,морао
је
опет
дуг
признати
и
исплатити
,
који
пре
признати
није
хтео
.
Ал
’
је
већ
све
доцне
било
,
јер
је
донде
иншпектору
егзекуција
сво
движимо
имање
будзашта
упропастила
.
После
тога
оде
иншпектор
из
вароши
,
а
непријатељи
му
и
данас
не
даду
мира
,
бар
језиком
за
леђи
,
а
чујем
и
сам
управитељ
га
још
потајно
из
освете
гони
.
Нас
пријатеље
његове
боле
срце
,
ал
’
шта
ћемо
против
моћног
управитеља
и
његови
’
улизица
.
Е
,
то
Вам
је
све
о
иншпектору
;
само
,
молим
,
немојте
ме
издати
.
«
»
Не
бојте
се
«
.
»
Па
како
је
догнао
за
иншпектора
?
«
»
То
Вас
не
могу
служити
.
Чуо
сам
да
је
из
далека
дошао
,
ал
’
га
нисам
смео
питати
.
«
»
А
гди
се
сад
задржава
?
«
»
Не
далеко
,
у
вароши
В
.
,
ал
’
није
га
лако
одма
’
наћи
,
јер
се
слабо
са
светом
меша
;
сам
не
знам
гди
ћете
га
наћи
.
«
»
А
мени
је
неки
г
.
Шпицер
казао
да
га
у
полицајблату
курентирају
.
«
»
Не
верујте
.
Шпицер
је
свог
шефа
улизица
,
а
његов
шеф
је
управитеља
удворица
.
Док
је
иншпектор
ту
био
,
највећма
му
се
Шпицер
улагивао
,
а
сад
га
грди
.
Тако
има
и
млоги
други
који
су
се
иншпектору
улагивали
,
а
сад
га
грде
.
Сад
мисли
свака
шуга
да
се
може
о
њега
отрти
.
«
»
Е
,
Ви
сте
ми
са
Вашим
приповедањем
добру
услугу
учинили
.
Баш
Вам
фала
!
И
примите
од
мене
...
«
С
тим
пружим
му
суму
новаца
,
да
је
могао
по
по
године
поштено
живити
.
Пало
ми
на
памет
,
како
је
и
мени
добро
пао
поклон
кад
сам
сирома
’
био
.
»
О
,
господине
,
нисам
ја
то
заслужио
,
ал
’
кад
Вам
је
воља
,
а
оно
молим
Вас
да
бар
запамтим
Ваше
часно
име
.
«
»
Е
,
кад
је
тако
,
баш
да
Вам
кажем
.
Моје
је
име
Милан
Наранџић
,
земљедржац
,
као
што
Вам
реко
’
.
«
»
Господин
Милан
Наранџић
!
О
,
колико
Вас
је
пути
г
.
иншпектор
спомињао
!
Често
би
тек
узда’нуо
и
рекао
:
»
О
,
мој
Милане
,
кад
ћу
те
видити
?
!
«
Е
,
тако
дуго
се
још
разговарасмо
,
и
писар
се
већ
добро
угрејао
био
,
да
би
већ
склоњен
био
и
на
певање
,
ал
’
од
мене
се
женирао
.
Ја
,
му
опет
зафалим
,
опростим
се
и
одем
.
Сад
ми
је
прва
брига
била
,
ујутру
како
устанем
,
да
идем
у
варош
В
.
,
да
Бранка
потражим
.
Одем
на
квартир
,
дам
наредити
кола
,
вечерам
,
спавам
,
па
ујутру
већ
сам
на
путу
у
В
.
Стигнем
у
В
.
Лепа
,
велика
варош
.
Гледам
налево
,
надесно
,
хоћу
ли
Бранка
видити
.
Познао
би
’
га
,
да
га
видим
.
Дођем
у
хотел
и
станим
се
.
Мало
се
одморим
и
уредим
,
па
се
мислим
како
ћу
на
Бранка
наићи
.
Звоним
,
зовем
келнера
и
питам
га
да
ли
познаје
некаквог
Орлића
.
Одговори
да
га
врло
добро
познаје
,
да
је
у
овај
хотел
пређе
долазио
,
ал
’
сад
не
долази
,
и
каже
ми
да
га
виђа
често
у
друштву
млади
’
људи
,
који
’
имена
сад
попишем
.
Заиштем
да
ми
пошље
поузданог
човека
,
који
ће
ме
за
награду
по
вароши
водити
.
Малочас
,
а
ето
човека
.
Кажем
да
ме
води
и
да
распитује
гди
се
може
наћи
који
од
ти
’
забележени
’
.
Питамо
за
једног
;
кажу
нам
гди
седи
.
Кад
онамо
,
а
газдарица
нам
каже
да
је
тај
господин
ретко
обдан
код
куће
,
него
да
ујутру
дођем
.
Идемо
другог
да
тражимо
.
Чак
по
форштату
морамо
се
мотати
.
Кад
у
једном
узаном
сокачићу
чујем
неки
весео
жагор
.
Кад
у
сокачић
,
а
оно
њи
’
четворица
некуд
иду
,
па
се
шале
и
кошкају
.
Двојица
су
баш
онако
добре
воље
била
.
Међу
њима
познам
Бранка
.
Изглед
му
је
здраво
озбиљан
,
рекао
би
’
намрштен
;
хаљине
на
њему
ваљане
,
ал
’
нешто
пренебрегнуте
,
једно
му
дугме
на
капуту
фали
.
Већ
сасвим
близу
њи
’
,
гледају
на
ме
чудно
,
ал
’
Бранко
ни
лево
ни
десно
не
гледи
,
канда
га
се
цео
свет
ништ
’
не
тиче
;
контрастно
је
изгледао
према
оне
веселе
двојице
.
Заиђем
мало
у
други
сокачић
,
па
и
’
вребам
куда
ће
.
Кад
уједаред
,
уђу
сви
у
једну
кућу
.
Сад
чујем
са
сокака
час
певање
,
час
ларму
.
Мислим
:
да
л
’
одма
’
да
уђем
;
неће
л
’
ми
весело
друштво
замерити
?
Опет
уђем
.
»
Молим
,
јесам
ли
добро
адресират
,
седи
л
’
овде
г
.
М
.
?
Ја
тражим
г
.
Орлића
,
кога
сад
овде
видим
.
«
»
О
,
Милане
,
откуд
ти
овде
?
«
Поздравимо
се
братски
,
ал
’
накратко
;
Бранко
није
трпео
церемоније
.
Претстави
ме
дружини
као
свог
пријатеља
,
ког
није
давно
видио
.
Дружина
,
зачуђена
,
гледи
.
Мислила
је
,
по
свој
прилици
,
да
сам
Бранков
кредитор
.
Бацим
поглед
на
све
што
је
у
соби
.
Млади
људи
,
ал
’
не
више
ђачког
доба
;
маторији
су
.
Изражај
лица
на
свакоме
више
мање
паметан
,
отворен
.
У
соби
све
у
највећем
нереду
.
За
ђачку
собу
била
би
богато
украшена
.
Чија
је
соба
,
по
свој
прилици
,
није
купио
мобилије
,
већ
је
наследио
,
јер
више
има
нег
’
што
за
једну
собу
треба
,
а
све
је
старо
.
На
зиду
неколико
контрафа
,
а
на
раму
једном
шеће
се
једна
бубица
,
што
мало
наличи
на
бубамару
.
Од
мува
сијасета
;
види
се
покоја
столица
,
велики
орман
са
књигама
,
астал
и
једно
старо
оклоцано
канапе
,
по
свој
прилици
служи
као
резерван
кревет
за
каквог
брата
у
нужди
.
Не
би
се
смео
опкладити
да
у
њему
нема
инсектног
света
.
Кревет
ненамешћен
,
разбачен
.
Бранко
није
питао
откуд
сам
дошао
и
зашто
,
а
ја
нисам
хтео
започињати
,
јер
знао
сам
му
слабост
,
да
он
пред
млогима
то
не
воле
.
А
и
Бранко
сам
с’ватио
је
свој
положај
,
па
се
одма
’
опрости
друштва
и
са
мном
оде
.
Кад
смо
изишли
,
Бранко
се
тако
’
ладнокрвно
разговара
,
канда
нема
три
дана
како
смо
се
видили
,
и
канда
се
мене
не
тиче
оно
што
је
преко
главе
преметнуо
.
»
Откуда
ти
,
Милане
,
овде
?
«
»
Дошао
сам
да
те
видим
.
Па
шта
ме
питаш
?
Тебе
канда
мрзи
и
што
сам
дошао
.
«
»
Мени
је
мило
видити
те
,
ал
’
волео
би
’
да
ме
ти
у
бољим
околностима
видиш
,
јер
не
волем
кад
ме
ко
сажалева
.
Чуо
си
за
моје
незгоде
.
«
»
Чуо
сам
,
.
«
»
Само
немој
ни
запиткивати
,
док
ти
ја
сам
не
кажем
.
Но
куда
ћемо
сад
?
«
»
Хајд
’
са
мном
у
квартир
.
«
»
Хајд’мо
.
«
Тако
се
ми
у
хотел
упутимо
,
поред
ситни
’
питања
и
одговора
.
Кад
кући
дођемо
,
а
ми
се
раскомотисмо
па
ја
започе
’
разговор
.
Познавао
сам
га
,
па
сам
морао
пазити
с
ког
ћу
краја
у’ватити
а
да
га
не
увредим
.
»
О
,
мој
Бранко
,
па
ја
тебе
овде
да
нађем
,
па
зашт
’
ми
ниси
већ
давно
писао
гди
си
?
«
»
А
шта
ћу
да
пишем
?
Ти
знаш
да
ја
нисам
био
шписбургер
,
да
сам
моју
судбу
увек
стално
трпео
,
па
док
мој
цил
не
докучим
,
нећу
ни
да
знате
за
мене
.
Откако
се
нисмо
видели
,
правио
сам
пут
к
цилу
,
ал
’
јошт
нисам
био
темељан
;
увек
сам
се
нијао
,
па
сам
увек
и
готов
био
стрмоглавити
се
.
Ал
’
кад
се
стрмоглавим
,
нећу
осим
мене
нико
у
том
да
учествује
.
Но
приповедај
ми
шта
је
код
вас
?
«
»
Паулина
се
удала
.
«
.
»
Сретно
.
«
»
Кад
си
отишао
,
дала
те
курентирати
,
па
те
као
мртвог
објавила
,
и
то
праведно
по
закону
,
па
је
сад
себи
другог
нашла
.
«
»
Не
питам
те
,
љубави
има
свуда
доста
;
је
л
’
се
код
вас
друго
што
променуло
?
«
»
Ништа
.
Исти
људи
,
иста
времена
.
Но
кажи
ми
,
шта
се
ти
већ
једаред
не
смириш
?
Шта
не
долазиш
кући
?
Шта
ће
теби
код
нас
фалити
?
«
»
Јести
,
пити
и
спавати
могу
свуд
,
не
само
код
вас
:
мени
друго
што
треба
.
Ја
сам
човек
,
ја
сам
за
човечаство
.
Хоћу
да
сам
сретан
као
човек
,
хоћу
да
је
са
мном
човечаство
сретно
.
Ја
сам
против
тога
,
који
је
против
ова
два
.
Као
човек
хоћу
да
сам
задовољан
,
да
љубим
,
да
сам
љубљен
,
да
уживам
,
да
имам
порода
,
да
дам
другом
уживати
.
Ако
све
ово
имам
,
и
то
ми
није
доста
,
ако
мој
брат
,
мој
ближњи
,
мој
род
и
човечаство
поред
мене
цвили
.
Ето
,
видиш
шта
ја
желим
и
зашто
се
борим
.
«
»
Е
,
мој
брајко
,
нећеш
ти
никад
све
то
докучити
:
«
»
Ако
и
не
докучим
,
слађе
ми
је
борити
се
и
мучити
за
оним
што
држим
за
добро
,
нег
’
уживати
оно
што
ми
је
срцу
противно
.
«
»
Бадава
је
,
ти
си
мој
стари
Бранко
.
Па
ти
,
сад
да
дође
какво
опасно
време
,
—
ти
би
се
бацио
и
у
опасност
?
«
»
Ма
у
пакао
.
«
»
Па
шта
ћеш
сад
кад
не
можеш
ништа
?
«
»
Зато
се
и
борим
против
свега
,
и
противу
тога
ништа
.
Људи
су
себични
,
материјални
,
па
гди
ћу
ја
сам
против
толико
њи
’
!
«
»
Па
опет
нећеш
да
се
манеш
?
«
»
Нећу
.
«
»
Па
кад
томе
није
доба
,
а
ти
си
готов
и
као
човек
од
свог
чуства
уживати
?
«
»
Јесам
.
Богаљ
је
који
неће
и
није
кадар
уживати
.
«
»
Томе
се
баш
радујем
.
Ја
,
да
видиш
,
нисам
баш
пријатељ
од
забунителни
’
светски
’
ствари
,
гди
се
опасности
изложити
могу
;
ал
’
у
оној
другој
ствари
сасвим
се
с
тобом
слажем
.
Би
л
’
ти
мало
провео
са
мном
?
Ја
сам
пошао
да
правим
мало
лустрајзе
,
па
тебе
да
видим
и
још
с
тобом
да
проводим
.
Знаш
,
ја
имам
свачег
доста
;
управо
да
ти
кажем
,
мало
сам
и
бесан
,
имам
наклоност
и
на
абентајре
.
Хајд
’
мало
да
проводимо
!
«
»
Не
браним
.
«
»
Е
добро
.
Ја
имам
код
куће
доброг
економа
;
није
ме
за
газдашаг
ни
бриге
.
Хоћу
с
тобом
да
проводим
.
Хајде
што
год
да
испланирамо
.
Новаца
имам
доста
.
«
»
Не
браним
.
И
онако
овде
живим
као
сургунисан
.
Живим
као
год
да
сам
са
самим
утворама
опкољен
,
ретко
видим
око
себе
пријатеља
моји
’
тежња
.
Хоћу
,
хоћу
и
да
уживам
и
да
се
развеселим
,
да
тугу
забашурим
,
заборавим
«
.
»
Има
ли
овде
какви
партија
?
Знаш
,
ја
сам
удовац
,
наша
стара
је
умрла
,
ја
сам
њено
наследио
.
Није
ти
жао
?
«
»
Мир
њеној
души
!
Она
је
прама
мене
добра
била
.
«
»
Ал
’
није
ти
жао
,
кад
помислиш
да
си
ти
мотао
сад
наследник
бити
?
«
»
Она
није
била
за
мене
,
па
не
би
’
ни
заслужио
њено
имање
.
Да
ти
је
просто
!
«
»
То
ми
је
баш
мило
што
ти
није
тешко
,
ал
’
питам
те
:
има
ли
овде
какви
’
партија
?
Ја
би
’
готов
био
и
опет
се
оженити
.
«
»
То
можеш
;
има
свуда
свакојаки
’
.
«
»
Ал
’
ја
би
’
сад
хтео
лепу
и
младу
.
«
»
Тога
има
доста
.
«
»
Ал
’
ја
сам
рад
и
воспитану
.
«
»
И
тога
има
.
«
»
Ал
’
и
богату
.
«
»
То
је
већ
теже
.
Овде
се
свуд
на
велики
луксус
дало
:
уче
клавир
и
француски
,
гардероб
је
баронски
,
цело
воспитање
је
тако
,
да
треба
бар
десет
хиљада
прихода
на
годину
,
а
ретко
која
да
има
свега
десет
хиљада
.
«
»
То
ми
се
већ
не
допада
.
Ал
’
ваљда
има
у
околини
богатији
’
?
«
»
Налазе
се
.
«
»
Ја
ћу
најпре
овде
да
испитам
,
па
ћемо
онда
ићи
на
страну
.
Хоћеш
ли
са
мном
свуд
ићи
?
«
»
Хоћу
.
«
»
Е
,
сад
даље
немојмо
се
о
томе
ни
разговарати
,
но
да
се
мало
и
спремимо
за
тај
посао
.
«
После
овог
разговора
испитам
Бранкове
финансијалне
слабости
.
Каже
да
га
са
свију
страна
гоне
,
његови
негдашњи
пријатељи
окрећу
од
њега
главу
и
багателишу
га
:
непријатељи
,
пак
,
повикаше
за
њим
:
»
Курја
!
«
У
оној
соби
,
гди
сам
га
нашао
,
баш
на
оном
старом
канапету
,
спава
.
Онде
је
код
једног
његовог
пријатеља
на
квартиру
,
којега
судба
такођер
није
за
завидење
.
И
тај
је
доста
гоњен
.
Но
каже
ми
да
најволе
проводити
у
оном
друштву
,
с
којим
сам
га
затекао
,
јер
међу
њима
сваки
има
каквог
таквог
доброг
својства
,
с
којима
се
сложити
може
.
Бранкове
финансије
у
ред
доведем
.
Бранко
иде
своје
ствари
да
уреди
.
Ја
се
по
вароши
шетам
.
Нобл
сам
изгледао
.
Горњи
капут
сам
преко
леве
руке
пребацио
,
из
десне
цигару
пушим
.
Сваки
је
могао
видити
да
не
изгледам
као
шнајдер
.
Два
три
дана
,
па
се
са
млогима
упознам
,
а
лако
је
било
упознати
се
,
јер
који
једнако
у
хотелу
седи
,
знају
да
тај
није
ћифта
.
После
неколико
дана
добијем
либсбрифе
без
потписа
;
ал
’
без
потписа
не
треба
ми
,
—
мећем
их
ад
акта
.
Кад
се
по
променади
шетам
,
све
женске
очи
на
мене
гледе
.
Кад
прођем
,
покрај
њи
’
,
чујем
за
леђи
шапутање
;
имам
добре
уши
.
Једна
каже
:
»
Дваест
хиљада
«
.
Сигурно
мерила
ме
колико
прихода
имам
;
друга
шушка
:
»
Тај
штајнрајх
је
зјело
богат
;
«
трећа
вели
:
»
Није
ружан
.
«
Ал
’
ја
на
све
то
аристократично
горе-доле
ходам
и
чиним
се
невешт
.
Тако
из
виђења
и
чувења
млоги
су
ме
већ
познавали
.
Може
бити
да
је
Бранко
разгласио
да
сам
богат
.
Бранко
је
са
мном
био
.
Каткад
сам
с
њим
,
каткад
без
њега
ишао
.
Њему
сам
све
на
вољу
оставио
.
Упознам
се
с
неким
господином
Кривичићем
.
Солидна
кућа
.
Има
две
млађе
и
једну
старију
сестру
и
матер
.
Отац
му
је
давно
умро
.
Чујем
да
би
се
две
млађе
радо
удале
;
за
најстарију
кажу
да
неће
.
Г
.
Кривичић
учини
ми
посету
,
ја
опет
њему
,
па
ме
зове
на
ручак
.
Позив
радо
примим
.
Код
г
.
Кривичића
формалан
салон
.
Ту
су
ти
лустери
,
клавир
,
покућство
баронско
.
Па
кад
дође
ручак
,
колико
ту
јела
,
колико
слаткиша
,
рекао
би
да
си
у
грофовској
кући
.
Фрајле
лепе
,
воспитане
,
училе
се
у
великом
инштитуту
,
говоре
француски
и
свирају
све
три
,
а
две
млађе
и
певају
.
Мислио
сам
:
благо
ономе
који
од
ови
’
коју
задобије
,
само
ако
имају
млого
новаца
.
После
ручка
свирало
се
и
певало
.
Фрајла
Олга
и
фрајла
Аурелија
,
—
две
млађе
—
лепе
плавооке
,
свирале
су
на
клавиру
четвороручно
.
После
тога
,
најстарија
—
фрајла
Јохана
свирала
је
један
леп
адажио
,
па
онда
пустимо
се
мало
у
разговор
.
Фрајла
Олга
и
Аурелија
изгледале
су
као
два
фришка
букета
,
ал
’
и
фрајла
Јованка
је
још
лепа
,
ма
и
у
година
.
Свема
су
беле
руке
као
алавастер
;
види
се
да
никад
ништа
нису
радиле
.
Олга
и
Аурелија
биле
су
прилично
кокете
.
Јованка
се
није
кокет
показивала
,
но
све
једнако
је
философирала
.
Са
две
млађе
кокетирам
и
шалим
се
.
Оне
шалом
уђу
тако
јако
у
добру
вољу
,
да
би
чисто
скакале
,
ал
’
Јованка
сад
очима
,
сад
обрвама
опомиње
их
да
су
мирне
.
Јованка
је
изгледала
као
мирно
море
,
но
које
у
дубљини
нешто
млого
крије
.
Час
се
са
млађима
разговарам
,
па
се
опет
Јованки
окренем
.
»
Фрајлице
,
Ви
имате
пеки
особити
манијер
,
који
човека
врло
усхићава
;
Ваше
мирне
црте
на
лицу
показују
неки
особити
солидитет
,
али
кад
погледим
на
Ваше
меланколичне
очи
,
које
Ваше
срце
као
кроз
два
огледала
показују
,
онда
не
могу
веровати
да
Вам
и
душа
кад
и
кад
не
волнује
;
а
Ваша
фина
бледоћа
,
коју
би
какав
блазиран
човек
могао
узети
за
угашен
пожар
Вашега
чуства
,
показује
ноблес
Вашег
рода
и
воспитања
.
Благо
оном
који
би
код
Вас
,
ероберунг
начинити
могао
!
«
»
Ви
сте
,
господине
,
велики
шмајхлер
.
Ви
мислите
да
свака
лепу
реч
за
новац
прима
.
Познајем
ја
мушке
,
који
,
и
кад
се
најшармантнији
показују
,
и
онда
сасвим
не
треба
им
веровати
,
а
особито
једном
тако
галантном
господину
,
који
је
кроз
млоге
салоне
прошао
,
па
тек
даме
као
мукенфенгер
’
вата
.
«
»
Фрајлице
,
љубим
руку
за
тај
комплимент
,
ал
’
опростите
.
Ви
мора
да
на
људе
јако
мрзите
,
јер
са
неком
’
ладноћом
прама
њи
’
говорите
.
«
»
То
је
истина
,
ал
’
то
може
казати
једна
женска
која
не
иде
на
ероберунге
,
нити
брани
за
удадбу
.
«
»
Шта
,
фрајлице
,
зар
Ви
за
удадбу
не
марите
?
Томе
се
нисам
надао
.
«
»
Никад
ни
не
мислим
о
томе
.
Знате
шта
кажу
:
»
Di
libe
bliht
nur
ajnmal
«
(
»
само
једанпут
цвета
љубав
«
.
Како
женска
пређе
дваест
година
,
а
љубав
је
мимоиђе
,
онда
само
гледи
на
памет
,
на
тон
и
конверсацију
,
а
не
на
љубав
.
Него
молим
да
ми
сестре
не
дођу
у
ферлегенхајт
.
«
»
Шта
ћу
ја
онда
да
рекнем
!
?
Ја
сам
удовац
,
па
за
мене
љубав
више
не
цвета
?
Волео
би
’
умрети
нег
’
тако
живити
.
Фрајлице
,
опростите
да
Вам
смем
казати
,
Ви
сте
жртва
Ваше
високе
памети
,
науке
и
воспитања
,
и
штета
је
да
Ваш
бонтон
никог
не
усрећи
.
«
Тако
смо
се
подуже
разговарали
,
па
мало
по
мало
тако
смо
се
упознали
,
да
смо
се
у
шали
већ
и
кошкали
.
Дође
време
да
треба
одлазити
.
Зафалим
се
и
после
салонски
’
комплимената
одем
.
Не
прође
неколико
дана
,
а
к
мени
дође
један
проводаџија
,
па
ме
пита
како
ми
се
допадају
те
три
фрајле
.
Каже
да
могу
ма
коју
добити
.
Ја
одговорим
да
ми
се
допадају
,
само
би
’
рад
знати
,
да
ли
имаду
мом
имању
сходну
алатуру
.
Рече
ми
да
свака
добија
пет
хиљада
форинти
.
Само
се
насмешим
на
то
.
Кажем
му
да
ја
имам
више
прихода
нег
’
што
износе
све
три
алатуре
скупа
.
Додам
још
и
то
,
да
су
те
фрајлице
врло
нежно
воспитане
,
праве
даме
,
ал
’
да
им
је
алатура
једва
довољна
за
годишњи
гардероб
и
друге
луксуозне
ситнарије
.
Па
док
би
још
фамилија
дошла
,
која
би
се
такођер
нобл
воспитавати
имала
,
—
шта
би
онда
било
?
Ја
сам
мислио
да
свака
по
њи’овом
воспитању
бар
сто
хиљада
има
.
На
фини
начин
дам
поздравити
да
то
бити
не
може
,
и
да
се
не
нађу
увређене
.
Сад
сам
тек
видио
да
и
фрајла
Јохана
не
боји
се
удадбе
,
већ
да
је
она
прави
»
мукенфенгер
.
«
Тако
ме
исто
и
са
други
’
страна
!
понудише
,
ал
’
свуд
сам
видио
велике
параде
,
а
мршаве
алатуре
.
Сад
поред
Бранка
упознам
се
са
неким
кућама
у
околним
местима
,
ал
’
нигди
ме
уловити
нису
могли
,
но
при
свем
том
добро
смо
свуда
проводили
.
И
то
је
све
дан
на
дан
тако
трајало
.
ИИ
У
селу
О
.
живила
је
нека
особита
фамилија
.
То
је
био
господин
Гривић
и
његова
супруга
.
Мирног
,
тихог
изгледа
човек
,
препоручителне
фисиономије
,
тако
да
ко
га
је
први
пут
видио
,
ил
’
с
њим
се
једанпут
разговарао
,
морао
га
је
заволети
,
ил
’
свако
му
поверење
поклонити
,
тако
је
безазлен
изгледао
.
Госпођа
Гривићка
,
угледна
,
паметног
изгледа
женска
;
кад
је
погледиш
,
рекао
би
да
не
уме
кокетирати
;
лице
понајвише
озбиљно
показује
;
велика
чисменка
;
разговор
увек
љубак
,
на
сваку
реч
пази
шта
ће
рећи
.
Гривић
може
бити
далеко
преко
педесет
,
Гривићка
триест
и
неколико
година
.
Имали
су
не
млого
,
ал
’
прилично
имања
;
кућа
у
највећем
реду
и
често
гостију
пуна
.
Деце
нису
имали
,
ал
’
имали
су
доста
којекуда
раштркани
’
родова
.
Имали
су
једну
сродницу
,
девојку
од
седамнаест
година
,
за
коју
би
рекао
да
је
њи’ова
кћи
,
тако
се
пред
светом
прама
девојке
понашаше
.
Од
млоги
’
родова
сад
је
један
,
сад
други
код
њи
’
бивао
.
Бранко
се
са
Гривићем
у
вароши
В
.
упознао
.
Увек
су
се
љубезно
поздрављали
и
разговарали
.
Бранку
се
допао
његов
солидан
изглед
,
ал
’
при
свем
том
Бранко
му
није
још
познавао
осталу
фамилију
,
осим
једног
њеног
сродника
,
с
ким
је
врло
добро
живио
,
нити
је
био
икад
у
Гривићевој
кући
.
Један
Бранков
познаник
и
пријатељ
позове
нас
једаред
обоје
да
идемо
мало
по
селима
проћи
се
.
Ми
смо
готови
.
Седнемо
на
кола
и
путујемо
од
села
до
села
.
Свуд
нас
лепо
примају
,
свуд
се
веселимо
.
И
Бранко
већ
ведрије
лице
,
веселије
срце
показује
.
Дођемо
пред
вече
у
село
О
.
Уђемо
управо
у
кућу
Гривића
.
Тек
што
сиђосмо
,
газда
нас
учтиво
и
љубазно
предусретне
и
уведе
унутра
.
Малочас
уђе
једна
стара
госпођа
,
по
облику
јој
се
види
да
је
сродница
Гривићева
.
То
је
његова
сестра
,
госпођа
Чевићка
.
Удовица
је
.
Госпођа
Гривићка
облачи
се
.
»
Драго
нам
је
особито
,
извол’те
сести
«
,
рече
Гривић
.
»
Ми
смо
тако
слободни
;
ја
сам
Милан
Наранџић
,
земљедржац
...
«
»
Драго
нам
је
,
а
ми
се
већ
познајемо
с
г
.
Орлићем
.
«
»
Мило
ми
је
.
«
Ту
се
мало
проразговарасмо
,
и
то
онако
као
што
се
гости
у
првом
магновењу
разговарају
.
Донесе
се
одма
’
вино
и
вода
.
Наш
пријатељ
г
.
Машић
био
је
овде
као
код
своје
куће
;
Бранко
је
већ
познат
био
с
газдом
,
ал
’
с
кућом
није
;
а
ја
сам
био
сасвим
новајлија
.
На
то
дође
и
госпођа
Гривићка
,
у
чистом
блузу
,
као
неглиже
,
јер
је
у
послу
била
,
ал
’
ипак
се
познало
да
се
мало
пре
лицкала
.
»
Драго
ми
је
особито
.
«
»
Ово
је
моја
супруга
.
«
»
Ово
је
г
.
М
.
Наранџић
земљедржац
из
...
«
»
Ово
је
г
.
Бранко
Орлић
,
о
ком
си
слушала
и
ког
си
желила
видити
.
«
»
Мени
је
баш
мило
што
сам
тако
сретна
.
Колико
сам
већ
слушала
о
г
.
Бранку
,
ал
’
га
нисам
имала
срећу
видити
.
«
Опет
се
поведе
онај
обичан
,
сувопаран
разговор
о
етикецији
,
о
времену
,
како
је
велика
запара
,
несносна
прашина
,
док
мало
по
мало
не
уђу
дубље
у
одрешен
и
фамилијарни
разговор
.
Машић
је
био
сасвим
познат
,
Бранио
упола
,
а
ја
се
опет
знам
брзо
фамилијарним
учинити
.
Госпођа
Гривићка
намигне
на
госпођу
Чевићку
;
ова
је
то
већ
разумела
,
и
ја
сам
тај
миг
разумео
:
послала
је
да
гледи
вечеру
.
Машић
се
одма
’
у
дубље
упустио
.
»
А
шта
ради
фрајла
Ханика
?
Чуо
сам
да
је
болесна
.
«
»
Она
,
сирота
,
већ
шест
недеља
како
болује
.
Прошасте
светковине
провозала
се
,
па
плашљиви
коњи
кола
су
наједаред
потргли
,
па
канда
се
у
њој
нешто
прекинуло
.
Мислили
смо
да
неће
остати
;
ал
’
сад
,
фала
богу
,
већ
је
боље
,
може
већ
на
ноге
устати
и
полако
корачати
,
само
што
је
још
врло
слаба
«
.
Тек
што
је
Гривићка
то
изговорила
,
ал
’
чује
/
се
неки
милећи
ход
и
стењање
у
другој
соби
.
Врата
се
отворе
,
и
уђе
једна
млада
девојка
.
Ход
јој
је
био
врло
лаган
,
мало
сагибнут
од
бола
,
јер
је
ниже
прсију
руке
држала
.
Лице
лепо
,
бледо
,
све
црте
умиљате
,
макар
да
сад
бољу
показују
.
Сви
смо
љубопитно
гледали
,
док
једва
седне
,
па
од
боље
узда’не
.
»
Што
ти
,
Ханика
,
тако
слаба
изиђе
?
Та
може
ти
шкодити
!
Видиш
,
не
можеш
још
ни
да
се
исправиш
.
—
Ето
то
је
наша
Ханика
!
«
»
Драго
нам
је
.
«
»
И
мени
је
драго
!
Ја
сам
млого
слушала
о
г
.
Бранку
,
па
сам
се
усилила
да
дођем
,
да
га
познам
,
«
рече
тихим
,
трептајућим
,
ал
’
тако
умилним
гласом
,
да
сажалење
и
неку
пријатност
у
срце
улива
.
Већ
због
тог
гласа
могла
се
сваком
допасти
.
Бранко
зафали
,
и
познало
се
на
њему
да
му
добро
чини
тај
умилан
сукоб
срца
,
па
започе
с
њом
разговор
;
девојка
при’вати
,
дође
већ
и
до
шале
;
поред
све
боље
,
поче
се
на
шаљиве
речи
и
смешити
,
док
једаред
Гривићка
не
опомену
је
,
да
је
још
врло
слаба
,
и
боље
ће
бити
да
се
у
кревет
врати
.
Фрајла
Ханика
послуша
и
један
умиљат
поглед
на
Бранка
бацивши
,
врати
се
.
Свима
нам
је
жао
било
што
оде
,
јер
нас
је
све
коснула
,
и
могу
казати
да
сам
у
свету
доста
женски
видио
,
ал
’
то
нисам
видио
,
само
на
њој
,
да
једна
женска
у
тешкој
болести
тако
лепа
и
умиљата
може
бити
.
»
Но
,
како
Вам
се
допада
фрајла
Ханика
?
«
запита
Машић
.
»
Богме
је
ово
заиста
лепа
фрајлица
,
а
види
јој
се
из
лица
да
мора
и
добра
бити
,
«
рекнем
Гривићки
.
»
Сад
је
још
болесна
наша
Ханика
,
ал
’
да
је
видите
каква
је
кад
је
здрава
;
ал
’
све
то
на
страну
,
да
знате
како
је
наша
Ханика
добра
,
па
радена
.
Она
вам
устане
ујутру
у
три
сата
,
па
испече
дваест
—
триест
лебова
,
музе
вам
краву
,
иде
на
таван
,
па
мери
’
рану
,
па
сад
јој
је
тако
жао
што
не
може
да
ради
,
све
плаче
за
послом
.
«
»
То
је
лепо
!
«
сви
повикасмо
.
Једном
речи
,
фрајла
Ханика
је
код
свију
нас
велики
ероберунг
начинила
.
»
Видите
,
моја
господо
,
то
смо
ми
одранили
.
Остало
јој
млого
браће
и
сестара
;
мати
,
сирота
удовица
,
није
могла
сву
децу
одранити
и
воспитати
,
па
смо
ми
од
малена
бригу
о
њој
водили
и
држали
смо
је
не
као
рањеницу
,
него
као
своје
рођено
дете
,
јер
деце
немамо
.
Само
да
јој
Бог
да
добру
срећу
.
«
»
Лако
ће
се
срећа
наћи
такој
девојци
,
«
упадне
Машић
.
Гривић
се
слабо
упуштао
у
разговор
,
тек
каткад
је
коју
прословио
и
оставио
је
Гривићки
да
буде
разговору
коловођа
;
ал
’
зато
је
и
он
на
сваку
прословљену
реч
мотрио
и
одобравао
.
Сад
опет
дође
Чевићка
,
па
намигну
Гривићки
,
а
ова
се
извини
,
па
изиђе
напоље
,
а
Чевићка
остане
.
Аблезовале
су
се
око
кувања
вечере
.
Видило
се
то
из
образа
Чевићкиног
,
који
је
био
пре
блед
и
збабуњан
,
сад
је
румен
,
запарен
,
а
очи
светлије
.
Умеша
се
и
Чевићка
у
разговор
.
Фали
Ханику
,
па
још
сузе
лије
низ
образ
,
тужи
се
како
је
изгубила
кћер
,
која
је
била
идеал
лепоте
и
доброте
.
Све
нас
је
на
сажалење
узбудила
.
Чудо
што
нам
се
за
тако
кратко
време
цела
фамилија
допала
.
Ето
већ
и
вечере
.
Унесе
се
и
фрајла-Ханики
вечера
.
Она
,
кад
се
врата
отворе
,
виче
нам
:
»
Добар
апетит
!
«
Малочас
дође
и
госпођа
Гривићка
,
па
седнемо
за
вечеру
.
Вечера
је
добра
била
,
пиће
добро
и
јако
.
Било
је
ту
сад
лепог
,
веселог
разговора
;
тако
смо
били
комотни
,
као
код
своје
куће
.
Гривић
је
био
здраво
рафинират
човек
у
дочекивању
госта
;
види
се
да
се
по
бољим
кућама
кретао
.
Тако
исто
и
Гривићка
и
Чевићка
.
Већ
смо
дубоко
у
ноћ
ушли
;
почеше
се
већ
и
чашице
куцати
.
Гривић
је
велику
пажњу
обраћао
на
све
нас
,
ал
’
највећу
на
Бранка
.
Нећу
да
кажем
да
је
то
због
Ханике
,
јер
о
том
Гривић
још
ништа
не
мисли
.
Бранку
се
,
опет
,
допао
Гривићев
озбиљан
манир
,
гостољубље
;
допала
му
се
Гривићка
и
Чевићка
са
своје
памети
и
оштроумља
;
допала
му
се
кућа
уредна
;
допала
му
се
цела
фамилија
.
Већ
смо
сви
били
мало
подобре
воље
.
Бранко
се
опомене
и
фрајла-Ханике
,
па
у
њено
здравље
наздрави
.
Ми
смо
наздравили
у
Гривићкино
и
Чевићкино
здравље
.
Бранко
је
опет
наздравио
Гривићу
с
тим
додатком
:
»
Да
бог
да
да
ми
будете
таст
!
«
На
које
Гривић
опет
Бранку
,
наздрави
:
»
Да
бог
да
да
ми
будете
зет
!
«
Фрајла
Ханика
све
је
то
чути
могла
,
чути
морала
.
У
очима
Гривићке
видило
се
највеће
задовољство
;
каже
како
јој
је
неисказано
мило
,
па
жели
своје
миле
госте
што
чешће
у
својој
кући
видити
.
Тако
сви
са
пуним
задовољством
свршише
вечеру
,
па
се
разиђоше
по
собама
,
па
у
кревет
.
Бранко
је
са
мном
у
једној
соби
лежао
,
па
је
био
немиран
;
од
његовог
јаког
премећања
нисам
могао
дуго
заспати
,
док
једаред
и
он
заспа
,
а
ја
за
њим
.
Кад
ујутру
,
ми
се
обучемо
,
а
фруштук
већ
готов
.
Опет
се
ту
на
неколико
минута
појави
и
фрајла
Ханика
,
да
се
опрости
,
јер
ћемо
одма
’
одлазити
.
Не
знам
ил
’
је
увече
,
ил
’
ујутру
боље
изгледала
.
Право
анђелско
лице
:
невино
,
љупко
,
пријатељско
.
Свршимо
фруштук
,
па
се
лепо
опростимо
.
Ми
смо
казали
да
се
никад
не
би
надали
тако
пријатном
угошћењу
,
они
су
одговорили
да
никад
таке
љубазне
госте
нису
имали
и
моле
да
што
пре
опет
дођемо
.
»
Збогом
,
збогом
,
буд’те
здрави
,
срећан
пут
!
«
Одосмо
.
Вратимо
се
у
В
.
Ја
и
Бранко
сами
у
квартиру
разговарамо
се
.
»
Бранко
,
ми
смо
у
О
.
врло
добро
провели
.
Заиста
солидна
и
паметна
фамилија
,
као
што
се
види
.
Па
и
девојка
је
лепа
.
Каква
још
мора
бити
кад
је
здрава
?
!
«
»
И
мени
се
цела
кућа
допада
.
Нешто
одлично
видим
у
тој
кући
.
Па
још
таке
љубазне
девојке
нисам
никад
видио
.
После
Иде
и
Марије
,
она
би
срцу
најближа
могла
бити
.
Видим
лепа
је
,
умиљата
,
здравог
састава
,
види
се
,
ма
да
је
болесна
,
у
селу
је
одрањена
,
радена
,
искрена
,
није
још
отровним
ветром
варошке
цивилизације
зада’нута
.
Да
знам
да
ме
воле
,
могао
би
је
волети
,
а
Гривић
и
Гривићка
канда
ме
могу
трпити
.
«
»
И
ти
би
се
одма
’
,
пре
нег
’
што
добро
проучиш
,
женио
?
Знаш
ли
да
човек
може
мачку
у
џаку
купити
?
«
»
Све
то
знам
,
ал
’
ти
си
шписбургер
,
па
зато
ствар
шписбургерски
с’ваћаш
.
Ти
нит
’
хоћеш
да
знаш
за
психологију
,
нити
за
физиогномику
.
Промисли
само
,
та
је
девојка
као
сироче
одрањена
;
ту
нема
мазлука
.
Така
је
после
кадра
бити
у
окрутном
времену
човеку
прави
друг
и
све
невоље
с
њим
сносити
.
Па
не
видиш
ли
да
то
исто
из
њеног
лица
говори
?
«
»
Против
тога
засад
не
могу
ништа
рећи
,
ал
’
добро
је
у
таквој
ствари
мало
јаче
пазити
.
«
»
Шта
ћеш
пазити
,
шта
ћеш
да
филозофираш
?
Ту
нема
места
твојој
филозофији
;
ту
треба
главом
кроз
дувар
.
«
»
И
ти
,
како
ти
се
која
сасвим
на
први
ма
’
допадне
,
а
ти
би
се
за
њу
цео
жртвовао
.
Ја
већ
нисам
таки
;
мени
ма
да
се
сасвим
која
допада
,
ил
’
ма
да
се
ја
којој
допаднем
,
опет
полу
срца
код
куће
задржим
.
«
»
Ја
,
опет
,
срце
цело
примам
,
а
цело
дајем
.
Док
сам
човек
жив
,
здрав
,
хоћу
да
волем
која
ми
се
допада
,
ал
’
хоћу
да
јој
поклоним
сво
срце
,
а
не
полу
,
нити
хоћу
да
она
мени
полу
поклања
.
Шта
је
овај
живот
без
праве
и
потпуне
љубави
?
—
Лицемерије
,
подлост
и
варанција
живота
.
Волем
са
изгледом
пуне
љубави
и
преко
какви
’
незгода
прелазити
,
него
сам
себе
и
другога
у
љубави
варати
.
«
»
Ал
’
знаш
шта
кажу
,
да
љубав
само
једанпут
цвета
;
а
ти
си
већ
био
заљубљен
колико
пута
,
ето
у
Иду
,
Марију
,
Лауру
,
бог
зна
у
коју
не
,
па
каква
ће
то
онда
твоја
љубав
бити
?
«
»
Зар
из
тога
судиш
да
већ
нисам
за
потпуну
љубав
?
Вараш
се
.
Ида
,
Марија
и
друге
тек
су
ми
буктињом
љубави
срце
запалиле
,
па
су
одма
’
нестале
,
и
ја
тако
у
том
пламену
,
као
човек
,
док
се
не
удовољим
чисте
љубави
,
као
што
су
ми
оне
потпалиле
,
остајем
само
фушер
у
животу
.
«
»
Па
зато
ти
треба
сад
том
љубави
пламену
мало
шпиритуса
,
да
се
не
угаси
.
«
»
Да
,
треба
ми
таква
као
Ида
и
Марија
,
да
се
љубав
тек
заједно
са
мојим
животом
угаси
.
Који
у
свом
веку
кроз
потпуну
љубав
није
прошао
,
тај
код
мене
није
потпун
човек
.
Узми
само
људе
који
неће
да
знаду
за
љубав
,
то
су
сами
мизантропи
—
човекомрсци
;
—
свет
им
је
досадан
и
сами
себи
су
досадни
.
Мени
,
ма
ме
како
гонио
није
свет
досадан
,
нит
’
сам
сам
себи
досадан
,
макар
да
ме
често
јади
море
.
Гди
је
љубав
,
ту
је
и
вера
;
гди
је
вера
ту
је
и
надежда
.
«
»
Хајд
’
’
оћу
да
ти
дам
за
право
,
с
тим
додатком
да
човек
,
кад
год
хоће
,
може
и
потпуно
,
и
полупуно
и
напразно
љубити
.
Колико
сам
пути
ја
био
заљубљен
и
љубљен
,
па
све
једнако
осећам
,
ни
више
,
ни
мање
.
Но
на
ствар
!
Хоћеш
ли
ти
тамо
често
одлазити
?
«
»
Богме
ја
хоћу
!
А
зар
ти
нећеш
?
«
»
Знаш
,
ја
ћу
за
твоју
љубав
кад
и
кад
с
тобом
тамо
одлазити
,
ал
’
не
увек
,
јер
та
девојка
није
за
мене
,
нити
за
удадбу
,
нити
за
абентаер
.
За
удадбу
прво
зато
не
,
што
се
већ
теби
допада
,
а
на
тебе
нећу
да
ударам
;
друго
,
слаб
је
ту
изглед
за
какву
већу
алатуру
,
јер
,
бадава
,
—
девојка
је
онде
тек
сироче
из
милости
.
За
абентаер
није
,
јер
штета
би
била
такву
доброг
изгледа
сироту
у
абентаере
увлачити
и
несретном
је
чинити
;
па
и
није
нужно
,
кад
има
свуд
доста
бесни
’
,
које
абентаере
чекају
.
Овима
неће
ни
ђаво
шкодити
.
Зато
ја
ћу
овде
понајвише
у
абентаерима
проводити
,
а
кад
ме
само
требаш
,
а
ти
ме
онда
зови
.
«
»
Ја
сутра
идем
у
К
.
,
па
оданде
ћу
у
О
.
«
»
Дед
’
само
срећно
,
па
као
што
немаду
деце
,
а
ти
гледај
да
учиниш
добар
хајратсконтракт
,
па
обвежи
и
Гривића
и
Гривићку
,
јер
,
знаш
,
он
може
умрети
,
а
она
је
млада
жена
,
—
може
се
удати
,
па
неће
бити
алатуре
.
«
»
Мани
се
,
бога
ти
,
шта
ћеш
све
с
алатурама
,
канда
без
алатуре
не
може
човек
тако
исто
срећан
и
несрећан
постати
,
као
са
алатуром
.
«
Тако
смо
се
увек
помало
кошкали
.
Бранко
оде
сам
на
пут
.
Ја
останем
,
па
тражим
познанства
са
онаким
људма
који
би
на
абентаере
готови
били
.
Учиним
познанство
са
г
.
Десићем
,
који
је
делом
своје
абентерство
показао
,
тојест
,
украо
је
девојку
.
Чрез
њега
упознам
се
са
женским
полом
још
већма
и
млого
сам
од
њега
профитирао
,
и
слагао
сам
се
с
њим
прилично
,
само
нисам
се
могао
одма
’
у
то
упустити
да
украдемо
скупа
једну
фрајлу
;
јер
је
и
он
сам
у
томе
већ
једанпут
буктирао
,
а
и
поплашио
ме
је
криминалан
параграф
,
ког
је
г
.
Десић
напамет
знао
и
мени
често
рецитирао
.
Знали
су
сви
да
сам
богат
и
да
велике
алатуре
тражим
,
па
то
ми
је
у
нечем
шкодило
,
ал
’
ипак
се
не
могу
тужити
да
није
било
доста
курмахераја
.
Ал
’
да
видимо
шта
је
Бранко
радио
.
Бранко
кад
је
отишао
у
К
,
и
као
што
ми
је
после
приповедао
,
нашао
се
онде
са
својим
старим
пријатељем
Башићем
.
Ту
сад
један
другом
приповеда
,
—
дође
реч
и
на
Гривићеву
Ханику
.
Башић
фали
Ханику
,
да
је
лепа
девојка
,
да
ће
прилично
алатуре
донети
.
Бранко
га
пита
:
би
л
’
је
узео
?
Башић
каже
да
би
,
само
да
Ханика
хоће
.
Башић
је
био
врло
добар
,
паметан
,
али
безазлен
човек
.
Бранко
га
понуди
да
иде
с
њим
преко
О
.
у
В
.
Башић
је
готов
,
и
тако
одма
’
спреме
се
и
оду
.
Бранко
је
на
путу
овако
мислио
:
метнуће
код
Ханике
на
пробу
себе
и
Башића
;
ако
с
њим
не
симпатизира
,
Башић
да
је
добије
,
да
не
дође
каквом
у
руке
;
ако
ли
неће
Башића
,
можда
ће
донде
њему
пасти
срећа
.
Кад
дођу
у
О
.
,
а
оно
нико
код
Гривића
код
куће
,
осим
Ханике
и
чељади
.
Ханика
и
’
лепо
дочека
;
била
је
већ
оздравила
,
па
је
веселија
.
Она
их
служи
с
чим
може
,
па
онда
почне
невине
шале
проводити
.
Ханика
је
веселе
нарави
,
па
прима
сваку
шалу
.
Башић
се
мало
застидио
и
ушепртљио
.
Кад
фрајла
у
другу
собу
оде
,
а
Бранко
полако
за
њом
,
па
јој
љубазно
почне
шапутати
,
да
јој
у
Башићу
младожењу
доводи
.
Она
дође
у
велики
ферлегенхајт
,
поцрвени
,
очи
јој
се
замуте
,
па
тихо
Бранку
рече
,
да
она
за
таког
»
буцова
«
не
би
пошла
.
Башић
је
био
низак
,
подебео
,
округли
’
,
дебели
’
образа
,
ал
’
није
био
ружан
.
Овај
изражај
,
истина
,
није
био
најлепши
од
фрајла-Ханике
,
ал
’
у
овај
пар
Бранко
се
није
на
то
освртао
,
но
из
шале
опет
запита
:
а
би
л
’
за
њега
пошла
?
Она
начисто
каже
:
би
.
То
је
Бранковој
сујети
јако
ласкало
,
па
радостан
дође
са
Хаником
из
собе
к
Башићу
,
који
,
сирома
’
није
знао
да
се
о
његовој
глави
ради
.
Малочас
дође
Гривић
са
женом
и
Чевићком
.
Били
су
негди
на
салашу
.
Ту
опет
с
њима
сат-два
проведу
,
па
се
отисну
опет
у
В
.
Бранка
су
реч
и
поглед
Ханикин
сасвим
задовољна
учинили
.
Башић
се
врати
сутрадан
у
К
.
Бранко
моли
мене
да
сад
ја
учиним
сам
једну
изненадну
визиту
код
Гривића
,
да
испитам
како
стоји
онде
ствар
,
па
да
му
кажем
може
л
’
шта
бити
.
Ја
сам
готов
,
особито
у
такову
кућу
ићи
,
гди
сам
тако
добро
провео
,
само
кад
се
Бранку
не
замерам
.
Прексутра
кренем
се
на
пут
.
Баш
добро
,
недеља
је
,
бар
ћу
видити
у
свечаној
форми
кућу
и
девојку
.
Кад
дођем
у
О
.
,
сви
ме
једва
дочекаше
,
каогод
да
сам
им
род
.
Одма
’
питају
за
Бранка
;
особито
фрајла-Ханики
из
очију
види
се
радост
.
Гривић
се
господски
,
великоварошански
носи
;
Гривићка
мало
је
више
,
скупоценије
обучена
,
нег
’
што
је
за
село
;
Чевићка
добро
је
претстављала
нобл
варошанску
стару
госпођу
.
Само
је
фрајла-Ханика
просто
била
обучена
.
У
танкој
плаветној
делинској
хаљиници
,
и
мало
на
форму
сеоски
’
фрајла
.
Но
та
простота
још
је
већма
уздизала
,
јер
утолико
већма
је
изгледала
невина
и
лепа
.
И
заиста
,
врашки
је
изгледала
та
фрајла-Ханика
!
Чисто
је
и
моје
срце
узбунила
.
Образ
бео
,
румен
као
најлепша
дуранзлија
,
очи
црне
па
умиљате
,
као
у
срне
,
свуд
посејани
ситни
младешчићи
,
зуби
бели
,
коса
пола
смеђа
,
пола
плава
,
па
се
боје
преливају
.
Па
све
се
око
мене
врзе
и
запиткује
зашто
није
Бранко
дошао
.
Казао
сам
да
има
посла
,
ал
’
да
ће
скоро
доћи
.
Лепо
сам
ја
провео
ту
цео
дан
,
па
до
поноћи
било
је
разговора
и
приповедања
.
О
Бранку
су
са
уважењем
говорили
и
радо
су
запиткивали
о
његовом
бурном
животу
.
Кад
сам
им
што
о
њему
приповедао
,
то
им
је
љубопитност
све
већма
расла
,
па
ме
моле
да
што
више
о
њему
приповедам
.
Дуго
сам
им
приповедао
о
најглавнијим
магновењма
његовог
живота
,
и
све
су
са
највећим
интересом
преслушали
.
Кад
сам
што
жалосно
приповедао
,
што
се
Бранку
у
животу
збило
,
а
Ханика
најпре
је
силом
сузе
уздржавала
,
после
морала
је
плакати
,
напослетку
је
и
јецала
,
док
ја
,
опет
,
нисам
другу
ноту
окренуо
,
па
окренем
што
шаљиво
,
па
се
мора
сирота
Ханика
опет
да
смеје
.
Из
свега
сам
видио
да
би
они
Бранка
једва
дочекали
да
се
с
њима
сроди
.
Ишчекивали
су
,
као
што
ми
се
видло
;
да
ја
о
томе
што
започнем
,
ал
’
,
једно
,
од
Бранка
нисам
имао
другог
упутства
,
већ
само
ствар
испитати
;
друго
,
ја
нисам
баш
нагао
у
тако
деликатном
питању
.
Може
бити
срећан
,
ал
’
може
бити
и
несрећан
,
па
да
сам
ја
крив
.
Бранко
што
је
од
мене
желио
,
то
сам
учинио
,
па
се
опростим
и
одем
.
У
поласку
десет
пути
су
Бранка
поздравили
.
Ето
ме
већ
у
В
.
Бранко
ме
пита
како
је
тамо
.
Како
је
било
,
ове
сам
му
изређао
.
Бранку
је
мило
било
.
Кад
сам
му
казао
како
је
Ханика
плакала
,
кад
сам
о
њему
што
жалосно
приповедао
,
а
њему
се
очи
засветле
,
па
узда’не
.
»
Још
нигде
није
ми
се
каква
фамилија
тако
допала
,
а
особито
девојка
.
Срећан
ја
и
ма
који
други
који
је
добије
.
Па
зна
ли
се
у
свачему
наћи
кад
је
шта
запиташ
?
«
»
Види
се
да
није
из
фрајлашке
академије
изишла
,
ал
’
има
натуралног
вица
,
па
све
чисто
поља
.
«
»
Та
то
ја
и
тражим
!
Просто
,
невино
,
разборито
!
Та
се
после
у
свим
околностима
зна
наћи
,
а
не
оне
које
по
инштитутма
одмекшају
.
Је
л
’
како
јој
је
лепо
лице
,
а
какве
су
јој
грубе
руке
?
Та
ради
,
та
се
неће
уплеснивити
!
«
»
То
је
све
истина
,
ал
’
има
које
су
и
учене
,
па
зато
опет
радене
,
нит
’
се
уплесниве
.
«
»
Мало
има
такви
’
.
«
»
Па
можеш
баш
на
какву
од
ти
’
мало
наићи
.
«
»
Немој
ми
више
ништа
о
том
говорити
.
Ти
си
шписбургер
,
интересатор
,
ти
би
си
сасвим
друго
што
са
мном
хтео
,
—
да
постанем
као
ти
.
«
»
Па
опет
ме
волеш
.
«
»
Ал
’
због
другог
чега
;
зато
што
си
добар
друг
и
знаш
се
свуд
наћи
,
ал
’
не
за
твоје
интересаторске
курмахераје
.
Но
сад
мани
се
тога
!
Ти
твоје
истеруј
,
а
мене
остави
,
па
куд
пукло
да
пукло
.
«
Тако
се
ми
сад
манемо
тог
разговора
,
па
сваки
своје
гледа
.
Ја
одовуд
управљам
моје
економске
ствари
,
чекам
овде
развитак
Бранкове
ствари
,
да
видим
шта
ће
то
да
буде
,
а
поред
тога
проводим
по
вољи
.
Бранко
,
ма
да
ради
све
по
својој
ћуди
,
ипак
,
што
год
учини
,
све
ми
после
по
реду
казује
.
Једаред
Бранко
—
као
што
ми
је
после
приповедао
—
оде
сам
у
О
.
Већ
су
га
Гривићеви
као
кућевног
пријатеља
сматрали
,
па
се
већ
без
женирања
с
њима
разговарао
.
Ханика
је
већ
сасвим
оздравила
.
Бранку
се
она
једнако
допада
.
Ханика
му
насамо
приповеда
колико
су
је
већ
просили
,
па
како
је
и
сад
просе
.
Смисао
,
ма
нехотице
,
тако
испада
,
канда
она
на
Бранка
чека
.
Бранко
каже
какву
би
он
жену
хтео
добити
:
која
је
верна
,
радена
;
која
би
зло
као
и
добро
са
својим
мужем
делити
хтела
.
»
Бил-л’-бисте
Ви
,
фрајла-Ханика
,
Вашем
мужу
у
свему
следовала
?
«
»
Ја
би
’
.
«
»
Би
л
’
се
Ви
и
опасности
с
њим
и
за
њега
излагали
?
Не
би
ли
сте
мрзели
да
имате
оваког
мужа
као
што
сам
ја
?
«
»
Волела
би
’
.
«
»
Ал
’
ја
сам
врло
извикан
човек
;
можда
нисам
такав
за
каквог
ме
држите
?
«
»
На
сваког
вичу
,
ал
’
ја
осећам
да
сте
добар
,
а
и
од
млоги
’
сам
исто
чула
.
«
»
Дакле
,
имате
наклоност
прама
мене
?
«
»
Имам
.
«
»
Но
сад
допустите
да
Вас
још
искрено
нешто
питам
;
немојте
ми
само
замерити
.
Ја
нисам
рад
ни
да
се
намећем
,
нит
коме
да
на
пут
станем
.
Је
л
’
Ваше
срце
сасвим
чисто
?
«
»
То
не
разумем
.
«
»
Јесте
л
’
коме
пре
љубав
поклонили
?
Имате
л
’
сад
ког
другог
у
срцу
?
«
»
Немам
.
«
»
Смете
ли
се
на
то
по
савести
заклети
?
«
»
Тако
ми
бога
и
матере
божије
,
све
је
тако
као
што
сам
казала
!
«
Дође
Гривићка
и
пресече
им
разговор
,
ал
’
већ
је
доста
било
.
Он
је
сасвим
задовољан
.
Сад
опет
Гривићка
ласка
Бранку
,
Ханику
фали
како
је
добра
,
како
ће
јој
тешко
бити
без
ње
,
кад
се
уда
.
Дође
и
Чевићка
,
па
то
исто
потврђује
.
Ето
опет
и
Гривића
;
он
се
свему
том
и
невешт
чини
,
но
све
пази
,
само
да
се
Бранку
угодан
покаже
.
Бранко
проведе
ту
дан-два
задовољно
.
Често
се
са
Хаником
насамо
разговарао
,
и
једнако
га
она
у
жељама
поткрепљавала
.
Ал
’
Бранко
још
није
хтео
у
јабуку
да
загризе
,
још
се
премишљао
,
још
није
хтео
девојки
да
каже
да
ће
је
просити
.
Ханика
се
у
тој
надежди
с
њим
засад
растала
.
Бранко
се
опет
кући
вратио
.
Бранко
се
сада
једнако
са
мном
забављао
.
Пролази
дан
,
два
,
три
;
пролази
недеља
,
две
,
—
а
Бранко
никуд
без
мене
не
иде
.
Он
држи
да
већ
не
може
у
О
.
ићи
,
без
да
је
запроси
.
То
је
резон
био
.
Бранко
није
још
био
приправан
за
женидбу
;
хтео
је
мало
да
се
уреди
,
па
онда
да
је
запроси
,
па
није
хтео
донде
онамо
да
иде
;
мислио
је
:
има
томе
доста
времена
,
не
мора
то
одма
’
преко
главе
ићи
.
И
ја
сам
то
мудровање
одобравао
.
ИИИ
Већ
две-три
недеље
,
а
Бранка
у
О
.
нема
.
Забринули
се
Гривић
и
Гривићка
,
а
особито
сирота
Ханика
.
Не
знаду
шта
је
.
Премда
је
Бранко
увек
за
то
време
датом
приликом
онамо
поздраве
шиљао
,
зато
опет
нису
си
знали
ту
његову
’
ладноћу
разјаснити
.
Баш
се
с
Бранком
разговарам
,
а
дође
један
господин
и
моли
Бранка
да
би
к
њему
одма
’
дошао
:
код
њега
чека
га
једна
госпођа
;
жели
с
њим
говорити
.
Бранко
је
готов
,
и
одма
’
онамо
оде
.
Уведу
га
у
визитну
собу
,
па
изиђу
и
врата
за
собом
затворе
.
А
ко
је
тамо
?
Госпођа
Гривићка
седи
сама
на
дивану
.
Сва
у
свили
,
у
пленпаради
,
на
њојзи
шмука
сијасет
.
»
Извол’те
до
мене
сести
.
Нема
Вас
већ
богзна
откад
код
нас
.
Ал
’
нећу
да
Вам
пребацујем
;
само
сам
дошла
да
Вам
нешто
важно
саопштим
.
Ханика
,
откад
Вас
код
нас
нема
,
једнако
за
Вами
плаче
.
Искрено
да
Вам
кажем
,
она
је
у
Вас
смртно
заљубљена
.
Она
каже
да
је
Ви
волете
.
Зато
,
ако
Вам
је
воља
,
ако
је
радо
имате
,
а
оно
кажите
ми
,
па
да
што
буде
.
«
»
Доиста
ме
фрајла-Ханика
тако
воле
,
као
што
кажете
?
«
»
Не
могу
Вам
исказати
како
Вас
воле
!
«
»
Кад
је
тако
,
а
ја
сам
готов
узети
је
.
«
»
Е
,
добро
кад
знам
,
сад
да
се
уредимо
,
и
молим
само
да
се
дуго
не
повлачи
;
најбоље
би
било
одма
’
.
«
»
Мени
би
требало
још
који
месец
времена
;
нисам
још
сасвим
у
реду
.
«
»
Немојте
на
то
гледати
,
лако
ћемо
свачим
на
крај
изићи
.
Молим
Вас
,
колико
новаца
иштете
поред
Ханике
?
«
»
Молићу
,
ја
нисам
човек
интересатор
,
ја
не
узимам
њу
због
новаца
.
Ви
ћете
најбоље
знати
шта
треба
.
«
»
Да
Вам
управо
кажем
,
немојте
мислити
да
је
наша
Ханика
код
нас
као
какво
туђе
сироче
под
своје
,
па
тек
онако
да
је
одбавимо
;
Ханика
је
наша
кћи
,
све
ће
временом
њено
бити
што
је
наше
.
За
сад
ћемо
је
ауштафирати
тек
нафришко
,
као
што
се
може
,
а
како
заједно
будете
,
а
ми
ћемо
једнако
набављати
што
Вам
год
треба
вашем
реду
сходно
.
Ако
Вам
,
и
кад
Вам
устреба
новаца
,
само
реците
,
ми
ћемо
с
вами
као
с
нашом
децом
поступати
.
«
»
Ја
се
сасвим
на
Вас
ослањам
.
«
»
Дакле
,
ствар
је
свршена
?
«
»
Свршена
.
«
»
Ослањате
ли
се
на
мене
да
ја
назначим
термин
кад
да
буде
венчање
?
«
»
Ослањам
.
«
»
Ја
желим
од
данас
четири
недеље
да
буде
.
«
»
Добро
.
«
»
Но
какав
ћу
радостан
глас
Ханики
однети
,
и
онако
знам
да
цео
дан
плаче
.
Нека
јој
срцу
наједанпут
одлакша
!
Мој
Гривић
уколико
ће
се
радовати
,
утолико
ће
му
жао
бити
;
знам
да
ће
казати
:
»
О
,
како
ћу
ја
без
моје
Ханике
живити
?
!
«
Тако
је
страшно
воле
.
Није
чудо
,
—
крвни
му
је
род
.
Прстеновати
сад
није
ни
нужно
;
држим
да
код
изображени
’
људи
дата
реч
највише
вреди
.
Па
само
нека
брзо
испадне
,
јер
,
знате
,
кад
се
ко
удаје
ил
’
жени
,
па
кад
се
протеже
,
увек
се
нађу
непријатељи
,
једну
ил
’
другу
страну
оклеветавају
.
Толико
Вам
могу
рећи
,
и
можете
ми
веровати
,
ако
ме
уважавате
,
да
је
наша
Ханика
једна
врло
добра
девојка
,
да
јој
на
далеко
нема
пара
.
Ако
би
ма
шта
на
њу
потварали
,
немојте
веровати
,
јер
је
то
само
злоба
и
завист
.
«
»
Ја
Вас
и
Вашу
кућу
тако
поштујем
,
да
Вам
свакој
речи
верујем
,
и
примите
уверење
да
фрајла-Ханику
држим
за
једну
од
најваљанији
’
девојака
;
а
у
том
уверењу
поткрепљује
ме
то
,
што
је
поред
такове
честите
и
воспитане
госпође
одрасла
.
«
»
Сад
смо
готови
,
само
још
једно
Вас
молим
,
долазите
нам
што
чешће
,
па
ма
били
једнако
до
оног
дана
с
нами
,
—
то
би
наша
жеља
била
,
ако
је
могуће
.
Молим
,
и
г
.
Наранџића
доведите
с
Вами
;
премда
Вас
опомињем
да
мало
опрезан
будете
прама
истог
господина
,
јер
је
и
он
око
на
Ханику
бацио
,
па
ваљда
би
је
волио
за
себе
,
нег
’
за
другога
.
Само
,
молим
,
тајну
чувајте
.
Сад
се
можемо
растати
,
јер
може
ко
овамо
доћи
,
па
нисам
рада
да
нас
у
нашем
плану
узнемирава
.
«
Бранко
устане
,
па
је
пољуби
у
руку
.
»
Сад
Вас
као
матер
у
руку
љубим
.
«
»
Надам
се
да
ћете
нас
до
који
дан
посетити
.
Збогом
!
«
Гривићка
оде
радосно
кући
,
а
Бранко
се
врати
к
мени
,
да
ми
радосну
вест
донесе
.
Бранко
је
сад
опет
сретан
човек
.
»
Све
сам
свршио
.
Данас
четири
недеље
венчаћу
се
.
«
»
Па
зашто
тако
брзо
?
«
»
У
такој
се
ствари
не
оклева
.
«
»
Је
л
’
хајратсконтракт
готов
?
«
»
Хајратсконтракт
је
дата
реч
с
једне
и
друге
стране
.
«
»
Ја
,
опет
,
не
би
’
тако
налако
ствар
узео
.
«
»
Сад
волијем
девојку
нег
’
сто
хајратсконтракта
и
нег
’
сто
твоји
’
алатура
.
Ал
’
сад
није
више
до
оклевања
.
Био
сам
сад
са
Гривићком
и
тако
смо
,
као
што
реко
’
,
свршили
,
да
се
до
четири
недеље
венчамо
.
Она
каже
,
ја
узимам
њену
кћер
,
-а
не
њену
сироту
рањеницу
.
Знам
да
то
на
твоју
воденицу
меље
.
«
»
Ал
’
без
писмена
?
«
»
Без
писмена
,
ал
’
поред
поштене
речи
.
Ја
се
о
поштењу
ти
’
људи
не
сумњам
.
Него
отсад
морам
чешће
код
њи
’
бити
.
И
ти
мораш
са
мном
ићи
,
и
то
на
више
дана
да
се
преправиш
.
То
те
она
моли
,
то
те
ја
молим
,
учини
ми
љубав
.
«
»
Кад
је
твоја
воља
,
нек
буде
и
тако
.
«
Сутрадан
опремимо
се
,
па
управо
у
О
.
Како
су
нас
дочекали
,
то
је
неисказано
.
Фрајла-Ханика
хода
око
Бранка
као
на
дроту
;
Гривићка
све
се
топи
од
етикеције
.
Ту
се
сад
ништ
’
не
ради
,
већ
све
се
пече
,
кува
,
части
.
Гривић
је
постао
са
мном
»
пер
ту
«
;
са
Бранком
није
смео
,
јер
треба
да
му
будне
отац
.
Дан-два
се
частимо
код
Гривића
,
трећи
дан
се
одмарамо
,
па
после
нас
,
опет
,
воде
у
околна
места
,
код
своји
’
пријатеља
,
и
онде
се
једнако
части
.
Кад
се
овде
уморимо
,
а
ми
опет
код
Гривића
на
одмор
,
па
онда
опет
удри
наново
,
па
опет
у
друго
какво
село
,
па
опет
натраг
.
Тако
је
то
трајало
десет
дана
.
Гривићка
није
нас
пуштала
да
идемо
свуд
куд
смо
хтели
,
јер
њи’ова
кућа
имала
је
као
и
свака
друга
своје
непријатеље
,
па
из
резона
нисмо
могли
онамо
ићи
,
и
тако
млоге
смо
куће
пренебрегли
,
куд
смо
позвати
били
.
Вратимо
се
кући
у
В
.
,
ал
’
трећи
дан
Гривић
пошље
кола
;
не
да
нам
мира
,
морамо
опет
к
њему
.
Тако
смо
једнако
проводили
баханалије
:
Бранко
од
велике
радости
,
јер
је
већ
интим
постао
са
Хаником
,
ја
пак
из
обичаја
.
Кад
и
кад
,
кад
смо
код
куће
били
,
почео
сам
дубље
о
целој
ствари
размишљати
.
По
обичају
,
налазило
се
и
непријатеља
који
су
из
далека
кућу
Гривића
оговарали
;
ал
’
нисам
могао
доћи
на
чисто
сплеткама
;
утолико
мање
сам
их
могао
Бранку
саопштити
,
јер
не
би
веровао
,
као
што
ни
сам
нисам
веровао
.
Госпођа
Гривићка
имала
је
једног
сродника
,
г
.
Весића
,
ког
је
као
свог
рођеног
брата
радо
имала
.
Бар
тако
се
показивала
.
Био
је
неожењен
,
па
га
је
рада
женити
.
Г
.
Весић
врло
је
добро
живио
са
Бранком
.
Бранко
се
чудио
како
да
Весић
не
иште
Ханику
,
тако
фину
девојку
;
како
да
га
Гривићка
с
њом
не
усрећи
,
кад
га
радо
има
,
женити
га
жели
,
а
не
пада
род
Ханики
,
јер
је
она
била
род
Гривићев
.
Како
да
се
Ханика
Весићу
не
допадне
,
кад
се
он
сваки
час
заљуби
у
какву
девојку
,
која
се
ни
издалека
са
Хаником
сравнити
не
може
?
То
се
Бранку
мало
чудно
видло
,
па
запита
Весића
поверљиво
,
зашто
он
није
гледао
да
узме
Ханику
.
Он
му
на
то
одговори
да
се
њему
само
црномањасте
јако
допадају
,
а
не
светлог
изгледа
,
као
што
је
Ханика
.
Бранко
га
пита
је
л
’
добра
девојка
Ханика
.
Весић
одговори
да
је
врло
добра
девојка
Ханика
.
Бранко
је
Весићу
све
веровао
,
па
је
с
тим
одговором
био
задовољан
.
Већ
се
приближава
и
дан
венчања
.
Прекосутра
је
венчање
.
Бранко
још
,
као
данас
,
оде
к
Гривићевима
да
све
уреди
.
Уговорено
је
,
да
Бранко
са
своји
’
сватови
’
прексутра
у
девет
сати
буде
у
О
.
Сад
врати
се
натраг
да
све
уреди
.
Кратко
му
је
време
,
