„
У
ФРОНТ
“
ПРИПОВЕТКА
ИЗ
ЖИВОТА
ЈЕДНОГ
БИВШЕГ
КРАЉА
ОД
ВЛАДАНА
ЂОРЂЕВИЋА
.
БЕОГРАД
ШТАМПАРИЈА
ЂОРЂА
МУНЦА
И
М
.
КАРИЋА
1913
.
1
.
Др
.
Лазић
намерно
није
хтео
да
јави
за
свој
долазак
,
те
га
нико
није
ни
дочекао
на
железничкој
станици
.
Он
нареди
носачу
да
метне
његов
путнички
сандук
поред
кочијаша
једних
кола
са
једним
коњем
,
уђе
у
кола
и
рече
кочијашу
број
једне
куће
у
Јелисејским
пољима
.
Кочијаш
са
његовог
узвишеног
седишта
само
га
погледа
од
главе
до
пете
,
па
га
онда
подругљиво
смешкајући
се
упита
:
—
Ви
хоћете
да
вас
возим
грофу
од
Бруснице
?
—
Зар
и
тај
гроф
седи
и
истој
кући
?
—
Он
сам
живи
у
тој
кући
,
како
ви
кажете
,
или
у
тој
лепој
палати
,
како
је
ми
зовемо
.
—
Добро
,
грађанине
,
онда
ме
одвезите
к
њему
,
али
брзо
!
—
Није
нужно
господине
.
У
таквој
палати
нико
не
устаје
тако
рано
,
—
и
кола
се
кренуше
понајлак
.
Тако
рано
?
Лазић
извади
свој
часовник
.
Беше
осам
часова
изјутра
.
Али
наравно
,
за
ову
варош
,
у
којој
се
не
спава
ни
дубоко
после
пола
ноћи
,
беше
врло
рано
.
У
бескрајно
дугачким
улицама
,
на
великим
и
широким
раскршћима
,
окићеним
разним
споменицима
,
свуда
беху
дућани
још
затворени
.
На
тротоарима
овде
онде
по
који
сиротињски
обучен
човек
.
Средином
улице
општински
чистачи
раде
свој
посао
,
а
између
њих
промичу
фијакери
из
вароши
за
железничке
станице
или
обратно
,
и
по
која
млекаџијска
кола
.
На
улицама
где
беху
куће
без
дућана
и
на
пијацама
уоквиреним
палатама
беше
још
мање
људи
.
Славни
булвари
,
о
којима
је
Лазић
тако
много
слушао
и
читао
,
беху
далеко
испод
онога
што
је
он
очекивао
да
види
.
Чак
и
краљевски
и
царски
,
сад
опустели
двори
,
поред
којих
се
возио
,
беху
за
њега
читаво
разочарање
.
Он
их
је
далеко
лепше
замишљао
.
Тек
када
његова
кола
скренуше
у
ону
грдну
и
широку
улицу
,
којом
се
иде
од
пијаце
Слоге
ка
тријумфалној
капији
,
тек
у
јелисејским
пољима
,
нађе
Лазић
Париз
својих
маштанија
.
Како
се
тај
друм
постепено
пење
,
то
кочијаш
стаде
још
више
да
мили
.
—
Молим
,
мало
брже
!
Кочијаш
заустави
кола
,
обрну
се
на
свом
седишту
,
па
рече
:
—
Не
господине
.
Ја
не
терам
брже
,
требаће
ми
ово
кљусе
и
за
други
пут
.
Ако
вам
није
право
,
Ви
можете
сићи
с
кола
.
—
Кад
само
од
тога
двога
имам
да
бирам
—
насмеја
се
Лазић
—
онда
предпостављам
да
се
возим
како
Ви
хоћете
.
—
У
каквој
монархијској
престоници
он
би
се
са
таквим
кочијашем
другаче
разговарао
,
али
слободан
грађанин
велике
републике
на
западу
не
зна
за
шалу
,
и
ко
зна
да
ли
не
би
дошло
дотле
да
сам
доктор
упрти
свој
сандук
на
леђа
.
Джаба
га
било
!
Најзад
зауставише
се
кола
пред
китњастом
гвозденом
,
много
позлаћеном
оградом
једне
баште
пуне
цвећа
,
у
којој
се
при
дну
видела
мала
,
али
врло
луксузно
зидана
палата
.
Др
.
Лазић
искочи
из
фијакера
па
зазвони
на
капији
гвоздене
ограде
.
Из
једнога
павиљона
близу
капије
изађе
вратар
,
нашаран
широким
златали-ширитима
,
отвори
један
капиџик
поред
велике
капије
,
па
упита
:
—
Шта
жели
господин
?
—
Молим
Вас
да
скинете
мој
куфер
с
кола
,
или
да
наредите
неком
слузи
да
то
уради
.
—
Господин
намерава
ни
више
ни
мање
него
да
одседне
у
палати
Његовог
Величанства
?
—
Ако
ви
немате
ништа
противу
тога
,
ја
ћу
бити
тако
слободан
—
рече
Лазић
и
пружи
му
једну
своју
посетницу
—
подајте
моју
карту
секретару
или
ако
овај
није
устао
,
онда
коморнику
Његовог
Величанства
.
Вратар
погледа
шта
пише
на
тој
карти
,
али
то
беше
написано
словима
која
он
не
умеде
прочитати
па
зато
само
дувну
на
нос
и
оде
некуда
са
том
посетницом
.
Док
је
путник
исплатио
кочијаша
и
довршио
с
њиме
неизбежну
препирку
о
напојници
,
која
кочијашима
увек
изгледа
сувише
мала
,
дотле
из
баште
трчи
коморник
а
с
њиме
и
дебели
вратар
трчи
право
путниковом
сандуку
да
га
скине
с
кола
.
—
Какво
пријатно
изненађење
В
.
Превасходство
—
говораше
коморник
обријане
браде
и
бркова
у
врло
елегантном
оделу
—
Величанство
ће
се
јако
обрадовати
!
—
Добро
те
сте
Ви
ту
Жане
—
рече
Лазић
трпајући
кесу
у
џеп
.
—
Иначе
би
ме
овај
ваш
строги
господин
вратар
отерао
до
ђавола
!
Кад
је
кочијаш
видео
ову
сцену
,
а
ваљда
му
је
и
вратар
дошануо
кога
је
довезао
,
он
скиде
свој
цилиндар
од
беле
лаковане
коже
па
рече
.
—
Збогом
грађанине
Министре
!
—
Због
грађанине
кочијашу
!
—
рече
и
Лазић
са
истом
збиљом
и
скиде
своју
путничку
шепу
с
главе
.
Кочијаш
се
одвезе
а
Лазић
оде
за
коморником
кроз
башту
.
—
У
плаву
гостинску
собу
!
—
рече
коморник
вратару
па
онда
се
окрете
госту
—
Величанство
је
тек
у
зору
дошло
кући
из
Джокеј-клуба
,
па
зато
још
спава
.
Да
ли
да
га
?
.
.
.
—
Боже
сачувај
,
оставите
га
на
миру
.
Ја
сам
и
онако
од
пута
гарав
као
какав
оџачар
.
Морам
пре
свега
извадити
из
сандука
чисте
рубине
па
да
идем
у
најближе
купатило
.
Док
се
из
њега
вратим
,
Величанство
ће
већ
бити
будно
.
—
Ако
је
само
због
купања
,
Превасходство
не
мора
да
се
труди
никуда
из
куће
,
јер
ми
имамо
доста
купатила
у
кући
.
Ако
ми
Превасходство
повери
кључ
од
куфера
,
биће
после
купатила
све
готово
,
и
чисте
рубине
,
и
један
пар
одела
углачан
!
—
Та
то
је
дивота
.
Ево
вам
кључа
.
Преко
широких
мраморних
степеница
,
између
мраморних
стубова
са
коринтским
капителима
,
који
су
држали
балкон
,
уђоше
у
полуспрату
у
једно
врло
пространо
предсобље
,
из
кога
се
на
петора
врата
улазило
у
пет
разних
соба
полуспрата
.
Са
таванице
је
висио
чудан
лустер
од
кристала
,
који
је
изгледао
као
двоглави
орао
Силваније
.
Како
у
предсобљу
беше
прилично
мрачно
,
то
коморник
одврну
иза
врата
једну
славиницу
,
и
двоглави
орао
од
кристала
сијну
сав
у
електричној
светлости
.
—
Лепа
мисао
,
тај
орао
као
полијелеј
!
—
Направљен
је
тачно
по
упутствима
Њ
.
Величанства
—
примети
коморник
.
Лазић
прегледа
брзо
цело
предсобље
.
Оно
мало
зидова
између
оноликих
врата
покривено
вешалицама
за
хаљине
,
тапетованим
зеленом
чохом
,
на
којима
беху
и
велика
огледала
.
На
консолама
испод
тих
огледала
поређани
најразличнији
шешири
,
а
на
сваком
шеширу
по
један
пар
нових
рукавица
.
На
доњим
половинама
тих
вешалица
беху
позлаћене
ограде
,
за
разне
кишобране
,
сунцобране
и
т
.
д
.
У
сред
предсобља
око
стабла
једне
велике
палме
једно
савијено
канабе
,
превучено
тешком
свилом
.
Над
вратима
,
кроз
која
се
улазило
у
салон
,
украс
од
јеленских
рогова
.
Десно
и
лево
од
тих
салонских
врата
беше
по
један
грдно
велики
испуњени
црни
медвед
.
Оба
беху
намештени
да
стоје
на
задњим
ногама
,
а
у
шапама
предњих
ногу
држали
су
послужавнике
од
саксонског
порцелана
,
пуне
посетница
.
—
А
гле
,
та
и
ово
су
наши
земљаци
са
Суве
Планине
!
—
рече
Лазић
посматрајући
вештачки
испуњене
медведе
.
—
Ловачки
трофеји
Њ
.
Величанства
—
рече
коморник
па
отвори
једна
врата
десно
.
—
Овде
је
соба
Њ
.
Превасходства
!
—
Бре-е-е
—
рече
гост
ушавши
у
собу
—
кад
су
вам
овакве
гостинске
собе
,
како
ли
тек
изгледају
домаћинове
—
и
док
је
Жан
отварао
капке
на
прозорима
,
стаде
разгледати
„
своју
“
собу
,
Масиван
дупли
кревет
са
„
небом
“
од
плаве
свиле
.
На
прозорима
и
вратима
по
један
пар
завеса
од
исте
свиле
и
златним
карнисама
.
Цео
под
беше
застрт
огромним
персијским
ћилимом
.
Један
драгоцен
,
дрворезима
окићен
сто
и
неколико
фотеља
и
столица
.
Грдан
велики
умиваоник
од
белог
мрамора
,
и
на
њему
цео
прибор
за
умивање
од
севрског
порцулана
:
пуно
некаквих
већих
и
мањих
боца
,
флакона
са
злаћеним
или
сребрним
капслама
,
и
у
њима
разни
мириси
итд
.
На
зидовима
,
тапетованим
некаквом
свиленом
тканином
,
неколико
живописних
слика
,
у
тешким
,
изрецканим
па
позлаћеним
оквирима
.
Међутим
је
Жан
из
једног
од
два
ормана
који
беху
у
соби
извадио
један
бео
рутав
огртач
за
купатило
и
раширио
га
на
свиленом
јоргану
од
постеље
;
са
тим
је
на
једном
зиду
отворио
тапетска
врата
,
на
која
је
ушао
у
купатило
,
где
је
само
отворио
обе
славине
(
за
врућу
и
хладну
воду
)
па
се
вратио
у
собу
и
рече
:
—
Док
се
Превасходство
скине
и
изује
,
купатило
ће
бити
готово
.
Ово
је
телеграф
за
млађе
.
Прво
је
дугме
за
мене
.
Чим
уђете
у
каду
молим
да
звоните
за
мене
,
па
ћу
одмах
отворити
куфер
и
спремити
све
што
треба
.
Коморник
се
поклони
,
па
га
онда
нестаде
.
Лазић
уђе
у
купатило
и
нађе
да
је
ово
преко
сваке
мере
било
луксузно
намештено
.
—
Та
то
је
читаво
стихотвореније
од
алабастра
—
размишљао
је
Лазић
скидајући
се
.
—
Баш
је
овај
наш
Краљ
-отац
права
распикућа
.
Сад
тек
разумем
за
што
увек
кубури
с
новцима
.
Кад
се
после
купатила
вратио
у
собу
нашао
је
потребне
свеже
рубине
разастрте
по
столицама
.
На
кошуљама
беху
чак
протакнута
дугмета
како
на
грудима
тако
и
на
нарукављима
.
Поред
кошуље
лежи
оковратник
.
На
другим
столицама
његово
салонско
одело
,
углатчано
као
да
је
сад
испод
утије
.
На
панталонама
она
бора
на
ногавицама
као
да
још
нису
никада
обучене
.
На
поду
поред
те
столице
чист
пар
ципела
.
—
То
се
зове
господска
послуга
—
помисли
Лазић
па
се
стаде
облачити
.
Таман
је
био
готов
,
на
вратима
тихо
куцање
.
Жан
уђе
да
пита
где
Превасходство
жели
да
доручкује
,
у
соби
или
у
трпезарији
?
—
Боље
у
трпезарији
—
рече
Лазић
и
пође
за
њим
—
да
видим
како
она
изгледа
.
Трпезарија
беше
верна
минијатура
велике
трпезарије
у
Краљевом
двору
Сингидунском
.
Два
лакеја
у
краљевској
ливреји
донеше
и
поставише
пред
госта
чаја
,
каве
,
чоколаде
,
млека
,
масла
,
меда
и
разних
лепчића
.
Лазић
узе
само
једну
шољу
чаја
с
млеком
.
Из
предсобља
се
зачу
зврјање
електричног
звонцета
.
—
Величанство
устаје
—
рече
Жан
па
,
показујући
једна
врата
,
додаде
:
—
Ако
би
Превасходство
желело
да
уђе
у
салон
...
—
па
га
опет
нестаде
.
Кад
је
Лазић
ушао
у
салон
,
он
је
само
приметио
да
је
намештај
у
стилу
Луја
XВ
,
али
сву
његову
пажњу
привукоше
на
себе
слике
по
зидовима
и
скултуре
у
ћошковима
.
Већина
слика
беху
одличне
копије
са
познатих
слика
славних
живописаца
талијанске
,
холандске
и
шпанске
школе
;
али
беше
и
доста
оригиналних
слика
модерних
мајстора
које
Лазић
не
беше
дотле
видео
,
и
,
што
га
је
још
више
заинтересовало
,
ту
беху
многи
акварели
,
који
су
очевидно
прављени
по
поруџбини
домаћиновој
,
јер
међу
њима
беше
и
неколико
духовитих
карикатура
на
рачун
његов
и
његових
пријатеља
.
—
Та
то
није
само
салон
за
примање
,
то
је
читава
галерија
слика
,
читав
музеум
!
—
помисли
Лазић
па
стаде
разгледати
скултуре
,
али
таман
је
стао
пред
једну
дивну
репродукцију
„
Победе
“
са
олимпијског
храма
,
неко
га
загрли
и
рече
:
—
Добро
ми
дошао
драги
Ђоко
!
Лазић
не
беше
ни
приметио
када
су
се
салонска
врата
нечујно
отворила
,
и
кад
је
његов
бивши
Господар
и
Краљ
ушао
,
нити
је
његове
кораке
по
оним
дебелим
ћилимима
могао
чути
.
—
Помози
Бог
,
Господару
!
—
рече
Лазић
и
хтеде
да
пољуби
руку
Краљу
-Оцу
,
али
овај
се
пољубио
с
њиме
говорећи
:
—
Хвала
,
хвала
ти
драги
Ђоко
!
Једва
један
пут
,
после
толиког
мољакања
мог
,
једва
један
пут
дође
.
—
Нисам
могао
пре
поред
најбоље
воље
,
јер
док
сам
био
„
у
стању
покоја
“
био
сам
по
ваздан
у
општој
државној
болници
где
сам
кајарио
моје
некадашње
операторство
!
—
Ходи
,
да
седнемо
.
Дакле
ти
си
хтео
да
се
вратиш
у
лекарску
праксу
?
—
Па
морао
сам
на
то
помислити
.
Од
саме
пензије
не
издржава
се
велика
кућа
.
Сем
тога
млади
лекари
,
које
сам
некада
ја
бирао
за
државне
питомце
,
утркивали
су
се
ко
ће
више
да
ми
помогне
да
научим
што
сам
од
моје
уметности
поборавио
док
сам
теби
за
љубав
водио
политичке
облаке
;
они
су
ме
пустили
да
под
њиховом
контролом
оперишем
и
да
видиш
ишло
је
прилично
.
Да
си
од
куда
био
да
видиш
како
је
изгледао
један
од
наших
политичких
противника
кад
је
већ
лежао
на
столу
за
операције
,
па
му
они
млади
обешењаци
,
пред
наркозу
рекоше
да
ћу
га
ја
оперисати
!
Пошто
сам
свршио
операцију
,
и
кад
се
пробудио
из
наркозе
па
видео
да
нема
више
његове
гуке
,
он
ме
само
погледа
па
рече
:
„
Их
,
болан
докторе
,
јазук
за
оно
време
што
си
у
политици
продангубио
!
“
„
Право
велиш
,
брате
слатки
,
али
шта
ћеш
,
што
би
би
!
“
казах
му
на
то
.
Бивши
Краљ
смејао
се
на
глас
.
—
Али
—
настави
Лазић
—
то
је
ишло
у
болници
.
Међутим
кад
опет
почех
приватну
праксу
,
када
сам
морао
за
моје
лекарске
услуге
да
узимам
по
неколико
динара
од
људи
,
који
су
од
мене
,
само
пре
године
дана
,
зазирали
као
од
неког
вишег
бића
,
ја
сам
се
брзо
уверио
,
да
је
моја
лекарска
пракса
за
навек
онемогућена
;
и
да
ми
за
цео
рест
живота
ваља
изигравати
сиротињу
у
црном
капуту
.
Срећом
ти
си
најзад
осетио
грижу
савести
што
си
ме
у
тренутку
твоје
абдикације
оставио
на
милост
и
немилост
људима
са
којима
сам
се
целог
живота
тукао
само
због
тебе
...
—
То
је
истина
,
али
није
била
само
грижа
моје
савести
.
Нашао
сам
да
је
и
за
државу
грдна
штета
да
ти
останеш
без
посла
,
па
сам
писао
Намесницима
да
те
узму
као
Круниног
кандидата
за
државни
савет
.
—
То
су
Намесници
и
сами
хтели
да
учине
,
и
влада
се
била
погодила
с
њима
да
за
мене
једног
модрог
увуку
у
савет
два
своја
најцрвенија
.
Јес
,
али
сада
не
решава
ништа
ни
круна
,
ни
парламенат
,
ни
влада
,
него
свемогућни
клуб
.
Овај
није
хтео
да
чује
о
мом
саветништву
...
—
Знам
,
и
због
тебе
је
онда
дошло
не
само
до
министарске
,
него
и
до
државне
кризе
,
из
које
није
било
излаза
...
—
Докле
га
ти
ниси
нашао
предлогом
Намесништву
да
од
мене
направи
превасходство
за
извоз
,
те
тако
добих
посланичко
место
на
страни
.
—
После
твојих
првих
посланичких
извештаја
Намесници
су
ми
нарочито
благодарили
за
тај
предлог
.
—
То
ништа
није
сметало
онима
с
уским
чакширама
и
бритвама
у
клубу
,
да
се
освете
Намесницима
што
су
њиховом
политичном
противнику
дали
опет
службу
,
па
су
ту
службу
просто
избрисали
из
буџета
,
и
ја
бејах
опет
на
улици
.
Кад
си
ме
ти
окупио
да
дођем
,
јер
се
у
сред
ових
милиона
људи
без
једног
пријатеља
осећаш
усамљен
,
па
се
бојиш
да
не
заборавиш
наш
језик
,
онда
се
реших
да
ти
учиним
по
вољи
те
да
барем
видим
колико
има
истине
у
страшним
историјама
које
наше
новине
причају
о
твом
овдашњем
животу
,
и
ево
ме
.
—
Хвала
ти
,
драги
Ђоко
,
хвала
од
свега
срца
!
—
рече
Емилијан
и
узе
обе
руке
свога
пријатеља
у
своје
.
—
А
сада
доста
о
мени
.
Дај
да
те
љуцки
погледам
.
Ама
како
ти
то
изгледаш
?
За
три
године
ти
си
постао
десет
година
старији
,
оћелавио
си
,
и
добио
старачку
доњу
вилицу
која
се
опасно
приближава
твом
орловском
носу
...
Значи
да
си
погубио
све
зубе
.
За
што
не
направиш
уметничке
?
То
је
бар
данас
ласно
?
Емилијан
се
насмеја
.
—
Имам
их
читаву
збирку
,
али
не
могу
никако
да
се
навикнем
на
лажне
зубе
,
па
претпостављам
да
жваћем
голим
деснима
.
—
Нестрпљив
и
сад
као
што
си
увек
био
.
Ти
не
слутиш
колико
страда
изхрана
твога
тела
само
за
то
,
што
немаш
стрпљења
ни
неколико
дана
,
док
се
не
навикнеш
на
лажне
зубе
.
Уосталом
та
недовољна
изхрана
већ
се
види
на
твојим
очима
и
њиховим
модрим
оквирима
.
Па
онда
твоје
слепоочне
лепезе
од
бора
...
Па
твоје
лице
...
Ти
не
спаваш
довољно
...
—
Којешта
.
Ја
ни
у
младости
нисам
био
чмавало
,
чак
нисам
ни
вама
,
мојој
свити
,
давао
да
спавате
.
Сећаш
се
наших
путовања
по
свету
,
кад
ви
мртви
уморни
заспите
на
столицама
у
мом
салону-вагону
,
кад
сам
вам
завлачио
перо
у
нос
само
да
ни
вама
недам
спавати
.
—
Сећам
се
,
пакостан
си
био
увек
.
Али
онда
и
ако
си
мало
спавао
,
опет
си
био
здрав
и
румен
к’о
јабука
,
а
сада
се
на
твојим
образима
чита
прича
о
са
свим
друкчијем
бденисању
.
Зар
ти
не
видиш
да
си
свећу
твог
живота
запалио
с
оба
краја
,
само
да
што
скорије
изгоре
?
—
Остави
то
Ђоко
.
Ја
од
тебе
нећу
ништа
сакрити
.
Пошто
и
ти
будеш
живео
неко
време
мојим
садашњим
животом
,
ми
ћемо
о
њему
нарочито
разговарати
.
Сада
имамо
важније
ствари
да
говоримо
.
Како
је
Краљ
?
Ја
не
верујем
извешћима
која
ми
о
њему
шаљу
из
Сингидунума
.
Реци
ми
истину
,
јер
ти
си
једини
човек
који
ће
ми
рећи
голу
истину
!
—
И
хоћу
.
Дакле
,
после
абдикације
ти
оде
да
путујеш
по
Малој
Азији
;
у
Јерусалиму
су
те
дочекали
као
првог
православног
Краља
који
је
после
толико
векова
дошао
да
се
поклони
гробу
Христовом
;
за
тим
си
отишао
на
величанствене
развалине
у
Балбеку
да
филозофираш
о
ништавости
сваке
светске
величине
,
па
онда
си
отишао
под
хиљадугодишње
Кедре
ливанске
да
политизираш
са
шејицима
.
За
то
време
ја
сам
често
обилазио
твога
сина
,
али
не
као
политичар
него
као
лекар
и
као
пријатељ
...
Кад
ме
питаш
право
да
ти
кажем
:
твој
син
изгледа
као
да
је
здрав
,
али
у
ствари
није
здрав
.
—-
Како
то
?
За
ове
три
године
нису
ми
јавили
ни
најмању
слабост
,
а
камо
ли
да
је
имао
какву
озбиљну
болест
,
а
ову
за
цело
не
би
смели
сакрити
од
мене
?
—
говораше
стари
Краљ
забринуто
.
—
И
одиста
твој
син
није
за
цело
то
време
боловао
од
какве
праве
болести
,
па
ипак
,
у
колико
ја
умем
да
видим
,
он
није
здрав
.
Чудна
ствар
!
Друге
владарске
породице
у
Европи
,
могле
су
од
снаге
оних
силних
људи
,
који
су
те
династије
оснивали
,
да
живе
читаве
векове
,
па
се
тек
у
њиховим
последњим
изданцима
јављају
први
знаци
рахитизма
.
Ви
од
Беле
Руже
још
нисте
навршили
ни
прву
стотину
година
,
а
већ
почињете
да
дегенеришете
...
—
Молим
,
не
устручавај
се
ни
мало
—
насмеја
се
претпоследњи
изданак
Беле
Руже
—
само
ми
реци
по
чему
то
видиш
да
у
нас
почиње
дегенерација
?
—
По
целокупном
хабитусу
младога
Краља
.
И
ако
је
син
тако
крепких
родитељи
,
као
што
си
ти
и
краљица
Јерина
,
опет
он
не
изгледа
као
здраво
момче
него
као
млад
старац
.
Тело
му
је
слабуњаво
,
груди
узане
па
испупчене
,
лопатице
одвојене
од
леђа
,
руке
су
му
мршаве
и
тако
слабе
да
ништа
тешко
не
могу
подићи
ни
држати
,
а
ноге
?
Он
још
на
њима
не
уме
стајати
чврсто
,
а
камо
ли
да
може
њима
чврсто
стегнути
коња
.
Очи
су
му
као
два
црна
оштра
мача
,
али
слузокожа
на
очним
капцима
и
на
уснама
са
свим
је
бледа
.
На
његовом
дугачком
танком
врату
виде
се
бројанице
лимфних
жљезда
,
тако
да
није
ни
нужно
пипати
под
пазухом
,
па
да
се
направи
тачна
дијагноза
!
—
Ђоко
,
то
је
страшно
!
За
Бога
,
ти
си
толико
година
био
наш
лекар
,
па
ниси
никад
ни
једне
речи
казао
да
си
на
детету
опазио
знаке
шкрофулозе
?
—
Док
сам
ја
био
ваш
лични
лекар
,
ваш
син
је
био
здраво
,
врло
немирно
дете
,
и
на
њему
нисам
могао
опазити
ништа
ружно
,
осем
што
је
малтретирао
своје
другаре
и
другарице
са
којима
је
играо
,
али
то
се
већ
код
правога
принца
по
себи
разуме
.
Доцније
,
када
си
ме
ти
бацио
у
матицу
и
вртлоге
политике
,
нисам
имао
каде
да
посматрам
ни
моју
децу
,
а
већ
твога
сина
нисам
никако
ни
виђао
.
Тек
пошто
ме
је
твоја
абдикација
бацила
у
„
стање
покоја
“
добио
сам
опет
времена
да
посматрам
младога
Краља
,
и
мислим
да
сам
нашао
разлог
за
што
је
он
телесно
оронуо
.
Његов
је
дух
развијан
на
штету
његовог
тела
,
развијан
је
истрке
тако
,
да
је
он
самном
још
пре
три
године
разговарао
не
као
дечко
,
него
као
зрео
човек
.
Сада
сам
му
пребацивао
што
пренебрегава
своје
професоре
и
њихове
лекције
.
Знаш
шта
ми
је
на
то
одговорио
?
О
свему
ономе
,
вели
,
што
Краљ
треба
да
зна
,
нема
ништа
у
његовим
уџбеницима
и
у
предавањима
његових
професора
.
Познавање
људи
,
рече
,
може
се
добити
само
проучавањем
живих
људи
,
за
то
он
претпоставља
да
прима
што
више
људи
и
да
с
њима
разговара
,
него
да
буба
на
памет
лекције
о
ономе
што
му
неће
никад
требати
.
С
тога
он
присуствује
свима
седницама
министарског
савета
и
проучава
како
министри
један
против
другог
,
а
сви
заједно
противу
Намесништва
интригирају
.
Сем
тога
он
трчкара
у
сва
Министарства
и
распитује
начелнике
о
„
текућим
пословима
“
.
Од
свију
твојих
добрих
особина
насљедио
је
само
две
:
бистрину
и
беседнички
дар
.
И
од
своје
мајке
наследио
је
две
:
гвоздену
вољу
и
подмуклост
—
Хвала
Богу
—
рече
Краљ
отац
и
уздахну
дубоко
—
Са
таким
особинама
може
се
постати
одличан
Краљ
.
Иди
,
молим
те
,
ти
си
искрен
,
али
и
зверски
свиреп
.
Како
можеш
ма
коме
оцу
тако
говорити
о
његовом
детету
?
—
То
је
дете
Краљ
,
а
ја
нећу
ништа
да
улепшавам
,
најмање
пред
тобом
,
који
си
био
Краљ
,
и
који
си
одговоран
за
све
последице
,
јер
се
ове
не
тичу
само
твога
сина
него
целе
државе
.
Емилијан
се
замисли
,
па
онда
рече
—
Ти
си
ми
,
описивањем
његовог
физичког
стања
задао
такав
страх
,
да
бих
најрадије
одмах
одјурио
право
у
Сингидунум
.
—
Хајдемо
.
Зашто
не
полазиш
?
—
За
то
што
из
твојих
сопствених
речи
изводим
да
нема
никакве
опасности
.
У
мојој
младости
ти
си
ми
сам
често
казао
да
напрегнути
умни
рад
,
који
доводи
и
до
те
преране
интелигенције
,
ојачава
централни
живчани
систем
,
из
кога
полази
инервација
за
цео
организам
.
Снажан
мозак
и
снажни
живци
одржали
су
много
слабуњаво
тело
у
животу
до
дубоке
старости
.
—
Да
,
то
је
тачно
—
рече
Др
.
Лазић
—
али
само
под
два
услова
:
да
јачање
централног
живчаног
система
не
буде
на
рачун
тела
које
још
расте
,
и
да
се
у
време
пубертета
не
праве
глупости
!
—
Онда
се
не
бојим
ни
чега
—
рече
Краљ
Отац
—
Он
је
за
своје
године
већ
одрастан
човек
,
тешко
да
ће
још
расти
,
а
што
се
оног
другог
тиче
,
могу
се
са
свим
на
Костића
ослонити
.
Он
неће
допустити
никакве
глупости
.
—
Ти
се
вараш
.
Ђенерал
је
до
ушију
потонуо
у
државне
послове
,
он
нема
каде
да
спречава
и
те
глупости
.
Ма
колико
да
он
не
мари
за
Краљицу
-мајку
,
опет
је
он
сад
задовољан
што
је
она
поред
Краља
,
јер
рачуна
да
ће
рођена
мајка
боље
пазити
на
те
ствари
него
што
може
он
,
онако
затрпан
државним
пословима
.
Само
у
том
рачуну
ђенерал
заборавља
једну
важну
околност
,
Јеринину
амбицију
.
Кад
већ
није
више
на
престолу
,
она
хоће
да
блиста
поред
престола
.
Он
заборавља
да
сада
та
амбициозна
жена
има
само
једну
мисао
,
да
тебе
држи
што
даље
од
Сингидунума
,
а
да
себе
направи
неопходном
,
да
учини
да
млади
Краљ
не
може
бити
без
ње
.
Да
до
тога
ресултата
дође
,
она
је
окупила
око
себе
све
најлепше
девојке
из
најбољих
кућа
у
престоници
.
Свако
после
подне
скупљају
се
све
те
свеже
и
бесне
младе
лепотице
код
краљице
мајке
на
чај
,
после
кога
редовно
настаје
игранка
.
На
свима
тим
„
чајевима
—
игранкама
“
учествује
и
млади
Краљ
.
Наравно
,
крајње
је
време
да
Краљ
научи
играти
све
„
немецке
“
игре
,
а
ове
трају
до
неко
доба
.
У
тим
играма
испупчене
кокошије
груди
седамнаестогодишњег
мушкарца
долазе
и
сувише
у
додир
са
бистама
младих
девојака
,
које
све
слободније
и
куражније
постају
,
тако
,
да
често
,
кад
Величанство
задоцни
доћи
на
чај
,
гомилама
јуре
у
Краљев
кабинет
да
га
„
довуку
“
на
игранку
.
По
вароши
се
прича
како
су
Намесници
или
поједини
Министри
,
који
су
дошли
Краљу
да
га
о
неком
важном
државном
питању
обавесте
често
забезекнути
,
кад
на
један
пут
улети
у
кабинет
руља
несташних
девојака
,
које
се
отимљу
за
јединог
играча
!
—
Не
мари
то
ништа
—
рече
Емилијан
—
Ти
сам
кажеш
да
су
то
девојке
из
најбољих
кућа
,
и
онда
нема
никакве
опасности
за
оно
чега
се
ти
бојиш
!
—
Ја
се
бојим
нечега
што
је
горе
од
онога
што
ти
мислиш
.
Не
бојим
се
ја
само
прераних
љубавних
веза
,
не
бојим
се
толико
ни
скандалозне
хронике
,
ни
омразе
и
непријатељства
између
краљевског
двора
и
првих
кућа
у
престоници
,
али
се
бојим
нечег
другога
.
Један
прерано
развијен
природни
нагон
,
који
се
из
дана
у
дан
дражи
али
не
задовољава
—
а
у
таквим
околностима
не
може
се
ни
мислити
на
задовољавање
,
—
може
да
наиђе
на
странпутице
...
—
Господе
!
—
рече
краљ
отац
уплашено
—
На
то
нисам
ни
помислио
,
а
то
може
одиста
да
постане
озбиљна
опасност
...
.
—
Слушај
само
.
Кад
сам
,
скинут
са
посланства
,
вратио
се
дома
,
дворски
балови
краљице
-мајке
беху
у
највећем
јеку
.
Сигурно
по
наваљивању
Намесника
добио
сам
и
ја
позив
на
један
дворски
бал
,
и
,
наравно
,
одазвао
сам
се
позиву
,
и
ако
ми
није
до
балова
.
Краљица
-мајка
правила
се
за
цело
време
да
ме
не
види
и
не
познаје
.
Не
треба
да
ти
кажем
да
је
и
она
за
мене
била
ваздух
.
Ја
сам
посматрао
само
младога
краља
.
Учинило
ми
се
да
изгледа
као
прави
неврастеничар
.
Он
је
сву
ноћ
играо
без
прекида
и
то
само
са
девојкама
од
маминих
чајева
.
Али
он
је
играо
као
човек
који
не
чује
музику
по
којој
треба
да
игра
и
који
нема
осећања
за
такт
.
Видело
се
на
свима
његовим
играчицама
да
је
за
њих
право
мучење
играти
са
тако
лошим
играчем
,
па
ипак
су
се
оне
отимале
да
с
њим
играју
и
на
великом
дворском
балу
,
да
се
покажу
свету
да
играју
с
краљем
.
Међутим
сви
ми
који
смо
гледали
то
мучење
и
како
краљ
сваки
час
испадне
из
такта
,
морали
смо
га
жалити
,
за
нас
који
смо
још
по
мало
монархисте
,
беше
то
вређање
Величанства
,
то
излагање
краљеве
особе
—
сажаљењу
.
Ја
услед
тога
не
потражих
ни
дворског
маршала
ни
Намесника
него
Краљевог
личног
лекара
и
кад
га
нађох
одведох
га
у
страну
,
показа
му
извесне
симптоме
на
узбуђеном
Краљу
и
шанух
му
на
ухо
једну
латинску
реч
,
ону
које
сам
се
највише
бојао
.
Он
само
жалостиво
рече
„
На
жалост
тако
је
“
.
Ја
га
обасух
прекорима
.
Он
се
бранио
тиме
да
је
благовремено
обратио
пажњу
Краљици
-матери
и
да
је
молио
да
напусти
њене
чајеве
и
балове
,
али
она
га
је
исмејала
.
За
тим
се
обратио
Намесницима
.
Ови
нађоше
да
лекар
претерује
у
својим
зебњама
;
у
осталом
нека
г
.
доктор
предузме
нужне
лекарске
мере
.
Тада
је
лекар
отишао
до
најближе
велике
вароши
и
довео
једну
врло
лепу
и
младу
персону
да
послужи
као
громовођа
за
забаве
после
Јеринских
чајева
.
У
заман
!
После
24
часа
побегла
је
та
„
наставница
“
и
ни
за
које
паре
није
могао
да
је
задржи
у
Сингидунуму
,
јер
се
она
церекала
као
луда
говорећи
да
је
с
Краљем
доживела
„
прво
разочарење
у
својој
пракси
“
.
После
тога
,
шта
велиш
,
да
ли
претерујем
у
својим
страховањима
?
Стари
Краљ
скочи
са
свога
седишта
.
Дрхтао
је
као
лист
,
а
у
лицу
је
био
самртно
блед
.
—
Ја
ћу
одмах
да
шифрирам
Костићу
један
опширан
телеграм
.
Те
оргије
на
суво
треба
одмах
да
престану
.
Краљевог
лекара
треба
одмах
сменити
.
Јерина
мора
с
места
оставити
Сингидунум
.
--
Богме
то
неће
бити
ласно
...
—
То
мора
бити
.
Малога
морам
ја
узети
у
моје
руке
.
На
то
имам
право
,
јер
сам
Уставом
задржао
право
да
до
Краљевог
пунолетства
управљам
његовим
васпитањем
.
—
То
је
било
твоје
право
док
се
ниси
писмено
свега
одрекао
чак
и
свију
права
најобичнијег
грађанина
у
Силванији
.
Краљ
отац
опет
седе
и
гледао
је
укочено
преда
се
.
—
Ми
,
твоји
пријатељи
,
нисмо
иикако
могли
разумети
тај
твој
корак
.
За
што
си
то
урадио
?
Та
за
Бога
,
због
апанаже
,
да
би
њу
искамчио
од
парламента
твојих
непријатеља
.
А
што
ти
је
требала
та
апанажа
?
Зар
ниси
имао
три
милиона
у
готову
?
За
две
године
ниси
могао
постати
оскудан
у
новцу
па
да
си
оне
милионе
кашиком
јео
,
или
да
си
их
обема
рукама
бацао
кроз
прозор
...
—
Ах
,
шта
ви
тамо
доле
знате
о
овдашњем
животу
!
Сама
ова
кућа
и
њен
намештај
прогуташе
цео
милион
.
—
Добро
,
а
она
друга
два
?
—
Видећеш
,
видећеш
и
то
!
викну
Краљ
у
пензији
нестрпљиво
.
—
Видећу
,
али
опет
нећу
моћи
разумети
.
Молим
те
,
ти
си
наше
политичке
непријатеље
тако
мрзио
,
да
си
волео
абдицирати
него
с
њима
владати
.
Добро
,
то
је
у
политици
луда
ствар
,
али
најзад
може
се
разумети
.
Али
што
се
баш
никако
разумети
не
може
то
је
да
ти
,
после
две
године
,
те
исте
твоје
непријатеље
мољакаш
да
ти
даду
пензију
,
те
им
дајеш
прилику
да
пред
целим
светом
и
у
сред
парламента
викну
„
Ово
напуштање
свију
права
и
обичног
грађанина
Силванског
то
је
надгробна
плоча
на
гробу
Краља
Емилијана
ИВ
!
Овај
је
испрва
мрко
гледао
преда
се
,
па
онда
диже
стиснуту
песницу
у
вис
и
рече
.
—
Показаћу
ја
њима
да
и
на
Краљевом
гробљу
има
васкрсења
,
и
онда
ће
ми
они
скупо
платити
...
—
Не
верујем
.
Вампира
се
данас
нико
не
боји
.
Ти
твог
јединца
и
сувише
волеш
,
да
би
пробао
какву
буну
,
при
којој
ти
нико
у
Силванији
не
би
помагао
,
чак
ни
моја
маленкост
.
Али
ти
ниси
одговорио
на
моје
главно
питање
:
Зашто
си
се
пред
твојим
непријатељима
толико
понизио
да
се
за
љубав
пензије
одречеш
свију
својих
права
и
као
отац
и
као
грађанин
?
—
Ти
ииси
у
стању
ни
да
слутиш
шта
то
значи
кад
један
бивши
Краљ
и
отац
једног
Владаоца
дође
у
опасност
да
му
име
напишу
на
табли
,
на
којој
се
записују
имена
оних
чланова
клуба
,
који
на
плаћају
дугове
части
...
—
Лепа
част
...
.
—
Јест
.
Ти
не
можеш
ни
да
замислиш
како
ми
је
било
кад
сам
морао
да
заложим
све
адиђаре
па
чак
и
почасну
сабљу
Емилијана
1-ог
...
—
Дакле
ипак
је
истина
што
су
новине
причале
?
!
—
рече
Лазић
с
гнушањем
—
Тфу
ти
пропаст
,
морам
већ
руски
да
псујем
.
Један
сиромашан
народ
направио
је
од
својих
суза
захвалности
драго
камење
и
окитио
је
њиме
сабљу
којом
је
благодарио
свом
ослободиоцу
,
а
један
Краљ
тога
истога
народа
залаже
тај
украс
највећега
свога
претка
,
само
да
исплати
дуг
порока
,
који
он
још
назива
„
дугом
части
“
.
—
Умири
се
Ђоко
.
И
ја
сам
нисам
имао
мира
док
ту
сабљу
нисам
искупио
.
Ево
је
—
и
Емилијан
отвори
једна
побочна
врата
—
Овде
је
један
део
успомена
мога
Дома
.
Ако
се
разумеш
у
адиђарима
можеш
се
уверити
да
је
све
у
свом
реду
.
Почекај
ме
овде
,
ја
идем
да
шифрирам
депешу
Костићу
.
Емилијан
оде
у
своју
собу
за
рад
.
Лазић
остаде
да
разгледа
збирку
оружја
и
застава
оних
од
„
беле
руже
“
Дуго
је
разгледао
те
реликвије
великих
синова
отаџбине
.
На
један
пут
учини
му
се
да
треба
да
замоли
за
опроштење
сабљу
Емилијана
И
,
што
је
скрнављена
давањем
у
залогу
,
и
он
целива
балчак
,
који
је
некад
држала
десница
првог
јунака-владаоца
.
.
,
После
тог
целивања
он
изађе
из
породичног
музеја
беле
руже
,
затвори
пажљиво
врата
,
па
настави
разгледање
уметничких
дела
у
салону
.
Зачудио
се
кад
је
под
неким
сликама
прочитао
имена
:
Каролис
Диран
,
Бежамен
Констан
,
Хенер
,
Пивис
де
Шаван
.
Под
скултурама
нашао
је
урезана
имена
Родена
,
Мерсије
а
,
Фалгијера
,
Дибоа
,
Карпо
-а
.
—
Сама
ова
збирка
слика
и
скултура
—
помисли
Лазић
—
морала
је
коштати
луде
суме
.
.
.
А
гле
!
Ко
ли
је
ова
млада
жена
?
Њена
је
слика
мајсторско
дело
...
Од
кога
ли
је
?
А
.
.
.
наравно
од
Бона
.
.
.
Он
се
измаче
мало
да
боље
разгледа
слику
.
—
Та
млада
жена
није
управо
лепа
,
па
ипак
...
у
њој
има
некаква
чудна
драж
.
.
.
и
то
животињска
...
Ја
не
знам
,
али
у
њој
нма
нешто
зверско
...
Која
ли
је
то
жена
?
2
.
У
том
тренутку
расклопише
се
средња
врата
на
салону
и
Жан
гласно
јави
:
—
Госпођица
Зебра
са
Велике
Опере
!
—
Аха
—
помисли
Лазић
—
прва
балеткиња
,
најновија
његова
љубазница
!
Читава
олуја
од
свиле
,
кадифе
,
Нојевог
перја
,
брилијаната
,
црвене
косе
,
црних
очију
,
сувише
белих
образа
и
сувише
црвених
усана
јурну
у
салон
,
који
се
на
пречац
напуни
мирисима
.
—
Опростите
,
Господине
,
али
ја
сам
мислила
наћи
у
салону
г
.
грофа
од
Бруснице
!
...
—
...
а
натрапали
сте
на
са
свим
непознатог
човека
.
Допустите
,
госцођо
,
да
вам
се
преставим
:
Ја
сам
трећи
медвед
грофа
од
Бруснице
,
само
што
се
мало
разликујем
од
она
прва
два
у
предсобљу
...
—
Мени
се
чини
,
господине
,
да
је
ипак
велика
разлика
...
.
—
А
,
није
.
Медведи
пред
вратима
имају
своју
природну
кожу
на
себи
,
а
ја
носим
купљене
хаљине
.
Прва
два
медведа
оборио
је
гроф
у
лову
по
врло
високим
планинама
,
а
ја
сам
му
се
сам
поклонио
.
Задатак
је
оних
медведа
у
предсобљу
да
држе
послужавнике
за
посетнице
,
а
мој
је
задатак
да
целог
живота
играм
како
г
.
гроф
свира
,
и
ево
већ
двадесет
година
како
ја
играм
по
његовој
свирајци
.
—
Па
онда
смо
колеге
—
рече
госпођица
спустивши
се
у
једну
наслоњачу
и
пребацивши
са
врло
много
шуштања
свилених
сукања
ногу
преко
ноге
—
јер
сам
и
ја
по
занату
играчица
.
—
Јест
,
само
,
док
ја
играм
како
гроф
свира
,
вас
у
игрању
прати
најбољи
оркестар
на
свету
,
а
у
вашим
слободним
часовима
ви
натерате
г
.
грофа
да
игра
онако
како
ви
свирате
.
—
Господине
мој
—
рече
на
то
мала
дама
набурено
—
последња
ваша
примедба
није
ни
мало
духовита
.
Она
је
одиста
мало
медвеђа
,
или
као
што
Французи
кажу
:
ви
сте
обе
ноге
метнули
у
тањир
.
—
Молим
,
све
четири
,
иначе
не
бих
био
медвед
.
—
Али
ја
не
могу
да
се
на
вас
наљутим
—
рече
мала
—
јер
ми
се
врло
допадате
.
Ето
,
праштам
вам
што
сте
погодили
тајну
,
коју
цео
свет
зна
.
И
она
поднесе
своју
малу
десницу
под
његова
уста
.
Лазић
узе
ту
малу
руку
,
повуче
је
на
ниже
,
па
је
онда
крепко
продрма
.
Госпођица
Зебра
најпре
га
погледа
зачуђено
,
па
онда
прсну
у
смех
,
и
смејући
се
као
луда
,
скиде
рукавицу
па
му
пружи
голу
руку
.
Он
је
сад
пољуби
па
рече
:
—
Госпођо
,
сада
тек
разумем
да
су
се
толики
људи
борили
за
задовољство
да
љубе
ову
ручицу
.
Мени
се
чини
да
сам
брескву
пољубио
,
која
тако
добро
,
ах
,
тако
добро
мирише
.
Сад
тек
почињем
разумевати
извесног
Краља
,
.
.
—
Хоћете
умукнути
,
Ви
,
№
3
?
Ко
је
још
толико
дрскости
видео
?
Тај
господин
види
ме
први
пут
у
животу
,
и
одмах
почиње
самном
најинтимнији
разговор
,
а
још
не
зна
ни
како
ми
је
име
!
—
Шарене
пруге
,
на
које
то
име
подсећа
,
не
интересују
ме
толико
,
колико
ме
интересује
елегантна
звер
,
која
то
име
носи
!
—
Звер
?
Дакле
ја
сам
елегантна
звер
?
Ви
сте
грубијан
господине
!
—
Госпођо
,
свака
је
истина
груба
,
само
су
ласкања
фина
.
Ја
сам
управо
хтео
да
вам
начиним
комплименат
,
само
ми
је
овај
испао
мало
медвеђи
.
У
осталом
ја
знам
и
ваше
лице
,
и
целу
вашу
личност
,
јер
сам
вас
проучавао
.
—
Ене
сад
?
То
је
интересантно
.
А
молићемо
где
сте
ме
то
проучавали
?
—
Најпре
у
шаљивим
листовима
моје
домовине
,
па
онда
на
овој
слици
мајстора
Бона
.
И
он
вам
није
ни
мало
ласкао
.
Напротив
,
ви
сте
у
природи
лепша
него
што
вас
је
мајстор
Бона
намоловао
!
—
Такав
комплименат
,
изговорен
од
таквог
фанатика
истине
,
био
би
довољан
да
постанем
уображена
...
—
Ја
само
констатујем
фактичо
стање
.
Моји
земљаци
који
су
тако
често
правили
вашу
карикатуру
,
јако
су
грешили
правећи
вам
сувише
кратке
сукње
а
сувише
дугачке
зубе
.
—
Појамно
,
јер
су
у
нашим
новинама
читали
да
сам
ја
згрицкала
читаве
милионе
.
Али
то
је
клевета
мојих
завидљивих
непријатељица
.
—
Разуме
се
.
Дроњави
новинари
и
не
слуте
да
прва
играчица
у
великој
опери
има
тако
велику
плату
,
да
може
себи
да
допусти
сваки
луксуз
!
Госпођица
Зебра
стаде
опет
да
се
смеје
и
показа
своје
безпрекорне
зубе
.
—
Хвала
вам
,
госпођо
,
за
ваше
дражесно
смејање
,
које
ми
даје
прилике
да
се
дивим
вашим
зубићима
.
Такви
зуби
зову
се
у
нашим
народним
песмама
„
два
низа
бисера
“
.
Али
што
је
за
вас
лично
важније
од
тог
појетског
поређења
,
то
ћу
вам
ја
као
лекар
казати
.
Зуби
са
тако
-
ситним
крунама
имају
дугачке
,
у
вилици
дубоко
углављене
краке
,
за
то
су
врло
солидни
.
Па
како
узгред
видим
да
их
врло
добро
негујете
,
могу
вас
уверити
да
нећете
никада
понети
лажне
зубе
,
него
ћете
са
својим
зубима
у
гроб
.
—
Ух
—
учини
играчица
са
лицем
,
као
да
је
нешто
врло
ружно
угледала
—
на
шта
Ви
не
мислите
чак
и
онда
када
се
шалите
?
!
—
Видите
,
госпођо
,
сваки
паметан
човек
треба
увек
да
мисли
на
болест
и
на
смрт
,
нарочито
то
треба
да
мисле
они
који
живе
од
своје
лепоте
и
од
својих
здравих
ногу
,
као
нас
двоје
.
—
Ама
што
Ви
мени
непрестано
говорите
„
госпођо
“
,
кад
знате
да
сам
ја
још
госпођица
?
—
За
то
што
су
ми
сви
моји
учитељи
француског
језика
казали
да
се
свакој
Краљици
,
па
и
оној
с
леве
руке
мора
рећи
„
Madame
“
.
—
Несносни
човече
,
хоћете
ли
ми
најзад
казати
ко
сте
и
како
се
зовете
?
—
Ко
сам
,
то
сам
покушао
да
вам
објасним
описно
,
у
наоколо
.
На
питање
како
се
зовем
морам
вам
одговорити
на
грчком
језику
:
Πᾱϛ
δ
μή
Σλλην
βάρβαροϛ
Ви
знате
грчки
госпођо
?
—
Боже
сачувај
.
Имала
сам
доста
муке
док
сам
француски
научила
,
јер
ја
сам
Шпањолка
!
—
Кажем
ја
у
себи
чим
сам
вас
угледао
!
Одмах
сам
се
питао
на
кога
Ви
личите
?
Слике
великих
љубазница
из
XВИИ
и
XВИИИ
века
пролетаху
као
муње
пред
мојим
духовним
очима
:
Нинон
дел
Анкло
,
госпођица
де
ла
Валијер
,
госпођа
де
Монтеспан
.
У
сред
њих
угледах
на
један
пут
лепу
и
страсну
појаву
једне
младе
калуђерице
Францисканскога
реда
,
слику
Маријане
Алкафераде
,
па
одмах
рекох
сам
себи
:
То
је
типус
,
који
је
на
ново
оживео
у
госпођици
Зебри
!
Играчица
га
погледа
врло
зачуђено
па
онда
рече
.
—
Ви
сте
,
господине
,
врло
загонетан
човек
.
Први
пут
ме
видите
и
опет
знате
чак
и
моје
претке
.
Ја
одиста
водим
моје
порекло
право
од
калуђерице
Маријане
Алкафераде
и
њеног
љубавника
грофа
од
Сен-Леже-а
,
доцнијега
Маркија
де
Шамиљи
!
—
Сад
разумем
све
—
рече
Лазић
—
Из
жара
ваших
очију
,
из
кроја
ваших
уста
,
из
ваше
целе
појаве
бије
јара
оног
романа
из
Беје
,
у
провинцији
Алем-Тајо
из
године
1662-ге
.
—
Али
ја
не
разумем
ништа
.
Кажите
ми
барем
ваше
име
!
—
Ах
да
!
Опростите
,
госпођо
,
али
Ви
сте
ме
тако
збунили
да
сам
заборавио
да
вам
протумачим
оне
грчке
речи
.
Оне
значе
;
ко
год
није
Грк
,
он
је
дивљак
,
варварин
.
Узевши
у
обзир
да
је
данашњи
Париз
у
свему
заузео
положај
старих
Атина
,
то
парижани
с
истим
правом
кажу
:
Ко
није
Паризлија
,
то
је
просто
варварин
,
њему
не
треба
никакво
друго
име
!
—
Добро
,
кад
нећете
да
кажете
своје
право
име
,
онда
ми
реците
,
о
варварине
,
за
што
потрошисте
толико
духа
да
забављате
једну
вама
са
свим
непознату
женску
?
—
Врло
радо
,
госпођо
.
За
то
сам
имао
два
разлога
.
Први
је
са
свим
личне
природе
.
Ја
сам
се
оженио
кад
ми
је
била
двадесет
прва
година
живота
,
и
од
тада
до
данас
јео
сам
само
насуштни
хлеб
брачне
љубави
,
а
нисам
никада
видео
њене
вулкане
,
за
које
сам
знао
само
из
француских
романа
,
и
зато
сам
сав
претрнуо
када
сам
пред
собом
угледао
Живу
Маријану
Алкафераду
.
Нити
сам
могао
нити
сам
смео
пропустити
прву
,
а
по
свој
прилици
и
последњу
прилику
,
која
ми
се
дала
,
да
мало
ближе
загледам
један
од
тих
вулкана
љубави
,
који
својом
лавом
затрпавају
и
упропашћују
читаве
земље
.
Други
ми
је
разлог
био
службене
природе
.
Дошли
сте
да
говорите
са
грофом
од
Бруснице
.
Међутим
ја
сам
знао
да
мој
Господар
баш
у
том
тренутку
пише
врло
важне
државне
депеше
.
Нисам
хтео
да
га
у
томе
послу
ико
прекида
и
омета
,
па
зато
сам
узео
на
себе
да
вашу
лепоту
забавим
,
и
за
то
сам
направио
неколико
медвеђих
скокова
.
Али
моја
та
служба
је
свршена
,
јер
ето
иде
мој
Господар
!
“
Врата
од
собе
за
рад
отворише
се
,
и
чуло
се
како
Емилијан
некоме
рече
„
Ову
депешу
одмах
на
телеграф
!
“
па
онда
уђе
у
салон
.
Балеткиња
му
паде
око
врата
.
—
Добро
јутро
Ми
!
—
Гле
,
зар
ти
овде
Зе
?
Добро
јутро
драго
моје
!
Шта
ли
се
то
морало
догодити
да
ти
толико
пораниш
?
—
То
ћу
ти
после
казати
,
а
сада
молим
те
да
ми
кажеш
ко
је
овај
господин
са
којим
сам
разговарала
цело
време
док
си
ти
писао
,
па
ипак
нисам
могла
докучити
је
ли
он
какав
Ерцхерцег
или
Велики
Кнез
?
—
Ни
једно
ни
друго
.
Он
је
за
мене
нешто
много
више
.
Он
је
мој
пријатељ
,
и
то
прави
пријатељ
.
Зар
се
он
теби
није
представио
?
—
Он
ми
је
рекао
да
му
је
име
варварин
,
и
да
је
твој
медвед
нумера
три
!
Краљ
се
насмеја
—
То
личи
на
њега
.
Оди
,
драго
моје
,
да
вас
вас
представим
по
свима
правилима
:
Његово
Превасходство
Др
.
Лазић
,
бивши
Министар
и
посланик
,
а
ово
је
велика
уметница
и
моја
мала
пријатељица
госпођица
Зебра
.
—
Павосходство
је
велики
враг
—
рече
балеткиња
и
пружи
понова
своју
руку
доктору
,
који
је
пољуби
и
рече
.
—
Госпођо
!
Има
равно
тридесет
година
како
ми
тако
лепа
устанца
нису
казала
да
сам
враг
!
—
Јес
’
чуо
ти
?
Ја
ћу
да
пишем
твојојој
жени
како
се
ти
владаш
у
Паризу
...
.
Доктор
се
смејао
,
климну
главом
пред
играчицом
и
оде
у
Краљев
кабинет
.
—
Чујеш
,
Ми
,
да
нисам
тако
сумануто
у
тебе
заљубљена
,
тога
човека
морала
би
освојити
.
—
Нема
тамо
никога
.
Он
је
још
у
своју
жену
заљубљен
као
да
се
нису
узели
пре
тридесет
година
.
Ходи
,
седи
,
па
причај
што
си
данас
тако
рано
устала
?
Госпођица
Зебра
стаде
причати
како
јој
разни
лиферанти
не
даду
ока
отворити
а
све
због
којекаквих
ситница
од
неколико
„
тричавих
“
хиљада
франака
.
.
—
Чим
устанем
,
они
ме
већ
чекају
у
салону
и
прете
судом
ако
им
одмах
не
платим
.
Ја
морам
да
се
понижавам
,
да
молим
,
да
им
ласкам
,
чак
и
да
помилујем
онакве
гадове
,
само
да
добијем
времена
.
Али
то
ме
спасава
само
за
неколико
дана
.
Често
морам
,
док
те
јуде
седе
у
мом
салону
да
бежим
преко
степеница
за
млађе
.
Они
онда
потрче
замном
на
пробу
,
праве
скандал
на
позорници
пред
свима
мојим
колегиницама
,
које
се
кикоћу
,
и
пред
режисером
,
који
прети
да
ме
тужи
управнику
што
се
због
мене
задржавају
пробе
.
Ја
онда
морам
да
им
бацим
сав
новац
који
имам
као
прву
отплату
,
само
да
их
отерам
с
позорнице
,
и
морам
да
слушам
како
моје
колегинице
палацају
„
Величанствена
нема
ни
Бога
Јокиног
“
.
—
Лакомислено
створење
,
па
шта
си
урадила
са
оних
сто
хиљада
франака
,
које
сам
ти
дао
пре
месец
дана
,
само
да
више
не
слушам
те
приче
?
—
Ах
,
онда
сам
мислила
да
ће
ми
тај
новац
трајати
више
од
годину
дана
.
Била
сам
тврдо
одлучила
да
живим
врло
паметно
,
да
се
пружам
према
груберу
.
Али
проклета
Фанфан
,
знаш
она
вратарска
ћерка
,
дође
на
последњу
игранку
у
Опери
са
таквим
бриљантима
у
њеној
лажној
коси
да
смо
и
ја
и
моје
колегинице
позелениле
од
једа
.
Па
опет
морали
смо
је
честитати
„
Боже
мој
—
стаде
змија
да
палаца
—
мој
пријатељ
Велики
Кнез
није
Краљ
,
али
његови
су
поклони
одиста
Краљевски
.
То
је
погодило
у
живац
.
Све
моје
другарице
погледаше
одмах
у
мене
.
Чекај
се
бештијо
,
помислих
,
то
ћеш
ми
скупо
платити
,
и
одмах
сутра
дан
одох
код
првог
јувелира
и
купих
још
лепшу
дијадему
.
На
првој
вечерњој
забави
код
мексиканског
посланика
појавила
сам
се
први
пут
са
том
дијадемом
,
и
вратаруша
морала
је
да
подвије
реп
,
и
да
пред
свима
другарицама
призна
„
Бадава
,
такву
дијадему
може
само
један
Краљ
да
поклони
“
.
Тако
,
сада
су
баштије
морале
да
држе
језик
за
зубе
,
ја
сам
им
се
осветила
,
али
нисам
имала
у
џепу
ни
крајцаре
,
и
стара
песма
поче
изнова
!
—
Драга
моја
,
то
је
била
са
свим
луда
освета
.
Гроф
од
Бруснице
није
Краљ
,
али
баш
и
да
је
то
,
данас
ни
Краљеви
нису
довољно
богати
да
плаћају
сумануто
утркивање
оперских
лавица
у
луксузу
.
—
Опрости
ми
слатки
Ми
,
опрости
ми
само
за
овај
још
пут
.
Заклињем
ти
се
да
нећу
више
никада
учинити
такву
глупост
.
Никад
,
никад
више
,
само
ме
сад
избави
од
ове
бруке
и
срамоте
—
и
она
седе
Емилијану
на
крило
,
и
јецајући
стаде
га
грчевито
љубити
,
а
сузе
јој
се
котрљају
низ
образе
.
—
Добро
,
кад
обећаваш
да
је
ово
последњи
пут
,
онда
ћу
ти
учинити
.
На
ти
моју
мараму
,
ти
никад
немаш
мараму
при
себи
,
јер
у
вашим
лудим
хаљинама
и
нема
никаквих
џепова
.
Убриши
сузе
.
Тако
.
Сад
седи
лепо
поред
мене
,
и
кажи
ми
колико
ти
треба
.
Она
задиже
сукњу
од
хаљине
,
па
из
једног
џепа
у
постави
извади
читав
свежањ
рачуна
,
спусти
хаљину
,
пружи
му
рачуне
и
рече
.
—
Ево
.
Али
немој
да
се
наљутиш
.
Ако
ме
ти
због
ових
рачуна
само
за
оволицно
будеш
мање
волео
,
ја
то
не
могу
поднети
.
Скочићу
у
воду
.
Удавићу
се
тако
ми
Бога
!
Емил
прегледа
рачуне
и
да
мрдну
брком
.
Само
она
усправна
тајна
бора
на
челу
као
да
постаде
мало
дубља
.
За
тим
извади
из
груднога
џепа
своју
књижицу
чекова
,
откиде
из
ње
један
лист
,
извади
из
џепа
у
прслуку
своје
пуно
американско
перо
,
написа
њиме
нешто
на
чеку
,
стрпа
своје
перо
у
прслук
,
мајаше
чеком
док
се
на
њему
мастило
осушило
,
па
га
онда
предаде
својој
пријатељици
и
рече
:
—
Тако
.
На
овај
чек
добићеш
у
Банци
преко
пута
од
Опере
већу
суму
него
што
ти
треба
да
све
твоје
дугове
платиш
.
Али
за
то
мораш
ми
обећати
да
нећеш
,
од
сада
,
никакав
већи
издатак
учинити
докле
ме
најпре
не
упиташ
!
—
Заклињем
ти
се
драги
,
слатки
,
обожавани
Ми
—
и
она
хтеде
опет
да
јурне
на
њега
,
али
он
је
задржа
.
—
Буди
мирна
.
Сад
имамо
паметнија
посла
.
Ти
треба
одмах
да
идеш
у
Банку
,
па
онда
свима
твојим
лиферантима
да
исплатиш
све
ове
рачуне
,
а
ја
морам
у
варош
са
мојим
пријатељем
,
са
којим
се
нисам
видео
читаве
три
године
.
—
Добро
,
али
ноћас
си
мој
,
са
свим
мој
?
—
Не
могу
.
Имам
један
важан
састанак
у
Клубу
.
—
Иза
тога
се
крије
некаква
жена
...
Јес
’
чуо
Емиле
!
—
Којешта
.
Ја
имам
састанак
с
Краљем
од
Илирије
.
—
С
оним
„
кокошињим
репом
“
?
Јадник
.
Његова
чивутка
добро
га
је
очерупала
.
Али
после
клуба
можеш
к
мени
доћи
.
Ја
ћу
те
чекати
до
зоре
.
—
Не
иде
лудице
моја
.
Христијан
је
јуче
играјући
самном
карте
,
изгубио
силан
новац
.
Обећао
сам
му
данас
дати
реванш
.
Данашња
игра
може
врло
дуго
трајати
.
Спавај
ти
мирно
.
Сутра
на
вече
бићу
слободан
.
—
Не
,
не
,
не
!
Ти
мораш
ноћас
доћи
к
мени
.
Хоћу
да
те
љубим
да
не
обневидиш
и
оглувиш
,
разумеш
?
—
Пристајем
,
али
сутра
на
ноћ
,
онда
ћеш
имати
више
времена
за
то
.
За
данас
мораш
бити
сламна
удовица
!
На
то
му
Зебра
баци
његов
чек
у
лице
.
—
На
,
ево
ти
твоје
грдне
паре
!
Кад
ме
више
не
волиш
,
не
требају
ми
твоје
паре
.
Идем
кући
да
поломим
све
што
у
њој
нађем
па
да
скачем
у
воду
ја
не
могу
без
тебе
живети
,
разумеш
?
—
Лудо
једна
!
Ко
то
каже
да
те
ја
више
не
волим
?
Ходи
овамо
да
се
пољубимо
,
али
паметно
,
само
један
пут
!
Али
од
тога
једног
пољупца
направи
се
читава
серија
док
је
праунука
Алкофораде
пристала
да
узме
натраг
бачени
чек
и
да
чека
24
часа
на
посету
свога
љубавника
.
—
Али
је
с
’
чуо
,
Ми
?
Вечерас
морам
те
бар
видети
,
иначе
живота
ми
долетећу
у
твој
Клуб
као
каква
бомба
!
—
Но
,
то
би
само
фалило
.
Не
мораш
да
правиш
никакве
скандале
,
видећемо
се
данас
три
пут
,
најпре
у
Буљонској
шуми
за
време
корза
,
па
онда
на
тркалишту
у
мојој
ложи
,
најзад
вечерас
у
опери
.
Ти
играш
данас
?
—
Играм
.
—
Но
дакле
.
Мој
земљак
треба
да
те
види
кад
играш
.
Па
онда
морам
да
га
водим
и
иза
кулиса
;
том
приликом
посетићемо
те
у
твојој
облачионици
.
Балеткиња
стаде
да
тапше
рукама
.
—
То
је
мило
,
то
је
врло
лепо
од
тебе
.
После
подне
ћу
гледати
да
будем
што
лепша
,
а
довече
ћу
играти
само
за
тебе
.
Играћу
тако
да
морам
одмах
после
представе
заспати
као
заклана
,
не
би
ли
цео
сутрашњи
дан
преспавала
,
само
да
те
дочекам
,
ти
чудовиште
Ми
,
знаш
?
И
олуја
од
свиле
,
кадифе
,
перја
и
брилијаната
одјури
из
салона
.
3
.
За
то
време
седео
је
др
.
Лазић
у
Краљевој
„
соби
за
рад
“
и
писао
је
нешто
за
његовим
столом
за
писање
.
Та
соба
беше
тако
намештена
да
би
за
сваког
умног
радника
било
велико
зановољство
у
њој
радити
.
Али
је
доктор
на
први
поглед
видео
да
се
у
тој
соби
за
рад
не
ради
баш
много
.
На
великом
столу
за
писање
не
беше
ни
једне
крмаче
од
мастила
,
ни
једно
употребљено
сушило
.
Корпа
за
поцепане
хартије
беше
празна
.
Међу
многим
књигама
беху
најновија
дела
најпознатијих
писаца
,
али
ретко
које
да
беше
расечено
.
—
Шта
?
Зар
ти
опет
пишеш
?
—
рече
Краљ
ушавши
у
кабинет
.
—
Зар
ти
и
у
Паризу
мораш
да
пишеш
,
неуморно
шкрабало
?
—
Није
него
ћу
да
чачкам
зубе
док
ти
у
другој
соби
цмачеш
твоју
шпањолку
?
—
Коме
пишеш
?
Наравно
твојој
жени
?
—
Да
шта
ти
мислиш
?
Пре
свега
морам
мојима
јавити
да
сам
здрав
стигао
у
овај
Содом
и
Гомору
.
Па
онда
треба
се
постарати
још
од
сад
за
зимницу
.
Дрва
ваља
куповати
лети
док
су
јевтина
,
па
онда
ваља
кувати
пекмез
од
шљива
,
слатко
од
разног
воћа
,
не
треба
у
своје
време
заборавити
на
кисео
купус
,
требаће
зимус
имати
и
главица
за
сарме
и
рибанца
за
...
—
Милост
Ђоко
...
—
Е
онда
ме
остави
да
довршим
моје
писмо
.
.
—
Добро
,
али
само
молим
,
без
детаља
о
мени
,
ја
нећу
да
ме
оцрниш
пред
твојом
женом
,
је
с
’
чуо
?
—Можеш
одмах
чути
шта
јој
пишем
о
теби
:
„
Одсео
сам
код
нашег
старог
Господара
.
Он
живи
у
једној
палати
која
је
морала
коштати
луде
паре
.
Хвала
Богу
наш
је
стари
Господар
здрав
,
и
ако
изгледа
старији
него
што
је
.
Није
чудо
код
његовог
вечног
бденисања
.
Он
живи
са
десет
атмосфера
притиска
.
Онда
и
сажижање
мора
бити
брже
.
Али
ја
се
надам
да
ће
му
се
скоро
досадити
да
само
тера
белу
лалу
.
Његова
је
душа
сувише
велика
да
би
он
могао
до
века
као
какав
монголац
јести
само
сирово
месо
.
Вратиће
се
он
брзо
на
мешовиту
храну
,
ако
не
постане
чак
и
вегетаријанац
.
Онда
ће
тек
свет
видети
колико
вреди
тај
човек
,
кога
је
Бог
тако
богато
обдарио
...
“
Емилијан
му
истрже
писмо
из
руке
.
—
Је
с
’
чуо
ти
?
.
.
Устај
,
ја
ћу
да
наставим
твоје
писмо
!
—
И
он
седе
па
на
писму
продужи
овако
:
„
Не
верујте
му
,
драга
госпођо
Лазићка
,
ни
једну
реч
коју
вам
је
о
мени
написао
.
.
Он
то
пише
од
страха
да
ја
вама
не
јавим
како
се
он
влада
у
Паризу
,
Тек
што
је
дошао
,
још
се
није
самном
љуцки
ни
разговорио
,
он
је
почео
да
љуби
кадифели
листиће
прве
беле
лале
коју
је
срео
.
Али
не
брините
ништа
.
Ја
вам
гарантујем
да
ће
вам
се
вратити
као
узор
свију
врлина
,
какав
је
увек
и
био
.
У
осталом
,
драга
госпођо
,
ја
се
од
свега
срца
радујем
,
што
сам
вам
,
макар
за
неколико
недеља
,
скинуо
тога
тиранина
с
врата
.
Поздравите
ми
вашу
драгу
децу
,
и
примите
изразе
мог
искреног
поштовања
.
Емилијан
“
.
Тако
.
Сад
пиши
ти
шта
хоћеш
,
али
похитај
јер
морамо
да
идемо
!
—
И
он
притисну
једно
електрично
дугме
на
столу
.
.
—
Куда
?
—
На
доручак
.
Жан
уђе
.
„
Величанство
заповеда
?
...
'
—
Наредите
да
се
запрегне
викторија
.
—
Разумем
—
и
Жан
оде
.
—
Је
ли
,
зар
ти
не
ручаваш
дома
?
—
О
ти
поморанџо
из
внутрености
!
Само
ћифте
ручавају
и
вечеравају
дома
.
—
Па
што
си
онда
потрошио
толике
паре
на
онај
адиђар
од
трпезарије
?
—
За
ручкове
које
кадшто
морам
да
приређујем
великој
француској
властели
,
да
јој
се
одужим
што
и
она
мене
често
зове
у
госте
.
Али
сврши
твоје
писмо
.
—
Емил
узе
једну
књигу
,
а
Ђока
написа
својој
жени
још
ово
неколико
врста
:
.
„
Због
што
се
тиче
оне
беле
лале
...
причаћу
ти
кад
се
вратим
,
јер
немам
времена
да
ти
толико
пишем
колико
бих
желео
.
Грлим
те
свом
душом
.
Пољуби
нашу
децу
за
мене
и
пази
да
нека
од
њих
не
раде
сувише
,
а
друга
да
не
буду
лења
него
нека
више
уче
.
Твој
Ђока
“
.
Слуга
уђе
да
јави
да
је
запрегнута
викторија
.
—
Тако
.
Дај
то
писмо
Жану
,
да
га
експедује
.
Чујете
,
Жане
,
ми
ћемо
сад
у
Инглеску
кавану
на
доручак
.
Викторију
ћу
вратити
натраг
.
У
3
часа
по
подне
треба
да
нас
пред
каваном
чека
мој
Ландауер
,
који
ће
нас
одвести
на
тркалиште
.
Пре
позоришта
доћи
ћемо
кући
да
се
преобучемо
!
—
Разумем
,
Величанство
—
рече
коморник
и
пружи
свом
господару
шешир
,
штап
и
рукавице
.
Други
момак
пружи
доктору
исте
ствари
.
Пред
кућом
беху
каруца
,
у
којима
беху
упрегнута
два
дивна
мркова
.
Кочијаш
и
ћирица
беху
у
дворској
ливреји
Беле
Руже
од
Силваније
.
Велика
капија
на
башти
пред
кућом
беше
широм
отворена
,
а
поред
ње
стоји
онај
импозантни
вратар
са
знаком
службености
преко
груди
;
једном
чоханом
лентом
искићеном
ширитима
,
са
грдном
штаком
у
левој
а
са
тророгим
шеширом
у
десној
руци
.
Емилијан
скочи
у
кола
,
а
доктор
седе
поред
њега
.
Ћирица
једним
скоком
седе
код
кочијаша
,
и
Викторија
излете
у
елегантном
луку
кроз
капију
на
друм
јелисејских
поља
,
па
онда
лево
на
ниже
.
Тај
широки
друм
беше
пун
екипажа
,
на
којима
се
париска
госпоштина
враћала
са
своје
јутрење
шетње
по
буљонској
шуми
.
Десно
и
лево
од
тога
друма
беху
алеје
за
коњанике
,
којих
је
