,сад
вас
молим
,
да
ми
у
кратко
испричате
,
како
је
текла
ствар
и
ко
су
виновници
.
—
Али
...
то
...
је
...
Девојка
обори
очи
,
а
лице
јој
обли
блага
румен
.
—
Знам
,
знам
,
госпођице
,
да
је
врло
неподесно
,
да
ви
све
то
испричате
,
додаће
уредник
,
видећи
је
збуњену
.
Ствар
је
и
за
јавност
врло
тугаљива
,
али
,
ипак
,
дужност
је
преча
од
свега
.
Ја
и
не
желим
,
да
ми
ви
све
испричате
,
већ
је
ли
ваша
сестра
обманута
,
да
је
није
каква
пеза
где
год
домамила
,
или
је
силом
где
год
одведена
?
Девојка
се
још
устезаше
,
очевидно
не
знађаше
,
како
да
почне
.
Најзад
се
прибере
и
у
кратким
потезама
,
бојажљиво
и
стидљиво
,
исприча
,
како
је
над
њеном
сестром
извршен
злочин
,
како
је
онесвесла
донета
кући
и
једва
жива
остала
.
Кад
је
завршила
,
уредник
јој
обећа
,
да
ће
цео
догађај
у
свом
листу
претрести
,
јер
је
неправда
заиста
ужасна
.
Девојка
му
заблагодари
,
опрости
с
и
оде
.
—
Гђица
Мара
главне
моменте
само
је
наговестила
,
стидела
се
и
сам
злочин
његовим
именом
да
назове
,
с
тога
,
да
би
ствар
била
јаснија
,
г
.
Б
.
пошље
своју
карту
др
.
Жарку
,
замолив
га
,
да
га
што
пре
посети
у
редакцији
,
да
би
се
о
реченом
злочину
још
боље
информисао
.
Сутра
дан
рано
др
.
Жарко
дође
у
редакцију
,
где
г-ну
Б
.
исприча
детаљно
цео
догађај
,
па
и
све
оно
,
што
је
при
прегледу
,
као
лекар
,
нашао
.
Кад
је
,
потом
,
испричао
,
на
какав
је
пријем
код
полиције
наишао
,
г
.
Б
.
узвикне
:
—
Е
,
то
је
страшно
,
то
је
нечувено
.
Ни
код
самих
дивљака
така
се
неправда
не
може
десити
.
—
Да
човека
беснило
спопадне
,
кад
види
,
како
се
у
нас
закони
врше
,
и
ко
их
врши
!
викне
лекар
љутито
,
бришући
зној
с
чела
.
—
Онда
ћемо
покушати
преко
новина
,
приметиће
уредник
,
али
,
право
да
вам
кажем
,
ја
сам
приметио
,
да
су
владе
баш
оне
награђивале
,
које
су
опозициони
листови
жигосали
као
неваљале
људе
.
Изгледа
ми
,
да
оне
нарочито
таке
ниткове
и
траже
,
јер
су
готови
на
све
,
што
је
неваљало
,
чак
и
на
злочин
.
Часне
и
вредне
чиновнике
оне
запостављају
,
гоне
,
премештају
,
многе
пензионишу
и
отпуштају
,
а
силеџије
и
несавесне
нарочито
одликују
.
—
Заиста
ужасно
!
узвикнуће
лекар
.
Овој
земљи
треба
радикалног
лека
,
полутанство
не
вреди
ништа
.
Треба
из
основа
претрести
,
преобразити
,
расчистити
са
шљамом
и
неваљалством
,
јер
овако
је
ужасно
.
—
Ту
ћемо
имати
подуго
да
чекамо
,
драги
докторе
,
и
још
многу
горку
чашу
да
испијемо
.
Ја
сам
већ
,
на
својој
кожи
,
много
шта
искусио
,
што
ме
је
доводило
до
очајања
,
и
с
тим
сам
већ
давно
на
чисто
,
шта
нам
не
достаје
и
шта
нам
шкоди
.
Пријатељи
се
опросте
,
и
г
.
Б
.
одмах
седне
,
да
ово
ужасно
дело
опише
.
XВИИИ
Чланак
,
који
је
сутра
дан
о
томе
изашао
у
„
Малом
Журналу
“
,
био
је
оштар
и
јасан
.
Нико
,
ко
је
био
виновник
,
није
био
поштеђен
,
а
нарочито
је
писар
Мића
по
заслузи
био
жигосан
.
Па
шта
је
после
било
?
Узмували
су
се
били
и
у
кварту
и
главној
полицији
,
министар
је
,
ђоја
,
тражио
изјашњење
,
Мића
је
зват
код
управника
—
и
то
је
било
све
.
У
место
да
је
зликовац
одмах
ухапшен
и
окован
,
то
је
прећено
било
„
М
.
Журналу
“
,
да
ће
бити
оптужен
,
као
што
је
то
чешће
чињено
,
али
су
се
господа
бојала
веће
бруке
,
да
овај
не
потегне
и
њихову
историју
,
те
су
се
ови
ућутали
.
Исти
лист
још
је
неколико
пута
опомињао
надлежне
,
зашто
се
по
овом
злочину
не
поведе
истрага
,
али
узаман
,
њихов
образ
био
је
дебљи
од
ђона
.
На
њему
се
никад
није
појавила
румен
стида
.
У
место
у
казамате
,
Мића
је
и
даље
ширио
разврат
.
Није
прошло
неколико
месеци
,
он
добије
класу
и
буде
постављен
за
среског
писара
,
где
је
у
брзо
наставио
своје
злочине
,
ординарне
уцене
и
крађе
.
Ово
уредништву
„
М
.
Журнала
“
падне
у
очи
и
оштро
нападне
тадању
владу
,
али
буде
оптужено
и
одговорни
уредник
одлежи
пола
године
у
затвору
.
Тако
се
власници
брину
о
моралу
!
Али
,
ко
познаје
наше
прилике
,
овоме
се
неће
зачудити
.
Врана
врани
очи
не
вади
,
сваки
власник
боји
се
своје
историје
,
да
се
не
изнесе
на
јавност
,
те
се
они
с
тога
узајамно
помажу
и
заштићују
.
Ко
зна
,
колико
је
пута
дневно
сагибао
грбину
по
неки
пигмеј
,
док
се
докотурао
до
министра
!
Зна
он
врло
добро
,
да
се
помоћу
ума
,
помоћу
рада
,
спреме
и
енергије
не
долази
на
тако
важан
положај
у
Србији
,
с
тога
се
боји
,
да
му
се
не
претресе
ситна
,
јадна
,
а
често
и
врло
прљава
историја
.
Зато
је
и
Мића
олако
прошао
,
па
чак
и
аванзовао
.
Али
то
је
било
мало
.
Он
је
био
теткаш
и
ујкаш
,
а
то
су
у
Србији
најбоље
квалификације
.
С
тога
је
после
две
године
добио
за
капетана
.
То
му
је
била
,
извесно
,
награда
за
онај
прљави
злочин
.
Тако
то
бива
у
земљи
,
где
се
највише
пандурише
и
четвороножи
,
у
земљи
самовоље
,
где
на
најважнијим
местима
има
често
фалсификатора
,
лопова
,
измећара
и
кукавица
.
XИX
Сирота
Мара
,
видећи
неправду
,
учињену
њој
и
Линки
,
предала
се
својој
судбини
,
јер
је
видела
,
да
Мићи
писару
неће
бити
ништа
.
Поново
је
прионула
на
рад
,
а
над
сестром
је
лебдела
као
добар
анђео
.
Линка
пак
постала
је
поново
оно
лепо
,
безазлено
,
свеже
и
мило
девојче
,
што
је
Мару
јако
радовало
.
Она
је
ишла
у
једну
приватну
школу
и
учила
се
врло
добро
.
Сада
је
Мара
редовно
излазила
пред
њу
,
да
је
допрати
кући
,
а
исто
тако
пратила
је
и
у
школу
.
Али
,
и
поред
тога
,
она
није
приметила
,
да
на
њену
сестру
мотре
два
ока
,
у
којима
,
кад
би
се
боље
загледало
,
видео
би
човек
многу
тајну
,
па
и
злочин
.
То
је
била
једна
крупна
и
одвратна
жентурина
,
са
очима
као
у
мачке
,
великих
уста
и
дебела
носа
.
Цела
њена
појава
показивала
је
праву
животињу
,
без
осећања
,
која
само
вреба
своје
жртве
.
Та
је
жена
стајала
у
вези
са
више
сумњивих
људи
и
лиферовала
разним
власницима
„
пилиће
“
,
како
се
она
о
младим
девојкама
изражавала
.
Стајала
је
у
вези
и
са
трговцима
с
људским
месом
,
па
им
је
по
неку
жртву
,
која
није
имала
заштите
,
по
добре
паре
продавала
.
Ствар
се
обично
брзо
забашуривала
,
јер
је
„
тетка
Митра
“
—
тако
се
звала
речена
пеза
—
умела
вешто
око
„
надлежних
“
.
Чим
би
је
когод
тужио
,
она
дотичном
писару
нађе
какво
„
пиленце
“
па
се
тужба
брзо
„
загуби
“
.
Држала
је
засебан
стан
у
једној
споредној
улици
источног
Врачара
.
То
је
била
једна
мала
кућа
са
три
собе
,
кујном
и
ходником
,
а
напред
мала
капија
,
са
узаним
пролазом
,
која
је
и
дању
била
затворена
.
Еле
,
кроз
прозор
од
куће
,
а
некад
и
испред
капије
„
тетка
Митра
“
пратила
је
својим
мачијим
очима
малу
Линку
,
али
не
могаше
је
никако
уловити
,
јер
је
увек
ишла
са
старијом
сестром
.
Она
је
имала
поруку
,
да
је
ма
на
који
начин
укеба
,
па
је
редовно
била
или
на
прозору
или
пред
капијом
,
кад
би
Линка
са
сестром
пролазила
или
одлазила
у
школу
,
и
враћала
се
кући
.
Једнога
дана
Мара
беше
раније
дошла
пред
школу
,
да
причека
Линку
,
те
стане
на
самој
капији
.
Како
је
,
пак
,
ту
био
ходник
,
јер
је
над
капијом
био
горњи
спрат
,
то
је
туда
дерала
јака
промаја
.
А
како
је
обично
ишла
брзо
,
те
била
загрејана
,
то
на
истој
капији
јако
озебе
.
То
је
најчешћа
болест
свију
девојака
и
жена
,
које
стоје
испод
капија
,
у
место
да
изађу
пред
кућу
.
Чим
се
с
Линком
вратила
кући
,
Мара
осети
јаку
језу
.
Али
она
на
то
није
обраћала
пажњу
,
да
одмах
легне
у
постељу
и
лади
главу
и
груди
,
а
пари
ноге
.
Не
.
Она
је
и
даље
радила
,
те
је
сутра
дан
ухвати
јака
грозница
.
И
тада
је
мислила
,
да
ће
на
томе
и
проћи
,
па
није
звала
лекара
.
Али
ватра
је
и
даље
трајала
,
глава
да
прсне
,
апетит
беше
престао
,
и
Мара
добије
јако
запалење
.
Комшике
,
видећи
је
изнемоглу
,
зовну
др
.
Жарка
,
који
се
зачуди
јакој
изнемоглости
Мариној
.
Он
констатује
јако
запалење
левог
крила
плућа
,
а
деснога
тек
на
врху
,
па
својски
прионе
лечити
је
.
Његовом
великом
труду
и
нези
испадне
за
руком
,
те
је
за
недељу
дана
поново
спасе
,
али
јој
забрани
још
недељу
дана
излазити
из
собе
.
Док
је
болест
била
опасна
,
Линка
није
ишла
у
школу
,
а
кад
је
опасност
прешла
,
Мари
беше
жао
,
да
дете
дангуби
,
па
је
саму
пошље
,
да
иде
.
Чим
је
„
тетка
“
Митра
видела
саму
Линку
,
одмах
пошље
једну
младу
девојку
,
која
је
код
ње
„
становала
“
,
те
јој
се
придружи
и
с
њоме
упозна
.
Ова
је
с
Линком
ишла
до
њене
школе
,
а
после
оде
ђоја
даље
,
у
своју
школу
,
јер
јој
је
рекла
,
да
учи
институт
,
у
самој
,
пак
,
ствари
врати
се
кући
.
Кад
се
Линка
пустила
из
школе
,
девојка
опет
наиђе
на
њу
,
као
да
се
и
она
пустила
из
института
,
па
је
допрати
до
своје
куће
,
где
се
с
њоме
опрости
,
али
јој
обећа
,
да
ће
с
њом
од
сада
увек
заједно
ићи
у
школу
,
јер
нема
друге
другарице
,
а
Линка
је
,
вели
,
тако
добра
и
паметна
.
Чим
се
вратила
кући
,
Линка
исприча
Мари
,
како
се
упознала
с
једном
ученицом
,
па
је
с
њом
ишла
заједно
до
школе
.
Ово
Мару
не
узнемири
,
јер
је
држала
,
да
је
то
збиља
ученица
,
чак
јој
је
било
мило
,
да
Линка
не
би
ишла
сама
.
Зато
рекне
сестри
,
да
сутра
зовне
ту
другарицу
,
да
је
види
,
па
,
ако
је
добра
,
да
јој
купи
бонбона
и
сама
се
с
њоме
упозна
.
XX
Сирота
Мара
није
ни
слутила
,
да
је
та
„
другарица
“
Линкина
једно
покварено
створење
,
које
„
тетка
“
Митра
навија
као
какав
аутомат
и
напуцкава
је
,
да
хвата
нове
жртве
...
Сутра
дан
Линка
се
опет
сретне
са
истом
другарицом
,
те
јој
каже
сестрину
поруку
.
Перса
—
тако
се
звала
та
девојка
—
обећа
јој
,
да
ће
после
школе
отићи
до
Маре
,
те
чим
се
Линка
пустила
,
ова
се
ту
нађе
и
пођу
кући
.
Кад
су
дошли
до
куће
Персине
,
она
позове
Линку
унутра
,
да
само
остави
рад
и
књиге
,
које
је
она
збиља
носила
,
па
ће
после
ићи
с
њом
.
Линка
уђе
унутра
,
где
је
дочека
„
тетка
Митра
“
,
коју
Перса
престави
као
своју
„
мамицу
“
.
Девојке
уђу
у
собу
,
где
су
мало
ћаскале
,
а
друга
једна
питомица
тетка
Митрина
,
коју
Перса
престави
као
своју
старију
сестру
,
донесе
слатко
,
да
Линку
послужи
.
После
слатког
дошли
су
и
колачи
.
Обе
девојке
биле
су
љубазне
око
Линке
,
ћаскале
су
и
смејале
се
,
те
тако
прође
читав
час
.
Линку
окупи
неко
зевање
,
она
осети
,
да
је
хвата
сан
,
па
хтедне
кући
.
„
Другарице
“
навале
с
молбама
,
да
још
мало
причека
,
па
ће
и
Перса
с
њом
.
—
—
Да
те
не
боле
глава
?
упита
је
ова
милујући
је
по
коси
.
—
Не
боле
,
али
ми
се
јако
дрема
,
не
знам
,
шта
ми
је
,
одговори
јој
Линка
.
—
Да
можда
ниси
јутрос
озебла
?
Можда
си
у
школи
била
знојава
,
па
стајала
код
прозора
.
—
Нисам
ни
озебла
.
—
Па
ако
ти
се
баш
тако
дрема
,
а
ти
лези
овде
,
па
чим
те
прође
дремеж
,
онда
ћемо
заједно
твојој
кући
.
Перса
је
при
том
загрли
,
па
како
су
седеле
на
једном
миндерлуку
,
привуче
јој
главу
на
своје
груди
,
па
после
наслони
на
крило
.
Линка
се
устезала
,
све
је
молила
,
да
иде
кући
,
а
ова
је
заговарала
,
те
тако
,
најзад
,
на
њеном
крилу
заспи
.
Перса
је
још
неко
време
држала
на
крилу
,
а
кад
се
уверила
,
да
је
Линка
тврдо
заспала
,
наслони
јој
полако
главу
на
један
јастук
,
баци
шал
преко
ње
и
одмах
јави
„
мамици
“
,
да
је
дете
заспало
.
Тетка
Митра
развуче
задовољно
уста
,
а
мачије
очи
засветлише
се
од
радости
.
Сада
беше
још
одвратнија
.
—
Је
ли
узела
колико
слаткога
?
упита
Персу
.
—
Врло
мало
.
—
А
колача
?
—
Само
два
мала
,
и
то
смо
је
силом
натерали
.
-
То
ће
,
бојим
се
,
бити
мало
,
биће
слабо
дејство
,
па
ће
се
лако
пробудити
.
Него
,
ако
би
се
пробудила
,
а
ти
јој
дај
још
који
колач
,
јер
ако
пропустимо
ову
прилику
,
више
је
,
можда
,
нећемо
моћи
укебати
.
—
Хоћу
ли
звати
г
.
Николу
,
упита
је
сад
Перса
,
знате
,
да
вам
је
он
поручио
за
какво
младо
„
пиле
“
?
—
Немој
,
јер
нам
се
сав
план
може
покварити
.
Дете
је
било
једном
преварено
,
па
се
неће
дати
више
обманути
.
Чим
примети
,
шта
се
спрема
,
одмах
ће
се
отимати
,
јаукати
и
таку
ларму
направити
,
да
јој
глас
нећемо
моћи
угушити
.
—
Па
шта
да
радимо
?
—
Иди
брзо
до
г
.
Миће
,
ти
знаш
,
где
он
седи
.
—
Знам
.
—
Немој
ићи
у
канцеларију
,
да
те
какав
наш
гост
не
би
спазио
,
а
сад
је
и
подне
.
Реци
му
,
да
смо
,
по
његовој
поруци
,
домамили
малу
Линку
и
успавали
је
.
—
Хоћу
ли
чекати
одговор
?
—
Није
нужно
,
он
већ
зна
,
шта
треба
радити
.
Ја
ћу
,
међутим
,
са
Вилмом
-
тако
се
звала
друга
питомица
—
чувати
дете
.
Перса
узме
шешир
и
капутић
,
па
брзо
оде
до
куће
Мићине
.
Овај
је
био
баш
за
ручком
.
Са
њим
су
били
његова
мати
,
млађа
сестра
и
један
мали
брат
.
Чим
је
видео
Персу
,
одмах
устане
,
изведе
је
у
авлију
,
где
му
ова
исприча
поруку
тетка-Митре
.
—
Врло
добро
,
поздрави
„
мамицу
“
,
рекне
јој
Мића
,
држећи
је
за
подбрадак
,
реци
јој
,
да
ћу
одмах
наредити
,
шта
треба
.
Перса
се
врати
кући
,
а
Мића
брзо
сврши
ручак
,
па
одјури
у
кварт
.
Тамо
нађе
Кузмана
,
онога
гломазног
жандарма
,
који
је
у
подруму
држао
и
ударао
Линку
,
а
после
је
полумртву
однео
њеној
кући
.
—
Одмах
се
преобуци
,
рекне
му
Мића
,
отрчи
код
Сотира
,
нека
дође
брзо
са
затвореним
фијакером
.
И
ти
седи
у
фијакер
,
па
код
„
тетка
“
Митре
.
Тамо
ћеш
наћи
малу
Линку
,
узми
је
одмах
и
метни
у
кола
,
па
брзо
код
Проке
куплера
.
Он
већ
зна
,
шта
треба
радити
.
Ако
би
се
дете
пробудило
,
врискало
и
отимало
,
а
ти
мараму
у
уста
.
Јеси
разумео
?
—
Јесам
.
—
Сад
похитај
!
Жандар
учини
,
како
му
је
речено
,
и
кроз
непуних
пола
часа
стаде
фијакер
пред
тетка
Митрину
кућу
,
а
из
њих
излети
крупан
,
снажан
човек
у
цивилу
и
уђе
у
авлију
.
XXИ
Линка
је
још
спавала
.
Чим
је
„
тетка
“
Митра
угледала
жандарма
,
одмах
га
уведе
у
собу
и
покаже
му
дете
.
—
Само
полако
,
да
је
не
пробудиш
,
рећиће
му
,
јер
би
се
тада
тешко
унела
у
фијакер
,
пошто
би
се
копрцала
и
дерала
,
а
свет
пролази
улицом
.
—
Не
брини
ништа
,
одговори
рапавим
гласом
жандар
,
и
дрпне
мало
Вилму
,
која
је
пазила
,
да
се
Линка
не
пробуди
.
Перса
притрчи
и
скине
шал
са
детета
,
тетка
Митра
узме
је
за
ручице
,
а
жандар
око
појаса
и
испод
пазуха
,
па
у
наручја
.
Линка
се
поче
да
протеже
и
јечи
.
Брже
у
кола
,
док
се
није
пробудила
!
викне
тетка
Митра
.
Жандар
се
окрене
и
за
тренут
ока
био
је
код
кола
,
која
су
била
притерана
уза
саму
капију
.
Сотир
је
већ
држао
отворена
врата
,
чији
прозори
хотимично
беху
доста
замрљани
,
да
се
унутра
не
би
добро
видело
.
Жандар
покуша
да
с
Линком
заједно
уђе
,
али
то
беше
тешко
,
јер
је
био
крупан
човек
.
Зато
је
метне
на
седиште
,
па
пође
и
он
да
уђе
,
а
Линка
,
онако
у
сну
,
млитава
,
посрне
и
удари
главом
о
предње
седиште
,
те
се
пробуди
.
Она
почне
трљати
очи
и
обзирати
се
,
па
кад
угледа
,
да
у
кола
улази
некакав
човек
,
она
врисне
,
па
хтеде
искочити
на
поље
,
али
је
овај
задржи
.
Она
се
почне
отимати
и
врискати
,
али
у
том
и
жандар
уђе
у
кола
.
Сотир
заклопи
врата
и
потера
коње
,
те
се
тако
није
више
могао
чути
врисак
.
Линка
се
копрцала
и
плакала
,
па
,
кад
је
боље
загледала
у
лице
жандармово
,
она
се
престрави
,
јер
у
њему
познаде
онога
ужасног
човека
,
који
ју
је
у
подруму
тукао
и
држао
.
Сада
удвоји
своју
снагу
.
Вртила
се
,
махала
рукама
,
отимала
се
и
јаукала
,
што
је
више
могла
,
али
Кузман
беше
снажан
човек
,
те
се
не
могаше
отети
,
а
звека
точкова
загушивала
је
њен
јаук
.
У
том
се
Линка
мало
измигољи
,
па
лупне
главом
о
леви
прозор
,
разбије
га
и
до
половине
протури
тело
,
хтевши
искочит
из
кола
.
Мало
је
фалило
,
да
сасвим
испадне
,
али
жандар
је
поново
увуче
унутра
,
те
се
дете
,
отимајући
се
и
држећи
за
стакло
,
исече
по
рукама
,
да
је
сву
облије
крв
.
Жандар
,
за
то
време
,
беше
из-извукао
своју
прљаву
и
велику
мараму
из
цепа
,
која
је
сва
заударала
на
ракију
и
дуван
,
па
је
,
с
великом
муком
,
угура
несрећном
детету
у
уста
.
Тако
јој
угуши
јаук
.
Дете
се
гушило
,
али
се
и
даље
отимало
,
но
то
не
поможе
,
и
тако
,
после
кратке
вожње
,
фијакер
стане
пред
озлоглашену
кућу
Проке
куплера
.
XXИИ
Културни
историци
оваке
догађаје
,
из
старога
доба
,
називају
варварством
,
што
у
ствари
и
јесу
.
Али
,
и
поред
слабе
културе
код
старих
народа
,
тада
се
нису
догађала
овако
подла
дела
,
каква
нам
причају
великоварошки
анали
модернога
света
.
Историци
се
обично
загњуре
у
књиге
и
мисле
о
старим
догађајима
,
а
према
садањој
јави
они
су
готово
слепи
,
садањи
реални
живот
они
не
виде
,
јер
се
не
мешају
са
светом
,
а
из
књиге
живота
многа
се
чуда
могу
да
сазнају
.
Варварство
над
малом
Линком
,
то
је
један
лист
из
живота
модернога
света
,
о
чијој
ће
култури
доцнији
историци
да
певају
химне
.
Зар
је
Линка
једина
жртва
?
О
њој
се
случајно
дознало
,
а
колико
их
има
,
о
којима
нико
ништа
не
сазна
,
или
бар
варварство
над
њима
не
продре
у
јавност
!
Колико
ли
невиних
жртава
људске
похотљивости
и
грамзивости
оду
у
гроб
,
нечујно
,
невиђено
,
с
раном
на
срцу
,
а
сузама
у
очима
,
јер
њихови
џелати
не
знају
,
шта
је
бол
и
туга
,
они
немају
срца
!
?
Тако
је
и
Линка
Зорићева
постала
жртва
једног
блазираног
теткаша
,
кога
је
чувала
сва
поквареност
протекције
и
корупције
,
јер
врана
врани
очи
не
вади
.
—
Чим
фијакер
стаде
пред
Прокин
завод
,
вратар
долети
и
отвори
масивна
врата
,
која
имађаху
дугуљасте
прозоре
и
честе
гвоздене
шипке
.
Звонце
је
чинило
своју
дужност
,
те
из
куће
покуљаше
још
неки
момци
,
неколико
питомица
Прокинога
завода
и
једна
дебела
и
ружна
жентурина
,
а
најзад
дође
и
сам
Прока
.
То
је
био
човек
од
својих
50
година
,
снажан
,
груб
у
лицу
,
очију
малих
и
зеленкастих
,
којима
је
помало
жмиркао
.
Он
је
на
оваке
случајеве
био
давно
навикао
,
с
тога
одмах
,
са
неколико
лађарских
речи
,
отера
натраг
своје
питомице
,
приђе
фијакеру
,
те
са
момцима
узме
Линку
у
руке
.
Она
се
и
даље
отимала
,
али
је
била
готово
сасвим
малаксала
.
Марама
јој
беше
још
у
устима
,
лице
од
руку
све
крваво
,
а
очи
,
услед
тешког
дисања
,
готово
укочене
.
Лице
јој
беше
потавнело
,
на
њему
се
могао
читати
неизмеран
бол
,
а
и
неколико
јаких
масница
по
њему
показиваху
,
да
ју
је
нечовечни
жандар
тукао
у
колима
.
Њу
унесоше
унутра
,
а
момак
изнесе
и
даде
Сотиру
и
Кузману
по
две
банке
,
те
овај
поново
седне
у
фијакер
,
а
Сотир
ошине
коње
,
па
се
брзо
изгубе
.
XXИИИ
Што
ли
је
Мићи
требало
,
да
поред
свога
првог
ужасног
злочина
и
овај
изврши
,
јер
је
до
сад
свак
могао
увидети
,
да
је
и
овај
нитковлук
,
са
малом
Линком
,
било
његово
дело
?
Али
ко
боље
познаје
људске
пороке
и
слабости
,
томе
ово
понашање
Мићино
неће
бити
тако
загонетно
.
Шта
више
,
ово
је
било
вешто
,
али
подло
прорачуњено
,
управо
прах
у
очи
свету
,
јер
се
тада
на
све
стране
чуло
о
његовом
првом
злочину
,
па
је
ишао
кроза
свет
,
као
кроз
шибу
.
Ваљало
је
у
свет
да
продре
глас
,
да
је
Линка
једно
покварено
дериште
,
да
над
њом
није
извршено
насиље
,
већ
да
се
просто
продала
,
како
то
ловци
на
девојке
умеју
већ
да
објасне
.
Кад
се
дакле
чује
,
да
је
Линка
отишла
у
проститутску
радњу
,
а
већ
Мића
ће
се
постарати
,
да
се
таки
глас
чује
,
онда
му
околина
неће
моћи
ништа
пребацивати
,
свак
ће
рећи
,
да
је
она
повика
над
њим
била
неоправдана
,
и
тако
ће
се
његова
прљава
афера
брзо
заборавити
.
Ко
ће
,
најзад
,
сазнати
,
на
какав
је
начин
одведена
Линка
у
Прокин
завод
?
Сви
они
,
који
су
ту
били
ангажовани
,
немају
рачуна
да
истртљају
овај
злочин
,
а
други
о
томе
немају
ни
појма
?
Тако
је
збиља
и
било
.
Чим
је
несрећно
девојче
предато
у
„
сигурне
руке
,
“
из
којих
до
сад
ни
једна
жртва
није
умакла
,
Мића
саопшти
неколицини
аброноша
,
да
је
Линка
утекла
у
проститутску
радњу
,
јер
није
хтела
да
трпи
сестрину
контролу
,
која
јој
није
давала
,
да
трчкара
и
„
вуцара
се
“
по
Београду
.
Ови
су
то
ревносно
даље
распростирали
,
и
за
тренут
ока
сви
Мићини
познаници
сазнали
су
„
праву
истину
“
,
како
се
овај
јунак
изражавао
,
и
тако
је
он
уздигнуте
главе
могао
и
даље
шеткати
се
испод
теразијских
кестенова
и
меркати
,
да
ли
ће
још
које
„
пиле
“
моћи
уловити
.
А
Мара
,
а
Линка
,
шта
би
с
њима
?
Да
ли
је
ко
знао
,
како
је
овим
мученицама
,
које
је
зла
коб
тако
узастопце
пратила
?
Да
ли
је
небо
чуло
њихов
вапај
,
кад
им
они
,
који
деле
правду
,
нису
хтели
дати
заштите
?
Ђура
Јакшић
је
рекао
,
да
у
свету
нема
љубави
,
а
то
је
,
извесно
,
после
многих
горких
часова
казао
,
а
ове
две
сестре
,
још
као
два
пупољка
,
осетиле
су
сву
горчину
живота
,
који
је
за
многе
прави
пакао
,
док
је
за
друге
више
,
но
рај
.
XXИВ
.
Чим
је
Мара
видела
,
да
нема
Линке
на
подне
,
одмах
се
поплашила
.
Хтела
је
онога
часа
да
је
тражи
,
али
јој
лекар
беше
забранио
,
да
устаје
из
постеље
,
јер
ће
болест
ухватити
маха
.
Зато
се
ипак
уздржала
,
те
,
онако
болна
,
није
отишла
у
варош
,
већ
пошље
једну
комшику
до
школе
,
да
се
извести
,
шта
је
с
дететом
.
Ова
се
брзо
врати
и
јави
јој
,
да
је
Линка
давно
пуштена
кући
,
и
да
не
знају
,
шта
је
с
њом
.
Ово
Мара
није
више
могла
издржати
,
него
се
дигне
из
постеље
,
једва
се
обуче
,
и
,
готово
сломљена
,
изађе
полако
на
улицу
,
а
одатле
се
упути
оним
улицама
,
куда
је
Линка
пролазила
за
школу
.
Једва
је
дисала
.
И
глава
и
груди
да
изгору
од
ватре
.
Чешће
пута
застала
би
поред
каквог
дрвета
и
наслонила
се
,
да
се
одмори
и
полако
издува
,
јер
кад
би
дубље
данула
,
одмах
би
у
грудима
осетила
јаке
болове
.
Где
год
је
нашла
какву
клупу
пред
кућом
,
седала
је
на
њу
,
да
се
одмори
.
Онда
би
своје
лепе
и
уморне
очи
управила
на
пролазнике
,
чисто
их
питајући
,
да
ли
су
где
год
видели
њену
милу
сестрицу
.
Тада
би
јој
на
великим
,
црним
трепушама
затрепериле
две
крупне
сузе
,
па
се
,
после
,
скотрљале
низ
бледе
образе
,
казујући
бескрајни
бол
,
који
је
притискивао
душу
и
срце
ове
чедне
и
вредне
девојке
...
После
кратког
одмора
она
се
подизала
и
даље
ишла
,
гледајући
на
све
стране
,
хоће
ли
одкуд
искрснути
мала
Линка
,
та
њена
зеница
,
без
које
би
јој
живот
био
тако
тужан
и
празан
.
Тако
јој
прође
цело
после
подне
,
па
,
кад
је
била
поново
на
Калимегдану
,
и
мрак
се
већ
беше
спустио
.
Опет
јој
поглед
привуку
Сава
и
Дунав
.
Ове
две
реке
протицаху
нечујно
,
изгледаше
јој
,
као
да
у
својим
недрима
носе
мир
и
задовољство
.
Она
је
осећала
,
да
јој
нешто
фали
,
али
не
знађаше
управо
шта
.
То
беше
мир
,
али
не
после
буре
,
коју
проузрокује
узбуђено
срце
,
не
после
бродолома
у
љубави
,
јер
њено
срце
и
немађаше
времена
да
љуби
.
Она
тај
слађани
бол
,
који
сви
људи
тако
радо
подносе
,
још
није
осетила
.
Њено
младо
срце
беше
уморно
од
толиких
удара
горке
судбине
,
те
изгледаше
,
да
ће
препући
.
XXВ
Мара
седне
на
једну
клупу
,
да
се
одмори
,
и
ту
је
дуго
плакала
.
Те
сузе
хтела
је
да
сакрије
од
света
,
нико
није
требао
да
дозна
неописани
бол
,
који
јој
раздираше
њено
напаћено
срце
.
Шта
сад
да
ради
?
Ако
не
нађе
сестру
,
куда
ће
онда
?
Нигде
никога
нема
,
Линка
јој
беше
једина
радост
и
нада
,
па
зар
да
је
сасвим
изгуби
?
Зар
је
било
мало
бола
и
туге
,
кад
је
нечовечни
људи
онако
упропастише
,
него
је
,
можда
,
поново
постала
жртва
каквога
злочина
?
Ни
на
крај
памети
није
јој
било
,
да
је
онај
исти
џелат
и
сада
њеној
сестри
спремио
замку
.
Зар
људи
могу
бити
тако
без
срца
,
да
им
ни
мало
није
жао
невиних
створова
,
која
тек
што
су
настала
да
живе
!
Опет
се
крене
кући
,
надајући
се
,
да
је
Линка
,
можда
,
дошла
.
И
ако
је
хитала
,
ишла
је
готово
као
мрав
,
јер
је
била
сасвим
малаксала
и
тешко
дисала
.
Дошав
кући
и
видев
,
да
детета
још
нема
,
тако
је
савлада
туга
,
да
није
могла
до
кревета
доћи
,
већ
падне
на
патос
,
где
је
дуго
плакала
,
заронивши
главу
у
руке
.
После
кратког
времена
опет
устане
,
довуче
се
до
стола
и
упали
лампу
.
Чим
су
неке
комшике
виделе
светлост
,
одмах
дођоше
,
распитујући
,
да
ли
је
што
чула
о
сестри
,
а
она
,
јадница
,
хтеде
њих
да
пита
.
Ово
је
још
више
заболе
,
те
падне
у
постељу
.
Гледала
је
само
сузним
очима
у
комшике
,
не
знајући
,
шта
управо
да
их
пита
.
—
Нисте
требали
излазити
тако
болесни
,
рекне
јој
једна
млађа
жена
,
та
ви
сте
сад
тако
ровити
,
да
можете
пропасти
!
—
А
сестра
?
Шта
ћу
без
ње
?
уздане
горко
Мара
,
погледавши
је
тужно
.
—
И
доктор
је
долазио
,
па
,
кад
је
чуо
,
да
опет
Линке
нема
,
запрепастио
се
,
а
кад
је
дознао
,
да
сте
отишли
,
да
је
тражите
,
јако
је
пребледио
.
„
Што
сте
јој
дали
,
да
иде
?
“
упитао
је
баш
мене
.
„
Што
нисте
мени
јавили
,
ја
бих
је
тражио
?
“
Одговорила
сам
му
,
да
нисам
ни
видела
,
кад
сте
отишли
.
—
Ах
,
г
.
доктор
је
за
нас
много
учинио
,
одговори
боно
Мара
,
био
би
прави
грех
,
и
даље
му
досађивати
.
—
Па
шта
сад
да
радимо
?
упита
је
друга
комшика
.
—
Не
знам
ни
сама
,
уздане
несрећна
девојка
.
Глава
ми
је
тешка
,
у
грудма
ми
сева
,
једва
дишем
,
али
је
ипак
морам
ноћас
тражити
.
—
Па
пропашћете
сасвим
!
—
Шта
ми
је
до
тога
,
кад
нема
моје
сестре
?
—
Али
ви
сте
опасно
болесни
,
једва
се
држите
на
ногама
.
Можете
где
год
пасти
,
па
ту
прозепсти
.
Мара
јој
не
одговори
,
јер
је
поново
облише
сузе
,
па
зарони
главу
у
јастук
,
где
је
горко
плакала
.
—
Заиста
несрећно
створење
!
прошапташе
комшике
и
изађоше
,
вртећи
тужно
главом
.
XXВИ
.
Мића
писар
био
је
потпуно
задовољан
.
План
му
је
добро
испао
за
руком
,
сад
је
могао
безбрижно
ићи
у
кафане
и
канцеларију
.
То
исто
вече
,
са
још
два
пријатеља
,
отишао
је
код
„
тетка
“
Митре
,
где
су
се
својски
провели
.
Ту
је
се
тако
разметао
,
„
што
му
непријатељи
износе
чикарму
због
једне
девојчуре
“
,
да
је
постао
био
несносан
и
својим
блазираним
пријатељима
.
-
Ето
,
говорио
је
,
да
је
та
девојчура
била
честита
,
зар
би
утекла
од
сестре
и
отишла
својевољно
у
к—ај
?
Зар
то
није
јасно
,
да
је
била
давно
покварена
?
Шта
хоће
тај
свет
?
Сад
ме
не
сме
нико
више
оговарати
,
свакога
ћу
тужити
,
за
кога
чујем
,
да
ме
облајава
!
Пријатељи
се
чудно
згледаху
,
а
и
Перса
и
Вилма
бацаху
им
ироничне
погледе
.
—
Теткице
,
рећиће
затим
Мића
тетка
Митри
,
штипнув
је
за
дебеле
ручурде
,
и
долазећи
у
све
веће
расположење
,
дајде
онога
старог
вина
у
флашама
,
знаш
,
што
ја
обично
пијем
!
Вилма
устане
и
донесе
неколико
флаша
,
те
се
Мића
поче
са
свима
куцати
и
пити
.
Девојке
му
морадоше
сести
са
обе
стране
,
те
га
загрлише
.
Настаде
певање
,
управо
дерњава
,
јер
чим
вино
удари
у
главу
,
сваки
је
певао
за
свој
рачун
.
—
Камо
,
шта
чекаш
,
окрене
се
поново
тетка
Митри
,
што
не
зовнеш
из
комшилука
Жику
,
Насту
и
остале
твоје
питомице
на
парче
,
хоћеш
ваљда
да
ти
полупам
прозоре
или
да
ти
затворим
„
завод
“
,
а
тебе
и
ове
питомице
похапсим
?
Уме
то
Мића
!
Тетка
Митра
само
нешто
промрмља
,
па
брзо
оде
.
Није
потрајало
ни
по
часа
,
а
ево
ти
још
три
девојке
из
комшилука
.
Свака
је
дошла
засебно
,
како
је
„
мамица
“
којој
стигла
.
Мића
их
је
све
познавао
.
Чим
су
ушле
,
одмах
их
је
све
изгрлио
и
изљубио
.
—
Дед
’
да
се
куцнемо
,
рекне
им
,
и
одмах
им
да
пуне
чаше
.
Ове
попију
на
искап
и
одмах
седну
поред
њега
и
његова
два
пријатеља
.
То
су
биле
доста
младе
девојке
,
али
увела
и
изнурена
лица
.
Поглед
им
је
био
туп
без
икакве
интелигенције
,
али
,
и
из
изнурених
црта
лица
,
могло
се
видети
,
да
су
пређе
биле
доста
лепе
,
ну
њихов
садањи
неприродни
и
разуздани
живот
понижавао
их
је
јако
и
убијао
им
сваку
црту
племенитости
и
нежности
,
без
чега
женско
чељаде
не
вреди
ништа
.
Оне
су
,
ипак
,
за
сажалене
,
јер
ко
зна
,
на
који
су
начин
дошле
дотле
,
да
сад
на
један
миг
тетка
Митре
,
дојуре
у
њено
неваљало
друштво
.
Можда
су
и
оне
биле
жртве
каквих
развратника
,
можда
су
и
оне
на
сличан
начин
домамљене
код
какве
пезе
,
где
су
скрхале
врат
,
а
,
после
,
све
више
и
више
падале
,
док
се
,
најзад
,
нису
дотле
срозале
,
да
постану
екпап
тетка
Митрин
и
других
трговаца
с
људским
месом
.
Весеље
је
трајало
до
близу
10
часова
,
јер
је
пре
тога
Мића
уговорио
са
Лаком
,
да
те
исте
ноћи
посете
Проку
,
те
да
се
и
тамо
провеселе
и
приме
награду
за
Марину
сестру
.
При
поласку
рећи
ће
Мића
тетка
Митри
:
„
Алал
ти
вера
,
теткице
,
добро
ти
укеба
Линку
!
“
XXВИИ
Одмах
после
тога
Мића
је
посетио
и
Проку
куплера
.
Он
је
са
њим
био
давно
познат
,
јер
је
дуже
време
био
у
том
кварту
писар
.
—
Е
,
то
беху
славна
времена
,
али
му
други
,
вештији
теткаш
подвали
,
те
Мићу
преместише
у
други
кварт
,
а
на
његово
место
дође
г
.
Лака
.
Мића
је
био
од
веће
породице
,
али
врло
груб
и
одвратан
у
својим
манирима
.
Изучио
је
био
с
натегом
пет
разреда
гимназије
,
па
,
кад
је
неко
време
пробазао
,
не
радећи
ништа
,
мати
га
,
помоћу
своје
сестре
,
која
је
имала
„
велико
познанство
“
,
намести
за
практиканта
у
полицији
.
Једном
буде
премештен
у
једну
варошицу
,
али
се
тамо
ни
три
месеца
није
могао
скрасити
,
хтео
је
или
престоницу
или
да
да
оставку
.
Тетка
се
морала
доста
знојити
,
док
му
је
израдила
премештај
.
Кад
је
постао
писар
,
имао
је
21
годину
.
После
четири
године
дошао
је
у
кварт
,
где
је
био
и
Прокин
завод
.
Ту
се
брзо
извежбао
,
како
се
од
писарске
плате
прави
министарска
.
Није
прошло
ни
пола
године
,
све
Прокине
еснафлије
,
који
су
имали
сличне
заводе
,
плаћали
су
Мићи
формални
порез
.
Неки
50
,
неки
100
,
а
неки
,
боме
,
и
по
200
динара
месечно
.
Не
да
ли
неко
на
време
разрезани
намет
,
Мића
му
направи
читав
дармар
у
радњи
.
Бане
унутра
са
два
жандарма
,
растера
госте
,
флаше
с
пивом
и
вином
докопа
,
па
по
соби
побаца
,
разлупа
огледала
,
прозоре
,
претури
клавир
и
канабета
,
једном
речи
разори
сав
завод
.
—
Зар
тако
,
оца
ти
куплерског
,
тада
би
се
развикао
,
трошиш
вино
,
а
знаш
наредбу
!
Ја
ћу
тебе
у
хапс
,
као
и
твоје
дроце
,
па
ће
ти
пресести
и
мајчино
млеко
!
Ово
ће
те
коштати
хиљаду
динара
,
и
још
ћу
ти
радњу
затворити
.
Али
,
г
.
Мићо
,
молио
би
тада
Прока
,
немојте
,
за
Бога
,
та
ја
сам
ваш
пријатељ
,
немојте
ме
упропашћивати
.
—
Шта
велиш
?
Какав
пријатељ
?
Ово
је
у
име
закона
!
—
Али
,
умирите
се
,
да
вам
објасним
,
молио
би
и
богорадио
Прока
,
и
ако
је
према
њему
био
прави
џин
,
и
ако
би
га
радо
смождио
,
али
ту
су
и
жандарми
с
револверима
и
тесацима
,
па
,
онда
,
виша
власт
,
јер
Мића
одмах
„
реферат
“
,
па
пропаст
готова
.
Једва
једном
,
кад
га
и
Прокиница
стане
молити
,
некадања
питомица
исте
радње
,
он
се
смилостиви
и
оде
у
њихову
приватну
собу
,
одакле
,
после
10
минута
,
излази
умирен
и
тежи
с
фишеком
од
30
наполеона
.
Прока
је
за
своју
неуредност
платио
20
наполеона
више
,
а
Мића
за
своју
„
енергију
“
толико
више
зарадио
,
јер
би
,
иначе
,
добио
само
200
динара
.
И
тако
онај
дрски
Прока
куплер
,
који
батинама
вошти
своје
питомице
и
„
жену
“
,
а
често
се
и
с
гостима
побије
и
неке
избаци
на
поље
,
пред
Мићом
,
и
њему
равнима
,
бива
мекши
од
памука
.
Овако
је
Мића
и
с
другима
радио
,
а
то
је
,
наравно
,
научио
од
старијих
другова
,
који
су
,
на
тај
исти
начин
,
имали
често
већу
плату
и
од
министра
преседника
.
Зато
су
живели
царски
,
а
г
.
Лака
,
који
је
дошао
на
Мићино
место
,
био
је
још
вештији
и
дотеривао
и
до
3000
динара
месечне
зараде
.
Оваке
су
уцене
чињене
и
према
многим
кафеџијама
,
а
нарочито
онима
,
где
је
била
лепа
касирка
,
јер
чим
не
да
уцену
,
одмах
му
ухапсе
касирку
и
начине
читав
лом
у
кафани
.
XXВИИИ
.
Жалити
се
против
оваког
насиља
,
било
је
немогуће
,
управо
опасно
по
власнике
поменутих
завода
и
кафеџије
.
То
су
били
прави
робови
Мићини
и
осталих
„
вршилаца
закона
“
.
Тада
би
се
тек
окомили
сви
ђутуре
против
таког
„
дрског
“
кафеџије
,
и
он
,
или
је
морао
напустити
кафану
,
или
пропасти
материјално
,
или
да
узме
пушку
и
убије
насртљивце
.
Било
је
и
таких
преставника
власти
,
који
су
били
келнери
,
шустерске
калфе
,
кочијаши
,
покућари
,
па
су
се
,
разним
смицалицама
,
помоћу
протекције
,
увлачили
у
полициску
струку
,
где
су
у
брзо
показивали
,
шта
знају
.
Кочијаш
је
остајао
кочијаш
,
па
ма
и
цилиндар
,
и
цвикер
натукао
,
зато
су
од
таких
људи
многи
српски
грађани
пропиштали
,
а
нарочито
кафеџије
.
Ниси
пред
кафаном
упалио
фењер
—
глоба
!
Ниси
на
време
затворио
кафану
(
нпр
.
један
минут
доцније
)
—
глоба
.
Ниси
почистио
тротоар
—
глоба
.
Нашло
се
ђубрета
у
авлији
—
глоба
.
Помакао
си
столове
пред
кафаном
за
педао
напред
—
глоба
.
Ниси
на
време
уписао
млађега
—
глоба
.
Неко
је
певао
ноћу
у
кафани
—
глоба
.
Ниси
гласао
за
полициског
кандидата
—
глоба
и
хапс
!
За
једнога
члана
кварта
,
који
се
страшно
разметао
и
живео
најлуксузније
,
доцније
се
прокљувило
,
да
су
му
Јевта
,
Прока
и
остали
куплери
не
само
давали
огроман
харач
,
већ
му
редовно
слали
у
кућу
скупоцена
вина
у
флашама
,
затим
пиво
у
флашама
,
печење
,
сва
боља
јела
и
многобројне
поклоне
.
У
његовој
се
кући
тако
расипало
,
да
је
и
своје
и
туђе
имање
слистио
,
па
је
и
сам
тај
огромни
харач
тако
расипао
,
да
се
,
поред
свега
тога
,
сасвим
презадужио
.
Наравно
да
од
каквога
плаћања
није
било
никад
ни
помена
.
А
на
многе
тужбе
кафеџија
и
осталих
грађана
,
а
нарочито
,
кад
су
више
листова
овај
хајдуклук
изнели
на
јавност
,
био
је
кажњен
—
опоменом
!
А
кад
је
и
даље
наставио
хајдуклук
,
онда
је
,
после
дуге
борбе
грађана
и
листова
,
био
—
премештен
у
други
кварт
,
у
место
у
казамате
.
Имао
је
,
веле
,
веза
,
а
неки
су
говорили
,
да
је
од
куплерског
вина
и
других
поклона
и
сам
другима
,
својим
претпостављеним
,
за
које
се
зуцкало
,
да
у
свему
ортакују
,
правио
поклоне
.
За
то
се
ћутало
,
а
дотични
хајдук
смејао
се
грађанима
.
Је
ли
онда
било
чудо
,
што
се
и
злочин
над
Линком
могао
забашурити
и
што
се
над
њом
и
друго
насиље
смело
извршити
?
!
А
сад
да
се
вратимо
нашим
патницама
.
XXИX
Чим
су
Линку
унели
у
Прокину
приватну
собу
,
одмах
јој
изваде
мараму
из
уста
.
Она
се
већ
била
јако
занела
и
једва
дисала
.
Очи
су
јој
биле
сасвим
укочене
и
није
трептала
.
Није
могла
склопити
вилице
,
једно
,
што
дотични
мускули
беху
олабавили
,
а
друго
,
што
је
притисак
крви
на
мозак
био
тако
јак
,
да
је
у
целом
телу
била
готово
сасвим
узета
.
Зато
је
г-ђа
Прокиница
одмах
раскопча
и
почне
трљати
неком
течношћу
по
грудима
,
да
би
је
загрејала
.
Затим
јој
попрска
лице
ладном
водом
,
метне
Хофманове
капљице
под
нос
и
намаже
слепе
очи
.
Остале
девојке
су
такође
помагале
,
једна
јој
је
придржавала
доњу
вилицу
,
да
би
је
нагнала
,
да
кроз
нос
дише
.
И
ако
је
стање
несрећне
девојчице
било
опасно
,
опет
нису
хтели
звати
лекара
,
јер
би
се
тако
сазнао
Мићин
злочин
,
а
Прока
није
имао
рачуна
,
да
се
ово
недело
расчује
,
јер
би
се
и
он
сматрао
као
саучасник
.
Најзад
,
вратар
се
сети
баба
Анђе
,
која
је
седела
у
комшилуку
и
знала
да
баје
и
помало
лечи
.
Кад
којој
девојци
што
позли
,
они
је
позову
,
те
је
истрља
и
потпаше
,
јер
лекар
одмах
тера
у
болницу
,
а
то
газда
Проки
није
ишло
у
рачун
.
Тако
,
и
сада
,
дозову
баба
Анђу
,
па
је
подуго
трљала
Линку
и
бајала
око
ње
,
док
,
најзад
,
није
успела
,
те
се
дете
почело
мицати
и
будити
из
свога
заноса
.
Кад
је
,
после
дужег
времена
,
дошла
себи
,
баба
Анђу
,
са
добрим
бакшишом
,
отпусте
кући
,
али
,
под
условом
,
да
ћути
,
као
нема
.
Линка
се
дуго
обзирала
,
да
сазна
,
где
се
то
налази
.
Није
могла
одмах
да
се
прибере
и
сети
се
свега
,
шта
је
с
њом
било
.
Кад
је
сасвим
дошла
себи
и
о
свему
размислила
,
обузме
је
нека
језа
,
да
је
сва
дрктала
.
На
лепим
очима
,
које
добише
свој
пређашњи
сјај
,
појавише
се
крупне
сузе
,
а
на
лицу
се
могла
читати
велика
туга
.
Она
беше
израз
великог
душевног
бола
,
јер
,
и
ако
још
неразвијен
пупољак
,
она
осећаше
сву
тежину
неправде
,
која
се
над
њом
вршила
.
Шта
је
она
могла
коме
згрешити
,
да
је
људи
тако
гоне
,
да
ли
је
зла
коб
њу
и
њену
сестру
изабрала
,
да
их
сасвим
уништи
,
те
им
не
да
ни
душом
данути
?
—
Где
је
моја
сестра
?
окрене
се
Прокиници
,
јецајући
и
бришући
сузе
,
молим
вас
,
водите
ме
мојој
сестри
.
—
А
кога
ти
имаш
?
упита
је
рапавим
гласом
ова
дебела
и
груба
жентурина
.
—
Имам
само
сестру
,
одговори
јој
Линка
кроз
сузе
.
—
Како
се
зове
?
—
Мара
Зорићева
.
—
Где
седи
?
-
—
У
Фишеклији
,
близу
Тркалишта
,
број
—
—
Ти
ћеш
за
сад
остати
овде
,
рекне
јој
оштро
г-ђа
Прокиница
,
а
ја
ћу
јавити
твојој
сестри
,
да
дође
по
тебе
.
—
Ја
не
могу
дуго
чекати
,
моја
ће
сестра
свиснути
без
мене
,
она
је
и
онако
јако
болесна
.
—
Кад
ти
кажем
,
ту
ћеш
остати
,
набрецне
се
на
њу
стара
куплерка
,
а
ја
ћу
већ
наредити
,
да
ти
дође
сестра
.
—
Али
она
лежи
,
болесна
је
.
—
Свеједно
,
прекине
је
осорљиво
Прокиница
и
пође
из
собе
.
—
Молим
вас
,
госпођо
,
обрати
јој
се
несрећно
дете
умиљато
,
па
ја
могу
сама
отићи
кући
.
—
Сад
доста
!
Рекох
ти
,
да
ту
чекаш
,
обрецне
се
још
оштрије
на
несрећну
девојчицу
и
изађе
из
собе
.
Линку
облије
читав
млаз
суза
.
Дрктала
је
као
прут
од
узбуђења
и
жалости
.
Мишљаше
на
своју
сестру
,
која
ју
је
тако
брижљиво
неговала
и
волела
,
више
,
но
своје
очи
,
па
сад
да
је
не
види
!
Она
загњури
главу
у
јастук
,
где
је
дуго
плакала
,
и
тек
се
тада
подиже
,
кад
у
собу
уђе
једна
девојка
.
XXX
.
На
лицу
јој
се
могло
читати
саучешће
према
малој
Линки
.
Лице
јој
беше
мало
бледо
,
али
још
свеже
и
сасвим
чисто
.
Црте
симпатичне
и
врло
лепе
.
Очи
је
имала
крупне
,
граорасте
,
а
косу
смеђу
и
бујну
,
веома
укусно
очешљану
.
Уста
мала
,
зуби
бели
и
лепи
,
а
нос
,
на
средини
,
мало
кукаст
и
врло
леп
,
те
све
то
издаваше
велику
отменост
,
прави
контраст
околине
,
у
којој
се
налазила
.
Тело
је
имала
витко
,
еластично
,
груди
још
свеже
,
девојачке
,
не
као
у
осталих
Прокиних
питомица
.
Могла
је
имати
око
18
година
,
али
изгледаше
мало
старија
,
због
тешкога
живога
,
који
је
проводила
,
и
бриге
,
која
је
морила
,
јер
је
изгледала
јако
замишљена
.
На
себи
је
имала
лако
,
укусно
одело
,
струк
и
сукњу
од
грао
штофа
,
а
не
деколтован
ампир
,
као
остале
Прокине
девојке
.
Чим
је
ушла
,
Линка
упре
на
њу
своје
лепе
,
крупне
очи
,
пуне
суза
,
питајући
је
немо
,
какво
је
ово
место
и
зашто
су
је
овамо
силом
донели
.
Девојка
застане
,
погледа
око
себе
обазриво
,
да
још
кога
нема
,
па
,
онда
,
брзо
приђе
Линке
и
узме
је
за
руку
.
—
Како
се
зовете
,
госпођице
?
упита
је
полако
,
али
јој
глас
ипак
тако
звонио
и
био
тако
мио
,
да
дете
одмах
поста
поверљиво
,
те
јој
,
са
горким
уздахом
,
одговори
:
—
Име
ми
је
Линка
.
—
Имате
кога
у
Београду
?
—
Само
старију
сестру
.
—
Како
се
зове
и
где
вам
је
стан
?
Линка
јој
каже
.
Девојка
извуче
из
џепа
парченце
артије
,
брзо
прибележи
адресу
,
одмах
згужва
и
тури
у
џеп
.
—
Драго
моје
дете
,
почеће
,
затим
,
уздркталим
гласом
,
који
показиваше
велику
нежност
и
саучешће
,
ја
видим
,
да
сте
ви
несрећни
,
врло
несрећни
.
То
што
се
с
вама
данас
чини
,
слично
се
и
са
мном
десило
,
па
ми
вас
је
јако
жао
,
јер
сам
и
ја
веома
бедна
,
да
ми
је
и
сам
живот
омрзао
.
Ви
не
смете
овде
остати
.
Ово
је
место
горе
од
пакла
.
Ко
овде
остане
,
боље
да
не
живи
,
јер
веће
пропасти
и
већег
срама
за
једну
девојку
нема
,
но
доспети
у
ову
страшну
јазбину
.
Овде
свака
девојка
губи
своје
име
,
своју
част
,
сроза
се
до
испод
животиње
,
и
,
да
није
за
сажалење
,
била
би
за
презирање
!
Ми
смо
бедна
створења
,
врло
бедна
,
овде
нас
има
дванаест
,
међу
овима
и
врло
лепих
и
из
добрих
породица
,
али
тешко
нама
,
боље
да
нисмо
живе
.
Неке
су
се
предале
својој
судбини
,
постале
неосетљиве
,
заборавиле
за
родитеље
,
браћу
и
сестре
,
па
су
отупиле
и
оглупиле
,
горе
од
сваке
животиње
,
али
су
ипак
за
сажалење
.
То
су
оне
,
које
се
одавно
налазе
по
оваким
заводима
,
а
које
су
млађе
,
оне
се
још
секирају
,
осећају
сву
своју
беду
и
многе
,
у
тајности
,
лију
сузе
.
Али
куда
ће
?
Све
су
презадужене
,
немају
свога
гроша
у
џепу
.
Тако
то
увек
удесе
ове
ужасне
газде
.
Ако
утекну
,
не
могу
ништа
собом
од
хаљина
понети
,
а
и
полиција
иде
на
руку
газдама
,
те
тако
девојке
кришом
враћају
натраг
,
и
ако
би
требала
да
их
заштити
.
Али
тешко
оној
,
коју
тада
ухвате
и
врате
!
Испребијају
је
овде
на
мртво
име
,
да
мора
или
умрети
или
се
вући
као
авет
.
Ја
бих
давно
утекла
,
али
немам
куд
,
не
познајем
ни
Београд
,
а
и
каква
ми
је
вајда
?
Два
пут
сам
већ
бегала
,
али
ме
одмах
ухвати
полиција
и
врати
натраг
.
При
томе
сам
била
увек
избијена
.
Девојка
застане
,
опет
се
обазре
,
па
ухвати
Линку
за
обе
руке
,
и
,
гледајући
јој
нежно
у
очи
,
упита
је
брзо
:
—
Можда
ви
и
не
знате
,
где
се
налазите
?
—
Не
знам
,
одговори
јој
Линка
,
која
зачуђено
и
узбуђено
слушаше
ову
добру
,
али
несрећну
девојку
.
—
Рекох
вам
,
да
је
ово
место
горе
од
пакла
.
Зове
се
к—ај
,
ужасно
и
гнусно
име
,
које
ни
једна
девојка
не
треба
никад
да
изговори
,
а
камо
ли
да
га
и
позна
.
Овде
је
гроб
за
сваку
девојку
,
јер
наш
газда
тргује
с
људским
месом
и
несрећне
жртве
,
које
доспу
у
његове
руке
,
немилосрдно
бије
и
кида
комад
по
комад
меса
,
док
их
сасвим
не
прикоље
и
исцеди
,
па
их
,
затим
,
другима
продаје
,
који
његов
посао
даље
настављају
,
док
жртве
не
скапљу
,
да
их
,
после
,
као
стрвине
закопају
,
јер
за
њима
не
кане
никад
ни
једна
суза
.
XXXИ
.
Линка
ју
је
слушала
с
дивљењем
.
У
очима
јој
се
огледала
неизмерна
захвалност
на
овим
пријатељским
речима
,
па
,
и
ако
није
могла
схватити
сву
тежину
њених
речи
,
опет
је
увиђала
,
да
јој
је
положај
ужасан
,
те
је
питаше
погледом
,
шта
да
ради
.
—
Ви
морате
бегати
одавде
,
настави
девојка
,
пошто
је
прислушнула
код
врата
,
да
ко
не
иде
,
па
се
вратила
Линки
,
бегати
,
бегати
,
и
то
што
пре
.
—
Али
како
?
упита
је
Линка
у
страху
.
Стара
госпођа
рече
,
да
овде
останем
и
будем
мирна
,
а
она
ће
послати
по
моју
сестру
.
Узела
је
и
нашу
адресу
.
—
Ах
,
Боже
,
да
подле
жене
!
уздане
девојка
.
Тешко
вама
,
ако
останете
овде
!
Она
вашу
сестру
неће
звати
,
та
ви
сте
овамо
донети
,
да
никад
више
не
изађете
!
Ви
не
смете
овде
остати
,
морате
се
отимати
,
ма
шта
радити
,
само
бежите
из
овога
пакла
!
Затим
се
нагне
над
њом
,
погледа
је
боље
у
очи
,
па
је
притисне
на
груди
и
пољуби
.
—
Ја
сам
имала
таку
исту
сестрицу
,
рећиће
с
пуно
бола
,
кад
су
ме
на
превару
довели
у
овај
пакао
.
Ох
,
Боже
,
она
је
за
мном
горко
плакала
,
хтела
је
свиснути
,
то
сам
чула
од
једне
моје
другарице
,
која
је
,
по
несрећи
,
тако
исто
прошла
,
као
и
ја
.
Ви
имате
тако
лепе
и
паметне
очи
,
дивну
косу
и
прекрасно
тело
,
за
вас
ће
ови
крвави
трговци
добити
грдне
паре
,
они
ће
вас
продати
далеко
,
у
туђ
свет
,
ви
вашу
сестру
нећете
никад
видети
.
Зато
морате
одмах
бегати
.
—
Па
шта
треба
да
радим
?
упита
]
е
кроз
сузе
Линка
,
припив
се
уз
њено
гипко
тело
.
—
Вечерас
нећете
моћи
измаћи
,
јер
ће
вас
чувати
јака
стража
.
Отети
се
нећете
моћи
,
јер
је
овде
све
под
кључем
.
Капија
је
тешка
и
закључана
,
около
високи
зидови
,
а
при
том
ће
се
на
вас
оштро
пазити
.
Мораћете
дакле
овде
преноћити
.
Они
ће
испрва
око
вас
лепо
,
да
би
вам
омилили
ову
ужасну
кућу
,
па
,
ако
виде
,
да
се
ви
отимате
,
да
плачете
и
вичете
за
помоћ
,
онда
ће
вас
бити
,
да
ћете
до
века
носити
модрице
по
телу
.
—
То
је
страшно
!
уздане
Линка
горко
.
—
Врло
страшно
,
и
врло
гнусно
,
шта
се
с
несрећним
жртвама
ради
!
настави
девојка
,
милујући
Линку
по
коси
.
Зато
ви
вечерас
будите
пажљиви
,
па
се
немојте
отимати
и
много
плакати
,
учините
се
,
као
да
се
не
плашите
ових
ужасних
људи
.
Они
,
онда
,
неће
много
сумњати
,
па
ће
вас
за
ноћас
оставити
на
миру
.
Ја
ћу
,
међутим
,
у
мојој
собици
написати
вашој
сестри
писмо
,
па
га
још
вечерас
бацити
у
сандучић
,
који
је
ту
близу
,
на
ћошку
.
Чим
ваша
сестра
добије
писмо
,
дакле
сутра
,
она
ће
доћи
овамо
с
родбином
,
пријатељима
или
полицијом
,
и
ви
сте
спасени
.
—
Али
мене
је
овамо
жандар
и
донео
,
рећиће
Линка
.
—
Шта
...
жандар
?
упита
девојка
запрепашћено
.
Ја
сам
видела
једног
цивилног
човека
.
—
Он
се
само
преобукао
,
ја
га
познајем
,
то
је
био
жандар
.
—
Страшно
!
Дакле
и
то
овде
може
бити
!
И
мене
су
преварили
,
али
не
власт
,
но
непоштени
људи
,
који
с
девојкама
тргују
.
Тога
у
нас
,
ипак
,
нема
...
Сад
морам
да
идем
,
рећи
ће
после
мале
почивке
.
Пазите
добро
,
шта
сам
вам
казала
,
па
немојте
друкчије
радити
.
Молим
вас
само
,
да
ни
пошто
не
кажете
,
да
сам
вас
чему
учила
,
јер
ћу
бити
сва
испребијана
.
—
Нећу
,
нећу
,
не
бојте
се
,
госпођице
,
одговори
јој
Линка
тужно
,
ја
вас
тако
волим
,
као
да
сте
ми
рођена
сестра
.
—
Слатко
моје
чедо
!
загрли
је
девојка
и
притисне
поново
врео
пољубац
на
њене
пуначке
уснице
.
Сад
збогом
,
пазите
добро
,
шта
радите
и
не
верујте
овде
никоме
ништа
.
Ако
увребам
прилику
,
опет
ћу
вас
посетити
...
При
тим
речима
девојка
још
једном
загрли
и
пољуби
несрећно
девојче
,
па
брзо
излети
из
собе
.
XXXИИ
.
Ко
је
била
ова
нежна
девојка
и
како
је
могла
допасти
у
оваку
ужасну
кућу
?
...
Борба
за
опстанак
често
је
пута
тако
и
огорчена
и
ужасна
,
да
се
понеки
људи
лаћају
најпрљавијих
и
најнеморалнијих
срестава
.
Тада
неки
тако
огрезну
у
неваљалству
,
да
им
то
пређе
у
крв
,
и
,
онда
,
постају
прави
злочинци
.
Али
има
људи
,
који
и
не
знају
,
шта
је
борба
за
опстанак
,
јер
су
одрасли
у
богаству
и
сваку
жељу
задовољавали
.
Међу
овима
има
их
подоста
,
који
,
у
својој
охолости
,
чине
најнечаснија
и
најнеморалнија
дела
,
па
то
,
најзад
,
и
њима
пређе
у
крв
.
Ти
су
људи
или
рђаво
васпитани
,
или
су
неваљалу
природу
посисали
с
мајчиним
млеком
,
или
од
оца
наследили
.
Као
што
има
од
природе
даровитих
људи
,
тако
исто
има
развратника
и
злочинаца
.
Васпитање
може
,
често
,
да
заглади
покварену
душу
,
али
,
чим
се
укаже
прилика
,
она
се
опет
испољава
.
Тако
,
један
развратник
,
помоћу
једне
покварене
жене
,
упропастио
је
г-ђицу
Аделу
Фишерову
—
тако
се
звала
Линкина
пријатељица
—
ћерку
Јосифа
Фишера
,
чиновника
једне
банке
у
Бечу
.
Он
је
седео
у
Ландштрасе
бр
.
37
,
а
кћи
му
ишла
у
Вишу
Женску
Школу
,
па
,
пошто
је
имала
прекрасан
глас
,
давао
је
једној
учитељици
певања
у
Шпиглгасе
,
близу
Грабена
.
Адела
је
у
певању
јако
напредовала
,
а
,
како
је
била
врло
лепа
и
интелигентна
,
имала
би
,
да
је
и
конзерваторијум
свршила
,
сјајну
каријеру
.
Идући
у
вече
кући
,
преко
Грабена
,
ишао
је
за
њом
често
Леополд
Вагнер
,
син
рентијера
Вагнера
,
коме
се
Адела
допадала
,
па
је
хтео
пошто
по
то
да
се
с
њом
упозна
.
Он
ју
је
неколико
пута
поздрављао
и
ословио
,
али
Адела
беше
васпитано
девојче
,
(
а
беше
јој
тек
петнаеста
година
)
па
на
то
није
обраћала
пажњу
,
већ
даље
ишла
својим
путем
.
Једнога
дана
с
њом
се
упозна
једна
средовечна
жена
,
која
је
за
њом
дуго
ишла
,
те
мало
данас
,
мало
сутра
,
толико
задобије
њено
поверење
,
да
је
домами
и
у
свој
стан
,
који
се
налазио
близу
Грабена
.
Ту
је
употребила
сва
средства
,
колаче
,
па
чак
и
најјаче
вино
,
са
разним
додацима
за
спавање
,
и
кад
ју
је
од
једне
чаше
опила
и
успавала
,
онда
је
зовнула
Леополда
Вагнера
,
за
чиј
је
рачун
и
вребала
Аделу
,
те
је
несрећно
девојче
обесчастио
.
Она
се
отимала
,
колико
је
,
онако
сањива
и
опијена
,
могла
,
али
вино
и
прашак
беху
јаки
,
те
буде
савладана
.
Кад
се
сасвим
прибрала
и
видела
,
шта
је
с
њом
било
,
није
смела
ићи
родитељима
на
очи
,
него
је
лутала
по
вароши
,
где
је
,
ноћу
,
нађе
један
трговац
с
девојкама
,
домами
кући
,
ту
,
под
разним
изговорима
,
задржи
неколико
дана
,
а
,
затим
,
прода
у
једну
проститутску
радњу
у
Темишвару
.
Из
Темишвара
буде
продана
у
Загреб
,
а
оданде
доведу
је
у
Београд
,
у
Прокин
завод
.
Она
се
горко
напатила
,
бегала
је
често
из
речених
завода
и
хватана
,
често
због
тога
бијена
,
јер
је
непрестано
чезнула
за
кућом
.
Кад
је
видела
Линку
,
нешто
ју
је
вукло
,
да
несрећном
детету
помогне
,
па
макар
поново
била
испребијана
,
—
—
После
кратког
времена
уђе
код
Линке
у
собу
г-ђа
Прокиница
,
са
још
две
старије
девојке
.
Ове
беху
око
својих
26
година
,
па
,
и
ако
нису
биле
ружне
,
беху
доста
одвратне
.
Нарочито
је
одбијало
човека
њихово
изазивачко
и
глупо
понашање
.
На
себи
су
имале
лак
и
веома
деколтован
ампир
,
без
рукава
.
Оне
приђу
Линки
,
рукују
се
с
њом
и
обе
упитају
:
—
А
,
то
је
наша
нова
гошћа
!
Линка
је
ћутала
,
а
госпођа
је
погледа
оштро
.
—
Зар
ти
не
умеш
да
одговориш
?
рекне
јој
осорљиво
.
Гледајте
,
да
је
одобровољите
,
рекне
затим
оним
двема
,
а
ја
имам
посла
код
Проке
.
Ове
почну
дете
испитивати
,
ко
је
,
одакле
је
,
где
су
је
нашли
,
и
кад
је
овамо
донета
.
Линка
се
сети
савета
Аделиног
,
па
се
показиваше
мирна
и
поверљива
.
Она
им
,
на
њихово
наваљивање
,
исприча
,
шта
се
с
њом
десило
,
како
је
домамљена
у
кућу
код
