иопет
како
јесам
неки
властела
,
вратив
се
живити
из
бој
на
Плочнику
,
казивати
да
јесам
кнез
Милан
улетати
у
густ
чета
Агарјанин
,
баш
као
да
јесам
хтети
навалице
да
погинути
!
и
још
како
дворкиња
причати
како
често
затицати
свој
госпођа
да
читати
последњи
писма
,
који
она
јесам
писати
Милан
у
очи
сам
битка
на
Плочнику
,
и
да
,
читати
он
,
суза
ронити
,
а
по
некад
и
на
глас
јецати
!
Причаше
он
о
славан
дело
убојит
поп
Каритон
,
који
,
кад
се
мало
више
поднапити
,
узети
да
причати
хрвање
свој
са
свет
Јована
у
трпезарија
.
војводин
властелин
не
моћи
тај
никако
да
веровати
;
али
се
Ристивор
заклињати
да
јесам
тај
цео
истина
,
и
да
поп
Каритон
свако
свој
хрвање
са
светац
морати
да
одлежати
по
три
дан
,
сав
модар
као
да
он
јесам
неки
коље
испребијати
!
јесам
чудо
да
два
млад
витез
клизати
разговор
низ
брдо
,
док
се
не
натоциљати
на
танак
лед
топлог
причање
о
лепота
дворкиња
и
девојка
.
Иван
причати
о
лепота
Перуника
,
кћер
некакав
мали
властелин
у
двор
војводин
,
а
Ристивор
узити
хвалити
Босиљка
,
млад
дворанка
госпођа
Мандалена
.
„
бео
јесам
,
брата
,
од
сваки
вила
;
леп
јесам
,
брата
,
од
Јованка
који
змајев
љуба
!
“
„
зар
у
истина
имати
овде
девојка
који
змајев
љуба
?
“
питати
Иван
зачудити
.
„
имати
,
брата
,
дивно
леп
и
здрав
девојка
.
моћи
ти
јесам
сутра
,
пре
но
што
се
кренути
,
показати
.
јесам
веровати
њен
причање
,
док
летос
о
велик
Госпођи
један
ноћ
,
тако
око
поноћ
,
не
видети
свој
очи
где
из
ведар
небо
долетити
на
двор
,
баш
на
кула
где
Јованка
спавати
,
бео
усијан
лопта
са
пун
варница
распрштан
у
два
крило
!
“
„
ја
какав
тај
чудо
у
овај
двор
немати
!
“
чудити
се
Иван
,
па
онда
додати
:
„
А
под
сигурно
имати
и
авет
да
се
јављати
!
“
„
како
да
немати
?
од
Тројанов
време
па
сав
до
данас
шта
се
свега
овде
збивати
јесам
!
“
рећи
Ристивор
поуздано
;
„
само
наш
авет
јесам
зао
дух
,
него
чист
и
добар
!
Кажу
,
брата
,
да
пре
него
што
хтети
неки
од
господа
овај
двор
да
умрети
ил
’
погинути
,
прилика
један
игуманија
моћи
да
се
видити
како
тужан
и
расплакан
лутати
по
ходник
од
двор
!
“
Па
се
онда
Ристивор
опет
вратити
да
причати
о
Јованци
,
љубити
змајев
,
нешто
што
се
морати
тих
шапатом
шапутати
док
не
доћи
да
Ристивор
викнути
:
„
не
,
не
;
сунце
ја
,
поштен
јесам
девојка
и
од
добар
род
!
“
и
још
јесам
много
којешта
причати
Ристивор
,
док
најпосле
почети
да
запињати
,
па
да
застајати
;
пренути
бити
чисто
застиђен
па
наставити
,
али
настављати
сав
лаган
и
сав
низак
глас
,
и
онда
опет
застати
;
дремати
прозборити
бити
нешто
кроз
нос
и
неразговетно
,
па
опет
застати
,
док
он
сан
сасвим
не
занети
и
на
мек
свој
перјанама
не
однети
у
свој
чудесан
царство
.
не
мицати
се
слушати
Иван
како
Ристивор
равномерно
и
дубоко
дисати
.
јесам
дуго
потрајати
па
грло
Ристиворов
зајечати
тихо
и
потмуло
као
неки
јек
од
гусле
,
као
да
јесам
млад
витез
далеко
,
далеко
тамо
у
царство
сан
певати
некакав
скуп
од
јунак
један
од
многи
јуначки
песма
,
који
јесам
тако
лепо
уз
гусле
казивати
знати
.
Иван
јесам
бити
много
уморан
и
опет
не
моћи
ока
склопити
.
Мишљаше
да
се
успавати
на
онај
једнозвучан
гуђење
и
хркање
Ристиворов
као
на
љуљашка
,
па
не
моћи
.
Приђоше
однекуд
некакав
танкогласан
комарац
,
па
,
час
око
његов
нос
час
око
његов
ухо
,
зузујаху
неки
тужан
песмица
без
конац
.
по
хркање
Ристиворов
,
и
ако
јесам
поступно
јачати
у
громак
крхање
,
Иван
бити
,
моћи
бити
,
најпосле
и
заспати
,
али
не
моћи
од
онај
танак
извијање
и
зуцање
онај
лакокрил
свирац
!
узити
будан
мислити
о
војни
на
који
цар
Лазар
тако
дирљиво
позивати
српски
јунак
.
Чињаше
он
се
да
већ
и
не
моћи
бити
друкчије
него
да
хтети
бог
и
светац
Хришћански
помоћ
род
Хришћанском
насупрот
род
агарјански
.
зар
у
српски
земља
толики
црква
и
манастир
,
зар
по
црква
толики
чудотворан
икона
,
и
толики
светити
моћ
од
велик
светац
и
чудотворац
,
и
зар
око
светац
,
и
пред
икона
,
да
читав
војска
од
калуђер
и
дан
и
ноћ
певати
светити
песма
,
служити
,
кадити
и
метанисати
,
па
да
безбожан
Агарјанин
под
застава
лажан
један
пророк
разбити
Хришћанску
војска
српски
?
!
само
онај
,
који
не
веровати
у
брига
Божју
за
веран
он
род
Хришћански
,
моћи
бити
тако
нешто
да
замислити
!
Иван
јесам
насигурно
веровати
да
се
бог
не
моћи
ни
за
часак
предомишљати
ко
да
помоћи
,
па
јесам
веровати
да
и
не
моћи
бити
друго
него
да
хтети
Срба
победити
.
и
у
мисао
такав
већ
се
враћати
с
бојни
поље
цвеће
окитити
,
и
у
гомила
девојка
,
што
изићи
да
гледати
војска
који
се
слава
увенчати
дома
враћати
,
тражити
да
видити
свој
милолик
бео
Перуника
,
са
онај
њен
крупан
граораст
очи
,
из
који
свагда
светлити
невин
детињи
осмех
.
сетити
се
један
њен
мио
,
детињаст
реч
,
па
се
у
мрак
насмејати
,
и
склопити
очи
,
не
бити
ли
се
на
онај
њен
сунчан
осмех
занети
у
сласт
сладак
снивање
.
јесам
она
дуго
тако
склопити
држати
кад
умукнути
комарац
,
и
уставити
се
хркање
Ристифоров
.
настати
бити
мртав
тишина
,
како
и
требати
да
јесам
у
глух
доба
ноћ
.
однекуда
он
леден
и
влажан
а
тај
трепер
ваздух
запирати
у
лице
,
као
да
се
изненадно
негде
у
близина
камени
плоча
одваљати
са
уста
хладан
неки
гроб
,
или
пећина
некакав
у
који
јесам
пун
лед
и
снег
.
Ивана
обузети
неки
чудан
језа
,
па
се
сав
стрести
и
отворити
очи
,
од
онај
кандило
пред
икона
просипати
се
тих
и
слаб
светлост
само
по
соба
а
јесам
ни
покушавати
да
пробити
мрак
велик
ходник
,
у
који
се
кроз
отворен
врата
моћи
гледати
.
до
мало
час
,
пре
него
што
Иван
склопити
очи
на
онај
сладак
сан
,
владати
мрак
у
ходник
;
али
сад
,
кад
Иван
потресати
чудан
неки
језа
очи
отворити
,
на
свој
чудо
видити
да
јесам
се
ходник
осветлити
неки
тих
а
плавичаст
светлост
.
такав
светлост
Иван
никада
дотле
у
свој
живот
јесам
видети
.
Гледаше
непомичан
и
очи
широм
отворен
,
и
чудити
се
шта
ли
хтети
тај
бити
.
Учини
он
се
да
од
десни
крило
ходников
,
откуда
и
онај
светлост
долазити
,
чути
полаган
и
тих
тик-так
тик-так
,
као
да
крупан
зрнад
на
некакав
бројаница
падати
под
прст
какав
калуђер
.
Послуша
мало
оштрије
и
јасно
чути
тихо
шуштање
свилен
скута
и
полаган
ход
неки
,
који
носити
обућа
од
мекан
кожа
.
опет
он
ударити
у
образ
леден
и
влажан
трепер
,
који
сад
бити
напојити
мирис
од
тамњан
и
босиљак
.
и
ако
он
леден
талас
запиркивати
у
лице
Иван
осетити
како
он
крупан
зној
пробијати
.
хтети
да
викнути
да
пробудити
Ристивор
,
који
сад
дихати
мирно
као
да
притајивати
дах
сав
,
да
бити
и
јесам
нешто
боље
ослушкивати
;
али
некакав
опор
сухота
стезати
он
грло
и
угушити
глас
,
јер
се
у
тај
час
на
праг
од
њихов
соб
јавити
прилика
један
висок
,
сувоњав
,
средњовечан
жена
,
у
црн
одело
један
калуђерица
и
са
дугачак
,
свилен
плашт
један
игуманија
.
леви
рука
бројити
јесам
полагано
зрно
по
зрно
на
дугачак
бројаница
;
десни
јесам
притиснути
крст
са
Распећем
који
она
лежати
о
златан
ланац
на
груди
.
уставити
се
на
праг
.
од
она
падати
танак
прамен
плав
светлост
на
Ристивор
,
који
сад
мирно
лежати
не
мицати
се
и
не
дисати
као
да
јесам
мртав
.
Гледаше
он
,
и
гледати
он
;
уздахнути
дубоко
;
прићи
он
полагано
као
да
се
бојити
да
он
не
разбудити
,
клечати
пред
он
,
подигнути
лице
к
икона
и
оба
рука
у
вис
,
као
да
призивати
милост
Божју
;
пригнути
се
и
целивати
Ристивор
у
чела
,
па
се
онда
дигнути
и
поћи
опет
у
ходник
.
са
праг
се
окренути
још
једном
према
Ристивор
,
гледати
он
сав
растужити
,
па
се
онда
растопити
у
тих
месечина
који
се
ходник
и
соб
њихов
за
неколик
тренутак
испунити
,
да
се
опет
мало
после
у
мрак
завити
.
сад
Иван
доћи
к
себе
.
Скочи
на
нога
и
викнути
:
„
Ристивор
!
Ристивор
!
брата
!
Јуначе
!
тако
ти
славити
,
устајати
!
“
и
да
бити
он
што
поуздан
и
брже
разбудити
,
дохватити
он
оба
рука
за
раме
и
добро
он
продрмати
.
Ристивор
најпре
захркати
као
да
он
ропац
бити
стегнути
,
па
се
онда
подигнути
,
убрисати
десни
рукав
хладан
зној
са
чела
,
и
,
као
човек
који
се
из
тежак
сан
нагло
бити
,
рећи
пола
збуњен
:
„
јесам
ли
тај
тај
вичеш2
зар
јесам
зор
?
!
“
„
јесам
,
брата
,
него
пусто
глухо
доба
!
ето
,
мало
час
видети
очи
свој
авет
игуманија
!
“
рећи
Иван
сав
блед
и
уздрхтан
.
„
авет
?
!
“
претећи
он
Ристивор
.
„
јесам
,
брата
,
авет
,
него
светиња
!
А
где
јесам
јесам
видети
?
“
„
ето
онде
,
у
овај
исти
наш
клет
,
...
овде
измеђ
ја
и
ти
!
“
„
ако
јесам
јесам
доиста
на
јава
видети
,
а
јесам
јесам
у
сан
снивати
,
онда
јесам
тај
добар
знак
!
“
рећи
Ристивор
поуздано
.
„
неки
јесам
слава
бог
!
један
хтети
од
ми
двојица
на
Косово
погинути
,
а
моћи
бити
баш
и
обадвојица
.
неки
јесам
слава
бог
!
А
сад
,
брата
,
да
проспавати
још
мало
до
зор
!
“
и
Ристивор
легати
и
у
брзо
захркати
опет
.
Иван
се
заогрнути
једном
поњавица
,
наслонити
се
леђима
на
зид
,
и
остати
будан
до
зор
.
В
после
онај
велик
синоћни
киша
и
олуја
осванути
јесам
бити
диван
сунчан
дан
јунијски
.
сав
поље
и
гај
око
Орлов
Града
изгледати
јесам
као
да
јесам
се
преобући
у
чисто
рухо
од
свеж
зеленило
,
и
да
чекати
да
бити
сведок
некакав
велик
свечаност
.
цео
дан
јесам
на
Змајево
Вис
бубњар
ударати
у
бубањ
и
трубача
дувати
у
труба
.
овда
и
онда
мек
и
мирисан
поветарац
са
запад
понети
бити
отуда
звекет
и
бубњава
,
и
донети
она
да
издахнути
под
зидина
од
Орлов
Града
.
на
отворен
прозор
од
шестостран
кула
седети
јесам
кнегиња
Мандалена
,
сетан
и
невесео
,
и
ослушкивати
одјек
који
до
она
допирати
.
и
опет
кад
год
бити
она
јасно
чути
,
срце
бити
она
се
стегнути
,
сав
бити
задрхтати
и
пребледети
.
Чинило
она
се
да
тај
једва
чујан
тутњава
однекуд
испод
земља
долазити
,
и
да
тако
тужно
и
тако
жалосно
запомагати
.
Чинило
она
се
,
као
да
тај
што
чути
јесам
други
него
тих
и
опет
дубок
уздах
цео
српски
земља
,
уздах
који
се
она
свој
уздах
одазивати
.
али
сав
њен
уздисање
не
моћи
да
свалити
са
срце
њен
онај
сињи
камен
нејасан
туга
и
мутан
слутња
,
што
се
на
он
тако
тешко
навалити
бити
.
Чисто
она
јесам
чудно
бити
како
врабац
моћи
онако
весело
да
цвркутати
,
и
како
голуб
моћи
да
уживати
свој
лепршање
у
сунчан
зрака
.
Чудила
се
како
да
они
не
осећати
што
она
осећати
—
да
се
земља
стресати
,
да
уздисати
и
тек
што
се
заплакати
јесам
!
позно
у
вече
изаћи
Ристивор
невесео
на
тераса
где
он
јесам
кнез
чекати
.
„
ех
,
у
добар
час
!
“
рећи
старац
чим
углед
слуга
свој
.
„
дед
казивати
колико
она
јесам
се
прихватити
рука
за
застава
?
!
“
„
завор
ја
јесам
,
господар
,
да
ти
у
очи
погледати
!
“
рећи
Ристивор
снуждити
.
„
како
да
ти
казати
?
Можда
ја
хтети
веровати
,
али
тај
истина
казивати
:
ни
један
!
“
стар
кнез
скочити
са
столица
и
сав
поцрвенити
.
„
ни
један
?
!
“
узвикнути
запрепастити
.
„
како
моћи
бити
ни
један
!
?
“
„
ето
тако
:
ни
један
!
“
потврђивати
Ристивор
гледати
преда
себе
,
и
ниско
погнути
као
да
на
свој
плећа
носити
цео
змајев
Вис
.
па
онда
наставити
:
„
ето
ни
један
!
...
Искупише
се
лепо
око
застава
,
баш
као
да
јесам
сабор
;
отворити
ја
мех
вински
,
не
бити
ли
се
мушки
срце
загрејати
;
напојити
свако
ко
хтети
да
пити
;
момчадија
узеде
уз
свирала
окретати
кола
;
зрео
људи
стати
око
ја
да
пијуцкати
и
да
гласно
премишљати
.
кад
навалити
да
се
прихваћати
рука
застава
,
један
ја
рећи
:
„
Стана
мало
,
брата
,
тај
докле
хтети
тако
?
дати
царев
перпера
,
дати
војник
,
дати
одрадити
данас
црква
,
дати
одрадити
сутра
кнез
,
е
па
не
моћи
тај
сав
један
грбина
и
један
рука
!
не
изгинути
ли
толики
наш
људи
ономлани
на
Плочнику
?
ваљада
ни
кнез
не
моћи
хтети
да
он
по
село
остати
само
старац
,
удовица
и
ситан
деца
без
отац
!
“
други
бити
опет
прихватити
:
„
тај
јесам
ваљада
сав
Србадија
спасти
на
ми
сиротиња
у
овај
крај
!
Ман
’
се
,
човек
,
тај
јесам
онај
народ
на
Косово
и
око
Косово
па
да
дати
не
један
него
два
војска
!
Имаће
цар
наш
и
без
ми
доста
војска
!
“
По
гдекоји
момак
,
још
онако
врућ
од
скакање
у
кола
,
повикати
бити
:
„
ето
ја
бити
,
ама
како
хтети
с
голим
рука
,
ни
оружје
,
ни
коњ
,
па
,
славити
ја
,
ни
опанак
,
а
да
не
говорити
о
чизма
до
колено
!
“
ето
такав
разговор
ви
дан
.
Попише
вино
па
се
о
седање
сунце
разићи
свој
дом
!
“
стар
кнез
слушати
Ристивор
немо
,
с
раширен
зеница
и
отворен
уста
.
онакав
он
реч
запрепастити
и
готово
скаменити
.
Ристивор
јесам
већ
давно
дио
ућутати
,
а
кнез
још
једнако
корачати
по
тераса
замислити
и
нем
,
и
само
шкргутати
зуб
.
видити
Ристивор
да
у
он
љутина
кипити
,
па
се
и
нехотице
осврнути
да
видити
јесам
ли
отворити
врата
кроз
који
на
тераса
изићи
.
„
Јес
’
,
видити
ти
!
хтети
бити
да
бегати
?
јесам
ли
?
ето
јесам
сав
такав
!
ја
на
какав
јесам
људи
спасти
данас
славан
царевина
српски
!
...
бадава
,
немати
више
ни
стар
јунаштво
,
па
откуд
моћи
бити
стар
слава
?
!
...
у
истина
ево
јесам
последњи
време
!
...
кад
немати
јунаштво
,
не
моћи
бити
ни
царство
!
“
пустити
се
за
тај
у
некакав
дубок
мисао
и
шетати
се
немирно
с
један
крај
тераса
до
на
други
.
тек
у
неки
доба
уставити
се
пред
Ристивор
,
па
почети
да
он
оштро
говорити
:
„
Још
вечерас
да
послати
људи
да
похватати
коњ
са
ливада
наш
,
да
она
повезати
конопац
и
извести
рано
зором
на
змајев
Вис
.
одвести
тамо
сав
наш
коњ
из
подрум
дворски
;
искупити
сав
чељад
и
однети
седло
,
и
копље
,
и
мач
,
и
буздован
,
и
појас
,
и
клобук
,
и
гвозден
напрсница
.
сав
тај
смести
око
застава
,
па
растурити
по
нов
огласник
по
село
и
заселак
,
и
по
стаза
,
и
по
њива
,
и
по
поље
,
неки
викнути
:
„
стар
ви
јесам
кнез
поздравити
,
моћи
његов
сед
влас
срамотити
;
моћи
на
његов
двор
савијати
клетва
господин
Кнез
;
моћи
у
блато
бацати
сав
глас
,
који
јесам
од
старина
славан
бити
!
ето
ви
опрема
,
ето
ви
коњ
,
ето
оружје
!
кнез
ви
јесам
поздравити
и
питати
ви
:
хтети
ли
допустити
да
само
он
један
,
старац
од
седамдесет
лет
,
са
унука
свој
,
дете
од
петнаест
лет
,
господин
Кнез
на
Косово
ићи
?
!
“
Ида
,
и
тако
она
говорити
.
ако
у
она
немати
срце
јуначки
,
наћи
хтети
се
ваљада
по
неки
мекан
срце
!
“
сутра
дан
јесам
се
од
рана
зор
па
до
у
залазак
сунце
разлегати
труба
са
Змајево
Вис
.
Ристивор
јесам
сваки
огласник
придати
по
један
бубњар
,
те
по
село
и
заселак
узбунити
и
жена
и
деца
и
стока
и
живина
,
а
мушкадија
отерати
на
змајев
Вис
.
рано
зором
Ристивор
јесам
учинити
диван
спрема
,
не
бити
ли
само
разбудити
успавати
и
загрејати
захладнети
срце
.
велик
свилен
застава
Орловић
побити
у
читав
умку
од
пољски
цвеће
;
испред
она
сложити
у
три
куп
мач
,
буздован
и
копље
;
иза
она
за
конопац
,
затегнути
између
два
застава
,
повести
двадесет
и
пет
ватрен
коњ
,
оседлан
,
зауздан
и
поткован
,
па
она
цвеће
окитити
као
да
јесам
коњ
сватовски
;
по
страна
,
и
десни
и
леви
,
подигнути
вењак
покривен
липовина
,
испод
она
наместити
дрвен
сто
,
а
по
сто
бео
погача
и
дрвен
боца
и
чутура
пун
црвен
вино
.
он
јесам
—
на
висок
коњ
Јабучило
,
у
убојни
спрема
,
с
калпак
на
глава
,
панцер
на
прса
,
широк
зелен
мач
о
бедро
,
дуг
копље
о
раме
и
шестоперан
буздован
о
јабука
од
седло
—
ставити
се
испред
велик
застава
,
па
бити
наизменце
час
наређивати
трубач
да
дувати
,
а
час
она
опет
устављати
те
да
он
скупљен
свет
гласно
довикивати
:
„
Ко
јесам
јунак
неки
бирати
себе
коњ
и
оружје
,
те
да
с
кнез
поћи
на
Косово
!
“
позно
у
вече
вратити
се
Ристивор
у
двор
.
стар
кнез
он
јесам
чекати
нестрпљиво
,
па
јесам
најпосле
—
пратити
Боривоје
и
поп
Каритон
—
изаћи
из
двор
и
поћи
он
у
сретање
,
само
да
што
пре
чути
шта
јесам
и
како
јесам
.
па
чим
он
се
Ристивор
приближити
,
старац
он
викнути
:
„
казивати
,
синак
,
јесам
ли
боље
срећа
данас
?
“
„
е
мој
славан
господар
!
“
одговорити
Ристивор
невесео
,
па
скочити
с
коњ
прићи
к
рука
кнежев
.
„
е
мој
славан
господар
,
вера
ја
јесам
овај
земља
срећа
оставити
!
ето
дувати
у
труба
цео
дан
,
ударати
у
бубањ
,
проливати
вино
цео
дан
,
и
ево
промукох
молити
она
и
корити
она
,
и
једва
једвице
петорица
прићи
да
се
рука
прихватити
застава
,
и
да
избрати
коњ
и
оружје
!
“
„
ваистину
настати
јесам
последњи
време
!
“
рећи
кнез
снужден
поп
Каритон
.
„
ти
се
сећати
како
јесам
тај
све
друкчије
бити
за
наш
младост
!
онда
јесам
имати
свагда
десет
пут
више
људи
но
оружје
,
и
мучити
јесам
мука
,
како
да
враћати
онај
,
који
и
без
оружје
и
на
сила
бог
и
незван
хтети
да
ићи
на
војни
!
ваистину
,
последњи
време
!
“
„
ама
тај
јесам
баш
онај
што
јесам
многи
помело
!
“
прихватити
Ристивор
.
„
онај
Витомир
из
бео
поток
,
знати
онај
што
он
звати
„
недокуван
Ђак
“
,
зар
се
не
сећати
?
тај
онај
што
јесам
неки
време
у
манастирски
кујња
прати
карлица
и
котао
,
па
се
свој
хвалити
како
тобож
учити
књига
|
ех
,
тај
узети
да
солити
народ
и
ја
памет
.
„
знати
ли
ви
,
браћа
,
“
велим
,
„
знати
ли
ти
,
Ристивор
,
да
јесам
овај
сад
баш
настати
последњи
време
»
?
е
кад
не
знати
—
а
откуда
бити
ви
и
знати
?
—
кад
не
знати
,
да
ви
ја
казати
који
знати
!
кад
јесам
ја
оно
учити
књига
у
манастир
,
“
—
ту
многи
почети
да
он
се
смејати
,
али
ништа
тај
он
,
—
„
кад
јесам
ја
оно
учити
књига
у
манастир
,
један
зимњи
вече
игуман
искупити
сав
братија
у
трпезарија
око
некакав
Светомир
Светогорац
,
који
јесам
у
Вилиндар
научни
да
читати
књига
староставан
.
Читао
она
јесам
тај
књига
до
пол
ноћ
.
око
неки
доба
викнути
да
се
донети
неколик
цепаница
на
ватра
у
трпезарија
;
ја
она
унети
и
полагано
спуштати
,
и
онда
чути
како
Светогорац
рећи
да
јесам
настати
последњи
време
,
и
да
хтети
се
далек
кроз
десетак
година
—
а
тај
јесам
ево
сад
десет
година
—
сав
преврнути
,
и
да
хтети
они
што
остати
жив
говорити
онај
по
гроб
:
„
благо
ви
што
јесам
пре
овај
страданије
и
невоља
помрети
!
“
Па
,
брата
,
кад
већ
настајати
последњи
време
,
чувати
сваки
свој
огњиште
ако
он
имати
!
“
„
А
што
он
не
разбити
буздован
глава
,
те
да
видити
други
људи
да
он
јесам
мозак
недокуван
?
!
“
срдито
прекоравати
кнез
Ристивор
,
а
овај
се
не
дати
пореметити
него
наставити
да
причати
:
„
други
опет
узети
да
викати
:
„
ама
лако
јесам
кнез
,
и
лако
јесам
господити
!
ако
ко
од
она
и
одлетити
глава
,
јесам
тешко
деца
његов
,
јер
остајати
двор
и
у
двор
пун
ризница
!
А
шта
остајати
мој
сирочад
иза
ја
?
!
махнути
се
,
човек
!
неки
ићи
кнез
,
неки
ићи
властела
;
зашто
јесам
онај
господа
него
да
господски
за
цар
гинути
!
“
...
него
прав
ја
рећи
старац
Мирко
из
Сенокоше
:
„
брата
,
што
јесам
у
овај
земља
бити
јуначки
срце
,
тај
се
све
за
раније
одзивати
позив
свој
господар
,
и
тај
ти
јесам
све
изгинути
на
бојни
поље
,
или
помрети
од
рана
и
болештина
по
кућа
свој
.
А
овај
сад
што
јесам
остати
,
тај
јесам
имати
срце
ни
онда
,
па
он
немати
ни
сада
!
“
...
А
бити
,
рећи
бити
,
нешто
истина
и
у
онај
што
ја
Степан
из
Кљештевица
рећи
:
„
у
незгодно
време
кнез
позивати
људи
;
ево
јечмов
почињати
сазревати
,
па
она
ваљати
жети
;
па
онда
,
брата
,
овај
јесам
Петров
пост
,
људи
се
једва
хлеб
прихваћати
,
те
она
јесам
и
срце
посно
!
“
„
е
,
па
добро
!
доста
јесам
ја
наказивати
!
захуктати
јесам
се
само
да
одбранити
кукавица
,
па
не
умети
да
се
уставити
!
јесам
добар
ни
ти
!
“
викнути
стар
кнез
који
већ
прекипети
,
па
шкргутати
зуб
и
пуштати
да
он
ватра
из
очи
севати
.
„
не
бранити
она
,
господар
!
нити
се
тај
моћи
да
бранити
.
него
ти
казивати
шта
ја
лудити
а
шта
ја
паметан
људи
казивати
!
“
бранити
се
смерно
Ристивор
.
„
и
само
што
се
не
знати
ко
луд
говорити
,
да
ли
они
лудити
или
они
твој
паметан
!
“
настављати
кнез
па
немирно
ходати
и
тамо
и
амо
,
а
оборити
глава
снизак
на
прса
.
„
Кнез
,
“
узити
Каритон
да
говорити
:
„
колико
јесам
остарети
још
ти
не
познати
наш
прост
народ
.
ево
да
се
кладити
да
ти
сутра
до
мрак
довести
колико
ти
требати
драговољац
!
“
„
Нећеш
ваљада
претварати
пост
у
мрс
!
“
рећи
кнез
подсмешљиво
и
још
једнако
срдит
.
„
То
јесам
најмање
чудо
,
који
ја
поп
моћи
само
кад
хтети
!
“
наставити
поп
Каритон
.
„
ето
заповедити
ти
само
неки
сутра
бубњар
и
трубача
заћи
по
село
и
неки
викнути
:
„
требати
кнез
још
само
десетак
јунак
;
него
ко
хтети
с
он
да
поћи
ваљати
да
понети
по
доста
ужад
и
бар
по
два
врећа
,
јеп
бити
робље
да
се
везивати
,
и
бити
рухо
,
и
свила
и
аксамит
,
и
сребро
и
дробан
бисер
да
се
кућа
доносити
!
ето
огледати
,
па
хтети
видети
?
“
„
да
окушати
попов
мудрост
!
“
рећи
кнез
Ристивор
.
„
Али
мрк
капа
зао
прилика
!
“
на
велик
чудо
стар
кнез
,
и
на
не
мали
радост
његов
,
тек
јесам
сутра
дан
подне
превалити
бити
,
а
Ристивор
долетити
на
коњ
да
јавити
:
да
јесам
сваки
коњ
у
седло
добити
драговољац
,
и
да
хтети
са
половина
сталан
дворски
стража
бити
сада
око
педесет
добро
оружан
војник
,
који
хтети
кнез
на
Косово
пратити
.
кнез
бити
мило
,
па
он
од
радост
у
чела
пољубити
.
ви
под
непосредан
настојавање
стар
кнез
спрема
за
храна
и
пиће
његов
чета
брзо
јесам
се
довршивати
,
тај
јесам
кнез
моћи
наредити
да
се
у
среда
,
девети
јуниј
,
рано
поћи
.
Рачунао
јесам
да
са
свој
људи
стигнути
пред
вече
исти
дан
на
бориште
код
војводин
двор
,
да
се
одатле
сав
војска
кренути
у
Четвртак
пред
вече
или
у
петак
у
јутро
,
па
да
далек
у
Субота
пред
вече
стигнути
на
Косово
.
у
уторак
јесам
стар
кнез
прегледати
јесам
сваки
свој
војник
,
загледати
у
оштрица
сваки
мач
,
и
прст
свој
опипати
сваки
кајиш
и
сваки
ланчић
на
коњски
опрема
,
као
и
сваки
колут
на
панцир
и
по
гвозден
мрежа
од
клобук
свој
јунак
.
Вежбао
она
јесам
у
брз
исукивање
и
витлање
мач
,
и
у
поуздан
управљање
коњ
.
Ристивор
јесам
пратити
свој
господар
и
дворити
он
на
тај
смотра
,
који
јесам
трајати
од
ран
јутро
па
до
после
подне
.
пред
вече
тај
исти
дан
Ристивор
се
бити
наслонити
на
један
од
онај
бршљан
застрвен
ступ
што
у
мраморан
авлија
држати
на
свој
глава
велик
тераса
.
пустити
се
бити
у
некакав
дубок
и
сетан
мисао
.
рећи
бити
човек
да
се
загледати
у
мрављи
војска
,
који
се
извијати
испод
бео
камен
,
са
ко
се
на
коњ
ускакати
,
па
се
некуда
преко
бео
калдрма
од
авлија
упутити
бити
.
него
Ристивор
јесам
видети
тај
војска
,
и
ако
јесам
он
поглед
на
она
падати
.
његов
јесам
мисао
облетати
један
цвет
,
и
срце
он
се
пунити
некакав
чудан
осећање
у
који
се
с
милина
растуженост
мешати
.
тек
кад
он
мали
Маша
,
скутоноша
кнегињин
приликом
велик
свечаност
,
живо
повући
за
рукав
,
Ристивор
се
тргнути
из
свој
сладак
занос
.
„
Ил
’
јесам
оглухнути
или
оболети
ти
не
чути
колико
те
викати
са
степеница
!
...
кнегиња
тај
звати
!
Ена
јесам
у
њен
конати
у
Жутој
Кула
!
“
говорити
господски
дете
,
придворица
госпођа
кнегиња
.
„
у
добар
час
!
ево
ја
јесам
бог
отварати
двери
!
“
говорити
Ристивор
јесам
себе
,
па
у
три
крок
истрчати
уза
степеница
горе
на
први
кат
.
ту
у
ходник
ићи
он
у
сретање
млад
дворкиња
Босиљка
.
Рече
он
:
„
Госпођа
кнегиња
чекати
на
ти
!
“
па
се
окренути
и
отворити
он
врата
на
снизак
шестостран
конати
у
Жутој
Кула
.
у
дебео
зидина
од
кула
бити
јесам
усећи
узак
пролазити
к
сам
прозор
,
висок
и
узак
,
кроз
који
мек
румен
зрак
сунце
на
заход
падати
у
конат
,
тај
износити
на
добар
видик
црвен
,
плаветан
,
зелен
и
жут
шара
у
вунен
простирка
,
који
сав
спод
застирати
.
у
онај
усек
к
прозор
,
што
права
гледати
на
југ
у
перивој
,
седети
јесам
на
снизак
леп
изрезан
скриња
госпођа
Мандалена
.
бити
јесам
блед
но
обично
;
у
очи
она
умор
и
сетност
,
под
очи
плав
сенка
који
душеван
добар
подвлачити
.
него
опет
кроз
тај
умор
и
тај
сетност
благородство
њен
дух
,
и
госпоственост
њен
лепота
светлити
јесам
као
пун
месец
на
небо
по
који
танак
облак
лутати
.
њен
псалтир
,
у
свој
красна
преплести
од
сребрн
жица
,
лежати
јесам
поред
њен
десни
рука
;
према
она
јесам
висити
на
зид
у
сребро
окован
чудотворан
икона
богородица
Тројеручица
,
који
јесам
један
игуман
од
род
Орловићев
пре
стотину
година
донети
из
Света
Гор
.
Ристивор
,
који
јесам
следовати
дворанка
Босиљка
,
и
не
подизати
свој
поглед
према
њен
лице
,
и
не
видити
како
он
она
испод
ока
милокрвни
поглед
,
проћи
мимо
она
и
стати
мирно
до
сам
врата
кад
она
она
затворити
.
кнегиња
се
дигнути
са
свој
седиште
,
па
у
свој
бео
рухо
а
према
растопљен
злато
и
пурпур
који
небо
на
запад
буктати
,
изгледати
као
небесан
анђео
.
„
приступити
ближе
,
веран
наш
слуга
Ристивор
!
“
рећи
он
она
онај
свој
чудан
глас
,
јасан
као
сребро
а
мек
од
сребро
.
полагано
и
смерно
,
и
сав
бирати
где
хтети
нога
да
стати
,
Ристивор
прећи
преко
средина
од
соб
па
се
уставити
на
сам
улазак
од
онај
позорница
,
у
који
јесам
кнегиња
стајати
.
„
звати
јесам
ти
,
“
почети
она
тихо
и
одмерити
да
говорити
;
„
звати
јесам
ти
,
да
проговорити
с
ти
два
три
реч
на
сам
.
ти
јесам
ми
свагда
бити
веран
и
мио
властеличић
.
сутра
хтети
у
име
Божје
поћи
с
мој
син
и
са
стар
господар
,
да
као
Хришћански
јунак
одбити
Агарјанин
од
наш
Хришћанске
земља
,
и
да
се
наћи
уза
свој
цар
у
час
у
који
јесам
славно
погинути
.
имати
јесам
добар
мајка
,
па
моћи
да
разумети
мој
брига
.
имати
већ
више
ноћ
како
ока
склопити
јесам
моћи
.
јутрос
,
пред
сам
зор
,
мало
задремати
,
и
тада
снивати
сан
који
бог
моћи
окренути
да
и
добро
значити
,
али
који
ја
јесам
мити
.
ти
,
који
имати
верно
и
храбар
срце
,
молити
не
као
слуга
него
као
млад
брата
,
пазити
и
чувати
ми
стар
господар
!
знати
за
он
да
хтети
пазити
и
чувати
син
мој
а
јединог
унука
свој
;
али
се
бојити
да
свој
глава
чувати
хтети
!
кад
бити
на
Косово
,
и
кад
доћи
данак
да
се
српски
слава
мач
урезивати
у
вечан
споменик
,
чинити
и
ви
што
као
син
овај
земља
требати
да
чинити
,
али
—
колико
се
уза
тај
моћи
—
не
дати
стар
господар
да
заборављати
,
колико
јесам
ми
сав
драгоцен
глава
његов
!
“
ту
сад
госпођа
Мандалена
стати
,
да
чути
одговор
Ристиворов
.
млад
витез
по
дуг
стаја
пред
она
нем
и
замислити
,
и
гледати
предати
се
као
стидљив
девојка
.
најпосле
подигнути
глава
и
поглед
права
у
очи
госпођа
кнегиња
,
и
узити
да
говорити
:
„
јесам
лако
што
од
ја
тражити
,
госпођа
кнегиња
!
у
стар
господар
јесам
један
него
три
срце
,
тек
се
једно
уморити
а
друго
се
разбудити
.
Сећам
се
ја
добро
што
јесам
ја
мој
покојни
отац
причати
о
јунаштво
свој
и
наш
стар
господар
!
вика
од
јунак
,
топот
од
коњ
,
звека
од
оружје
он
раздрагати
и
срце
он
запалити
,
те
,
клицати
као
соко
,
лети
на
копље
и
на
мач
где
јесам
густ
!
јесам
лако
што
тражити
!
али
хтети
тај
радо
послушати
,
па
,
колико
ја
бог
помоћи
,
чувати
његов
сребрн
глава
и
златан
прса
,
и
слатко
хтети
ја
бити
да
погинути
ако
он
и
млад
господар
заклонити
моћи
!
“
„
хвала
ти
;
тај
јесам
све
што
јесам
хтети
!
па
сад
већ
што
ви
бог
дати
и
срећа
јуначки
!
“
рећи
кнегиња
па
се
окренути
и
поћи
к
прозор
да
сести
поред
он
.
тај
бити
знак
да
Ристивор
моћи
да
ићи
.
али
Ристивор
стајати
на
свој
место
као
да
јесам
олово
ту
затопити
.
Гледаше
непомично
за
кнегиња
;
и
кад
се
она
окренути
и
видити
да
јесам
он
још
ту
,
као
ишчекујући
заповест
,
па
он
глава
дати
знак
да
моћи
да
се
уклонити
,
он
се
не
мицати
,
нити
скидати
свој
поглед
са
она
.
по
румен
,
који
он
се
рас
не
само
по
образ
него
и
по
чела
,
кнегиња
видити
да
се
Ристивор
борити
са
некакав
силан
узбуђење
.
„
Имаш
ваљада
ти
ја
што
да
казати
?
@card@
!
“
упитати
он
она
свој
мек
глас
па
он
прићи
ближе
.
тај
глас
и
онај
њен
поглед
пун
доброта
и
сажаљивост
растопити
лед
који
стегнути
бити
срце
Ристиворов
.
„
јесте
,
госпођа
кнегиња
;
имати
и
ја
ти
много
и
за
нешто
велик
да
молити
!
па
се
још
предомишљати
да
ли
јесам
зазоран
,
да
ли
требати
,
и
да
ли
смети
?
!
...
и
опет
,
тај
јесам
једина
на
свет
који
бити
смести
да
о
тај
што
казати
.
неколико
пута
помишљати
да
јесам
прав
да
се
поверити
стар
господар
,
који
ја
јесам
учити
витештво
,
и
који
ја
јесам
и
отац
и
мајка
.
и
неколико
пута
приступати
он
,
али
кад
год
он
сагледати
очи
,
не
смети
!
куд
хтети
тај
орао
о
грлица
да
говорити
!
али
код
твој
доброта
имати
срце
и
лудо
да
говорити
.
знати
да
ја
моћи
само
пожалити
,
шта
требати
мудар
поучити
,
и
да
хтети
ја
опростити
,
све
и
кад
бити
заслужити
да
ја
корити
!
“
тако
говорити
Ристивор
уздрхтао
глас
,
запињати
мало
о
овај
или
онај
реч
,
и
устављати
се
овде
и
онде
као
да
мало
дахнути
.
па
онда
извадити
из
недра
свилен
један
кеса
с
новац
и
пружити
јесам
кнегиња
.
|
„
како
и
сам
знати
,
сад
о
Митровдан
,
који
долазити
,
навршити
се
седам
година
како
доћи
у
двор
ваш
.
Слушао
јесам
ви
и
служити
од
сав
срце
,
јер
ја
јесам
и
лако
и
мило
бити
да
ви
све
слушати
и
служити
;
а
пазити
јесам
ја
сав
,
као
да
јесам
ваш
род
а
не
слуга
!
много
јесам
ја
пута
поклањати
по
прегрш
сребрн
динар
или
по
који
Млетачки
цекин
,
а
и
господски
гостити
ваш
,
који
јесам
пехар
с
вино
додавати
или
коњ
доводити
,
јесам
ја
обилазити
свој
господски
дар
.
ето
јесам
тако
у
овај
кеса
овде
саставити
седамдесет
и
девет
Млетачких
цекин
.
сада
ти
молити
,
светао
,
велик
и
предобар
мој
госпођа
:
примити
овај
мало
благо
мој
да
он
причувати
!
ако
се
са
Косово
жив
вратити
,
предати
ја
он
кад
он
потражити
бити
.
ако
ли
бити
Божја
воља
да
са
други
срећан
јунак
погинути
на
Косово
у
служба
цар
честит
,
онда
...
.
онда
ти
молити
...
.
подавати
тај
злато
твој
млад
дворкиња
Босиљка
!
него
тај
још
преклињати
бог
и
свет
Јована
,
не
казивати
она
да
јесам
од
ја
.
рећи
она
:
„
Ева
тај
ти
јесам
оставити
на
дар
један
млад
Србин
,
који
бити
срећан
бити
да
твој
срећа
служити
,
али
који
јесам
сад
још
срећан
што
јесам
имати
срећа
да
,
мислити
на
ти
,
погинути
у
служба
земља
господар
!
“
и
Ристивор
ућутати
као
човек
који
јесам
казати
сав
што
јесам
имати
да
казати
.
силно
се
застидети
бити
;
образ
он
бити
запламтети
црвен
ватра
.
не
смети
погледати
у
очи
госпођа
кнегиња
,
него
гледати
преда
себе
,
као
грешник
који
ето
преко
усна
свој
превалити
признавање
тежак
један
грех
!
„
о
,
наш
веран
слуга
,
добар
Ристивор
!
“
прихватити
кнегиња
узбудити
и
растужити
.
„
То
јесам
ти
мало
вера
у
ми
имати
,
кад
ни
стар
господин
ни
ја
ништа
о
тај
поменути
јесам
!
ти
знати
да
ја
сав
ти
пазити
као
да
јесам
сродник
наш
дом
.
ти
знати
колико
јесам
ја
мити
наш
дворкиња
Босиљка
.
Вис
бити
волети
да
јесам
ти
дати
,
него
ли
ма
који
други
од
наш
властела
.
али
,
добар
човек
,
што
јесам
јесам
просити
у
ми
?
знати
ли
она
што
о
тај
?
!
„
о
тај
знати
само
бог
па
ето
сад
ти
!
“
рећи
Ристивор
поуздано
;
и
сад
се
опет
ослободити
и
погледати
права
у
очи
кнегињин
;
али
не
моћи
дуже
од
један
тренуће
да
издржати
поглед
њен
.
„
Па
да
проговорити
одмах
са
стар
господар
!
...
Зашто
не
бити
моћи
бити
да
се
још
вечерас
,
у
очи
ваш
полазак
,
обручити
па
да
се
знати
?
!
...
не
знати
шта
бити
сам
Босиљка
на
тај
рећи
;
али
мислити
да
бити
ја
послушати
да
тај
рука
дати
,
само
ако
не
бити
—
преко
мој
знање
—
који
други
срце
свој
дати
!
...
она
јесам
красан
и
честит
девојка
;
обојити
јесам
млад
,
али
јесам
и
један
и
друго
паметан
,
и
моћи
бити
бити
угледан
и
срећан
пар
људи
.
бог
ја
хтети
овај
час
да
говорити
с
кнез
!
“
„
не
!
“
викнути
Ристивор
сав
престравити
,
и
подигнути
у
вис
оба
рука
као
да
јесам
преклињати
.
„
не
,
госпођа
,
ако
бог
знати
!
...
како
бити
тако
што
помињати
стар
господар
сад
у
очи
сам
поласкати
наш
на
Косово
!
зар
не
знати
да
бити
се
он
тај
тако
зачудити
и
тако
разгневити
,
да
ја
више
никад
погледати
не
бити
;
а
на
сигурно
ја
не
бити
повести
на
Косово
!
моћи
,
молити
ти
,
тако
ти
свега
што
ти
јесам
мио
и
свет
,
не
помињати
он
тај
!
нити
помињати
што
Босиљка
!
ако
бити
Божја
воља
тај
се
са
Косово
здравити
и
веселити
вратити
,
молити
ти
да
за
ја
проговорити
и
Босиљка
и
кнез
.
ако
ли
бити
Божја
воља
да
погинути
,
онда
она
предавати
мој
поклон
,
а
не
помињати
она
мој
име
!
“
кнегиња
се
крупан
очи
напунити
суза
.
усна
она
на
угао
задрхтати
.
Очевидно
бити
да
савлађивати
свој
узбуђеност
,
и
да
сух
суза
свој
гут
.
најпосле
—
а
после
подуг
почивка
—
рећи
хтети
Ристивор
:
„
Учинићу
ти
све
како
желити
!
Учинићу
!
Молићемо
се
бог
да
ти
уза
стар
и
млад
господар
жив
и
здрав
овај
двор
вратити
,
те
да
се
уз
наш
срећа
основати
срећа
и
твој
и
Босиљкин
.
бог
неки
и
ти
,
и
она
,
и
ми
сав
милостив
бити
!
А
сад
,
поћи
и
оставити
ја
сам
!
“
Ристивор
се
привити
у
дубок
поклон
,
прићи
и
пољубити
она
скут
од
горњи
хаљина
и
онда
,
још
једнако
зажарити
у
лице
—
али
сад
од
велик
душеван
радост
—
сићи
доле
на
мраморан
авлија
.
ВИИ
сутра
дан
,
у
среда
,
рана
зором
стизати
пред
двор
кнежев
гомила
сељак
и
сељанака
из
сав
село
и
заселак
жупа
од
Орлов
Града
.
и
стар
и
млад
похитати
јесам
у
чист
празнични
рухо
,
да
пожелити
срећан
пут
стар
кнез
и
рођак
свој
,
који
с
он
на
Косово
полазити
.
и
људи
и
жена
бити
некако
с
почетак
сетан
и
невесео
па
тихо
разговарати
у
гомилица
пред
главном
капија
од
двор
.
многи
јесам
око
срце
нешто
хладно
бити
.
и
опет
она
јесам
већина
на
сигурно
веровати
да
не
моћи
бити
друкчије
,
него
да
хтети
српски
војска
разбити
безбожан
Агарјанин
.
многи
узети
причати
свакојак
чудан
предсказање
,
који
тај
унапред
ван
сваки
сумња
стављати
.
него
за
она
јесам
убедљив
предсказивање
бити
бојити
орао
са
ждрал
,
који
јесам
скоро
сељанин
из
многи
село
сведок
бити
,
и
у
ко
јесам
орлов
славно
победити
.
А
ко
значити
орао
него
Србадија
,
који
она
на
свој
застава
носити
?
„
не
требати
ни
да
се
питати
,
ко
хтети
победити
!
“
говорити
један
живахан
старчић
.
„
Бил
бити
срамота
за
српски
бог
да
Србадија
не
победити
!
зар
да
Агарјанин
неверник
победа
бог
веран
народ
српски
?
Ман'те
се
,
људи
!
“
у
гомилица
од
невин
девојка
и
неискусан
момчадија
почети
брујити
сав
тај
весео
жагор
,
што
она
сунце
сав
тај
топлије
озаравати
.
и
тај
весео
жагор
прелазити
у
гласни
смех
и
у
јасан
кликот
из
девојачки
грло
,
кад
млад
војник
,
потпуно
оружан
и
опремити
,
вадати
свој
коњ
,
ударати
навалице
на
тај
гомилица
,
па
она
распрштавати
свој
весео
а
покашто
и
дрзак
доскочица
.
изгледати
јесам
као
да
се
неки
сват
искупљати
,
и
да
се
чекати
само
на
свирац
па
да
се
живо
кола
повести
.
знати
се
да
поп
Каритон
читати
у
капела
дворски
велик
молепствије
за
срећан
пут
и
славан
победа
,
и
да
јесам
тамо
на
молитва
и
стар
кнез
,
и
госпођа
Мандалена
,
и
млад
кнежевић
,
и
сав
дворјанство
њихов
.
Учини
се
многи
да
тај
дуго
трајати
,
и
нестрпељив
извијати
врат
погледати
према
главној
капија
од
двор
.
тек
најпосле
ето
он
испасти
Ристивор
,
гологлав
,
носити
у
леви
рука
сав
клобук
а
десни
придржавати
велик
,
али
још
неразвијен
,
застава
Орловић
.
благо
довикивати
народ
:
„
Дед'те
,
браћа
,
размакнути
се
мало
,
да
отворити
пут
кнез
!
“
А
војник
викнути
оштро
,
да
се
ставити
у
збијен
ред
,
да
свој
вођ
дочекати
како
требати
.
згрнути
се
свет
и
с
један
и
с
други
страна
отворен
пут
,
и
заћутати
кад
углед
како
кроз
капија
дворски
излазити
поп
Каритон
у
богат
златоткан
одежда
носити
на
рука
,
а
на
прса
свој
наслоњен
,
икона
свет
Јована
крститељ
;
поред
поп
корачати
ђак
један
у
бео
стихар
носити
сребрн
котлић
у
један
а
кит
сух
босиљак
у
други
рука
.
иза
поп
корачати
стар
кнез
гологлав
;
његов
сребрн
влас
ускомешан
ветрић
који
тихо
дувати
,
његов
широк
прса
покрити
панцер
од
позлаћен
плоча
,
у
који
се
на
јутарњи
сунце
једва
гледати
моћи
;
његов
широк
зелен
мач
притврдити
сребрн
ланац
о
широк
златан
пас
;
па
до
колено
долама
од
зелен
аксамит
по
који
јесам
орао
и
крст
златан
жица
богато
извести
;
па
мекан
жут
чизма
до
колено
са
сребрн
острица
који
широк
колут
зврктати
на
сваки
и
лак
крок
стар
витез
.
десни
рука
свој
водити
јесам
снаха
свој
а
леви
свој
унука
.
иза
она
изићи
сав
дворанка
и
дворана
и
сав
чељад
дворски
,
и
млад
и
стар
,
сав
тај
у
празнични
рухо
.
бити
јесам
дивно
погледати
како
се
сјајан
и
шарен
тај
гомила
извијати
из
дворски
капија
следовати
поп
Каритон
,
који
и
јесам
корачати
полагано
и
свечано
,
као
да
јесам
глава
Пећки
Патријарах
а
не
онај
Каритон
,
који
волити
да
се
хрвати
,
надскакивати
и
бацати
камен
с
раме
.
стар
кнез
бити
очевидно
радосно
раздрагати
.
Осмехујући
се
пролазити
он
кроз
гомила
народ
,
поздрављати
он
гласно
и
срдачно
:
„
помоћи
ви
бог
,
деца
мој
!
“
„
кад
сељанка
угледати
госпођа
Мандалена
,
онако
блед
,
с
туг
у
очи
,
с
усиљен
осмех
на
уста
,
како
мирно
корачати
,
и
кад
угледати
млад
дете
Боривоје
,
како
весело
око
себе
погледати
,
носити
поносито
сребрн
панцер
на
прса
и
мач
у
левица
свој
—
кад
сав
тај
угледати
,
сваки
се
од
она
срце
некако
размекшати
,
а
очи
брзо
суза
напунити
.
тек
се
један
од
она
уз
уздах
отети
узвик
:
„
о
,
јадан
мајка
!
јадан
Госпођо
наш
!
Што
пуштати
тај
млад
свој
господски
јединац
,
да
излазити
на
крваво
поље
?
!
“
и
онда
се
онај
узвик
„
јадан
мајка
!
“
пронети
од
уста
до
уста
,
тај
се
начинити
као
жубор
лишће
пред
киша
,
који
одмах
за
тај
прећи
у
гласно
јецање
и
плакање
.
намргодити
се
стар
кнез
,
намргодити
се
поп
Каритон
.
Потекоше
људи
по
гомила
расплакан
женскадија
,
и
покушавати
прекор
да
јесам
устава
и
умирити
.
Госпођа
се
Мандалена
још
једнако
осмехивати
,
али
она
низ
бео
образ
суза
један
други
сустизати
.
кнез
викнути
свој
војник
да
сваки
од
она
прићи
к
поп
Каритон
,
да
целивати
икона
,
и
да
се
освећен
водица
пошкропити
,
е
да
бити
она
бог
и
Света
Јован
и
на
пут
и
на
бојни
поље
и
на
сваки
место
,
и
у
сваки
час
,
на
помоћ
бити
!
тек
се
тај
довршивати
,
а
госпођа
Мандалена
махнути
рука
неколик
дворски
девојка
,
који
имати
котарица
пун
свакојак
цвеће
из
перивој
,
па
она
рећи
да
сав
војник
,
који
с
кнез
на
Косово
полазити
,
додати
цвеће
,
да
свој
клобук
окитити
.
Беше
милина
погледати
како
леп
дворанка
девојка
пружати
пун
рука
цвеће
млад
јунак
.
изгледати
јесам
као
да
јесам
и
само
сунце
похитати
,
да
се
извити
иза
завеса
од
неколик
лак
облачак
,
па
да
видити
тај
красан
призор
!
стар
кнез
посматрати
за
неколик
тренутак
,
како
он
војник
његов
притврђивати
цвеће
за
свој
клобук
,
па
она
онда
викнути
:
„
Стан'те
мало
,
деца
!
не
дати
ја
ни
један
од
ви
да
сав
клобук
закитити
,
док
свој
коњ
најпре
не
закитити
цвеће
...
на
бојни
поље
јунак
нем
добар
друга
и
пријатељ
,
него
што
он
јесам
коњ
који
он
носити
!
китити
прво
коњ
па
онда
себе
!
“
сељак
,
који
онде
у
густ
гомила
стојати
,
бити
мило
тај
што
кнез
о
коњ
рећи
,
па
он
узети
довикивати
:
„
тако
,
сив
соко
!
тако
,
господар
,
бог
тај
живети
!
али
и
ко
бити
тај
боље
од
ти
знати
?
!
“
Госпођа
Мандалена
одмах
сам
прићи
к
Лабуд
,
убојни
коњ
стар
кнез
,
па
он
окитити
цвеће
.
па
онда
увити
у
плетеница
,
у
који
јесам
грива
у
Ждрале
,
сребрнаст
сив
коњић
Боривојев
,
оплести
бити
,
читав
венац
од
бео
и
румен
руж
.
Још
пре
него
што
почети
делити
цвеће
и
китити
војник
и
њихов
коњ
,
Ристивор
јесам
по
некакав
заповест
,
који
он
стар
кнез
на
ухо
шанути
,
узјахати
свој
коњ
Јабучило
и
одјездити
натраг
у
двор
.
опазити
јесам
кнез
како
се
сеоски
старешина
,
збијен
сав
заједно
у
један
гомила
,
нешто
лакат
гуркати
,
и
овда
и
онда
један
други
глава
и
очи
знак
дати
,
да
крочити
напред
и
да
отпочети
.
Очевидно
бити
јесам
се
о
нешта
договорити
,
само
јесам
заборавити
да
утврдити
ко
у
име
свити
да
говорити
.
видити
кнез
тај
њихов
гуркање
,
и
као
нагађати
јесам
шта
тај
моћи
бити
,
али
се
чинити
невешт
.
Видев
да
јесам
већ
сав
коњ
и
сав
клобук
окитити
стар
кнез
викнути
:
„
Прекрстите
се
,
деца
мој
,
па
,
у
име
Божје
,
хајд'те
у
седло
!
“
Зазвекташе
панцир
и
оружје
,
и
док
бити
човек
само
ока
тренути
,
педесет
коњаник
винути
се
убојни
коњ
у
седло
.
кад
видети
кмет
да
већ
и
стар
кнез
прићи
к
Лабуд
и
узимати
у
рука
узда
да
у
седло
ускочити
,
изгурати
силом
напред
један
сед
старац
,
који
сад
већ
немати
куда
,
него
прићи
ка
кнез
,
дохватити
он
се
скута
и
узити
да
говорити
:
„
Ева
,
господар
,
да
ти
зажелити
срећан
полазак
,
још
срећан
пут
,
и
још
срећан
повратак
у
славан
сав
двор
и
међу
ми
,
који
бити
сав
радо
за
ти
изгинути
,
како
и
требати
кад
јесам
ми
господар
!
знати
ја
да
јесам
ти
на
зло
зао
,
а
на
добро
добар
!
А
знати
ти
и
да
јесам
милостив
,
и
прав
отац
јадан
сиротиња
...
ех
,
како
сад
да
ти
казати
...
.
моћи
ми
замерити
,
...
имати
за
нешто
да
ти
замолити
.
Знаш
добро
да
јесам
сиромашан
људи
,
и
знати
добро
да
ми
ево
жетва
омахњивати
већ
неколико
година
.
ја
добро
знати
да
ти
дуговати
што
јесам
за
ми
цар
платити
царев
перпера
.
али
не
знати
,
бог
ја
,
како
хтети
ти
она
платити
!
па
се
здоговорити
да
ти
молити
да
ми
она
опростити
!
“
„
зар
баш
тако
,
Арсеније
?
!
“
испречити
се
кнез
на
старац
.
„
зар
ви
кмет
наћи
баш
овај
час
,
у
који
ето
полазити
на
бојити
на
Косово
,
да
ја
устављати
такав
молба
?
!
јесам
ви
неки
лукав
зверад
!
“
„
ето
мислити
,
господар
,
видети
сада
најбоље
и
сам
е
бити
ти
бити
за
здравље
ти
и
твој
,
ако
тај
бог
жив
вратити
,
а
бити
бити
ти
за
душа
ако
бити
погинути
!
“
прихватити
други
један
кмет
из
гомила
.
„
не
тражити
ја
да
ви
ваш
молитва
откупљивати
мој
душа
од
небесан
митар
,
нити
тражити
да
ви
ваш
метанија
држати
мој
здравље
.
ја
ви
питати
:
јесам
ли
царев
закон
да
цар
плаћати
царев
перпера
?
“
„
Оно
јесам
да
јесам
закон
;
и
јесам
да
јесам
закон
!
“
повикати
сложно
кмет
.
„
е
,
кад
јесам
закон
,
“
прихватити
кнез
,
„
онда
по
закон
неки
и
бити
,
и
ништа
ви
ја
и
не
моћи
и
хтети
опростити
!
“
Па
се
онда
кнез
три
пут
побожно
прекрсти
,
промрмљати
некакав
молитвица
,
и
скочити
у
седло
као
да
јесам
младић
од
двадесет
а
не
старац
од
седамдесет
лет
!
сад
прићи
други
један
по
стар
сељак
а
за
он
један
омлађи
жена
.
Пољубише
он
у
колено
,
па
сељак
узити
да
говорити
:
„
господар
,
тако
ти
срећа
јуначки
—
који
,
неки
да
бог
,
да
ти
пратити
на
сваки
твој
корак
—
смиловати
се
па
ја
пустити
син
из
сужањство
!
ево
и
његов
ти
се
грешан
жена
молити
да
се
смиловати
на
ситан
деца
њихов
!
“
Приђе
и
госпођа
Мандалена
па
тихо
рећи
:
„
смиловати
се
,
господар
!
ево
тај
и
ја
уз
овај
сиротиња
молити
,
пустити
она
твој
сужањ
;
млад
јесам
,
згрешити
јесам
,
патити
јесам
,
а
сад
бити
он
твој
милост
дати
нов
прилика
,
да
поживети
живот
добар
и
поштен
човек
!
“
„
зар
за
онај
бунтовник
молити
?
!
“
упитати
кнез
снаха
свој
као
изненадити
,
па
се
мало
и
намргодити
.
„
не
моћи
ја
један
бунтовник
никад
опростити
!
ето
тај
ви
јесам
!
...
ама
где
јесам
тај
Ристивор
?
отићи
па
пропасти
!
“
„
Ева
ја
,
господар
!
“
викнути
Ристивор
иза
гомила
свет
,
па
се
онда
коњ
свој
прогурати
кроз
сељак
,
и
додати
стар
кнез
један
кожан
скрињица
.
кнез
скинути
сав
клобук
,
извити
из
он
свој
сребрн
челенка
,
па
онда
рећи
Боривоје
,
који
још
једнако
стајати
поред
свој
мати
држати
један
рука
њен
рука
а
други
узда
од
свој
коњ
:
„
синак
,
додавати
ја
твој
клобук
!
“
Боривој
се
чудити
што
ли
дед
требати
његов
клобук
,
али
он
он
предати
.
„
ти
још
јесам
бити
на
војни
,
“
наставити
стар
кнез
;
„
и
још
јесам
имати
прилика
да
од
цар
заслужити
челенка
.
док
јесам
не
заслужити
,
ево
носити
у
свој
клобук
челенка
свој
дед
!
А
ја
хтети
дотле
носити
челенка
који
јесам
твој
отац
,
а
мој
син
,
свој
јунаштво
на
Плочнику
заслужити
,
и
који
ја
јесам
господин
Кнез
послати
уз
писма
о
јуначки
смрт
његов
!
“
и
онда
стар
кнез
заденути
свој
челенка
у
клобук
Боривојев
,
а
из
онај
кожан
скрињица
извадити
сјајан
челенка
окићен
драг
камење
и
утврдити
јесам
у
сав
калпак
.
раздрагати
се
мален
војска
кнежев
па
громко
грмнути
у
усклик
:
„
Живео
ми
,
славан
господар
!
Живео
ми
млад
кнежевић
!
“
сељак
сложно
прихватити
,
и
ако
она
мало
час
кнез
онако
попреко
одбити
онај
молба
о
перпера
.
Госпођа
Мандалена
,
који
се
до
тај
час
јуначки
држати
,
кад
видити
челенка
свој
муж
на
клобук
свој
свекар
,
не
моћи
више
уздржати
свој
суза
.
и
кад
Боривој
,
примив
клобук
са
челенка
,
пољубити
старац
у
рука
,
па
се
окренути
и
прићи
к
она
,
сав
блистати
од
радост
,
она
он
пасти
око
врата
и
ижљубити
он
у
оба
образ
кроз
гласно
јецање
,
који
брзо
наћи
одзив
у
јецање
онај
жена
у
гомила
око
она
.
млад
Боривој
пољубити
мајка
у
рука
,
истргнути
се
из
њен
загрљај
,
и
хитро
скочити
свој
коњ
у
седло
.
стар
кнез
махнути
рука
,
да
уставити
кликтање
свој
војник
и
јецање
женскадија
.
па
кад
настати
тишина
,
узити
да
говорити
гласно
и
одмерити
,
тако
да
јесам
сваки
његов
реч
сваки
моћи
добро
да
чути
:
„
Госпођо
кнегиња
,
снаха
мој
!
на
ти
остављати
сигурност
,
слава
почаст
овај
стародреван
двор
наш
...
.
.
од
овај
час
,
па
до
час
у
који
се
—
ако
бити
Божја
воља
—
бити
ја
с
Боривоје
,
било
Боривој
без
ја
дома
вратити
,
тај
јесам
кнегиња
и
госпођа
од
Орлов
Града
,
и
од
сав
наш
баштина
,
и
од
сав
наш
народ
на
тај
баштина
.
Што
ти
опростити
—
бити
тај
дуг
,
бити
тај
перпера
,
бити
тај
кривица
—
неки
јесам
просто
и
од
ја
,
и
неки
јесам
занавек
опростити
...
.
.
народ
,
чувати
ми
двор
и
слушати
кнегиња
!
...
кнегиња
,
водити
брига
о
народ
наш
!
и
сад
...
.
с
бог
остајати
!
“
Па
се
старац
мало
пригнути
са
висок
коњ
свој
и
пружити
десница
Мандалена
,
који
он
јесам
смерно
пољубити
и
суза
оросити
.
народ
почети
да
викати
:
„
Срећан
пут
,
господар
,
и
ти
и
војска
твој
!
“
„
бог
ви
све
живити
и
здрав
и
славан
довести
дом
свој
натраг
!
“
и
опет
опазити
да
кнез
махнути
рука
,
да
се
ућутати
.
и
ућутати
се
.
„
зар
ја
сав
,
“
рећи
кнез
,
—
„
зар
ја
сав
имати
коњ
и
клобук
цвеће
окитити
:
једини
Ристивор
да
немати
ни
један
цветак
?
!
јесам
он
лош
друг
у
овај
наш
дружина
!
снаха
мој
,
имати
ли
откуд
ма
само
зелен
листак
за
наш
Ристивор
?
“
„
нека
,
господар
!
“
прихватити
Ристивор
весело
.
„
неки
јесам
наш
дружина
окитити
,
и
и
неки
ми
ти
водити
,
па
јесам
ја
као
да
јесам
ја
и
мој
Јабучило
цвеће
претрпати
!
“
Госпођа
Мандалена
погледати
по
свој
свита
од
дворски
девојка
.
у
влажан
она
ока
засјати
један
топла
зрака
радост
.
„
Босиљка
,
дете
мој
!
“
рећи
она
онај
свој
чудесан
мек
глас
;
„
ето
за
твој
пас
видити
један
кит
мио
тај
босиљак
!
додавати
јесам
наш
Ристивор
!
“
у
млечан
образ
Босиљкин
удар
пламен
.
од
бео
крин
постати
румен
руж
.
Послушна
свој
госпођа
,
прићи
она
слободно
и
права
к
Ристивор
,
извадити
иза
свој
пас
кит
мирисан
босиљак
па
јесам
пружити
млад
витез
на
његов
висок
Јабучило
.
Пружајући
он
босиљак
Босиљка
он
гледати
права
у
очи
.
Примајући
мирисан
струк
из
њен
рука
Ристивор
гледати
с
велик
слобода
права
у
њен
очи
.
она
он
ништа
не
прозборити
;
он
она
ништа
не
прозборити
.
и
опет
,
ко
јесам
видовит
моћи
јесам
да
видити
,
да
онај
његов
дуг
и
жудан
поглед
трептети
дах
:
„
Душа
мој
!
“
,
и
да
онај
њен
светао
,
нежан
и
невин
поглед
одговарати
нечујан
дах
:
„
Славо
мој
!
“
овај
двоје
млад
пустити
свој
поглед
,
да
се
сусрести
и
загрејати
под
јак
зрак
сунце
;
и
тај
први
и
последњи
зрачан
загрљај
опростити
се
нежно
један
од
други
.
Ристивор
осетити
како
он
јесам
срце
пуно
,
како
се
укрепити
нов
један
храброст
и
нов
понос
.
он
развити
свилен
застава
Орловић
,
и
кад
стар
кнез
силно
раздрагати
викнути
громко
:
„
напред
,
јунак
!
“
Ристивор
обод
Јабучило
па
са
застава
изићи
испред
свој
господар
и
поћи
напред
.
кнез
се
кренути
с
млад
Боривоје
за
он
,
а
за
она
њихов
војска
сав
по
два
коњаник
упоредо
загрлити
.
отићи
војска
весело
певати
.
осем
нешто
деца
и
момчадија
који
отрчати
за
војска
,
да
јесам
пратити
док
се
не
уморити
,
сав
онај
други
свет
остати
као
укопати
око
госпођа
Мандалена
.
Женскадија
тек
сад
ударити
у
плач
и
кукњава
.
у
госпођа
Мандалена
јесам
више
бити
суза
.
она
гледати
мирно
и
не
трептати
за
син
и
свекар
свој
и
њихов
китњаст
чета
и
свилен
застава
.
дуго
остати
тако
гледати
за
она
.
А
кад
чета
замакати
за
шум
,
окренути
се
госпођа
Мандалена
кмет
и
онај
свет
што
се
око
она
и
њен
свита
згрнути
бити
и
почети
да
она
говорити
:
„
хвала
ви
што
јесам
доћи
,
да
заједнички
пожелити
срећан
пут
кнез
и
кнежев
војска
!
...
ја
и
ви
од
данас
везивати
нов
један
веза
—
брига
за
наш
јунак
.
Чусте
какав
ја
власт
кнез
дати
.
по
сила
тај
власт
ево
ви
опраштати
сав
перпера
који
наш
двор
дуговати
.
и
пустити
ви
одмах
сав
сужањ
колико
она
год
имати
у
тамница
двор
наш
...
све
што
од
ви
тражити
тај
јесам
:
да
се
сав
—
и
мушки
и
женски
,
и
млад
и
стар
—
сваки
јутром
и
сваки
вече
бог
молити
,
да
наш
цар
победа
даровати
,
и
да
ми
мити
наш
јунак
вратити
дома
жив
и
здрав
и
нов
слава
окитити
!
“
узити
мушкадија
радосно
кликтати
;
узити
женскадија
на
глас
благосиљати
добар
госпођа
.
па
онда
навалити
да
она
сваки
прићи
и
да
она
сваки
рука
и
скута
ижљубити
.
с
мука
моћи
кнегиња
кроз
одушевљен
и
љубав
пун
народ
у
сав
двор
проћи
.
у
двор
,
на
сам
подножје
велик
степеница
који
водити
на
први
кат
,
рећи
свити
свој
да
сваки
моћи
ићи
или
у
свој
конати
,
или
у
трпезарија
или
у
перивој
,
али
да
јесам
не
узнемиривати
док
она
к
себе
позвати
не
бити
.
сам
отићи
уза
степеница
на
први
кат
.
полагано
пролазити
кроз
ходник
и
кроз
велик
и
мали
дворана
.
сав
она
сад
тако
страховито
празан
и
пусто
и
чисто
ледено
изгледати
!
отићи
у
конат
свој
син
.
поглед
празан
постеља
његов
,
празан
сто
његов
.
поглед
на
гусле
његов
што
лежати
у
један
кут
испод
икона
.
Чињаху
она
се
као
да
јесам
засвагда
умукнути
.
сести
на
његов
постеља
.
Погружена
у
тужан
мисао
гледати
у
подглавље
на
који
јесам
леп
глава
њен
јединац
још
јутрос
до
зор
мирно
почивати
.
па
онда
жена
и
мати
Мандалена
спустити
свој
глава
на
тај
узглавље
,
поклопити
очи
рука
и
—
плакати
горко
...
други
део
на
војводин
двор
и
у
Четвртак
пред
петак
са
један
вис
кнез
Градоје
показати
свој
унука
и
свој
чета
бео
кула
и
зидина
од
Двориње
,
двор
војвода
Радича
.
кад
се
спустити
низ
брдо
па
појахати
мало
даље
зелен
поље
,
неки
од
млад
људи
рећи
,
да
видити
пун
вењак
и
колиба
на
пољана
испред
двор
.
„
и
веровати
да
јесам
тако
!
“
рећи
стар
кнез
.
„
војвода
долазити
војска
не
само
из
близина
него
и
из
даљина
,
па
јесам
и
права
да
се
постарати
где
хтети
људи
да
се
мало
поодморити
,
док
се
не
кренути
за
Косово
!
“
кад
се
још
мало
ближе
примакнути
Двориње
,
видети
лепо
како
многи
народ
седити
под
вењак
а
испред
вењак
и
око
колиба
вијугати
усталасати
кола
.
пун
млад
мома
,
пун
млад
девојка
,
пун
народ
,
пун
свет
свакојак
,
пуно
слеп
и
кљаст
просјак
,
сасвим
као
на
какав
велик
сабор
.
гледати
сав
тај
кнез
поиздаље
,
и
нешто
се
намрштити
бити
.
„
да
јесам
откуда
какав
светац
сутра
,
Ристивор
?
“
запитати
кнез
.
„
А
ко
хтети
ти
он
знати
?
“
одговорити
Ристивор
.
„
имати
она
пуно
,
и
мали
и
велик
.
велик
већ
и
од
невоља
знати
и
познавати
:
али
с
онај
мали
права
тај
јесам
напаст
.
тек
хтети
по
неки
да
искочити
кад
он
се
и
