.али
дечји
туг
јесам
велик
и
дуготрајан
.
.
од
овај
срећан
дан
,
кад
се
састати
са
Светозар
,
окренути
се
све
у
његов
живот
на
добар
.
досадањи
место
напустити
,
наћи
он
Светозар
много
боље
,
управо
најбоље
,
о
какав
он
јесам
ни
сањати
.
затим
настати
спремање
за
упис
у
школа
.
—
Дај
ја
сведочанство
,
рећи
он
Светозар
један
дан
,
да
ти
пријавити
за
испит
.
—
како
...
шта
тај
?
!
зачудити
се
дечко
,
не
разумевати
шта
овај
тражити
.
нога
јесам
он
се
пресећи
,
жив
јесам
умрети
,
кад
он
земљак
објаснити
,
да
без
тај
пети
моћи
бити
примити
,
а
данас
почињати
упис
...
дакле
сав
пропасти
,
сав
мука
и
нада
узалуд
!
...
али
срећа
,
који
он
се
једном
насмејати
,
јесам
он
тако
лако
хтети
оставити
.
Нашло
се
сведочанство
за
час
,
и
са
сав
просто
,
без
мука
.
забринут
богословац
прогурати
се
неколико
пут
кроз
гомила
деца
,
који
стајати
пред
школски
врата
,
са
превијен
табачић
,
очекивати
ред
да
ући
.
разгледати
он
добро
десетина
тај
табачић
,
видити
да
јесам
тај
штампан
бланкет
,
који
јесам
доброћудан
и
безазлен
учитељ
исправан
попунити
и
својеручни
потпис
утврдити
.
други
он
тврђа
у
онај
време
јесам
ни
требати
.
»
Па
и
ја
умети
тако
попунити
...
још
лепше
!
«
помислити
бистроуман
Ваљевац
,
и
кроз
пол
час
његов
срећан
мисао
постати
јесам
дело
.
у
тај
срећан
доба
ни
»
крштеница
«
не
бити
потребан
одмах
—
веровати
се
учитељ
.
исти
дан
Љубомир
јесам
бити
пријављен
,
а
после
неколик
дан
испитати
и
примити
у
први
разред
гимназија
.
тако
се
свршити
сав
незгода
,
који
јесам
он
до
сад
ударати
љутито
.
Шта
ли
он
очекивати
од
сад
...
како
ли
хтети
бити
даље
?
...
Плашљива
зебња
наилазити
он
на
душа
,
али
јесам
он
одмах
одгонити
свој
чаробан
реченица
:
»
Љубомир
Васић
,
ученик
велик
гимназија
«
...
В
нов
место
Љубомиров
бити
јесам
од
редак
место
.
за
такав
»
послуживање
«
ђак
јесам
добро
плаћати
онај
ко
она
он
наћи
.
бити
јесам
тај
један
мања
и
,
по
изглед
,
сиромашан
кућа
,
какав
јесам
бити
препун
Београд
у
онај
време
.
али
чим
отворити
врата
,
одмах
ви
изненадити
све
што
видити
унутра
.
не
видити
никакав
богаштина
,
али
јесам
ипак
све
унутра
тако
солидно
,
чисто
,
уредно
...
на
ви
завејати
отуд
некакав
нарочит
дух
уљудност
,
честитост
,
дух
леп
,
и
ви
се
одмах
гледати
низа
себе
,
ценити
јесам
ли
сав
на
ви
уљудно
и
у
ред
.
у
кућа
живити
само
један
баба
са
син
.
Баба
јесам
родити
у
Војводина
,
али
јесам
све
до
сад
сачувати
онај
леп
особина
кућеван
ред
,
који
јесам
наследити
од
свој
мати
.
син
она
јесам
великошколац
,
у
последњи
година
.
Љубомир
не
моћи
очи
да
одвојити
од
свој
господин
-
Никола
.
приковати
он
млад
великошколац
свој
необичан
држање
...
некакав
горд
уљудност
,
достојанствен
поглед
и
покрет
,
па
не
моћи
дечко
да
он
се
нагледати
.
Највише
он
бунити
онај
мали
,
жућкараст
па
се
преливати
у
црн
,
паметан
господски
очи
,
који
никад
не
гледати
права
,
него
некако
у
косо
,
и
опет
гледати
човек
у
очи
.
па
ход
господин
-Николин
!
...
и
он
јесам
бити
мањег
раст
,
скоро
ћосав
.
само
по
доњи
вилица
пробити
он
мек
,
жућкаст
црн
маља
.
па
кад
издигнути
раме
некако
његовски
и
поћи
,
Љубомир
само
бленути
и
мислити
у
себе
:
»
бадава
,
овај
хтети
некад
бити
министар
!
«
...
—
Имаш
ли
,
мора
,
какав
одело
?
питати
он
господин
Никола
у
очи
дан
,
кад
хтети
поћи
у
школа
.
Љубомир
обарати
очи
и
стидљиво
гледати
свој
једину
,
скоро
поцрнео
кошуља
.
—
јесам
понети
...
’
наки
,
изненада
поша
...
—
како
изненада
?
Реч
по
реч
,
и
Љубомир
поверити
свој
обожаван
љубимац
цео
тајна
свој
бегство
.
Никола
јесам
бити
необично
бистар
младић
,
од
онај
стар
великошколац
,
који
сваки
занимљив
појава
дубоко
аналисати
.
он
познати
одмах
ко
јесам
пред
он
,
и
како
јесам
и
јесам
располагати
нежан
благ
осећање
,
и
уз
тај
,
у
приличан
мера
,
маштати
и
писати
стих
,
заинтересовати
се
дечко
и
стати
он
у
мисао
ређати
разнети
положај
,
који
он
у
будућност
очекивати
.
—
Добра
.
ја
хтети
се
заузети
за
ти
,
али
да
бити
ваљан
,
рећи
он
кратак
.
исти
дан
Љубомир
добити
од
свој
господин
чист
преобука
,
цео
стар
одело
и
обућа
.
Божа
,
кад
јесам
видети
себе
у
панталоне
и
капут
!
...
освртати
се
,
загледати
се
дуго
са
свити
страна
,
и
никако
он
јесам
падати
на
ум
да
јесам
тај
стар
,
изношен
,
искрпљен
одело
,
у
који
он
изгледати
смешан
.
»
Баш
прав
господин
,
па
тај
ти
јесам
...
она
,
да
ја
сад
видити
Милка
и
Мира
!
«
...
мислити
и
разгледати
сав
дугачак
жут
капут
,
што
се
прелив
као
крушков
лист
у
септембар
,
који
јесам
некад
бити
добар
»
иберциг
«
,
па
хтети
и
сад
лепо
послужити
сирот
ђак
.
у
школа
он
рећи
,
да
јесам
уписати
у
први
одељење
.
Ишао
јесам
у
школа
три
дан
мирно
-
тихо
,
као
сенка
...
посматрати
јесам
све
око
себе
радознало
,
гледати
како
се
мењати
учитељ
сваки
час
и
с
гордост
рачунати
:
колико
хтети
имати
учитељ
овај
година
.
сести
јесам
у
последњи
клупа
,
међу
друг
оденути
као
и
он
,
од
који
један
имати
и
брада
.
Четвртог
дан
позвати
он
у
канцеларија
...
кад
јесам
саслушати
чика-Јоцин
позив
,
устати
јесам
,
пребледети
и
јесам
знати
ништа
за
себе
.
—
Љубомир
Васић
!
звати
ти
у
канцеларија
,
одсечно
и
службено
викнути
служитељ
.
он
само
заиграти
неки
тама
пред
очи
,
стати
он
чак
доле
,
испод
груда
,
нешто
стезати
,
и
он
неколико
секунд
стајати
као
каменити
кип
.
»
То
јесам
оно
...
сведочанство
!
...
пропаст
!
...
Свршено
све
!
«
...
севати
он
мисао
кроз
глава
као
муња
,
и
он
се
лагано
провлачити
поред
друг
,
крити
очи
од
љубопитан
поглед
цео
школа
.
Нешто
он
рећи
два
његов
суседа
,
он
јесам
чути
реч
,
али
он
оне
не
остати
у
памет
.
«
дознати
!
...
да
се
бегати
!
...
А
мој
...
шта
хтети
они
?
...
у
свет
!
«
...
мислити
дечко
,
улазити
обумро
нога
у
простран
соб
,
у
који
само
угледати
много
,
много
људи
...
и
сав
се
некако
црн
,
као
да
јесам
у
тама
.
из
тај
магла
изићи
и
стати
крај
он
један
мали
,
крутуљав
,
у
наочари
,
чичица
,
ко
јесам
он
добро
знати
и
већ
се
насмејати
неколико
пута
чичин
шала
,
који
водити
са
ђак
.
Чича
он
метнути
рука
на
рам
и
као
с
неки
хвалисавост
узвикнути
:
—
аха
...
тај
јесам
!
Кажем
ја
...
рећи
и
погледати
у
један
натмурен
друга
,
који
као
да
јесам
до
сад
веровати
онај
,
што
он
јесам
говорити
.
—
јесам
,
богобојажљив
дете
!
проговорити
поп
,
вероучитељ
гимназиски
,
пошто
он
пажљиво
промотрити
.
»
ухватити
!
...
тај
јесам
.
сад
хтети
да
привикнути
:
на
поље
!
...
«
—
Љубомир
,
бога-ти-си
,
проговорити
од
некуд
из
тама
његов
професор
рачун
,
ко
познати
по
глас
,
али
он
још
не
углед
:
ићи
у
други
одељење
,
па
ја
чекати
,
сад
хтети
ја
.
.
он
се
испети
лагано
у
други
одељење
,
који
јесам
бити
баш
над
професорски
канцеларија
,
ући
и
стати
близу
табла
,
не
гледати
ники
;
стати
као
човек
,
који
чекати
да
он
се
очитати
смртан
пресуда
.
Школа
се
утајати
...
деца
гледати
,
зачуђен
необичан
појава
,
па
не
стизати
још
ни
да
се
насмејати
његов
изглед
.
али
он
сад
подсмевка
не
бити
дирати
...
»
Мор
да
јесам
потказати
неко
од
овај
!
...
видети
Светозар
кад
јесам
писати
«
...
професор
ући
.
Ђачке
очи
само
прелетати
са
професоров
очи
на
овај
чудан
погурен
дечко
у
дугачак
жут
капут
,
са
прекрштен
рука
на
груди
.
—
овај
хтети
ви
бити
цензор
,
рећи
професор
,
гледати
ред
несташан
жив
очи
,
који
се
све
упрети
у
он
.
тако
јесам
красан
сав
у
цео
овај
разред
,
да
господа
професор
јесам
моћи
наћи
ни
један
,
ко
бити
моћи
одржавати
ред
...
А
тај
Петар
,
бога-ти-си
,
боље
да
ићи
за
говедо
по
твој
Златибор
...
»
цензор
...
ја
?
!
...
Шта
овај
свањивати
...
Шта
јесам
овај
лепо
око
ја
!
...
А
сведочанство
!
...
не
знати
«
...
кад
јесам
поћи
кућа
,
после
час
,
дечко
гледати
око
себе
скромно
,
бојажљив
,
али
у
себе
радосно
понављати
:
»
Љубомир
Васић
,
цензор
велик
гимназија
!
«
А
цензорски
питање
у
други
одељење
задавати
јесам
велик
брига
професор
.
спреман
јесам
предлог
директор
:
»
да
се
преместити
овај
окачењак
изнад
наш
глава
«
...
први
школски
дан
,
овај
исти
професор
,
који
довести
Љубомир
,
разгледати
одрастао
ђак
и
поставити
за
цензор
поменут
Петар
Ужичанин
,
који
јесам
вис
надвисити
цео
разред
.
други
час
Петар
предузети
нов
почастан
дужност
:
узити
креда
,
стати
уз
чист
табла
и
видети
безброј
несташан
малишан
,
не
знати
она
још
име
,
раскречити
се
,
подигнути
оба
рука
у
вис
и
,
колико
бити
снага
у
плућа
и
грло
,
подвикнути
:
—
М-е-е-е-р
.
.
Ћутите-е-е
!
...
после
неколик
секунд
појавити
се
на
врата
чика-
Јоца
,
са
преплашен
лице
,
као
да
јесам
паљевина
у
школа
.
—
Шта
јесам
?
!
питати
он
и
гледати
по
школа
,
чудити
се
што
још
не
видити
крв
или
ватра
.
за
Јоца
истрчати
један
професор
.
—
Шта
јесам
?
питати
Јоца
,
гледати
по
сав
школски
угао
.
ко
јесам
викати
?
—
цензор
,
одговорити
неколико
глас
.
цензор
стидљиво
обор
глава
,
и
са
онај
снебивљив
ужички
смешење
протепати
:
—
ехе
...
А
да
ја
:
умиривати
ђаво
...
ка
да
јесам
ударити
обад
у
сав
...
професор
прснути
у
смех
и
стрчати
низ
степеница
.
.
.
за
два
дан
изређати
још
петорица
цензор
у
други
одељење
,
и
најзад
сав
професор
доћи
до
уверење
,
да
јесам
се
у
овај
разред
,
сасвим
случајно
,
састати
тако
немиран
деца
,
какав
јесам
упамтити
велик
гимназија
.
али
онај
мали
професор
у
наочари
доћи
на
ум
паметан
мисао
:
»
зар
баш
морати
,
рећи
,
писма
људи
бити
у
први
одељење
?
«
Тражећи
подесан
лице
,
угледати
јесам
скроман
Љубомир
...
тако
се
свршити
тешко
цензорски
питање
у
други
одељење
,
и
наш
Љубомир
постати
»
цензор
велик
гимназија
«
.
ви
Љубомир
јесам
одлазити
често
и
врло
радо
свој
сељак
—
богословац
.
поред
тај
што
се
осећати
као
пила
под
крило
мајчин
,
кад
јесам
уз
он
,
још
он
јесам
тамо
вући
и
нешто
други
.
он
се
заносити
гледати
,
кад
ударити
звоно
на
вечерњи
,
како
из
онај
многобројан
врата
,
који
сав
гледати
у
двориште
,
поврвети
многобројан
младић
,
па
лаган
корак
,
разговарати
се
полако
уз
пут
,
примицати
се
црквен
врата
тако
цео
гомила
,
крстити
се
и
улазити
у
црква
.
А
за
она
достојанствено
ступати
некакав
дугачак
брадат
поп
у
дугачак
,
необичан
изглед
,
капа
.
кад
он
јесам
први
пут
видети
,
прошаптати
Светозар
са
страх
:
—
јесам
л
’
тај
митрополит
'
?
—
Ида
,
бре
...
тај
јесам
професор
.
—
каки
он
јесам
онај
капа
?
—
камилавка
,
што
носити
калуђер
.
кад
год
јесам
моћи
,
и
он
јесам
одстојати
са
земљак
вечерње
,
замишљати
тај
час
да
летити
права
на
небо
,
кад
загрмети
двеста
богословски
глас
:
»
господа
возвах
к
тебје
,
услишити
мја
«
...
грмити
одјек
сложан
многогласан
певање
и
проламати
се
под
огроман
таман
свод
храм
,
трести
се
и
дрктати
прозор
црквен
,
колутати
се
миришљав
дим
измирна
и
звецкати
ситан
прапорац
на
сребрн
кадионица
...
А
дивљак
маљенски
бленути
,
слушати
,
и
заборављати
где
се
налазити
и
шта
се
тај
збивати
око
он
.
она
велик
жудња
за
свет
,
за
далек
простор
,
уталожити
се
код
Љубомир
и
сад
стати
да
се
јављати
нов
тежња
,
управо
нов
идеал
.
Још
код
студенац
јесам
најрадије
мислити
о
школа
али
тадањи
мисао
бити
нејасан
и
неодређен
.
сад
,
кад
јесам
постати
чак
»
цензор
велик
гимназија
«
,
јесам
моћи
пожелети
себе
велик
слава
и
радост
,
до
да
остати
све
овако
како
јесам
,
док
год
он
не
изучити
сав
школа
.
сад
се
школа
истакнути
напред
,
пред
сав
његов
жеља
,
заузети
он
цео
душа
и
испунити
јесам
леп
осећање
...
али
јесам
и
одлазак
до
Светозар
постепено
чинити
свој
:
и
они
не
остати
без
утицај
па
овај
мек
,
нежан
и
наиван
душа
.
после
чест
стајање
на
вечерњи
,
најрадије
јесам
претурати
књига
који
лежати
растурити
у
скриња
Светозарев
.
—
она
,
колик
јесам
овај
!
Рече
једаред
,
разгледати
књига
.
каки
ти
јесам
овај
?
...
—
Прочитај
.
Видиш
да
писати
:
свет
писма
,
одговорити
он
сељак
,
претурати
лист
некакав
уџбеник
,
који
бити
сав
ишарати
крупан
црквенословенски
слово
.
—
аха
,
Света
писма
!
поновити
ђак
глас
,
који
казивати
да
јесам
никад
чути
за
такав
књига
.
отворити
неколико
први
лист
и
прочитати
један
стих
,
који
он
прво
пасти
у
очи
.
Читаше
:
»
и
измахнути
рука
свој
и
узити
нож
да
заклати
син
свој
«
...
Нешто
нејасно
,
тамно
,
али
познати
он
,
провејати
пред
очи
он
при
читање
овај
редак
.
он
наставити
даље
:
»
али
анђео
господњи
викнути
он
с
небо
и
рећи
:
Аврам
!
«
...
»
аха
,
знати
...
тај
јесам
оно
,
кад
јесам
Аврам
хтети
заклати
Исак
...
од
куд
тај
овде
?
«
вратити
се
очи
и
стати
читати
цео
»
глава
«
од
почетак
.
допасти
он
се
.
Лепша
јесам
овај
написати
,
него
што
она
јесам
учитељ
причати
.
али
при
крај
запети
:
стати
се
ређати
некакав
неразумљив
име
,
и
реч
;
он
обрнути
неколико
лист
—
опет
познат
прича
о
Јосиф
.
Читаше
јесам
,
а
кад
наићи
на
реч
:
»
син
јесам
мој
хаљина
;
љут
он
јесам
звјерка
изјести
...
и
раздријети
Јаков
хаљина
свој
,
и
веза
костријет
око
себе
«
...
Љубомир
се
заплакати
и
кришом
обрис
суза
,
који
он
полетети
из
очи
.
у
овај
причање
наћи
он
некакав
сличност
са
свој
бегство
од
кућа
,
и
тешко
он
пасти
на
срце
туг
Јосифов
отац
...
замислити
се
,
хтети
бити
да
мислити
о
кућа
,
али
он
тај
мисао
некако
брзо
ишчезавати
из
памет
,
а
на
њихов
место
долетати
некакав
други
—
нејасан
,
магловит
,
не
разумети
она
баш
ни
мало
,
али
осећати
некакав
топлина
,
некакав
задовољство
од
њихов
присуство
.
под
утицај
тај
осећање
,
он
отварати
књига
скоро
на
половина
и
читати
:
»
не
бити
дан
у
који
се
родити
,
и
ноћ
у
који
рећи
:
родити
се
дјетић
!
бити
тај
дан
тама
,
не
гледати
он
бог
озго
,
и
не
освјетљавати
он
свјетлост
!
«
...
обузети
он
страх
...
какав
ли
јесам
тај
црн
живот
,
који
се
овако
проклињати
!
у
исти
време
он
бити
на
чисто
с
мисао
:
да
он
се
не
моћи
душа
смирити
,
док
овај
књига
не
прочитати
.
—
јесам
л
’
твој
овај
књига
'
?
запитати
он
Светозар
,
после
дуг
чекање
док
овај
свршити
читање
предмет
.
али
јесам
погодити
време
,
јер
јесам
богословац
баш
сад
предузети
последњи
»
слишавање
«
из
прочитан
задаћа
.
—
Мојо
,
проговорити
он
,
не
гледати
не
само
у
књига
но
ни
у
шта
;
очи
он
блудити
неодређено
по
зид
и
прозор
,
као
обично
кад
се
човек
дубоко
занети
један
мисао
.
—
Дај
ја
јесам
да
читати
...
ако
ти
не
требати
,
прозборити
дечко
бојажљив
.
Светозар
само
бацити
око
на
књига
и
,
као
да
говорити
неки
други
,
рећи
:
—
јесам
тај
за
ти
још
.
Нећеш
јесам
разумети
.
—
Ева
пуно
причати
,
славити
ја
!
...
све
што
јесам
учити
у
школа
.
и
кад
наићи
онај
неразговетно
,
ја
прескочити
.
—
Добра
,
узети
,
одобрити
он
овај
,
само
да
он
оставити
на
мир
.
Љубомир
брзо
устати
и
отићи
,
бојити
се
да
се
Светозар
не
предомислити
.
сад
јесам
имати
само
један
брига
:
да
удесити
свој
посао
тако
,
како
хтети
он
бар
сваки
други
,
трећи
вече
остајати
време
за
читање
овај
занимљив
књига
.
тај
јесам
бити
,
код
оваков
људи
,
где
јесам
он
становати
,
лако
удесити
.
рад
школски
још
не
бити
много
,
посати
у
кухиња
бити
брзо
готов
,
јер
он
јесам
мало
:
опрати
неколико
тањир
,
очистити
»
господинов
«
ципела
,
тај
јесам
све
.
па
после
сести
за
чист
,
велик
кухињски
сто
,
примакнути
ближе
мали
лампица
,
узети
онај
чудан
књига
са
црн
сјајан
корица
,
погурити
се
онако
сељачки
и
наслонити
брада
на
песница
,
па
се
занети
,
пратећи
благословен
Израиљ
у
његов
дуг
,
мучан
и
занимљив
лутање
по
пустиња
...
на
Петковача
бити
ред
други
одељење
за
црква
.
Љубомир
јесам
тај
дан
очекивати
с
велик
нестрпљење
,
јер
јесам
дознати
од
богословац
,
да
хтети
митрополит
служити
тај
дан
.
Још
он
јесам
остати
тај
жеља
:
да
видити
митрополита
,
и
тај
баш
кад
служити
.
до
сад
никако
јесам
моћи
уграбити
прилика
да
он
видити
,
па
јесам
често
помишљати
од
разних
људи
:
да
не
бити
тај
митрополит
.
Чак
јесам
једном
од
некакав
хаџија
са
Теразије
,
за
ко
он
после
рећи
да
прав
ћевапчић
,
помислити
:
да
ли
јесам
тај
митрополит
?
...
Улазећи
у
црква
с
ђак
,
Љубомир
се
одвојити
из
ред
кад
доћи
близу
икона
за
целивање
,
стати
побожно
пред
икона
,
прекрсти
се
и
нагнути
чела
да
он
свештеник
помагати
,
па
извући
из
жут
капут
,
који
од
маст
и
други
састојак
већ
добити
затворен
,
кафену
бој
,
свој
мали
и
необичан
прљав
марамица
,
одрешити
некакав
завезак
,
извадити
бакрени
марјаш
и
спустити
он
на
икона
.
сав
он
друг
посматрати
са
чуђење
.
и
пре
она
његов
лице
бити
необично
,
али
сад
...
сад
јесам
много
необично
.
она
пређашњи
скромност
,
онај
тај
,
бојажљив
поглед
,
сав
се
утростручити
и
прећи
у
некакав
побожан
збиља
,
који
изглед
смешан
на
дечји
лице
.
»
овај
хтети
у
светац
!
«
рећи
један
дечко
са
подсмех
.
многи
он
прихватити
шал
и
насмејати
се
;
али
она
бити
који
гледати
зачудити
и
озбиљно
:
да
јесам
тај
човек
,
насмејати
бити
се
и
они
,
или
жут
капут
,
или
прљав
марамица
,
или
тако
нешта
...
А
овако
:
дечко
као
и
они
...
па
се
упреподобити
...
Чудно
...
чудан
!
...
»
Стиг
мој
отац
!
«
рећи
попов
синчић
,
смејати
се
са
она
,
који
јесам
знати
ко
припадати
новац
са
икона
.
Љубомир
,
погнут
глава
,
гледати
само
пред
нога
,
стати
с
крај
до
свој
друг
.
прекрет
се
побожно
,
подигнути
глава
и
одједаред
раширити
очи
,
као
да
јесам
велик
чудо
угледати
...
права
пред
он
,
на
узвишен
,
покривен
црвен
чоха
,
амвон
,
окренути
он
леђима
,
стајати
неко
,
обући
исто
онако
,
као
што
јесам
насликан
св
.
Сава
у
његов
школа
.
он
текнути
неки
пријатан
,
сладак
радозналост
...
»
То
јесам
он
...
помислити
ђак
и
стати
са
чуђење
и
наслада
посматрати
,
како
принети
тај
некакав
свећа
и
дати
он
у
рука
.
он
стати
махати
свећа
и
обрнути
се
народ
...
Љубомир
сакрити
очи
рука
...
бити
он
необично
страшно
и
веома
слатко
од
тај
појава
,
и
он
скинути
рука
и
поглед
...
Лепша
,
много
лепше
но
што
јесам
насликан
св
.
Сава
...
сјајан
,
светао
,
чудан
и
живље
преливати
се
,
треперити
и
блештити
овај
нов
и
ванземаљски
слика
пред
он
...
ту
,
у
тај
светао
златоткан
одећа
,
у
онај
необичан
капа
,
за
који
јесам
и
сад
држати
да
мера
двадесет
ока
,
у
сав
тај
што
се
видити
очи
и
што
јесам
тако
светло
,
замишљати
јесам
дечко
да
јесам
сместити
сав
особина
светитељ
,
о
који
јесам
слушати
нешто
у
школа
а
највише
од
покојни
мајка
.
тај
јесам
свемогућ
сила
,
који
обарати
,
ништити
,
стварати
,
одузимати
живот
,
давати
здравље
и
срећа
...
пред
така
појава
Љубомир
јесам
остати
скрушен
,
збуњен
и
занесен
.
заборавити
јесам
да
се
крстити
и
молити
бог
,
само
јесам
гледати
,
гледати
...
и
осећати
како
се
лагати
неки
нов
,
сасвим
необичан
жудња
увлачити
у
његов
душа
.
он
јесам
још
јесам
умести
јасно
схватити
,
али
се
она
тицати
овај
сјај
...
Дечко
јесам
већ
замишљати
себе
у
тај
сјајан
одежда
,
али
тако
да
тај
јесам
он
,
него
опет
онај
старац
,
јер
како
бити
моћи
бити
такав
!
...
па
опет
јесам
он
тај
некако
у
свој
главица
помирити
,
и
опет
јесам
остати
:
да
и
он
и
онај
чича
бити
у
тај
одежда
...
и
он
да
јесам
исто
што
чича
,
и
чича
да
јесам
он
или
као
он
...
тако
нешто
...
од
овај
служба
Љубомир
стати
још
брижљив
читати
Света
писма
,
али
јесам
заборављати
ни
школа
.
Већ
јесам
знати
доста
лекција
о
некакав
минерал
,
о
кристал
,
о
тврдоћа
и
хемиском
састав
со
,
злато
и
буди-бог-с-нама
!
...
што
он
јесам
ни
мало
разумевати
нити
знати
зашто
хтети
он
такав
знање
.
знати
јесам
доста
леп
ствар
из
земљопис
,
јер
јесам
тај
професор
лепо
причати
.
Бележио
јесам
како
се
изговарати
немачки
писме
ај
,
уи
итд
.
и
пљуцкати
од
мука
са
свој
професор
,
јер
он
јесам
тај
наука
тешко
ићи
у
глава
.
Слушао
јесам
монотон
ђачки
причање
пред
поп
,
научити
из
књига
на
памет
,
али
јесам
он
сав
тај
знати
далеко
лепше
и
живље
испричати
...
тако
се
,
постепено
,
тећи
мало
по
мало
знање
,
и
кориснога
и
бескористан
,
и
он
јесам
напредовати
у
школа
.
једаред
,
претурати
Света
писма
,
загледати
се
у
»
пјесма
над
пјесма
«
.
одмах
на
други
страна
наићи
на
некакав
реч
,
који
он
се
учинити
незгодан
за
овај
свет
књига
,
а
један
он
се
баш
учинити
срамотан
.
дуго
јесам
премишљати
о
овај
незгодан
реч
,
читати
она
по
неколик
пут
и
сав
више
се
бунити
њихов
смисао
,
који
он
се
по
некад
учинити
заношљив
...
онако
младићски
.
у
тај
наићи
његов
господин
.
—
господин
,
шта
јесам
овај
?
...
да
видити
...
некако
друкчије
...
—
ама
ти
једнако
ту
твој
књига
!
велим
он
господин
,
смејати
се
и
прилазити
к
сто
.
—
тек
’
наки
...
залудан
!
...
него
гледати
шта
он
јесам
овај
:
до
сад
сав
бити
’
наки
...
—
хм
...
промрмљати
младић
и
загледати
се
у
ред
,
који
он
Љубомир
показати
.
при
први
ред
подигнути
књига
и
стати
пажљиво
читати
.
Љубомир
опазити
како
се
мењати
лице
»
господинов
«
,
како
он
играти
несташан
осмех
на
усна
,
како
он
очи
необично
пламтити
,
како
он
се
ноздрва
јако
широк
и
скупљати
...
—
хм
...
ђавољи
посао
!
промрмљати
он
у
себе
,
а
гласно
рећи
:
него
знати
,
јесам
овај
за
ти
...
Чудни
јесам
овај
свет
књижевник
:
неки
пут
се
и
они
прођаволити
...
—
јесам
ли
тај
светац
,
господин
,
...
што
овај
писати
?
—
хм
...
светац
!
...
»
од
куд
хтети
он
,
враг
,
знати
...
Соломунов
пјесма
над
пјесма
,
велим
се
овде
«
.
и
он
се
стати
сећати
шта
знати
о
Соломун
:
»
Соломунов
храм
...
мудрост
...
и
од
некуд
он
доћи
на
памет
—
Соломунов
слово
!
«
...
јесам
,
јесам
...
морати
да
јесам
светац
.
него
казати
ти
:
оставити
ти
овај
,
не
разумети
ти
овај
ствар
...
А
ја
хтети
ти
донети
,
ако
хтети
да
читати
,
што
лепо
.
Љубомир
се
обрадовати
такав
понуда
.
после
два
дан
добити
јесам
Робинзон
.
за
деца
са
јак
машта
овај
јесам
књига
прав
хипнотиста
,
који
она
сугестовати
и
заузети
сав
њихов
мисао
на
дуг
време
,
а
многи
цео
живот
не
моћи
да
заборавити
осећање
,
који
јесам
имати
при
читање
поједини
сцена
...
у
Љубомиров
глава
настати
хаос
:
помешати
се
слика
Аврам
,
Лот
и
његов
племенољубив
кћер
,
Навин
,
Јов
и
други
са
слика
Робинзон
,
Петка
,
папагај
...
и
он
се
јесам
наћи
у
распутица
и
стати
се
освртати
око
себе
.
прво
што
угледати
сад
боље
,
бити
суседа
,
средовечан
жена
,
удовица
,
који
јесам
становати
баш
до
његов
кућа
.
она
он
јесам
чешће
зивкати
,
али
он
јесам
газдарица
рећи
да
се
не
одзивати
тај
жена
,
који
само
један
посао
имати
:
одмамљивати
»
млад
«
из
суседних
кућа
и
намештати
она
на
други
место
.
али
Љубомир
сад
стати
мислити
:
»
кад
знати
шта
она
хтети
,
онда
јесам
се
не
бојити
.
дати
да
видити
баш
...
да
чути
шта
хтети
рећи
«
.
излазити
јесам
од
опасан
суседа
са
пун
глава
причати
о
његов
госпођа
:
како
јесам
тај
зао
жена
,
циција
,
помрети
млад
од
глад
,
па
хтети
и
да
се
тући
...
А
тамо
,
где
он
јесам
она
наћи
место
,
живети
ко
бубрег
у
лој
;
сав
хтети
он
се
готово
донети
,
и
он
хтети
бити
као
прав
господин
.
А
за
време
моћи
и
код
она
поседети
и
моћи
он
долазити
сваки
дан
онај
богословац
...
на
врата
дочекати
збуњен
дечко
слушкиња
суседин
,
девојчица
,
стар
од
Љубомир
.
одмах
се
на
она
моћи
опазити
,
да
јесам
тај
већ
прекалити
права
београдски
слушкиња
.
,
са
сав
порок
и
недостатак
свој
други
.
—
о
,
господин
-
ђак
,
дакле
јесам
се
смиловати
да
учинити
посјет
мој
госпођа
!
А
молити
,
што
јесам
ја
тако
гордити
?
—
ја
не
бити
река
,
одговорити
Љубомир
наиван
.
ти
вала
баш
јесам
таки
...
а
и
госпођа
...
—
Ха-ха-ха
.
.
ама
ти
,
тај
млад
господин
,
она
погледати
иронично
његов
жут
капут
и
некакав
извештао
шубара
:
што
јесам
ти
горд
,
те
се
не
моћи
с
ти
ни
реч
прозборити
?
...
мустра
и
јесам
:
ђак
!
...
.
Љубомир
се
збунити
и
неколико
пута
преместити
тежина
тело
с
један
нога
на
други
...
у
тај
се
сетити
смео
Логов
кћер
,
ослободити
се
и
погледати
овај
језичну
цура
права
у
очи
.
—
Тхе
...
јесам
баш
тако
,
како
велим
...
али
што
:
ђак
,
јабогме
!
...
ја
јесам
дика
,
а
ти
се
потпрдивати
колико
хтети
,
довршити
он
увређен
глас
.
—
јуф
,
наљутити
се
!
А
да
јесам
горд
,
тај
бити
бар
сваки
вече
стати
са
ја
пред
капија
,
да
мало
поразговарати
.
па
ако
се
бојити
твој
госпођа
,
ја
имати
мој
соб
,
где
смети
примат
гост
...
па
бити
моћи
довести
и
онај
твој
кудрав
богословац
.
ја
бити
ви
лепо
дочекати
...
после
тако
лепо
и
јасно
исказан
жеља
,
Љубомир
отићи
права
Светозар
,
па
он
стати
наиван
причати
,
како
јесам
добродушан
и
суседа
и
њен
слушкиња
.
тај
јесам
,
без
сумња
,
оне
»
добродушан
«
,
о
који
он
јесам
он
причати
?
Младић
се
пренути
и
стати
потанко
распитивати
о
цео
разговор
,
нарочито
о
једнодушан
жеља
суседин
и
њен
слушкиња
.
—
Пит
она
,
знати
,
одговарати
он
Љубомир
:
каки
ти
јесам
онај
младић
,
што
ти
долазити
?
ја
казати
већ
тако
и
тако
...
добар
неки
младић
,
велим
она
,
и
ваздан
тамо
...
заборавити
јесам
...
тек
казати
:
да
ја
бити
код
она
,
а
ти
да
долазити
у
вече
.
—
тако
,
брата
,
тако
ја
казати
.
А
слушкиња
?
—
и
она
тај
исто
.
Вели
:
онај
гргуљав
...
добро
хтети
ми
почастити
...
—
Љуба
,
казати
ја
:
бити
ћар
!
...
само
ти
ја
слушати
,
рећи
весело
и
стати
намештати
свој
кудрав
кос
.
ту
он
одмах
изложити
дечко
цео
програм
,
по
који
хтети
се
он
упознати
са
суседа
и
већ
гледати
даље
...
а
Љубомир
падати
у
део
слушкиња
.
он
се
постарати
и
да
објаснити
дечко
његов
задаћа
,
али
Љубомир
на
половина
разговор
плашљиво
замахати
рука
.
—
Нећу
...
моћи
ти
ја
!
...
Очију
ја
не
моћи
,
страх
ја
!
...
—
ама
добро
,
Србин
,
разумети
се
:
ти
залагивати
слушкиња
како
год
знати
неколико
дан
,
док
се
ја
добро
упознати
с
газдарица
,
па
после
хтети
ја
и
код
слушкиња
у
гост
.
Биће
ту
частити
!
...
А
тај
чувати
твој
место
...
—
но
,
знати
ја
да
она
све
лагати
...
зар
ја
не
видити
како
јесам
ја
!
...
Светозар
остварити
сав
план
,
и
после
недеља
дан
Љубомир
се
наслушати
хвалисав
прича
о
провођење
и
уживање
свој
сељак
.
и
овај
прича
и
даље
посматрање
овај
догађај
унети
у
његов
чист
душа
неки
нов
осећање
,
који
стати
долазити
у
сукоб
са
његов
досадањи
тежња
.
Љубомир
се
одједном
отворити
очи
:
он
стати
разумевати
да
се
у
он
јављати
неки
нов
,
још
нејасан
,
али
већ
обележити
тежња
,
који
он
гонити
да
чешће
извиривати
на
вратница
,
кад
тамо
на
други
вратница
стајати
ђаволаст
слушкиња
;
да
на
час
веронаука
премишљати
:
што
он
онда
не
притиснути
Милка
,
кад
он
обор
у
јакање
,
или
:
што
он
она
не
обор
,
па
да
јесам
притиснути
...
да
у
свој
постељица
ноћу
,
кад
намакнути
жут
капут
на
глава
,
стварати
слика
Соломун
опевати
лепотица
и
после
испредати
разнети
догађај
,
у
који
бити
он
и
тај
лепотица
играти
главне
улога
.
али
сав
тај
слика
и
маштање
бити
веома
наиван
,
чист
,
детињи
...
»
она
Соломунов
...
мисао
дечко
у
мрак
:
већ
морати
да
јесам
неки
царица
...
а
леп
!
па
се
ја
са
она
оженити
...
знати
се
:
ко
бајаги
,
јесам
од
истина
...
па
права
мој
кућа
.
хинтов
царски
сав
од
злато
,
и
већ
сав
се
блистати
...
царски
посао
!
...
А
она
све
тако
уза
ја
...
па
топло
,
слатко
...
пред
село
,
крај
пут
,
баш
уз
његов
ливада
,
стајати
Веселин
Ђурић
,
онај
што
ја
жестоко
у
школа
шамарати
.
стајати
,
бре
,
сад
да
ти
питати
!
...
А
он
кад
видити
како
јесам
се
загрлити
ја
и
царица
и
кад
углед
сав
она
царски
чудо
,
пасти
у
прашина
...
неки
он
...
А
тамо
стриц
...
гледати
и
не
веровати
...
А
и
ја
се
крити
иза
царица
,
да
ја
он
не
видити
...
после
:
отац
баш
и
не
морати
...
готово
и
не
смети
тако
ићи
«
...
и
сад
отпадати
из
даље
радња
царица
,
него
јесам
он
усести
у
хинтов
,
па
тако
величанствено
излазити
пред
отац
,
као
»
цензор
велик
гимназија
«
...
ВИИ
Прођоше
два
непун
година
.
Љубомир
већ
момчити
.
дувати
љут
мећава
са
Маљен
,
па
затрпавати
цео
село
снег
и
мраз
,
а
он
морати
чак
на
ливада
,
да
положити
стока
сена
и
лисник
.
Обуче
сав
стар
жут
капут
,
једини
остатак
прошли
срећан
дан
,
који
он
одмах
,
чим
он
обући
,
навити
на
маштање
,
па
стати
газити
по
пртина
или
целац
—
како
се
десити
,
—
погурити
се
и
сагнути
глава
,
а
мисао
се
стати
колутати
и
ређати
,
сав
један
за
други
,
све
брже
и
брже
...
он
не
осетити
како
доћи
до
котар
,
око
ко
се
окупити
гладан
и
премрзао
стока
;
не
осетити
како
он
јесам
чела
следити
,
како
не
моћи
да
обухватити
рука
леден
рогуље
,
како
с
велик
напрезање
пребацивати
пластак
по
пластак
сена
преко
врљика
...
ићи
,
вршити
посао
,
враћати
се
,
а
један
сталан
мисао
,
који
се
већ
одавно
утврдити
у
он
,
заузети
он
свега
,
па
вртити
,
вртити
...
кад
јесам
себе
оставити
Београд
!
Већ
се
посељачити
сасвим
,
нестати
јесам
и
последњи
знак
београдски
»
полирати
«
,
само
он
жут
капут
опомињати
,
да
јесам
и
он
некада
бити
нешто
—
цензор
велик
гимназија
!
...
али
сад
,
овако
занесен
,
претрпан
груб
и
тежак
сеоски
посао
,
чисто
не
веровати
свој
некадањи
благовање
.
А
сав
налет
одједном
,
као
вихор
на
врео
ведрина
,
и
пресећи
,
порушити
,
однети
све
његов
тежња
,
његов
детињити
нејасан
идеал
...
Србија
повести
рат
за
независност
.
Љубомир
бити
у
други
разред
.
један
дан
распустити
школа
,
рећи
да
прелазити
у
стар
разред
сав
они
,
који
имати
добар
годишњи
оцена
.
Прочиташе
њихов
име
:
и
Љубомир
прелазити
у
трећи
разред
.
Изишо
јесам
из
школа
празан
слеђен
срце
,
са
неки
зао
слутња
на
душа
.
да
ли
хтети
још
икад
прекорачити
овај
значајан
праг
,
преко
ко
се
улазити
у
наука
?
...
Београд
опустити
.
Одоше
сав
људи
на
заветну
свет
дужност
;
отићи
и
професор
,
отићи
и
стар
ђак
,
и
Светозар
отићи
са
некакав
»
легија
«
,
отићи
и
»
господин
«
...
Љубомир
се
освртати
један
дан
по
Београд
,
па
се
и
он
решити
да
ићи
свој
родном
Маљен
,
ко
већ
два
година
не
гледати
очи
.
давно
јесам
тај
бити
,
чинити
се
Љубомир
.
тек
јесам
лето
бити
ославити
,
а
ево
зима
на
измак
.
Шта
се
терет
,
за
тај
време
,
преко
глава
претурити
,
колико
се
мука
видети
.
отићи
он
брат
на
граница
и
за
он
и
отац
.
остати
сав
кућа
на
леђа
невешт
момче
.
радио
јесам
много
за
свој
кућа
и
тај
он
не
бити
тешко
,
али
јесам
још
више
радити
под
кулук
,
за
туђ
кућа
,
где
јесам
остати
сам
деца
и
по
један
жена
,
и
тај
он
бити
веома
тешко
.
али
проћи
све
.
настати
примирје
,
па
затим
мир
;
вратити
се
његов
са
граница
и
наступити
изглед
за
добар
време
.
свет
се
намучити
до
велик
мера
,
до
врхунац
,
па
јесам
сваки
мислити
да
се
више
не
моћи
издржати
и
да
после
киша
и
мећава
морати
једном
огрејати
јасно
сунце
...
тада
хтети
и
школа
почети
,
наставити
се
у
цео
земља
прекинути
рад
.
сав
бити
како
требати
и
обећавати
да
хтети
се
наставити
срећан
дан
за
Љубомир
.
али
одједном
доћи
оно
.
никако
не
моћи
да
се
сетити
кад
јесам
тај
почети
.
сав
мисао
о
тај
некако
почињати
од
Београд
,
али
он
ипак
не
моћи
да
се
сетити
кад
јесам
тај
бити
,
кад
се
јавити
у
он
први
мисао
.
А
у
сам
ствар
тај
јесам
почети
један
дан
,
ни
месец
,
па
ни
година
...
и
сада
,
кад
јесам
већ
у
он
сам
мисао
,
кад
он
јесам
она
заузети
свега
,
он
и
сада
јесам
начисто
ни
са
себе
ни
са
свој
мисао
.
једно
само
он
разумети
добро
и
јасно
,
и
тај
јесам
почетак
од
онај
:
знати
да
више
хтети
ићи
у
школа
,
тај
јесам
јесам
смислити
и
тај
хтети
тако
бити
...
знати
још
,
да
хтети
остати
ни
код
кућа
—
ту
немати
никакав
посао
,
тако
јесам
још
онда
,
код
студенац
,
одлучити
.
знати
да
хтети
ићи
у
свет
...
и
сад
настајати
оно
...
не
знати
кад
и
зашто
он
јесам
тај
пасти
на
памет
...
тек
онако
доћи
он
у
глава
:
»
да
провести
неки
време
у
манастир
...
’
наки
само
...
јесам
због
шта
...
хтети
ја
ту
остати
.
него
тек
,
да
видити
и
тај
«
...
и
од
кад
он
јесам
доћи
тај
мисао
у
глава
,
од
тада
он
не
мислити
ни
о
шта
други
.
Најчудније
јесам
,
како
се
решити
да
напустити
школа
,
а
и
он
јесам
не
знати
како
он
тај
доћи
,
нити
жалити
за
школа
.
ако
хтети
,
моћи
сутра
ићи
у
Београд
,
али
он
хтети
и
знати
зашто
хтети
.
и
сад
,
враћати
се
од
стока
,
спремати
се
да
утврдити
са
отац
сав
,
јер
он
јесам
још
раније
поменути
за
свој
намера
.
—
синак
,
рећи
он
отац
,
тај
одавно
радити
на
свој
рука
.
Шта
хтети
...
ја
јесам
простити
људи
,
а
ти
јесам
толики
чкола
учити
...
радити
како
знати
.
али
тај
само
једно
сав
молити
:
моћи
се
калуђерити
.
Љубомир
уздрхтати
;
као
да
он
муња
ошинути
по
срце
,
нешто
се
у
он
смрзе
,
следити
...
одкуд
тај
,
тај
мисао
!
...
А
он
тај
никад
јесам
ни
на
ум
падати
...
—
јок
,
мора
...
промуцати
он
гледити
,
како
се
старчев
очи
заводњише
,
како
из
она
канути
два
суза
.
па
пренети
очи
у
други
крај
—
тамо
брат
Вуја
отирати
очи
песница
,
а
два
сестра
,
уз
он
,
покрити
лице
широк
рукав
...
—
Кажем
ви
...
шта
ви
јесам
данас
?
!
...
довршити
уздрхтао
глас
,
па
и
јесам
бризнути
плаката
.
—
сав
тројица
јесам
мој
,
настављати
старац
кроз
плач
:
сав
јесам
ја
једнак
.
ако
јесам
и
сиротиња
,
моћи
живети
...
једва
се
утишати
.
Љубомир
сести
на
троножац
уз
прочевље
,
са
ко
се
дизати
,
вијугати
се
,
велик
пламен
уз
оџак
,
раширити
се
према
он
и
стати
гледати
како
се
дигнути
у
вис
пар
са
угрејан
мокар
чарапа
и
дизлуке
.
у
кућа
настати
дуго
немо
ћутање
,
који
,
како
изгледати
,
не
хтети
ники
прекидати
.
сестра
отићи
за
посао
,
а
они
,
отац
и
син
,
седити
гледати
у
пламен
,
премишљати
сваки
за
себе
један
исти
,
тежак
,
суморан
мисао
...
»
Шта
јесам
она
пасти
на
памет
...
бити
бог
с
ми
!
«
...
премишљати
момак
и
смешити
се
иронично
и
усиљено
.
Још
он
дрхтати
усна
и
купити
се
на
крај
,
и
он
осећати
да
он
још
стајати
на
срце
сав
она
тежина
,
што
се
навалити
на
он
,
кад
отац
поменути
калуђерство
.
да
ли
он
тај
заиста
јесам
долазити
на
ум
до
сада
?
он
велим
да
јесам
,
и
без
сумња
јесам
никад
до
сада
помислити
јасно
:
ићи
у
манастир
да
се
покалуђерити
.
али
од
кад
он
јесам
заузети
она
један
мисао
,
од
тада
се
непрестано
уз
она
помаљати
и
некакав
нејасан
калуђерски
слика
,
у
који
често
Љубомир
,
као
у
сан
,
видити
себе
сам
...
али
тај
јесам
само
слика
,
тек
онако
...
а
мисао
о
тај
бити
јесам
далеко
.
»
Баш
јесам
требати
ни
говорити
са
она
о
тај
...
само
ја
забуњивати
!
ето
,
и
сад
ја
јесам
некако
тако
...
тешко
ја
«
...
кад
се
опростити
са
свој
и
поћи
од
кућа
,
Љубомир
сврнути
на
трло
у
потес
.
знати
јесам
да
хтети
тамо
бити
Мира
,
па
да
се
и
са
она
поздрав
.
тај
он
јесам
једини
друг
из
младост
...
око
разбацан
,
по
ред
,
гомилица
сена
,
окупити
се
гладан
стока
,
па
жудно
савијати
и
купити
у
уста
сух
трава
,
а
из
оближњи
трло
бити
дим
кроз
слеме
,
кроз
баџа
и
кроз
сам
шиндра
,
који
јесам
стајати
покрити
.
кад
се
Љубомир
нагнути
на
врата
,
ударити
он
јара
по
лице
.
на
сам
средина
стаја
Мира
наложити
велик
ватра
,
па
се
изребрити
према
ватра
,
на
велик
гомила
сена
;
устурити
глава
и
гледати
кроз
баџа
.
кад
он
ући
,
девојка
се
пренути
и
скочити
с
лежанка
.
—
Ена
де
!
...
узвикнути
она
изненадити
и
погледати
гост
искрено
,
другарски
.
од
маљенски
дивљаче
постати
јесам
право
обично
девојче
.
сад
јесам
друкчије
оденути
и
очешљати
,
друкчије
се
и
држати
и
говорити
:
сад
она
ни
на
памет
не
долазити
дерање
јарац
.
Љубомир
заузети
половина
њен
лежанка
,
сести
на
сена
и
подупрети
леђа
о
треница
па
стати
гледати
у
пламен
;
она
се
спустити
на
други
половина
,
подаље
од
он
,
и
,
очекивати
да
он
проговорити
,
стати
гледати
у
чађав
брвно
.
—
ето
,
доћи
и
тај
дан
,
проговорити
Љубомир
,
да
се
ићи
у
свет
!
—
Чуле
јесам
,
рећи
она
,
не
старати
се
да
прикрити
жалост
,
који
се
показати
на
лице
она
.
Бо'зна
хтети
у
манастир
?
—
ја
.
—
Нећеш
,
ваљад
’
,
остати
тамо
?
—
јок
.
—
Баш
се
тај
наиде
по
свет
!
знати
онда
...
загледати
се
тако
у
магла
и
ћутети
пола
дан
,
па
после
ја
велим
да
ти
вући
нешто
у
онај
магла
,
тамо
у
свет
...
јесам
л
’
тај
и
сад
тако
,
Љуба
?
—
Шта
?
—
Вук
ли
тај
,
велим
...
у
манастир
?
он
поћутати
неки
време
,
па
одједном
као
да
добити
воља
да
све
исказати
шта
он
јесам
на
душа
,
исправити
се
на
сена
,
очи
он
засветлети
и
он
проговорити
:
—
Знаш
како
ја
онда
вући
...
тај
јесам
бити
ништа
.
сав
ја
се
чинити
:
да
стока
не
опустити
стричев
њива
,
ја
не
бити
оставити
Маљен
.
А
сад
јесам
друго
...
друкчије
јесам
овај
...
—
како
,
Љуба
?
—
сад
ја
јесам
страх
...
не
знати
како
тај
:
вући
ја
и
баш
волити
,
много
волити
да
ићи
тамо
и
да
све
видити
,
али
ја
страх
.
јесам
се
бојати
онда
,
кад
јесам
познавати
други
место
до
наш
село
...
онда
јесам
кренути
слободно
,
баш
као
да
ићи
у
гост
ујак
;
трчати
јесам
преко
непознат
место
,
као
преко
маљенски
кос
.
А
сад
...
ђаво
он
знати
...
—
јесам
л
’
тај
тешко
поћи
?
—
јесам
...
баш
ја
јесам
мило
...
али
хтети
ја
бити
страх
,
кад
оставити
наш
потес
.
—
како
ли
јесам
тамо
,
Божа
?
рећи
девојче
после
кратак
ћутање
.
—
То
и
ја
све
мислити
.
у
вече
кад
легнути
,
па
зажмурити
,
оно
ја
одмах
доћи
.
најпре
ја
се
беласати
,
далеко
пред
очи
,
неки
мали
—
мали
лоптица
...
игра
,
играти
ја
пред
очи
и
ето
јесам
сав
ближе
к
ја
...
и
што
год
близ
,
она
сав
веће
и
веће
...
после
као
тањир
,
па
као
тепсија
и
тако
редом
,
док
не
порасти
као
кућа
,
и
веће
...
па
све
ближе
и
ближе
...
и
таман
да
ја
ударити
у
глава
,
онај
некако
проћи
кроз
ја
,
па
се
опет
вратити
натраг
и
стати
играти
далеко
,
као
неки
велик
,
велик
коњ
...
ја
он
лепо
видити
сапа
,
и
један
он
јесам
нога
као
.
.
Божа
ја
простити
,
веће
од
тороњ
саборни
црква
у
Београд
...
и
толики
јесам
све
четири
...
па
игра
,
скакати
и
што
ближити
ја
,
он
све
велик
...
велик
јесам
од
Маљен
и
Повлен
уједно
...
и
ја
све
чекати
кад
хтети
да
ја
прегазити
и
задавити
,
а
он
се
провлачити
око
ја
,
као
да
јесам
сав
од
ваздух
...
мир
пребледети
,
раширити
зеница
,
и
на
лице
она
исписати
велик
ужас
.
гледати
у
некадањи
друга
,
као
у
неки
чудовиште
,
и
питати
се
у
страх
:
да
ли
јесам
он
још
човек
,
божји
створ
,
или
се
већ
прометнути
у
какав
чудо
?
...
А
Љубомир
,
не
гледити
на
она
,
са
зажарен
очи
,
са
раширен
зеница
,
управљен
у
љубичаст
ватрен
стуб
,
што
се
вити
пред
он
,
шуштати
и
пуцкарати
,
настављати
започет
причање
:
—
тако
тај
једнако
,
док
ја
не
пустити
неки
слабост
у
глава
,
што
ја
обузети
чим
легнути
.
онда
се
окретати
у
постеља
и
ништа
не
знати
где
јесам
;
после
не
знати
како
јесам
окренути
:
не
знати
где
јесам
врата
,
ни
пенџер
,
ништа
...
па
кад
и
тај
проћи
,
онда
стати
мислити
...
—
мислити
...
понављати
Мира
гласно
,
од
страх
,
тек
да
се
јавити
и
она
да
јесам
жив
.
—
А
ја
кад
почети
мислити
ноћу
,
тај
трајати
до
зор
,
баш
до
сам
свануће
...
Шта
пут
у
Београд
тако
почети
мислити
,
шмрктати
,
превртати
се
и
одједном
чути
да
звонити
јутрење
.
кад
пре
,
не
знати
ни
ја
...
чинити
ја
се
тек
јесам
лего
.
тамо
ја
јесам
тај
и
почети
,
а
већ
овде
једнако
,
сваки
ноћ
...
—
Па
јесам
ли
све
мислити
о
манастир
?
—
најпре
јесам
сав
о
други
којешта
.
Највише
јесам
мислити
о
мој
и
о
ти
,
о
наш
игра
и
тако
...
он
хтети
поменути
да
он
јесам
и
Милкин
слика
у
тај
ноћ
много
занимати
,
али
се
уздржати
.
—
после
јесам
о
школа
,
о
црква
и
митрополита
...
о
тај
јесам
много
мислити
.
и
тамо
још
...
читати
јесам
неки
књига
па
јесам
много
о
тај
мислити
.
-
па
тај
јесам
све
други
...
—
А
кад
доћи
овамо
и
кад
отићи
сав
наш
на
граница
,
почети
опет
мислити
.
и
ту
ја
одједном
доћи
оно
...
Вис
никад
јесам
ни
о
шта
други
мислити
,
само
о
тај
.
мир
постепено
доћи
к
себе
,
али
она
Љубомир
од
овај
час
постати
као
нешто
други
,
што
не
личити
на
човек
,
или
што
јесам
прав
створ
божји
,
него
се
узети
са
неки
сила
,
вилењак
,
шта
ли
јесам
.
она
више
не
имати
за
он
онако
искрен
другарски
поглед
,
с
какав
он
дочекати
при
улазак
у
трло
.
Љубомир
ућутати
.
Читав
час
јесам
ћутао
и
џаракао
штапић
по
растурен
прегорео
жишка
.
јесам
он
се
ићи
одавде
...
хтети
бити
дуго
,
дуго
седети
овако
у
самоћа
,
уз
пуцкарање
весео
ватра
,
са
свој
другарица
,
и
макар
не
говорити
ништа
,
само
ћутати
...
пухор
се
стати
хватати
по
сјајан
жишка
,
који
догоревати
,
и
севати
још
по
кадшто
слаб
светлост
,
умирати
,
тулити
се
,
као
што
се
постепено
тулити
сав
човечји
идеал
...
као
што
се
лагано
тулити
живот
човеков
,
или
можда
живот
цео
човечанство
?
...
ВИИИ
Помрчина
јесам
густ
;
чинити
ти
се
рука
бити
јесам
мешати
.
снег
сипати
и
вејати
густо
,
јако
,
као
да
хтети
нарочито
,
на
измак
зима
,
да
плашити
сиротиња
и
да
показати
свој
невиђен
сила
.
ма
узаман
он
јесам
труд
:
брисати
топла
југовина
,
па
он
,
топити
и
,
цедити
још
у
падање
.
под
нога
усамљен
путник
,
што
се
лагано
провлачити
манастирски
река
,
шљепкати
се
густо
хладно
блато
и
једва
се
назирати
црн
пруга
,
што
вијугати
кроз
бео
снежан
покров
.
Путник
већ
пасти
у
очајање
од
зло
време
,
умор
и
глад
.
свуд
око
он
,
и
десно
и
лево
,
склопити
се
огроман
планина
,
који
,
како
изгледати
,
нем
крај
,
а
доле
,
поред
сам
пут
шуштати
,
ваљати
се
и
брујити
манастирски
река
,
низ
који
уморан
путник
већ
три
час
корачати
.
Прошао
јесам
давно
сав
девет
манастирски
воденица
,
и
сад
се
љутито
кајати
што
не
остати
у
који
да
ноћ
.
Дође
он
много
тешко
,
хтети
кукати
из
сав
глас
,
хтети
ли
он
жив
душа
чути
,
кад
се
неки
иза
сам
његов
леђа
продерати
:
—
Ко
јесам
тај
!
Љубомир
одскочити
у
страна
од
страх
и
изненађење
,
али
углед
да
јесам
и
онај
непознат
намерник
,
још
пре
он
,
клиснути
на
други
страна
,
баш
у
целац
.
—
Ко
јесам
?
викнути
опет
онај
,
али
много
мек
и
присебан
,
јер
се
досетити
да
јесам
се
обојица
уплашити
један
од
други
.
—
ја
...
ја
јесам
...
ђак
,
промуцати
Љубомир
више
од
забуна
но
из
страх
.
ићи
у
манастир
,
па
јесам
,
канда
,
залутати
?
—
јесам
,
брата
,
јесам
,
одговорити
онај
из
мрак
пријатељски
глас
и
прићи
он
.
и
ја
јесам
ђак
манастирски
...
хајдемо
заједно
.
Љубомир
као
да
огрејати
сунце
;
поћи
весео
за
свој
вођ
,
који
нешто
у
себе
мрмљати
.
—
ја
знати
ићи
...
поделити
тамо
ујам
,
па
се
нешто
замислити
.
.
Ђавоље
овај
време
!
...
кад
пред
сам
мој
нос
—
човек
!
о
,
'
натема
!
...
у
мал
’
не
дрекнути
...
Љубомир
се
насмешити
,
али
он
одмах
,
веома
пријатељски
глас
,
одговорити
:
—
и
ја
се
,
вала
,
уплашити
жестоко
.
А
бити
ја
страх
и
од
овај
пустиња
...
све
немо
!
...
—
зар
се
ти
бојити
ноћу
?
запитати
манастирац
с
прекор
,
као
да
бити
хтети
рећи
:
»
Видиш
како
ја
јесам
путовати
,
па
се
ники
не
бојити
!
«
...
—
јок
,
мора
...
него
сам
се
уморити
од
дуг
пут
,
а
запасти
у
овај
дубодолина
,
па
мислити
да
јесам
залутати
.
после
неколико
минута
Љубомир
се
грејати
и
сушити
поред
топла
»
шпорет
«
у
манастирски
кухиња
,
а
око
он
се
окупити
љубопитан
манастирски
ђак
и
момак
,
па
слушати
,
разјапљен
уста
,
његов
причање
о
путовање
,
па
онда
и
даље
о
школовање
,
и
тако
редом
све
,
док
се
неко
не
сетити
,
те
изнети
пред
уморан
приповедач
хлеб
и
пасуљ
...
Зашло
се
дубоко
у
ноћ
;
ђак
се
разићи
по
соба
,
момак
се
поредити
око
шпорет
,
а
Љубомир
,
добити
неки
крпетина
од
момак
,
легати
на
један
клупа
,
покрити
се
и
заспати
исти
тренутак
.
...
јасно
и
чисто
звонити
најмање
манастирски
звоно
,
и
његов
танак
и
сребрн
глас
одјек
кроз
јутрењи
влажан
тишина
,
губити
се
тамо
у
дубок
планински
склоп
.
на
први
звук
звоно
поустајати
момак
,
стати
се
облачити
са
журба
,
и
како
се
који
спрема
,
одмах
излазити
из
кујна
.
А
из
дугачак
ходник
,
који
се
пружати
пред
сав
ћелија
,
пред
огроман
трпезарија
и
кухиња
,
чути
се
оштро
заповеднички
гунђање
и
незграпан
лупање
поткован
,
по
сав
прилика
веома
велик
цокула
,
о
под
поставити
до
половина
цигла
,
а
испред
ћелија
даска
.
тај
игуман
чинити
свој
обичан
јутрењи
шетња
,
докле
не
видити
да
јесам
поизлазили
напоље
сав
калуђер
,
ђак
и
момак
,
потом
се
враћати
у
свој
ћелија
и
настављати
прекинут
спавање
,
уз
пријатан
брујање
црквен
јутрењи
песма
,
што
се
разлевати
отуд
из
храм
...
Љубомир
још
спавати
.
савладати
он
тежак
умор
,
занети
он
топал
загушљив
ваздух
,
па
нити
чути
звоно
ни
журба
момачки
;
а
овај
се
и
не
сетити
да
он
пробудити
:
сваки
се
бринути
само
о
тај
,
како
хтети
што
пре
шмугнути
поред
игуман
...
кад
се
утишати
све
,
отворити
се
лагано
кухињски
врата
и
кроз
она
проћи
омлађи
,
чисто
оденути
,
повезати
велик
вунен
марама
у
накрст
преко
груда
,
лепушкаст
жена
.
Приђе
шпорет
,
у
који
још
тињати
ватра
,
постакнути
угарак
,
убацити
још
дрво
,
подигнути
се
и
углед
па
клупа
нешто
смотуљати
,
згурено
,
чудновато
.
—
Шта
јесам
овај
?
рећи
она
гласно
,
прићи
клупа
и
разгледати
увијен
успаван
ђак
.
еј
,
мора
...
ко
јесам
?
...
устајати
,
сванути
!
Љубомир
се
пробудити
,
и
опазити
жена
уза
себе
,
скочити
и
стати
трљати
очи
песница
.
после
кратак
време
и
Љубомир
и
жена
дознати
овај
,
што
јесам
хтети
један
о
други
знати
.
Љубомир
сазнати
да
се
жена
звати
Мари
,
да
јесам
ту
из
оближњи
село
,
да
имати
муж
и
двоје
деца
,
да
јесам
,
већ
четири
година
,
овде
у
манастир
»
код
господин
и
тако
...
рачуња
се
као
куварица
«
,
али
признавати
да
јесам
баш
тако
вешт
куварски
посао
.
Љубомир
,
и
ако
још
чист
и
наиван
,
досетити
се
да
хтети
овај
крупан
развијен
Рудничанка
бити
као
неки
домаћица
у
овај
кућа
,
па
стати
још
више
пазити
на
себе
и
обарати
очи
.
у
тај
утрчати
у
кухиња
калуђер
и
ђак
,
па
сваки
стати
облетати
око
Марија
,
тапкати
јесам
по
раме
и
запиткивати
.
—
’
Број'тро
,
тетица
!
...
хи-хи-хи
...
викнути
један
ћосав
млад
калуђер
,
око
свој
дваеспет
година
.
дохватити
»
тетак
«
за
врат
хладнети
као
лед
рука
,
развући
свој
широк
,
дебео
,
ћосав
усна
,
од
шта
он
цео
лице
постати
округао
,
збрчкан
и
усиљено
весело
,
па
се
опет
насмејати
свој
ситан
загушен
смех
:
хи-хи-хи
...
—
нос
’
тај
ђаво
данаске
!
викнути
Мари
,
смејати
се
и
бранити
се
.
каки
јесам
ка
гуја
...
—
тетка
,
род
...
да
ли
јесам
готов
вод
за
мој
теј
?
рећи
,
стењати
,
мрштити
се
и
превијати
се
,
стар
од
први
,
калуђер
.
по
његов
цео
држање
и
говор
изгледати
да
јесам
он
спопасти
сав
болест
овај
свет
,
и
он
се
јесам
чудити
,
како
моћи
још
да
ићи
,
јести
,
пити
...
имати
он
тридесет
година
,
висок
јесам
одвећ
,
сух
,
смежуран
лице
,
који
јесам
обрасти
густ
,
дугачак
,
жућкаст
црн
брада
.
—
’
Оћеш
сад
?
смејати
се
тетак
,
турати
он
шипак
под
нос
.
—
не
,
да
он
омрсити
сабаиле
,
док
не
пити
лековит
ракија
,
викнути
први
калуђер
,
отурати
теткин
рука
.
—
Тето-о-о
...
дедер
наш
кајмаклија
,
отегнути
трећи
,
средовечан
калуђер
,
смеђ
,
чупав
,
гргуљав
кос
,
груб
,
широк
,
простачки
лице
,
на
који
јесам
утврдити
исполински
нос
,
љубичаст
бој
.
Беше
висок
,
крупан
,
развијен
и
силан
као
столетан
грм
;
глас
он
наликовати
пролетњи
грмљавина
.
—
Чекај
,
бре
,
Максим
:
видити
овај
ђаво
,
одговарати
он
тетак
и
освртати
се
око
шпорет
,
тражити
суд
за
Арсенијев
теј
,
за
Максимов
и
њен
кајмаклија
,
који
хтети
манисати
ни
онај
ћосав
Василијан
.
али
јесам
сад
окупити
ђак
са
поздрав
.
обојица
бити
младић
,
испод
двадесет
година
,
жив
,
окретан
и
весео
.
Љубомир
стајати
у
сав
кут
,
претурати
очи
с
један
лице
на
други
,
шмрктати
и
чешати
се
испод
десни
мишица
,
не
знати
шта
бити
други
радио
.
Василијан
он
спазити
одмах
,
па
као
лопта
одскочити
од
тетак
и
стати
пред
он
,
смејати
се
и
лупати
длан
о
длан
од
чудо
и
смех
.
—
Хи-хи-хи
...
како
’
но
,
како
...
он
?
...
узвикнути
и
пружити
прст
на
синоћњи
Љубомиров
вођ
.
како
јесам
дрекнути
Веља
,
казати
права
...
Хи-хи-хи
.
ко
се
више
уплашити
?
Хи-хи-хи
...
издвојити
се
од
шпорет
и
Велимир
,
па
се
и
он
стати
смејати
.
—
Хо-хо-хо
...
брука
људи
!
...
да
чути
.
ићи
ја
ноћаске
из
воденица
,
скоро
глув
доба
...
таман
се
нешто
замислити
,
кад
пред
мој
нос
мрдати
црно
...
дрекнути
,
па
што
игда
бити
снага
ђиласнути
у
целац
...
док
ја
летити
у
целац
,
а
онај
скакати
на
други
страна
,
бегати
од
ја
...
—
Хи-хи-хи
...
ђаво
од
ђаво
!
...
смејати
се
Василијан
.
—
То
бити
бити
да
јесам
се
срести
ти
и
отац
Максим
,
одговарати
он
Велимир
.
—
уједати
,
дете-е-е
...
отегнути
Максим
,
мљацкати
велик
незграпан
уста
и
пуштати
затим
из
грло
дубок
отегнут
глас
,
који
личити
на
а-а
...
—
е
,
родити
,
ја
хтети
за
лек
,
уф-ф
...
нешто
ја
од
ноћас
севати
десни
страна
,
велим
Арсеније
,
нагибати
се
на
десни
страна
и
мрштити
се
.
А
тај
ја
спремити
,
родити
...
—
Нађа
ја
,
Василија
,
ђегођ
татула
,
да
он
искувати
у
теј
,
смејати
се
тетак
и
пристављати
ђезва
.
—
са
тај
се
не
шалити
!
викнути
болесник
преплашити
и
побећи
на
поље
.
—
Хи-хи-хи
...
превијати
се
од
смех
Василијан
и
прилазити
Максим
,
који
се
,
после
дуг
премишљање
,
одлучити
да
извадити
и
отворити
дувањара
.
—
гле
,
набавити
тазе
,
па
и
не
нудити
.
Нећемо
тако
,
Макса
!
узвикивати
весељак
,
пружати
рука
дувањара
.
—
е
,
белај
!
...
Шта
хтети
остати
ја
,
оногај
...
тако
ви
свакад
.
навалити
,
а
Макса
сушити
зуб
!
одговарати
Максим
,
крити
дувањара
у
хаљина
.
Суша
зубе-е-е
поновити
он
,
савијајући
цигара
.
—
А-а
...
тако
ли
јесам
!
викнути
Васа
,
севати
очи
бесно
.
А
ко
попушити
са
ја
ока
дуван
,
што
донети
из
Крагујевац
,
а
?
...
ко
дати
три
велик
тур
...
онај
што
добити
из
јагодински
,
а
?
...
онда
јесам
Васа
бити
добар
за
ортак
,
а
Максим
пурњати
сав
цигара
за
цигара
...
Чекни
де
,
Макса
,
платити
ти
тај
!
узвикнути
љутит
,
изићи
из
кујна
и
лупити
врата
.
—
А-а
...
чути
се
онај
громак
звук
из
Максимов
грло
,
а
он
се
малко
променити
у
лице
:
неки
бити
помислити
да
он
јесам
стид
,
али
јесам
;
он
јесам
само
малко
необично
због
овај
Васин
напомена
,
који
јесам
све
истинит
.
али
неки
он
,
мислити
у
себе
Максим
,
одљутити
се
,
а
ја
хтети
остати
доста
цигара
,
што
бити
она
он
попушити
.
за
тај
време
јесам
тетак
распитивати
ђак
,
да
ли
јесам
почистити
и
наместити
калуђерски
соб
.
—
да
ја
не
викати
ту
,
и
да
се
после
господин
љутити
,
завршити
она
.
Ђаци
истрчати
на
посао
.
—
Баш
јесам
и
тај
неки
...
овде
се
тетка
омакнути
такав
придевак
,
какав
се
ретко
чути
и
међу
људи
.
не
дати
он
један
цигара
,
а
попушити
јесам
он
толики
дуван
!
рећи
и
разлити
кафа
у
шољица
,
па
се
наместити
на
клупа
до
Максим
,
који
ћутети
жудан
ишчекивати
кајмаклија
,
не
марити
сад
ништа
,
ако
бити
се
наљутити
на
он
баш
и
цео
свет
.
Уђе
Василијан
,
са
готов
неприпаљен
цигара
а
за
он
Арсеније
,
са
пет
велик
дувански
кеса
литрењача
,
у
који
јесам
разнети
осушен
лековит
трава
.
—
Васа
,
ено
тај
ђезва
па
сипати
,
рећи
он
тетак
.
А
твој
јесам
вод
у
тај
мањем
лонац
,
објаснити
она
Арсеније
,
који
бојажљив
изнети
лонац
на
светлост
,
разгледати
да
ли
јесам
чист
вод
у
он
.
—
бацити
јесам
татула
,
смејати
он
се
тетак
.
много
хтети
познати
тако
.
—
Добра
,
родити
,
кад
