А
чим
јесам
они
ући
,
она
јесам
скочити
с
троножица
,
те
она
,
по
обичај
,
дочекати
стојећки
и
смерно
.
—
како
ти
јесам
,
ћер
?
—
запитати
јесам
Хаџи-
Ђер
брижан
,
па
очински
нежност
,
који
јесам
чисто
преображавати
онај
озбиљан
и
суморан
лице
калуђерево
,
ухватити
јесам
за
подбрадак
,
подигнути
она
глава
свој
очи
,
тај
јесам
помиловати
.
—
сад
јесам
добро
!
—
прошаптати
Смиља
и
пољубити
он
у
рука
.
—
А
рана
,
бости
ли
?
—
мало
,
али
ја
јесам
отац
духовник
засути
нешта
и
привести
.
—
не
бојити
се
,
проћи
хтети
већ
!
А
знати
ли
ко
ти
јесам
избавити
?
Девојче
се
мало
снебити
,
па
бојажљив
поглед
у
Милоје
.
Милоје
ударити
крв
у
образ
,
и
почети
несталан
зверати
на
сав
страна
.
Чисто
бити
побећи
,
само
да
моћи
.
—
Знаш
ли
?
—
поновити
игуман
.
девојка
нерешљив
поглед
у
Милоје
,
који
сав
збунити
скривати
поглед
у
страна
,
за
тај
он
прићи
и
сагнути
се
,
да
он
у
рука
целовати
.
Милоје
,
као
опарити
,
тргнути
рука
и
поцрвенити
.
обојити
стајати
један
према
други
збунити
и
без
реч
.
овај
тренутак
бити
јесам
за
Милоје
толико
тежак
,
да
се
јесам
умести
наћи
.
Чинило
он
се
,
да
хтети
сад
пропасти
у
земља
од
неки
непојаман
осећање
,
што
он
јесам
опхрвати
срце
и
душа
и
помутити
сваки
други
помисао
,
осим
један
који
он
ни
сада
јесам
оставити
.
Шта
хтети
он
управо
овде
са
овај
девојка
,
који
и
јесам
мислити
да
избављати
,
а
који
не
бити
ни
избављати
,
само
да
јесам
знати
да
јесам
она
?
у
он
јесам
кипети
,
таласати
се
и
запљускивати
чудан
осећање
,
што
се
гибати
између
укорењен
мржња
,
који
ништа
не
моћи
збрисати
,
и
неки
нејасан
туга
не
наспрам
овај
девојка
,
ни
према
њезин
судбина
,
него
сасвим
онако
.
он
јесам
осећати
туг
,
што
се
поткрадати
,
сам
бог
знати
шта
радити
,
и
доћи
он
још
мучније
и
теже
.
поумити
да
се
час
пре
уклонити
са
овај
место
,
па
да
бегати
далеко
,
далеко
од
неприличан
састанак
,
али
један
изненадан
догађај
приковати
он
за
место
.
Баш
у
тај
час
зачути
се
напољу
неки
глас
,
а
мало
за
тај
Смиља
вриснути
и
полетити
врата
.
на
праг
ћелија
стајати
јесам
њезин
мајка
,
усплахирен
и
рушан
.
кад
јесам
она
и
кћер
узети
,
она
се
,
као
ван
себе
,
винути
за
Турчин
,
што
јесам
откасати
,
па
јесам
трчати
за
она
,
колико
јесам
духати
имати
.
сила
очајање
удвостручити
јесам
њезин
снага
,
али
коњаник
бити
још
брз
.
наскоро
ишчезнути
испред
њезин
очи
,
али
она
на
тај
и
не
гледати
.
летети
јесам
као
вихар
,
пентрати
се
као
дивокоза
,
докле
год
јесам
усугубљен
снага
подносити
,
а
када
јесам
већ
далеко
оставити
за
себе
село
и
дим
,
што
се
пушити
са
згариште
,
срушити
се
у
снег
од
умор
.
али
материн
срце
не
знати
за
умор
.
прикупити
снага
,
дигнути
се
,
па
,
плакати
и
нарицати
,
загазити
напред
.
упутити
се
права
Рудник
,
и
бог
знати
,
докле
бити
тако
ићи
и
у
какав
бити
се
урвина
сурвати
,
да
се
не
сукоб
с
Дамљан
,
који
се
баш
тада
враћати
са
Суљин
кубурњак
.
он
она
јесам
казати
да
јесам
Смиља
спасти
,
а
она
;
као
без
дух
,
потрчати
овамо
,
да
јесам
видити
.
—
Најо
!
—
вриснути
Смиља
и
полетити
на
недра
мајчин
.
—
Чеда
мој
!
мајкин
мученица
!
—
јаукнути
старица
и
,
загрлити
јесам
,
грцати
у
плач
.
игуман
се
смрачити
,
па
окренути
глава
у
страна
,
да
прикрити
сувишан
потрес
,
што
се
на
лице
огледати
,
а
Милоје
бленути
у
овај
двоје
и
као
залити
ћутети
.
тако
јесам
остати
неколико
тренутак
,
докле
игуман
не
прићи
,
те
она
благо
раставити
.
старица
јесам
већ
од
духовник
сазнати
,
ко
она
јесам
спасти
Смиља
;
те
,
кад
углед
Милоје
,
који
се
већ
бити
повући
у
крај
ћелија
,
па
отуда
зверати
,
како
бити
се
уклонити
,
она
притрчати
,
дохватити
он
за
глава
и
стати
он
љубити
.
—
Син
,
избавитељ
!
—
зајецати
,
а
плач
јесам
толико
загушити
,
да
више
јесам
моћи
ни
прословити
.
Држећи
он
у
свој
загрљај
,
трести
се
и
ридати
над
његов
глава
.
неколико
пута
покушати
јесам
да
се
извити
из
њезин
загрљај
,
али
не
мој
.
старица
укопчати
свој
рука
око
његов
врата
,
па
јецати
,
дуго
јецати
.
и
он
у
тај
час
чудно
задрхтати
.
Учини
он
се
,
као
да
он
захватити
и
понети
силан
бујица
.
она
потајан
туг
,
што
он
до
мало
час
само
дотицати
као
таласић
,
што
се
тек
дотакнути
стрм
обала
,
па
се
о
она
разбити
или
устукнути
,
запљуснути
сада
као
набујао
вал
и
обујмити
он
свега
.
он
се
учинити
,
да
се
у
час
проломити
неки
устава
,
што
јесам
сметати
овај
туга
,
да
се
као
бујица
разлити
,
да
он
сав
поплава
,
очи
он
се
наводнити
,
и
он
она
лагано
одвити
рука
од
свој
врата
.
—
моћи
,
мајка
,
не
коб
више
!
—
рећи
,
па
јесам
пољубити
у
рука
.
игуман
као
да
се
сав
озарити
.
Очи
он
засјати
диван
нежност
и
не
мој
се
уздржати
,
а
да
он
не
пољубити
у
чела
.
—
тако
,
јунак
!
—
кликнути
.
—
тек
сада
јесам
довршити
добро
дело
!
зар
јесам
тако
боље
,
ха
?
Милоје
само
погледати
у
свеж
Смиљин
лице
,
што
се
и
кроз
суза
осмехивати
,
као
јутарњи
ведрина
кроз
разбијен
облачак
.
и
стати
он
чудно
,
како
јесам
имати
дух
да
досада
мрзети
овај
старица
,
који
,
као
и
његов
мајка
,
патити
због
њихов
размирица
,
што
хтети
она
најзад
затрети
све
,
и
овај
Божјег
анђео
,
који
бити
пропасти
,
да
не
бити
он
.
па
докле
јесам
тако
мислити
,
он
се
чинити
као
и
да
не
стајати
на
земља
,
већ
да
лебдити
у
ваздух
,
а
у
душа
он
настати
тако
лако
и
драго
,
тако
мило
,
да
бити
у
овај
час
викнути
из
глас
сав
,
што
она
јесам
год
у
Моравци
и
Дић
:
„
Доста
,
људи
!
Што
да
ми
мајка
и
сестра
злопатити
!
“
понос
,
што
он
уздизати
на
помисао
,
да
јесам
сачувати
образ
невин
девојка
,
и
што
јесам
утрти
суза
један
старица
,
занети
он
свега
.
не
један
Рама
,
него
да
сад
навалити
цео
Рудник
,
он
се
не
бити
препасти
.
јесам
он
један
стати
бити
пред
овај
праг
,
па
бити
сузбијати
,
млавити
и
таманити
навала
,
све
докле
не
бити
малаксати
и
докле
се
,
као
прав
јунак
,
опхрван
рана
,
пред
овај
праг
не
бити
срушити
,
као
и
његов
дед
,
кад
бранити
лешина
свој
храбар
војвода
.
А
када
јесам
код
старица
одујмити
први
навала
јадање
и
туга
,
игуман
јесам
почети
распитивати
о
сав
потанкост
у
Дић
.
од
Смиља
јесам
ништа
сазнати
,
јер
јесам
још
бити
у
занос
,
кад
јесам
он
отићи
по
Милоје
,
да
он
амо
довести
.
сад
он
јесам
старица
испричати
све
:
и
како
јесам
однети
Јована
и
како
јесам
кућа
спалити
.
Хаџи-Ђери
се
савити
око
срце
,
кад
зачути
шта
јесам
бити
с
Јована
.
он
јесам
врло
добро
слутити
,
да
Шаћир
хтети
оставити
ствар
па
тај
.
он
се
Смиља
допасти
,
због
она
јесам
и
обедити
Јована
за
Миланов
убиство
,
па
кад
Јован
јесам
одати
где
јесам
сакрити
сестра
,
он
он
јесам
запалити
кућа
,
а
он
,
као
убица
,
однети
на
Рудник
.
па
сада
,
кад
сазнати
још
и
тај
,
да
јесам
Рама
убити
,
а
девојка
сакрити
,
претурити
дрво
и
камен
,
само
да
јесам
пронаћи
.
зато
се
јесам
смело
почасити
ни
час
.
ваљало
јесам
пожурити
,
да
се
девојка
склонити
на
поуздан
место
.
али
где
?
да
јесам
склонити
у
близина
Рудник
или
у
Ваљево
,
о
тај
јесам
смести
ни
помислити
,
јер
докле
јесам
год
досезати
Сали
-агина
власт
,
дотле
јесам
и
његов
побратити
Шаћир
-ага
жарити
и
палити
.
—
ти
,
Смиља
,
морати
још
сада
отићи
одавде
.
ето
,
Милоје
;
ти
јесам
она
избавити
образ
,
па
хтети
он
боље
и
сачувати
него
ико
,
зато
хтети
јесам
ти
и
Дамљан
одвести
.
—
зар
да
јесам
одвојити
од
себе
?
—
заплакати
старица
и
пригрлити
девојче
,
као
да
бити
она
хтети
заклонити
од
онај
што
хтети
јесам
одвести
.
—
Неће
за
дуго
,
сеја
,
—
одговорити
игуман
;
—
а
и
ти
се
морати
још
сада
вратити
у
Дић
,
да
ти
не
наћи
овде
.
јер
ако
субаша
сазнати
,
онда
ми
јесам
сав
ући
у
траг
и
сав
хтети
пропасти
.
—
Тешко
ја
,
сињи
кукавица
!
—
зајецати
старица
.
—
један
трун
у
тамница
,
а
друго
да
ја
се
потуцати
.
Међутим
,
духовник
јесам
већ
довести
Дамљан
,
за
чији
силав
блистати
,
као
млеко
,
срмали
пиштољ
,
што
он
она
јесам
Милоје
поклонити
.
—
е
,
хајде
,
Смиља
,
у
име
Божје
!
—
рећи
игуман
и
дати
она
рука
,
да
јесам
целовати
,
а
он
она
пољубити
у
чела
и
благослов
.
—
А
куда
хтети
?
—
запитати
Дамљан
.
—
у
Зеоке
,
кнез
Станоја
.
поздравити
он
од
ја
и
казати
,
да
хтети
он
скоро
навратити
.
пред
сам
полазак
,
кад
се
Смиља
опростити
и
извити
из
мајчин
загрљај
,
прићи
Милоје
и
Дамљан
игуманов
рука
.
—
благослов
,
отац
!
—
бог
ви
благословити
,
деца
,
и
срећан
пут
!
—
и
опростити
ја
,
ако
јесам
ти
кадгод
што
увредити
;
ја
се
хтети
враћати
више
,
—
рећи
Дамљан
и
сагнути
глава
,
да
примити
благослов
.
—
А
што
,
синак
:
зар
ти
јесам
додијати
у
ми
?
—
јесам
!
—
одговорити
Дамљан
.
—
ићи
у
Недић
дружина
.
ваљати
ја
,
отац
,
да
заслужити
овај
оружје
,
што
ја
он
Милоје
поклонити
.
—
зар
у
хајдук
?
—
ја
!
додијати
ја
гледати
овај
покора
.
—
е
,
срећно
ти
бити
,
синак
!
—
рећи
игуман
,
па
,
пошто
он
благословити
,
пољубити
он
у
чела
.
—
Ида
,
али
чувати
српски
образ
,
а
просто
неки
јесам
онај
хлеб
и
со
,
што
јесам
под
овај
кров
појести
.
сунце
јесам
тихо
залазити
за
врх
усталасао
гора
,
па
јесам
сетан
руменило
надалеко
позлаћивати
сребрн
плећа
натуштен
Рудник
и
магловит
вео
горостасан
Медведник
.
у
овај
злаћано-тамној
светлост
суморан
гора
и
мрачан
дубодолина
,
што
међу
гора
зјапити
,
као
страшан
амбис
,
постајати
још
мрачан
и
суморан
.
тајанствен
сенка
,
што
се
у
склоп
усталасао
гора
мицати
и
витлати
,
као
огроман
сеновит
сабласт
,
часом
се
раширити
,
а
часом
нестајати
испред
последњи
руменило
,
који
кроз
беличаст
облачак
овде
онде
на
запад
пробијати
.
А
лак
сумрачак
,
што
се
постепено
разилазити
из
овај
долина
,
дигнути
се
у
висина
,
па
захват
подножје
и
плећа
горски
.
Сунчев
руменило
гасити
се
полагано
и
још
само
затреперити
,
као
златан
талас
,
по
врх
руднички
планина
,
што
се
један
изнад
други
уздизати
.
сребрн
врх
блеснути
још
једаред
у
позлата
светлост
који
јесам
заходити
,
а
онај
сумрачак
запљуснути
,
прелити
она
свој
тамнина
,
па
одједном
утонути
све
у
мрак
.
огроман
планина
,
увијен
тама
,
суморан
и
нем
,
тек
по
који
пут
зашумити
дуг
шумор
.
тај
јесам
северни
ветар
,
што
дерати
кроз
густ
грање
горски
грм
и
навлачити
таман
облак
,
да
на
планински
плећа
отпочинути
.
Хаџи-
Ђер
сести
крај
оџак
,
склопити
оба
рука
међу
колено
,
па
тако
замишљено
гледати
кроз
прозорчић
у
онај
последњи
зрачак
,
што
још
једном
затрептати
над
кула
руднички
тврђава
.
бегунац
јесам
још
за
видело
испратити
и
тако
јесам
сад
јесам
у
свој
ћелија
.
овако
усамити
прибирати
у
памет
догађај
овај
дан
,
а
осим
тај
мисао
и
на
онај
што
се
сутра
моћи
десити
,
кад
Шаћир
-ага
дојурити
у
село
.
и
што
год
дубље
ронити
у
овај
мисао
,
сав
он
се
црње
и
црње
пред
очи
представљати
.
на
душа
он
се
свалити
тежак
терет
,
а
мисао
,
што
преплетати
,
унети
читав
забуна
.
до
мало
час
бити
јесам
весео
,
али
сада
,
кад
јесам
остати
јесам
,
започети
осећати
,
како
јесам
још
врло
далеко
од
онај
,
о
шта
јесам
толико
сањати
.
зар
хтети
овај
догађај
измирити
крвав
завада
?
зар
осим
Милоје
јесам
ту
још
и
Рупић
,
који
он
највише
сметати
,
а
он
јесам
и
глава
у
село
,
и
од
он
много
што
шта
зависити
;
па
да
Моравчанин
учинити
ма
шта
мимо
његов
воља
?
па
онда
,
ко
знати
шта
сав
моћи
Рупић
урадити
сутра
,
бити
због
страх
или
због
онај
претња
,
са
који
он
Милоје
у
мало
не
убити
.
па
баш
и
кад
бити
оћутати
,
зар
хтети
одати
све
,
па
и
он
,
ако
јесам
Суља
само
познати
Рамов
убица
?
Одаће
,
нем
сумња
,
само
да
сачувати
сав
живот
.
и
глава
игуманов
клон
на
груда
.
из
дубина
дух
почети
осећати
,
како
јесам
и
тешко
и
стрм
,
кад
се
поћи
путем
Божјим
,
који
он
ступати
.
Већ
сутра
дан
окривити
можда
и
он
,
одвести
он
на
Рудник
,
па
за
дан
два
слетати
над
његов
глава
руднички
гавран
;
он
хтети
погинути
,
а
његов
стадо
и
по
његов
смрт
крвити
се
и
гложити
до
свој
истрага
.
хаос
,
што
он
се
витлати
у
глава
од
овакав
мисао
,
сав
он
више
заносити
и
бунити
,
па
,
ма
да
се
отимати
,
да
чим
бити
ублажити
тако
кобан
и
црн
мисао
,
те
да
се
,
колико
толико
,
оснажити
,
ипак
под
утисак
овај
мисао
,
који
слетати
један
за
други
,
почети
све
већма
малаксавати
.
мртав
тишина
,
што
се
разастирати
око
он
,
и
онај
тих
пуцкарање
у
оџак
,
повући
он
још
дубље
.
он
превући
рука
преко
врело
чела
,
дубоко
уздахнути
и
прошапутати
:
—
Буда
твој
воља
!
за
тај
се
дигнути
,
метнути
камилавка
и
ући
у
црква
.
увек
,
кад
год
он
јесам
ваљати
да
се
прибрати
и
оснажити
,
да
укрепити
срце
и
душа
,
Хаџи-Ђера
јесам
улазити
у
црква
,
па
јесам
у
тишина
и
молитва
пробављати
по
читав
час
.
и
за
чудо
,
после
сваки
молитва
враћати
бити
он
се
присебност
,
а
дух
се
толико
сталожити
и
укрепити
,
да
јесам
из
храм
излазити
освежен
и
спокојан
и
увек
с
много
ведар
мисао
,
него
ли
што
јесам
у
храм
улазити
.
али
овај
пут
,
кад
јесам
стати
пред
двери
и
почети
шапутати
свој
молитва
,
осетити
да
јесам
сам
.
лепо
јесам
чути
за
себе
шум
и
нечији
корак
.
ко
ли
тај
моћи
бити
?
од
манастирски
чељад
зацело
ники
,
јер
јесам
сав
већ
навикнути
на
оваки
прилика
,
кад
игуман
улазити
јесам
у
црква
,
да
се
,
без
сведок
,
с
бог
разговарати
!
Хаџи-
Ђер
се
ипак
удубити
и
замало
заборавити
на
сав
.
Побожна
молитва
блажити
јесам
по
мало
његов
душа
,
крепити
он
,
и
најзад
,
кад
осетити
да
јесам
ишчезнути
сав
малаксалост
и
потајан
страва
од
сутрашњица
,
он
се
прекрсти
,
дубоко
поклонити
и
заредити
целивати
престони
икона
.
тада
се
обазрети
и
спазити
у
дубина
први
препрата
неки
прилика
како
се
крстити
.
у
пролаз
кроз
препрата
овај
он
прилика
приступити
.
—
благослов
!
—
рећи
,
па
се
дотакнути
његов
скута
и
целивати
.
у
препрата
јесам
бити
доста
тамно
,
те
се
не
мој
распознат
лице
,
али
по
глас
игуман
познати
женски
.
—
бог
благословити
!
А
ко
јесам
ти
?
—
Станојка
!
—
одазвати
се
прилика
,
који
сав
дрхтати
од
зима
.
Хаџи-Ђери
бити
чудно
откуда
она
сад
овде
.
—
Па
,
који
добро
,
снаха
?
—
зло
,
отац
?
—
Шта
јесам
?
да
јесам
што
Рупић
одати
?
—
јесам
тај
...
—
него
?
—
грехота
ја
јесам
овде
рећи
,
—
одговорити
она
,
па
брзо
изаћи
из
храм
.
суза
јесам
јесам
гушити
,
али
стегнути
срце
,
да
не
заплакати
.
—
Хајд
,
снаха
,
овамо
.
ти
сав
дрхтати
од
зима
.
ходити
да
се
одгрејати
.
мало
после
дознати
јесам
игуман
сав
.
она
јесам
поћи
Джинић
,
јер
јесам
смести
друкчије
,
али
на
онај
избрежак
,
кад
јесам
хтети
сићи
,
углед
крст
како
треперити
прам
сунце
,
и
она
се
учинити
и
срамно
и
гадно
што
јесам
наумити
.
тамо
јесам
отићи
,
а
у
манастир
јесам
смести
доћи
,
све
докле
се
не
смркнути
.
бојати
се
,
да
јесам
не
срести
ага
Джинић
или
ма
ко
од
његов
Турчин
.
—
црква
тај
јесам
опоменути
,
снаха
,
и
она
хтети
ти
спасти
.
—
одговорити
Хаџи-Ђера
.
—
не
бринути
,
ти
се
хтети
више
ни
враћати
онај
жалосник
.
имати
у
свет
још
добар
људи
,
који
хтети
примити
бог
.
Станојка
лакнути
на
срце
,
и
она
се
брзо
сагнути
,
да
целовати
десница
игуманов
.
Баш
у
тај
време
,
кад
јесам
Станојка
ући
за
игуман
у
црква
,
где
јесам
,
усамити
,
међу
светитељски
лик
,
прибирати
снага
и
спокојство
за
сутрашњи
дан
,
седети
јесам
ага
Джинић
у
свој
оџаклија
,
у
моравачки
хан
.
Још
никада
јесам
изгледати
толико
нестрпељив
,
као
овај
вече
.
његов
изразито
лице
с
мушки
озбиљност
па
који
се
ни
у
тежак
час
не
бити
приметити
ништа
,
осим
хладан
присебност
,
грозничаво
јесам
пламтети
,
а
поглед
јесам
плаховито
стрељати
онај
кос
,
што
растављати
село
од
хан
и
овај
долина
.
с
миндерлук
,
на
који
јесам
седети
подвијен
нога
и
пуштати
густ
дим
из
распаљен
чибук
,
гледати
кроз
прозор
,
хтети
ли
угледати
ма
какав
знак
;
али
на
онај
страна
не
јављати
се
никакав
прилика
.
лак
сумрачак
брзо
се
претворити
у
мрак
,
и
густ
тамнина
обухватити
брдо
и
долина
.
иза
руднички
планина
почети
се
помаљати
месечев
лице
,
тај
рас
аветињски
светлост
по
снежан
белина
.
из
даљина
допирати
потмуо
лавеж
сеоски
пас
,
као
да
бити
да
одгонити
блед
сабласт
,
што
се
за
гора
тајанствено
помаљати
,
дигнути
и
сетан
пловити
изнад
суморан
планина
и
сеоски
кров
,
под
који
се
већ
у
велик
почивати
.
ага
Джинић
нестрпељив
пуштати
густ
дим
,
па
од
време
на
време
поглед
онај
страна
,
с
који
хтети
он
Станојка
доћи
.
до
мало
час
бити
јесам
спокојан
јесам
ни
сумњати
да
ли
хтети
доћи
.
али
што
се
дубље
у
ноћ
залазити
,
и
његов
стрпљење
сав
јесам
више
ишчезавати
.
па
ипак
поред
сав
тај
надати
се
.
она
јесам
толико
махнитати
,
да
он
преварити
,
кад
знати
шта
јесам
очекивати
сутра
,
кад
знати
да
хтети
морати
на
„
руднички
весеље
“
што
он
Руднички
бик
сваки
петак
изводити
.
али
,
ето
,
сунце
јесам
давни
легло
,
сумрак
јесам
проћи
,
а
ноћ
јесам
већ
увелике
пасти
на
земља
;
сад
бити
тек
требати
да
јесам
овде
.
да
јесам
јесам
когод
спречити
?
али
ко
?
Рупић
?
Милоје
?
ниједан
ни
други
!
Рупић
јесам
и
сувише
мудар
,
тај
хтети
учинити
такав
лудорија
,
који
бити
он
занавек
упропастити
,
а
тај
што
Рупић
не
смести
зар
бити
моћи
Милоје
?
па
ипак
,
кад
јесам
почети
о
Милоје
да
размишљати
,
доћи
он
на
ум
и
Станојкин
Милан
.
сетити
се
,
како
јесам
захтевати
,
да
он
заклонити
жена
од
„
руднички
весеље
“
,
па
јесам
чак
и
претити
,
како
хтети
се
одметнути
.
па
зар
Милоје
јесам
брат
Миланов
?
ако
јесам
,
дакле
,
когод
спречити
,
тај
хтети
бити
само
он
,
и
ники
други
.
поглед
он
се
омакнути
кроз
прозор
,
и
он
чисто
затрептати
.
Учини
он
се
да
она
јесам
угледати
.
наслонити
чела
на
сам
прозор
,
а
поглед
устремити
на
онај
избрежак
.
у
пол
таман
месечина
угледати
јесам
некакав
прилика
,
како
са
избрежак
силазити
.
и
јесам
се
преварити
.
у
јасан
месечина
,
који
јесам
мало
по
мало
отети
мах
и
обасјати
сваки
џбунић
и
трнић
,
угледати
јесам
јасно
неки
прилика
,
али
она
јесам
још
тако
далеко
од
хан
,
да
се
једва
разазнавати
.
срце
он
залупати
,
а
неки
ватра
букнути
у
лице
.
на
чела
и
слеп
очи
напрегнути
се
жилица
,
па
почети
као
и
срце
куцати
.
—
Биће
опасти
,
—
помислити
,
па
отурити
чибук
,
да
не
димити
уз
очи
,
те
да
боље
видити
.
А
прилика
с
брежуљак
примицати
се
лагано
.
тек
после
неколик
часак
,
кад
јесам
напрегнут
вид
моћи
уочити
,
опазити
да
јесам
два
прилика
,
а
још
доцније
,
кад
се
оба
приближити
толико
,
да
се
моћи
распознат
обличје
,
опазити
јесам
,
да
од
она
јесам
ниједан
женски
.
оба
прилика
слазити
јесам
лагано
један
поред
други
,
а
један
од
она
придржавати
се
рука
о
рам
други
.
ага
Джинић
ускипети
.
овај
тренутак
преварити
очекивање
узмутити
он
душа
,
стрпљење
он
изневерити
и
он
скочити
са
седиште
.
—
Тешко
она
!
—
шкрипнути
зуб
и
пљеснути
длан
о
длан
.
у
оџаклија
ући
момак
.
—
Дај
де
ја
ћурак
!
момак
он
пригрнути
црвен
кабаница
,
додати
он
чибук
и
он
сићи
низ
дрвен
степеница
,
што
водити
приземан
спрат
,
где
јесам
одавати
његов
момак
и
хар
.
—
куја
!
—
мумлати
јесам
полугласан
.
—
Нећеш
овамо
,
али
хтети
,
бео
,
на
Рудник
!
под
ђон
црвен
чизма
шкрипити
снег
,
што
се
од
сунчев
заход
наново
мрзнути
,
а
око
слепоочњача
пиркати
хладан
поветарац
,
те
разблаживати
сувишан
врелина
,
што
он
из
глава
и
очи
бити
.
али
ни
овај
студен
јесам
у
стање
да
утишати
ватра
што
он
сагоревати
.
пред
очи
он
и
сада
треперити
кршан
младица
,
пуначак
недра
,
снежан
грло
,
руменити
као
крв
усна
и
таман
очи
,
који
чисто
пламтити
неки
нејасан
чежња
.
такав
лепота
јесам
видети
скоро
,
па
јесам
ни
чудо
,
што
јесам
од
онај
дан
,
кад
јесам
Милан
захтевати
да
јесам
заклонити
од
руднички
весеље
,
букнути
у
он
помама
разблуда
,
који
он
дан
из
дан
сав
већма
захватати
,
докле
он
јесам
сасвим
занети
.
Зажелео
јесам
,
да
пошто
пото
завладати
она
,
да
постати
њезин
господар
,
па
ма
он
тај
и
живот
стати
.
А
помисао
,
да
она
имати
муж
,
те
баш
кад
бити
он
и
послушати
,
да
бити
он
ипак
њезин
лепота
тек
покрај
он
уживати
,
толико
он
јесам
узбуњивати
,
да
јесам
чисто
заслепети
диваљ
мржња
.
у
он
јесам
планути
саревњив
нетрпељивост
.
јесам
моћи
да
трпити
ники
,
па
ни
он
:
а
уз
тај
и
помисао
да
бити
се
овај
и
она
и
он
осветити
,
кад
бити
дознати
како
он
Станојка
долазити
,
узбунити
он
толико
,
да
јесам
више
помишљати
ни
на
шта
други
,
него
како
хтети
он
уклонити
занавек
.
али
ма
да
он
јесам
страст
за
Станојка
и
сувише
занети
,
ипак
јесам
меркати
згодан
прилика
да
овај
извршити
,
а
да
се
не
посумњати
на
он
.
тај
он
јесам
требати
један
за
тај
,
што
јесам
с
Моравчанин
и
Рупић
лепо
живети
,
а
осим
тај
и
зато
,
што
јесам
хтети
и
у
будући
да
међу
Моравчанин
остати
као
њихов
заштитник
.
крвни
размирица
између
Станковић
и
Гагић
бити
он
јесам
добро
доћи
,
да
свој
дело
други
подметнути
.
А
сад
?
ето
,
сад
више
немати
Милана
,
па
ипак
она
се
не
одазивати
његов
жеља
!
нестрпљење
,
што
он
до
мало
час
узрујавати
,
прометнути
се
у
бура
гнев
.
хтети
да
наредити
момак
:
да
ићи
у
Моравци
,
да
опколити
кућа
Станковић
,
па
да
јесам
извући
из
постеља
и
силом
довести
.
али
овај
намера
брзо
напустити
.
Нашто
бити
журно
?
стар
јесам
јутро
од
вече
,
а
већ
сутра
хтети
јесам
ништа
сачувати
од
Рудник
.
тамо
где
се
окупљати
„
моба
“
руднички
девојка
и
младица
,
отићи
хтети
и
она
:
место
један
дочекати
оба
срамота
.
А
студен
северац
шума
час
јаче
час
слаб
,
кроз
сух
грање
и
густ
шумарак
,
што
јесам
прекрилити
усталасао
околина
.
од
време
на
време
чисто
загудети
,
а
тај
се
шум
тек
прелити
у
тајанствен
потмуо
звук
,
који
час
подсећати
на
вучји
завијање
,
а
сад
као
да
растурати
гомила
сасушен
кост
.
студен
хладноћа
почети
продирати
до
сам
кост
;
он
се
лако
стрести
,
замотати
у
свој
кабаница
и
лаган
корак
окренути
повратак
.
у
близина
хан
застати
.
отуда
,
где
јесам
мало
пре
угледати
онај
два
прилика
,
ближити
јесам
се
два
човек
.
кад
јесам
доћи
у
близина
хан
,
кренути
путања
,
што
слазити
манастирски
забрана
.
оба
јесам
човек
убрзати
и
журно
газити
по
снежан
путања
.
у
тај
време
бити
јесам
више
него
чудновато
видети
неко
,
да
по
ноћ
путовати
.
Путник
,
па
ма
који
бити
,
у
тај
доба
путовати
бити
до
залазак
сунчев
;
где
јесам
стигнути
,
онде
јесам
конаковати
,
па
макар
до
место
,
камо
путовати
,
и
не
бити
бог
знати
како
далеко
.
тако
јесам
радити
Турчин
,
па
и
сам
Срба
.
један
што
јесам
се
плашити
хајдук
,
а
други
и
хајдук
и
Турчин
по
хан
.
путовање
у
овај
доба
пасти
јесам
Джинић
у
очи
,
као
што
бити
и
други
у
тај
време
.
ко
јесам
они
?
куда
хтети
?
Зашто
се
клонити
хан
,
у
који
бити
наћи
ноћиште
?
он
она
викнути
.
путник
,
као
да
не
чути
,
журити
и
даље
.
—
Враћајте
се
амо
,
хеј
!
—
викнути
ага
Джинић
још
једаред
.
путник
окренути
глава
на
тај
глас
,
нерешљив
застати
,
па
се
онда
,
нога
пред
нога
,
упутити
ага
Джинић
.
и
једном
и
други
путник
тешко
да
јесам
бити
нешто
више
од
по
тридесет
и
пет
година
.
њихов
одело
,
као
што
се
носити
по
крај
око
Ужице
,
бити
јесам
доста
очувати
.
на
она
јесам
гуњ
и
кратак
пеленгири
,
који
она
досезати
једва
испод
колено
,
а
нога
до
колено
умотати
јесам
дебео
крпа
,
који
притезати
кајиш
од
опанак
.
као
и
остати
сељак
,
имати
на
глава
фес
с
пешкирем
,
који
јесам
омотати
чела
и
уш
,
да
она
не
зепсти
.
један
од
она
,
црн
маст
,
дуг
лице
,
с
танак
брк
и
раздрљен
груди
,
по
који
јесам
се
ухватити
леденица
,
бити
јесам
слеп
.
други
,
што
он
водити
,
нешто
јесам
низак
,
широк
плећа
,
смеђ
маст
и
нешто
боље
одевен
од
слеп
.
—
А
што
не
долазити
,
мора
,
кад
звати
?
—
предусрести
она
ага
Джинић
опор
.
Слепчовођа
положити
шака
на
груда
,
па
се
понизно
поклонити
.
—
опростити
,
ага
,
али
не
чути
.
ветар
јесам
.
—
А
одакле
ићи
,
бивати
?
—
С
Рашка
,
честит
ага
.
—
Па
куда
у
овај
доба
пртити
с
тај
слепац
?
—
манастир
,
ага
.
овај
ја
јесам
брат
,
па
се
догодити
већ
трећи
пут
,
да
обојити
снивати
исти
те
исти
сан
.
јавити
ми
се
Трново
Петка
и
наредити
,
да
не
почасити
,
него
да
ићи
моравачки
црква
,
те
да
обојица
заноћити
три
ноћ
под
њен
икона
.
Вели
,
да
хтети
ја
брат
прогледати
.
—
е
,
е
,
одговорити
Джинић
,
—
а
шта
он
јесам
оно
у
торба
?
—
Слепачка
посао
,
ага
,
—
гусле
.
далек
јесам
пут
,
па
се
тако
прихрањивати
код
добар
људи
,
—
рећи
слепчовођа
,
па
извући
из
бисага
гусле
,
колико
тек
да
уверити
ага
,
како
у
бисаг
више
ништа
немати
.
—
Добра
,
добро
,
раја
;
а
ви
ићи
,
кад
ви
јесам
тамо
лек
.
оба
путник
поклонити
се
ниско
,
до
појас
,
па
онда
полако
поћи
.
ага
Джинић
она
испратити
очи
донекле
,
па
ући
у
хан
.
кад
путник
одмакнути
подалеко
од
хап
,
обазрети
се
слепчовођа
.
—
јесам
ли
одмакнути
колико
?
—
запитати
слепити
.
—
јесам
,
Ђура
,
—
одговорити
вођ
;
—
још
мало
,
па
хтети
и
у
манастир
.
—
Срећа
ти
ми
не
задржати
у
хан
,
а
,
бојити
се
,
тамо
бити
ти
познати
.
—
не
рећи
два
пут
!
—
одазвати
се
вођ
.
—
ако
ја
не
бити
субашин
момак
познати
,
бити
за
цео
ханџија
.
знати
ја
,
још
кад
јесам
,
уз
Мустафа
-Пашу
,
тући
баша
и
јаничар
.
на
манастирски
врата
закуцати
алка
неколико
пута
,
и
мало
за
тај
па
јесам
већ
бити
под
стреха
.
—
Добра
вечати
!
—
рећи
слепчовођа
,
улазити
у
двориште
.
—
бог
добро
дати
!
—
одговорити
момак
и
заклопити
капија
.
—
јесам
ли
овде
игуман
?
—
тек
јесам
доћи
из
село
.
Хоћете
он
?
—
Хоћемо
.
момак
отићи
у
игуманов
ћелија
,
а
мало
за
тај
изаћи
и
позвати
она
да
ући
.
игуман
јесам
стајати
крај
оџак
и
пружити
оба
шака
ватрица
,
да
она
откравити
.
кад
путник
назвати
бог
,
он
се
пажљиво
загледати
у
обојица
.
—
јесам
ли
ти
,
Павао
?
—
ја
јесам
,
хаџи-
духовник
.
игуман
се
чисто
обрадовати
,
поћи
она
на
сусрет
,
па
,
кад
се
они
сагнути
да
он
целовати
,
он
она
обојити
загрлити
и
пољубити
се
с
она
.
—
Добра
ти
ви
обојица
видити
живити
.
Биће
,
бојити
се
,
пола
година
,
како
ви
се
изгубити
траг
.
А
откуда
тако
?
док
јесам
овако
говорити
,
примакнути
игуман
још
два
троножица
,
тај
се
насадити
око
огњиште
.
оба
путник
пружити
длан
према
ватра
,
да
она
огрејати
.
—
питати
,
откуда
не
ићи
,
—
одговорити
слепити
,
—-
и
тај
бити
ти
лакше
казати
.
али
овај
пута
послати
ми
,
кастиле
,
ти
.
Павао
хтети
ти
већ
све
тај
лепше
казати
,
а
ја
ти
ево
доносити
један
књига
.
разабрати
шта
јесам
у
она
,
па
већ
после
моћи
и
разговарати
.
докле
јесам
слепац
овај
говорити
,
извадити
јесам
дрвен
клинчић
из
гусле
,
па
јесам
тако
расклопити
дно
и
из
он
извадити
један
савијутак
хартија
.
Хаџи-
Ђер
узити
писма
,
отићи
према
воштаница
,
па
он
отворити
.
докле
јесам
читати
,
путник
јесам
се
ћутећки
грејати
.
један
од
она
бити
јесам
Павао
Поповић
из
Вранић
,
а
други
Ђура
Милутиновић
са
Грахово
.
обојица
јесам
бити
познат
у
београдски
пашалук
.
Павао
јесам
један
између
виђен
сељанин
у
свој
село
.
пре
дахија
,
а
за
Мустафа
-паше
,
београдски
везир
,
он
се
са
свој
сељак
придружити
као
помоћ
Мустафа
,
тај
јесам
тући
баша
и
јаничар
.
у
свој
село
набасати
на
пет
јаничар
,
који
јесам
догрдити
народ
,
па
она
побити
,
а
глава
она
однети
Мустафа
-паши
,
који
он
обдарити
новац
и
поклонити
он
светло
оружје
.
али
кад
дахија
удавити
Мустафа
-пашу
и
заузети
под
свој
власт
Србија
,
потражити
Павао
,
да
он
се
освета
,
те
он
побећи
испред
гонилац
.
од
тај
време
јесам
смести
живети
на
један
место
,
него
се
крити
по
луг
и
шума
.
Међа
хајдук
јесам
свуда
имати
пријатељ
,
а
како
јесам
тај
исти
судбина
гонити
и
Карађорђе
,
Катић
и
борачки
кнез
Сима
,
тај
се
она
четворица
јесам
готово
ни
раздвајати
један
од
други
.
његов
друг
,
Ђура
Милутиновић
,
јесам
са
Грахово
,
али
јесам
са
свој
гусле
једнако
крстарити
по
црн
Гори
и
Србија
.
од
сабор
до
сабор
,
од
слава
до
слава
ићи
јесам
,
као
и
многи
гуслар
,
па
јесам
искупљен
народ
гудјети
и
уз
тужан
јек
проповедати
о
некадањи
слава
и
величина
српски
и
о
сраман
издаја
на
Косово
.
звук
гусле
отварати
јесам
груда
рајин
,
а
песма
његов
доимати
се
дух
слушалац
,
који
,
слушати
слава
дед
,
тешко
уздисати
,
помишљати
на
судбина
,
у
који
се
сада
налазити
.
и
Павао
и
Ђура
долазити
јесам
овај
пут
из
Јасеница
.
Хаџи-Ђера
јесам
лагано
читати
писма
.
тек
покаткад
задрхтати
он
рука
или
се
свести
по
који
облачак
на
чела
.
А
када
он
добро
проучити
,
савити
он
у
гужва
,
прићи
огњиште
,
па
он
бацити
у
пламен
.
хартија
букнути
,
а
модар
пламен
блеснути
,
и
за
мало
,
па
место
писма
остати
још
само
нешто
пухор
,
који
Хаџи-
Ђер
машице
растурити
.
—
Мучан
посао
,
Павао
!
—
уздахнути
Хаџи-
Ђер
.
—
Кнезов
јесам
изгубити
глава
.
ко
да
позвати
?
—
на
кнез
Алекса
сумњати
због
некакав
писма
,
што
он
јесам
писати
ћесарев
мајор
Митезер
,
у
Земун
.
тај
јесам
писма
ухватити
газија
па
скела
и
предати
он
Мус-
ага
Фочић
у
Шабац
.
вео
,
да
јесам
у
он
стајати
,
како
јесам
се
дахија
позавадити
,
па
сада
Срба
тражити
џебана
и
официр
,
да
она
потући
.
Алекса
јесам
за
овај
писма
бацити
сумња
на
Хаџи-
Рувим
.
себе
пити
помоћи
,
а
Рувим
јесам
довести
у
незгода
.
тамо
се
кнез
плашити
,
овде
се
народ
крв
,
а
Ђорђе
тражити
да
кнез
наговор
,
а
народ
подигнути
.
лако
јесам
Ђорђе
;
он
јесам
хајдук
,
па
,
ако
не
успети
да
народ
подигнути
,
он
хтети
у
гора
,
—
гора
он
јесам
кућа
;
али
куда
хтети
рај
,
куда
ја
?
—
Па
онда
да
оставити
,
неки
пропасти
?
—
упасти
Павао
.
Хаџи-
Ђер
чисто
план
.
—
не
!
ја
хтети
да
пропасти
.
дан
и
ноћ
патити
од
јад
и
невоља
,
а
душа
ја
пиштати
као
гуја
у
процеп
,
кад
само
погледати
шта
се
све
чинити
са
овај
народ
.
докле
бити
царски
рај
,
плаћати
јесам
и
аргатовати
,
али
ми
бар
ники
не
тицати
у
образ
и
светиња
;
а
откако
завладати
одметник
,
погледати
!
сада
ми
пљунути
и
на
образ
и
светиња
.
где
јесам
у
Рудник
кућа
,
у
који
јесам
женски
чељаде
,
а
да
јесам
бар
неколико
пута
бити
на
Рудник
?
А
где
јесам
тај
црква
,
у
који
бар
један
икона
јесам
изрешетан
куршум
какав
балија
,
који
јесам
доћи
да
у
црква
шенлучити
?
па
знати
ли
шта
велим
народ
?
знати
ли
како
трпити
?
ево
,
баш
овај
вече
звати
јесам
субаша
Рупићев
снаха
,
да
он
бити
иночица
;
а
када
се
она
Рупић
потужити
,
мислити
да
јесам
планути
?
Божа
сачувати
!
он
јесам
само
слегнути
раме
и
одговорити
:
„
Турчин
јесам
господар
,
а
ја
јесам
њихов
рај
,
па
морати
слушати
“
.
Видиш
ли
,
Павао
,
—
јекнути
игуман
,
а
усница
и
брада
сав
он
се
више
трести
од
узбуђење
,
—
тај
ја
сатирати
,
тај
ја
чупати
душа
.
кад
јесам
он
мио
живот
и
од
образ
,
кад
примати
на
сав
образ
и
срамота
,
само
да
сачувати
још
онај
мало
година
злехуд
живот
,
онда
шта
да
се
радити
?
како
хтети
и
чим
хтети
он
узбунити
?
дан
из
дан
клати
се
између
себе
.
храбрити
јесам
,
кад
требати
да
се
међусобно
убијати
ради
пуст
парче
њива
:
али
да
образ
од
Турчин
одбрана
,
на
тај
и
не
мислити
.
Тешка
оптужба
противу
свој
народ
,
што
јесам
изговарати
уста
игуманов
,
болно
се
доимати
срце
овај
двојица
.
оборен
глава
слушати
јесам
он
и
,
ма
да
јесам
у
свој
мисао
тражити
ма
какав
оправдање
,
ма
шта
шта
бити
потиснути
игуманов
уверење
,
они
он
не
моћи
наћи
.
откако
дахија
удавити
Мустафа
-
паш
у
Београд
,
тај
јединог
Турчин
,
који
јесам
чувати
и
штитити
рај
од
турски
зулум
,
као
мајка
дечица
,
народ
јесам
изгубити
сваки
надање
на
добар
дан
.
који
јесам
моћи
прежалити
кућа
и
породица
,
тај
се
одметнути
у
планина
,
а
остати
остати
,
да
са
свој
трпити
што
год
она
снаћи
.
А
тај
што
јесам
трпети
,
превазилазити
јесам
сав
недаћа
и
патња
,
што
она
један
заробљен
народ
под
туђ
господство
подносити
.
Догађаји
,
као
што
јесам
они
са
Смиља
и
Станојка
,
постати
јесам
обичан
појава
.
Турчин
јесам
улазити
слободно
у
кућа
сељак
,
па
,
докле
она
јесам
домаћин
пред
кућа
вадати
опанак
,
дотле
јесам
они
седети
крај
огњиште
,
а
уза
она
кћер
или
снаха
домаћинов
,
ако
не
имати
време
,
да
се
пре
долазак
Турчин
уклонити
гдегод
у
шум
.
па
док
јесам
с
раја
бивати
овако
,
кнез
не
смети
ни
зуб
помолити
.
напротив
,
они
јесам
се
уклањати
и
од
помисао
да
се
пожалити
ко
,
само
да
се
не
посумњати
,
е
спрезати
с
раја
,
да
јесам
узбуна
.
народ
се
више
ни
у
ко
јесам
уздати
,
па
чак
ни
у
хајдук
,
који
се
од
насиље
одметати
у
планина
,
јер
,
кад
год
бити
се
у
кнежина
јавити
који
,
кнез
јесам
бити
приморати
да
дизати
потера
,
да
гонити
хајдук
,
убијати
она
и
њихов
глава
односити
Турчин
.
и
тако
јесам
се
знати
,
шта
јесам
бити
горе
:
или
остати
у
село
,
па
трпети
сваки
насиље
и
плаћати
силан
глоба
за
сваки
Турчин
,
који
бити
хајдук
у
сеоски
хатар
убити
,
или
се
одметати
у
хајдук
,
борити
се
противу
насиље
,
па
бити
гањати
не
само
од
Турчин
,
него
и
од
родити
браћа
.
кад
јесам
бегати
испред
потера
,
Карађорђе
јесам
добити
тежак
рана
баш
од
пиштољ
оборкнез
Алекса
.
црн
мисао
ројити
јесам
се
по
глава
овај
тројица
.
Павао
и
Ђура
замишљено
превртати
по
памет
о
онај
што
она
игуман
мало
час
рећи
,
а
Хаџи-
Ђер
стати
насред
ћелија
,
прекрстио
рука
на
прса
,
који
се
бурно
уздизати
и
спуштати
,
а
глава
суморно
оборити
,
па
и
он
ћутети
и
размишљати
.
бура
мисао
и
осећај
што
наваљивати
,
као
олуја
на
сиров
храст
што
она
се
сав
снага
одупирати
,
да
се
не
скрхати
,
јасно
се
огледати
на
узнемирен
лице
и
очи
,
који
јесам
грозничав
ватра
севати
.
—
и
Ђорђе
мислити
,
—
продужити
игуман
тихо
,
—
да
хтети
кнез
Алекса
смести
.
Вели
,
и
за
он
јесам
боље
,
јер
он
јесам
глава
у
торба
са
онај
несрећан
писма
,
што
он
ухватити
Турчин
.
А
хтети
да
помислити
,
како
он
јесам
Алекса
вијати
,
само
да
се
колико
толико
удобрити
Турчин
,
и
како
он
моћи
много
јефтин
стати
,
ако
Хаџи-
Ђерин
намера
одати
Турчин
.
—
Мог
и
тако
бити
,
—
одговорити
Ђура
сетан
.
—
Алекса
јесам
на
љут
невоља
,
као
и
војвода
Рајко
:
Шта
хтети
себе
,
а
шта
ли
Сријем
,
А
шта
ли
хтети
у
Ср'јему
Турчин
!
али
ако
,
отац
духовник
,
јесам
згодан
,
да
се
започети
са
Алекса
,
зар
немати
другијех
кнез
?
Бирчанин
јесам
небојша
.
за
Мустај
-паше
јесам
смјети
у
његов
кнежина
ни
приступити
беспослен
Турчин
.
зар
јесам
један
баша
испребијати
ребро
топуз
.
па
,
ето
,
Турчин
и
дан
дањи
зазирати
од
његов
кнежина
.
—
у
истина
,
—
упасти
Павао
,
—
Бирчанин
бити
моћи
много
учинити
.
успут
јесам
слушати
од
људи
,
како
јесам
ономад
сиш'о
у
Ваљево
с
двадесет
момак
све
под
пусат
,
да
предати
муселим
порез
.
па
кад
јесам
доћи
пред
Фочићев
конак
,
не
хтети
да
распасти
силај
,
него
онако
оружати
ући
у
оџаклија
,
предати
Турчин
порез
,
и
ники
он
не
смети
мрко
погледати
,
а
камо
ли
запитати
,
како
смести
под
оружје
доћи
.
—
А
колико
имати
такав
?
—
запитати
Хаџи-Ђера
,
који
јесам
пажљиво
слушати
.
—
Бирчанин
,
један
...
па
онда
?
јакако
,
мој
Павао
,
Бирчанин
имати
срце
,
соко
јесам
оно
,
али
хтети
зато
и
платити
крваво
.
него
где
јесам
остати
?
на
један
Бирчанин
ићи
стотину
Рупић
.
Павао
и
Ђура
очевидно
бити
клонуо
дух
.
они
јесам
се
,
као
и
Ђорђе
и
Катић
надати
;
да
хтети
Хаџи-
Ђер
прихватити
њихов
мисао
,
па
,
како
јесам
у
свој
крај
спадати
у
одабран
,
он
бити
понајпре
моћи
наговорити
кнез
да
устајати
.
А
сад
,
ето
,
где
она
се
изјаловити
нада
,
да
хтети
се
преко
Колубара
и
Љиг
моћи
ма
шта
започети
.
Хаџи-Ђера
јесам
замишљено
ходати
лагано
по
свој
ћелија
.
онај
писма
;
што
он
јесам
мало
час
прочитати
,
бити
јесам
од
Карађорђе
,
Катић
и
борачки
кнез
Сима
.
јављати
јесам
он
,
да
јесам
настати
време
,
да
се
листа
дизати
на
дахија
.
напомињати
јесам
он
,
како
јесам
грешан
и
срамно
трпети
тај
што
он
сваки
дан
гледати
на
Рудник
.
и
у
сам
ствар
тај
грех
и
срамота
осећати
јесам
Хаџи-Ђера
дубоко
,
тај
он
јесам
тиштати
и
распињати
,
тај
он
јесам
давати
ни
мирно
заспати
ни
весело
устати
.
—
да
наговорити
Бирчанин
,
—
рећи
полугласан
.
—
и
ко
још
?
Алекса
не
смести
,
а
ја
?
ја
бити
,
ја
хтети
да
погинути
за
образ
и
црква
,
на
који
пљувати
;
али
ко
да
подигнути
,
где
да
наћи
Срба
?
тај
овде
јесам
све
растровати
,
овде
бити
ваљати
најпре
умирити
,
измирити
.
али
како
?
пет
година
се
вити
као
црвак
под
кор
,
само
да
она
сложити
,
па
што
год
се
више
упињати
,
они
се
све
више
гложити
.
—
А
Ђорђе
се
највише
уздати
у
ти
,
—
одговорити
Павао
.
—
Вели
,
он
хтети
се
кнез
одазвати
пре
него
ико
у
Колубара
и
Љиг
.
Хаџи-
Ђер
се
тужно
осмехнути
.
—
Теба
и
Хаџи-
Рувим
поштовати
и
мало
и
велик
,
—
продужити
Павао
,
—
па
,
велим
,
ти
јесам
и
згодан
,
да
удесити
сав
што
јесам
потребно
,
те
,
кад
планути
у
Јасеница
,
да
се
и
овде
кренути
.
—
бити
и
битисати
,
мој
Павао
,
када
јесам
моћи
учинити
што
више
од
осталих
.
ја
јесам
доћи
већ
до
грло
,
кад
помислити
само
,
како
ми
раздирати
вући
,
а
ја
,
место
да
се
сложно
бранити
,
хватати
брат
брата
за
гуша
,
па
се
давити
и
зуб
клати
.
тако
јесам
још
дуго
разговарати
,
али
и
на
крај
разговор
Павао
и
Ђура
бити
јесам
на
онај
исти
место
,
одакле
јесам
започети
.
Хаџи-Ђера
јесам
одбијати
сваки
покушај
:
он
јесам
врло
добро
осећати
,
да
бити
код
овакав
прилика
само
навући
на
себе
несрећа
,
а
народ
не
бити
помоћи
.
Поноћ
јесам
већ
одавна
превалити
над
манастир
и
гора
,
кад
оба
путник
изаћи
из
игуманов
ћелија
и
ући
у
кућа
,
где
она
јесам
очекивати
постеља
,
удесити
крај
приземан
широк
огњиште
,
на
који
јесам
ватра
горети
.
—
Па
шта
мислити
сада
?
—
запитати
Ђура
,
намештати
под
глава
пањић
,
који
јесам
покрити
крајем
шареница
,
те
он
место
узглавље
служити
.
—
мрк
капа
,
зао
прилика
!
—
уздахнути
Павао
,
легати
.
—
кад
с
он
не
испословати
нешто
,
код
други
хтети
ни
толико
.
—
А
ја
јесам
као
у
восак
веровати
,
да
хтети
овде
постигнути
.
за
неки
часак
утишати
се
разговор
и
они
заспати
.
у
манастир
јесам
царевати
мртав
тишина
.
само
још
у
игуманов
ћелија
што
се
чути
одмерен
ходање
.
Хаџи-Ђера
јесам
моћи
ни
тренути
.
буран
осећање
,
што
он
јесам
спопасти
после
овај
писма
,
у
који
он
позивати
,
да
прибрати
сав
народ
на
устанак
,
јесам
он
давати
мир
ни
да
сести
.
колико
он
јесам
разгаљивати
помисао
,
да
имати
у
народ
људи
,
који
се
носити
помисао
,
да
стрести
дахијски
силеџилук
,
у
толико
он
јесам
више
тиштати
домаћи
невоља
.
како
бити
се
он
сада
радовати
,
кад
бити
нешто
смести
да
поручити
Ђорђе
и
осталима
,
да
она
казати
:
„
Почињите
,
ја
јесам
спремати
;
око
мој
црква
искупити
јесам
се
сложан
браћа
и
једва
чекати
,
да
свој
крв
за
образ
и
вера
пролити
“
.
и
у
овај
тренутак
луталички
мисао
заталасати
он
диван
слика
.
он
угледати
како
се
око
његов
манастир
сјезерити
измирен
народ
,
па
се
тискати
црквен
праг
,
на
који
он
стајати
,
гологлав
,
у
епитрахиљ
и
с
крст
у
рука
.
један
по
један
приступ
частан
крст
,
целовати
он
и
после
се
враћати
у
гомила
,
грлити
и
љубити
до
себе
,
а
свако
за
силав
треперити
светло
оружје
,
сваки
из
очи
блистати
радост
и
милина
.
слика
,
што
залелујати
у
душа
игуманов
,
бити
јесам
тако
живахан
и
свеж
,
да
он
у
један
мах
стати
,
зауставити
чак
и
дисање
,
само
да
јесам
не
бити
пореметити
и
расточити
.
и
она
он
толико
опити
,
толико
занети
,
да
у
час
заборавити
на
сав
,
и
сав
се
подати
,
утонути
у
она
,
очи
он
се
замаглити
,
а
суморно
лице
обузети
тих
сет
.
али
тај
бити
само
машта
,
што
јесам
запалити
измучен
душа
,
да
се
,
колико
толико
,
разгалити
;
тај
јесам
бити
сан
,
што
се
лелујати
већ
толико
година
у
његов
очи
и
што
ишчезавати
као
прамичак
маглица
пред
најмањим
дах
горак
јава
.
он
дубоко
уздахнути
.
—
господа
!
—
јекнути
узбуђено
и
подигнути
очи
таман
иконица
,
по
који
лелујати
таласав
светлост
блед
кандило
.
—
Дај
ја
крепост
!
Што
ја
не
умудрити
,
да
у
истина
постигнути
овај
!
А
докле
се
овако
молити
,
у
ћелија
јесам
владати
нем
тишина
.
Жижак
у
кандиоце
тајанствено
пуцкарати
пред
таман
икона
,
као
да
шапутати
светитељ
игуманов
молитва
,
а
кроз
ћелијски
прозорче
погледати
сетан
месечев
лице
,
па
тајанствен
светлост
обасјавати
суморан
хаџијин
глава
,
који
се
под
икона
скрушено
молити
.
@card@
.
рано
у
зор
захорити
се
с
један
узвишица
глас
сеоски
биров
,
који
позивати
моравачки
домаћин
,
да
одмах
силазити
у
хан
,
субаша
.
један
по
један
сељак
журити
јесам
на
заповест
,
па
како
јесам
се
где
сустизати
,
тако
јесам
у
гомилица
силазити
хан
.
ма
да
Рупић
јесам
изненадити
овај
позив
,
опет
он
јесам
текнути
у
груди
,
кад
зачути
овај
глас
.
брзо
прихватити
палица
и
пожурити
хан
.
у
глава
он
јесам
брујати
,
као
после
велик
пијанка
.
цео
ноћ
претурати
се
под
губер
с
кук
на
кук
,
па
од
силан
премишљање
јесам
свести
очи
до
сам
зор
.
тек
пред
зор
као
да
он
хватати
сан
,
али
и
тај
сан
бити
само
нејасно
бунити
између
незнан
и
јава
.
узрујан
душа
јесам
он
остављати
ни
сада
.
у
она
се
ређати
страшан
прилика
,
који
он
још
више
ломити
него
ли
и
мисао
у
будноћа
.
у
један
час
обрести
се
пред
руднички
тврђава
.
гомила
Турчин
јурити
за
он
;
он
бегати
,
бегати
;
а
нога
он
се
поткратити
,
па
,
што
више
мицати
,
сав
се
више
смањивати
,
а
корак
сав
кратак
.
они
за
он
скакати
необичан
брзина
.
он
напрегнути
последњи
сила
,
појмити
да
потрчати
и
забатргати
нога
.
најзад
осетити
да
се
не
одмицати
и
да
хтети
он
овај
стигнути
:
он
се
срушити
на
колено
и
почети
четвороношке
бауљати
,
али
и
рука
и
нога
утрнути
,
па
једва
мицати
.
одједном
пукнути
пред
он
дубок
провалија
,
који
се
ни
дно
не
видити
.
оздо
хукати
и
необичан
шума
,
а
за
он
се
дигнути
грајати
од
потера
.
—
Прескачи
!
—
викнути
некакав
глас
.
он
се
поткупити
четвороношке
,
као
мачак
кад
поумити
да
учинити
што
велик
скок
,
и
праћнути
се
.
густ
помрчина
обујмити
он
свега
,
и
он
осетити
како
стрмоглавце
падати
у
неки
дубина
без
крај
и
конац
.
—
стајати
!
—
викнути
неколико
глас
,
и
многи
рука
,
као
гвозден
,
докопати
он
за
плећа
.
Рупић
дрекнути
и
пробудити
се
.
зној
он
свега
облити
,
а
снага
он
треперити
као
јасиков
листак
.
—
хеј
,
несрећник
,
до
шта
ја
довести
!
—
уздахнути
Рупић
и
сести
у
постеља
.
Што
се
дан
ближе
примицати
,
тај
јесам
и
страх
више
расти
.
подбуо
и
закрвављен
очи
од
несаница
гледати
јесам
бесвестан
у
жеравица
,
што
испод
беличаст
пухор
светлуцати
и
жмиркати
као
очи
лукав
човек
.
Покушавао
јесам
да
се
отргнути
од
кобан
слутња
,
али
тај
бити
узаман
.
он
јесам
приличити
човек
,
који
се
оберучке
хватати
бусен
и
гранчица
,
да
се
испети
изнад
провала
над
који
висити
,
али
шта
се
год
дохватити
,
тај
се
откидати
и
падати
,
а
испод
нога
он
се
ронити
и
рушити
у
недогледан
дубина
.
А
што
он
јесам
најтеже
падати
,
тај
јесам
бити
уверење
,
да
он
сад
не
бити
моћи
,
баш
и
кад
бити
хтети
,
да
сачувати
сестрић
од
гнев
Шаћир
-агина
.
одмах
после
први
запрепашћење
и
претња
,
који
бити
можда
у
онај
беут
страх
и
извршити
,
да
он
сестра
не
задржати
,
у
он
јесам
наново
планути
оно
,
тако
рећи
очински
осећање
према
нећака
,
ко
јесам
одгајити
.
Између
поимање
свој
немоћа
да
он
сачувати
и
страх
за
сам
себе
налазити
се
као
зрно
између
два
жрвањ
.
једино
уздање
још
што
он
кроз
овај
забуна
затреперити
по
који
пут
,
као
зрачак
звезда
кроз
облак
,
бити
јесам
Станојка
.
она
бити
можда
моћи
наговорити
субаша
да
се
за
она
заузети
.
али
и
тај
нада
личити
јесам
онај
бусен
,
што
се
испод
шака
одмицати
.
јер
ма
колико
осећати
да
се
с
његов
снаха
јесам
ништа
друго
десити
,
до
онај
што
се
под
Сали
-агиним
дахилук
и
са
осталима
дешавати
,
он
јесам
ипак
осећати
потајан
стид
,
кад
помислити
како
хтети
се
на
први
сусрет
са
снаха
очи
у
очи
погледати
.
али
,
најзад
,
страх
јесам
бити
јак
од
стид
.
он
се
чешће
враћати
на
овај
помисао
,
па
се
мало
по
мало
и
навикнути
на
она
.
бар
тај
јесам
бити
једина
сламка
за
који
се
удављеник
рука
хват
.
занети
овакав
мисао
,
хитати
јесам
,
као
и
остати
сељак
с
који
се
сусретати
,
хан
,
а
што
се
више
ближити
,
сав
он
јесам
већма
куцати
у
груди
.
—
Што
ли
звати
,
кум
?
—
запитати
Мратић
,
кад
се
сукобити
код
распутица
на
избрежак
.
—
А
откуда
хтети
ја
знати
?
ваљада
какав
заповест
за
кулук
!
Мратић
он
испод
очи
погледати
.
Рупић
опазити
овај
сумњив
поглед
и
брзо
окренути
збуњен
лице
.
—
бојити
се
,
кум
,
хтети
бити
за
кулук
.
некако
ја
се
чинити
све
овај
чудно
.
јутрос
,
сабајле
,
видети
јесам
Шаћира
,
како
пролетити
кроз
село
с
дванаестина
ага
и
момак
.
—
да
јесам
отићи
у
Ваљево
?
—
запитати
Рупић
,
колико
да
прикрити
узбуђење
,
што
он
се
на
лице
огледати
.
—
јок
,
брата
!
Ена
она
у
хан
.
мој
Радован
баш
јесам
поткивати
во
доле
у
налбантин
,
кад
они
одјахати
свој
хат
.
—
Па
шта
велим
?
јесам
ли
дознати
,
што
јесам
доћи
?
—
јесам
.
сав
јесам
,
велим
,
мучаљив
и
нешто
срдити
.
Субаша
се
баш
тада
десити
пред
хан
,
те
,
кад
он
Шаћир
,
сјахати
,
рећи
нешто
по
турски
,
овај
се
само
устурити
,
разјапити
уста
,
исколачити
очи
,
па
тако
остати
неки
време
као
укопати
.
после
,
велим
,
момак
ага
Джинић
брзо
узјахати
и
одлетети
у
Дић
,
а
ага
отићи
са
субаша
у
оџаклија
.
—
Ко
знати
,
можда
се
јавити
гдегод
хајдук
.
—
одговорити
Рупић
,
који
јесам
напрегнути
слушати
све
што
он
кум
причати
.
—
зар
по
овај
време
,
кум
?
тај
још
од
пролеће
ни
помен
,
а
хајдук
не
остављати
јатак
до
зелен
листа
.
Тежак
терет
мучити
јесам
Рупић
духати
,
а
што
јесам
се
ближе
примицати
хан
,
сав
он
јесам
више
спопадати
она
исти
страва
као
и
јуче
.
пред
хан
јесам
већ
чекати
сељак
,
брижан
и
мучаљив
.
кад
угледати
кнез
,
скупити
се
око
он
,
али
он
она
одговорити
