zboromstotnikov
in
višjih
častnikov
.
Azbad
je
potegnil
izza
pasa
zvito
listino
,
jo
razmotal
in
z
neizmerno
mogočnim
pogledom
ošinil
zbor
pred
seboj
.
Hotel
je
,
da
mu
bero
iz
oči
,
v
čigavem
imenu
bo
govoril
.
»
V
imenu
despota
,
zmagalca
narodov
,
imperatorja
zemlje
in
morja
...
«
Vsem
je
zamrgolelo
po
životu
.
Eni
so
se
prestrašili
,
drugi
razveselili
.
Jasno
je
bilo
,
da
carski
reskript
razglasi
vojsko
in
odhod
.
Zato
strah
tistih
,
ki
se
jim
je
–
gizdalinom
–
prilegalo
bizantinsko
življenje
,
in
veselje
tistih
,
ki
so
si
želeli
boja
in
ropa
v
tujih
deželah
.
»
Vsemogočni
despot
je
obljubil
po
zmagi
nad
Vandali
sijajno
mesto
v
svoji
vojski
tistemu
,
ki
bo
prvi
mojster
lokostrelec
v
hipodromu
.
«
Častniki
so
se
ozrli
na
Iztoka
.
Njemu
pa
se
je
zgrozilo
pred
očmi
.
Če
ga
je
carica
zatožila
,
da
zavaja
poštene
dvorjanke
–
in
ga
v
trenutku
zgrabijo
in
obsodijo
...
Oklenil
se
je
trdno
ročnika
na
težkem
meču
.
»
Znano
vam
je
,
kdo
je
bil
tedaj
zmagalec
!
«
Azbad
je
obmolknil
in
gledal
na
častnike
.
Ti
so
v
en
glas
vzkliknili
:
»
Mnoga
leta
Iztoku
!
«
»
In
kakor
je
oseba
despota
sveta
,
tako
je
sveta
njegova
obljuba
.
Ni
bila
obljubljena
čast
centurija
zmagalcu
,
toda
ker
je
bil
barbar
in
neuk
vojne
,
se
ni
mogla
izpolniti
obljuba
.
Sedaj
se
je
izkazal
dobrega
vojaka
,
dobrega
poveljnika
in
danes
se
izpolnjuje
sveta
carska
obljuba
:
Iztok
,
ki
se
poslej
ne
nazivlje
več
barbarski
,
temveč
po
naše
Orion
,
je
od
danes
magister
péditum
!
«
Častniki
so
za
trenutek
onemeli
,
nato
so
vsi
po
vrsti
čestitali
Iztoku
in
mu
izkazali
vojaške
časti
.
Azbad
sam
ga
je
pozdravil
,
vzel
zlatega
orla
,
znamenje
magistra
péditum
,
in
mu
ga
obesil
na
prsi
.
Ko
je
razglasil
še
nekaj
povelj
,
je
velel
Iztoku
,
da
takoj
nocoj
nastopi
častno
službo
;
poveril
mu
je
nadzorstvo
straž
v
vojašnici
,
v
pentapirgu
in
v
carski
palači
.
Nato
je
Azbad
odjezdil
v
mesto
.
Takoj
za
njim
je
zasedel
konja
Iztok
in
hitel
k
Ireni
.
Njegovo
srce
je
vriskalo
,
zakaj
prepričan
je
bil
,
da
se
je
Epafrodit
varal
.
Carica
je
držala
besedo
in
s
tem
dostojanstvom
mu
je
posula
pot
za
beg
kakor
z
rožami
.
Ko
je
razgrnil
doma
plašč
in
pokazal
Ireni
in
Epafroditu
zlatega
orla
na
prsih
,
se
je
Irena
vzradovala
,
Grku
pa
se
je
zmračilo
čelo
.
Šel
je
v
peristil
,
gledal
dolgo
v
šumeči
vodomet
,
udaril
nato
z
nogo
ob
mozaik
in
vzkliknil
:
»
Če
mi
dá
carica
čoln
biserov
ali
nimb
z
glave
,
Epafrodit
ji
ne
zaupa
in
ne
verjame
!
«
Odkar
je
Iztok
raztrgal
Teodori
mreže
,
v
katere
ga
je
hotela
zaplesti
njena
sla
,
je
bila
kakor
od
besnosti
na
pol
blazna
.
Večerov
ni
prirejala
,
častniki
,
senatorji
in
patriciji
so
čakali
dneve
in
dneve
pred
njenimi
vrati
,
toda
pričakali
niso
srečne
ure
,
da
bi
smeli
pred
despojno
.
Edini
Azbad
je
zahajal
vsak
dan
k
njej
.
Zakaj
on
je
moral
biti
sedaj
njen
zaupnik
,
njena
desna
roka
za
kruto
maščevanje
.
Ko
je
spodletel
napad
na
Ireno
,
je
še
isto
noč
sporočil
Azbad
v
despojnine
dvore
,
kako
se
je
izjalovila
zlobna
nakana
.
Tedaj
je
Teodora
v
srdu
vzkliknila
,
da
je
zadonelo
po
slonokoščeni
sobi
:
»
Epafrodit
,
pomni
,
kdaj
si
prečrtal
račune
despojni
!
«
Poslej
ni
bilo
več
milosti
v
njeni
duši
,
ki
je
vrela
kakor
vulkan
,
da
bi
pogoltnila
vse
tri
v
divjem
maščevanju
.
Predobro
je
vedela
,
da
bi
barbar
Iztok
ne
bil
toliko
previden
,
da
bi
jemal
s
seboj
sužnje
za
spremstvo
.
In
on
sužnjev
nima
.
Torej
je
vmes
roka
lokavega
Grka
,
starega
lisjaka
.
Sedaj
mora
tudi
ta
občutiti
,
kako
se
maščuje
despojna
zemlje
in
morja
.
Zamišljena
je
hodila
po
dvoranah
,
posedala
sama
,
bila
zlovoljna
,
da
je
zbadala
z
zlatimi
iglami
sužnje
,
ki
ji
niso
mogli
ustreči
z
največjo
pozornostjo
in
vdanostjo
.
Pomislila
je
najprej
,
kaj
ko
bi
Iztok
,
naščuvan
od
Epafrodita
,
mislil
na
beg
.
Njemu
velja
prvo
maščevanje
,
zato
ga
je
treba
varati
in
se
potajiti
.
Ponaredila
je
sama
carski
ukaz
,
s
katerim
ga
je
odlikovala
in
dvignila
do
magistra
péditum
.
Da
bi
ji
utekla
Irena
,
se
ni
prida
bala
.
Menišič
je
preveč
preprost
,
si
je
mislila
,
utekel
je
po
sreči
Azbadu
;
pride
že
čas
,
ko
jo
odvede
ta
strastni
kragulj
ter
ji
izkljuje
tisto
pobožno
rdečico
z
lic
in
izpije
tiste
nedolžne
oči
.
Toliko
bolj
jo
je
mučil
Epafrodit
.
Ves
Bizanc
ga
je
poznal
,
čislal
ga
je
dvor
.
Upravda
mu
je
bil
hvaležen
,
ker
ni
skopušil
z
zlatom
,
kadar
se
je
napravljala
armada
na
vojsko
.
Za
tega
je
treba
izmisliti
duhovit
načrt
,
da
ga
uniči
.
Po
zabavi
in
razkošju
hrepeneča
ženska
se
je
odrekla
vsemu
veselju
,
da
je
mogla
snovati
in
kovati
načrte
.
Za
Epafroditovo
pogibel
je
bilo
treba
kakor
koli
že
pridobiti
Upravdo
.
Ure
so
ginile
,
despojna
je
posedala
po
kipečih
blazinah
,
zrla
ponoči
na
zvezde
,
kakor
bi
v
njih
hotela
razbrati
duhovito
misel
.
Klicala
je
vražarice
,
da
so
ji
prerokovale
;
vse
so
ji
govorile
o
prozornih
kapljicah
,
ki
brez
sledu
poženejo
dušo
iz
telesa
.
Mislila
je
nazadnje
,
da
ne
pojde
drugače
,
kakor
da
podkupi
kakega
sužnja
,
ki
bi
zavdal
Epafroditu
.
Toda
s
to
mislijo
se
ni
mogla
sprijazniti
.
Z
drobno
pestjo
si
je
trkala
na
čelo
in
klela
svojo
mater
,
da
ji
je
kar
nenadoma
odrekla
pomoč
.
Slednjič
pa
ji
je
zažarelo
,
prav
tisto
popoldne
,
ko
ji
je
prišel
poročat
Azbad
,
da
je
Iztok
–
Orion
–
neizmerno
vesel
odlikovanja
in
da
ni
misliti
na
beg
.
»
Ukrenil
sem
pa
,
«
je
dostavil
,
»
da
bo
še
nocoj
tukaj
!
«
Pokazal
je
s
prstom
navzdol
,
kjer
so
bile
pod
palačo
večne
ječe
,
pripravljene
z
vso
grozoto
za
tiste
,
ki
so
zaigrali
njeno
milost
.
»
Izvedi
varno
,
brez
hrupa
!
Dobodi
zanesljive
ljudi
!
Ko
se
stvar
izvrši
,
pošlji
na
vse
kraje
tekače
,
češ
naj
ulové
ubeglega
Slovena
!
Pojdi
!
«
Azbad
se
je
čudil
Teodori
,
ker
je
bila
nenavadno
dobre
volje
.
Ko
se
je
sklonil
,
da
bi
ji
poljubil
nogo
,
ga
ni
utegnila
čakati
,
temveč
je
ponovila
:
»
Pojdi
,
izvedi
varno
!
Nagradim
te
!
«
Hitro
je
izginila
iz
sobe
in
se
napravila
skozi
dvorane
k
Upravdi
.
Justinijan
je
slonel
sam
na
trdem
stolu
pred
mizo
,
na
kateri
so
bili
kupi
sodnih
aktov
.
Premišljal
je
zapletene
pravde
in
pisal
sam
razsodbe
na
listine
.
Ko
je
vstopila
Teodora
,
se
je
vidno
razveselil
.
Vstal
je
in
hitel
k
njej
ter
jo
iskreno
objel
.
Ali
odstopil
je
naglo
in
ji
zrl
z
vprašujočim
pogledom
v
utrujeno
lice
.
»
Kaj
se
je
zgodilo
moji
edini
,
vsesveti
,
da
je
njeno
lice
otožno
,
da
ginejo
rože
življenja
?
«
Teodora
se
je
stisnila
k
njemu
,
mu
rahlo
položila
roke
krog
vratu
in
rekla
:
»
Če
trpiš
ti
,
despot
,
ali
naj
se
raduje
ta
,
ki
edina
čuti
s
teboj
.
Odkar
sem
brala
žalost
na
tvojem
obrazu
,
ker
nisi
mogel
ogrniti
v
svilo
stanu
svoje
zveste
Teodore
,
se
je
zagrizla
žalost
v
mojo
dušo
in
nisem
spala
,
nisem
se
veselila
,
dokler
mi
ni
sveta
Modrost
razsvetlila
duše
!
«
»
O
ti
predobra
,
ti
edina
!
«
Justinijan
jo
je
vnovič
objel
in
iskreno
poljubil
.
»
Govori
,
despojna
!
Vem
,
da
je
velika
tvoja
misel
,
ki
ti
jo
je
vdihnila
božja
Modrost
«
–
ozrl
se
je
hvaležno
skozi
okno
proti
cerkvi
svete
Sofije
–
»
in
despot
jo
izvede
,
da
se
je
vzraduje
nebo
in
jo
zablagruje
zemlja
.
«
Sedla
sta
nato
na
preprost
divan
iz
perzijskega
usnja
.
Teodora
je
nadaljevala
:
»
Ali
se
ne
zdi
despotu
prav
in
pravično
,
da
s
svilo
,
ki
jo
je
ustvaril
Bog
za
tiste
,
ki
jih
je
odločil
na
zemlji
za
svoje
namestnike
,
vladarje
narodov
,
trgujejo
in
gospodarijo
le
ti
sami
,
ne
pa
umazano
,
nizko
ljudstvo
sleparskih
trgovcev
?
Ali
se
ti
ne
zdi
,
despot
,
to
prav
in
pravično
?
«
»
Velika
in
pravična
je
tvoja
misel
,
despojna
!
Govori
!
«
»
Zato
naj
napiše
roka
pravičnega
despota
,
največjega
ljubitelja
pravice
in
zakonov
,
kar
jih
je
poznala
zemlja
in
jih
še
spozna
do
sodnega
dne
,
naj
napiše
tvoja
roka
zakon
,
po
katerem
bodi
svila
monopol
,
edina
last
in
pravica
despota
,
za
katerega
je
ustvarjena
!
«
»
Božje
usmiljenje
je
neizmerno
,
da
mi
je
dalo
tako
despojno
.
Vse
moje
misli
so
omagale
pred
prazno
blagajno
,
viri
usihajo
in
moje
stavbe
bi
skoraj
obnemogle
.
In
ob
tej
uri
prideš
,
despojna
,
božji
dan
te
je
privedel
,
ena
beseda
,
ena
misel
,
vse
je
rešeno
.
Tvoj
suženj
bi
moral
biti
,
ker
nisem
zasledil
reke
bogastva
,
ki
se
zlije
v
državno
blagajno
.
«
Sloki
despot
je
zdrsnil
na
kolena
pred
Teodoro
in
objemal
njene
noge
in
poljubljal
tanki
bisus
na
njenem
telesu
.
»
Ker
pa
so
trgovci
vsi
sleparji
,
krivičniki
,
ne
izda
in
ne
proda
gotovo
nihče
vse
svile
pravični
državi
.
Zato
bo
treba
preiskav
;
zoprniki
svetega
zakona
se
postavijo
pred
sodbo
in
kot
krivičnikom
se
jim
zapleni
bogastvo
,
da
se
z
njim
okoristi
despot
,
ki
osrečuje
narode
!
«
»
Neizmerna
je
tvoja
modrost
,
«
je
jecljal
Upravda
,
ki
je
bil
resnično
očaran
od
misli
,
katero
mu
je
nasvetovala
duhovita
Teodora
.
»
Takoj
izpolnim
tvojo
misel
,
v
jutro
se
razglasi
novi
zakon
.
Nocoj
priredim
pir
in
povabim
v
gosti
ves
dvor
,
da
dostojno
proslavimo
najmodrejšo
na
zemlji
!
«
Ko
se
je
Teodora
vračala
od
Justinijana
,
je
kipelo
po
njenih
žilah
.
»
Ha
,
Epafrodite
,
ne
boš
več
dolgo
imel
lepe
vile
.
Po
tvoji
svili
bo
poležkavala
Teodora
in
drago
tkanino
bo
teptala
moja
noga
,
ti
pa
pojdeš
v
ječo
,
na
kamen
,
na
gola
tla
,
da
boš
premišljal
do
konca
,
kako
si
ponagajal
despojni
!
«
Medtem
so
v
Epafroditovi
vili
uživala
srečo
tri
srca
:
Irena
se
je
okrepila
od
strahu
,
iskreno
je
govorila
Iztoku
o
Resnici
,
o
Kristu
,
ki
rešuje
pravične
in
kaznuje
grešnike
.
Zamamljen
je
sedel
ob
njej
Iztok
.
Njena
govorica
mu
je
bila
glas
slavca
,
v
njenih
gorkih
pogledih
je
sanjal
o
svoji
lepi
domovini
,
h
kateri
se
vrne
in
jo
osreči
.
Epafroditova
mrzla
trgovska
duša
se
je
ogrevala
in
začutil
je
vso
praznoto
svojega
življenja
,
ki
se
mu
je
zdelo
nenadoma
sila
dolgočasno
in
brezpomembno
.
Ni
doživel
ure
,
da
bi
ga
gladila
po
trudnem
in
vročem
čelu
taka
zvesta
in
vdana
roka
,
kakor
je
Irenina
.
In
sedaj
je
večer
življenja
pred
durmi
.
Lahko
si
postelje
z
zlatom
,
lahko
se
ogrne
s
svilo
.
Kako
mrzlo
je
zlato
,
kako
hladna
je
svila
!
Pogrešil
je
na
mah
tisto
,
kar
daje
človeškemu
življenju
slaj
,
uteho
,
smoter
v
boju
,
pogrešil
je
srcá
,
ki
bi
ga
iskreno
ljubilo
.
Zato
je
sklenil
,
da
zastavi
vse
,
samo
da
poda
tema
dvema
varovancema
tisto
,
česar
sam
sebi
ni
mogel
več
dati
,
kar
je
bilo
zanj
izgubljeni
raj
.
Na
véčer
se
je
moral
Iztok
posloviti
;
šel
je
nadzorovat
straže
.
Obljubil
je
,
da
se
oglasi
,
ko
se
vrne
iz
vojašnice
,
ko
opravi
v
pentapirgu
,
in
da
kar
najhitreje
opravi
v
palači
,
da
čim
dalje
prebije
ob
Ireni
.
Do
vrat
ga
je
spremil
Epafrodit
in
ga
svaril
.
»
Obleci
močan
oklep
,
Iztoče
.
Ogibaj
se
sumljivih
senc
,
pripaši
najostrejši
meč
,
povem
ti
,
da
tudi
zlatemu
orlu
ne
zaupam
.
«
Iztok
ga
je
slušal
in
storil
,
kakor
mu
je
svetoval
.
Toda
odšel
je
brezskrbno
.
Zakaj
prepričan
je
bil
,
da
ga
ni
med
moštvom
,
ki
bi
dvignil
zoper
njega
orožje
.
Zavratnih
napadalcev
se
ni
plašil
.
Zaupal
je
konju
,
še
bolj
pa
svojemu
meču
.
Ko
se
je
dodobra
zmračilo
,
je
premagal
Ireno
spanec
in
Epafrodit
je
ukazal
mir
krog
in
krog
po
vili.
Sam
je
hodil
po
peristilu
in
snoval
načrte
za
beg
.
Precej
temna
noč
se
je
razgrnila
na
Bizanc
.
Vodomet
v
peristilu
se
je
svetil
kakor
sivkasta
nitka
.
Ko
bi
ga
ne
izdajalo
šumenje
,
bi
ga
nihčè
ne
opazil
.
Tedaj
se
priglasi
nenadoma
Spiridion
.
Epafrodit
se
je
prestrašil
in
razveselil
zaeno
.
»
Vedi
me
,
gospod
,
v
najskrivnejšo
sobo
.
Za
glavo
gre
,
za
glavo
!
«
Hitro
sta
izginila
za
debelimi
zastori
v
skrito
celico
.
»
Govori
,
Spiridion
!
Kaj
prinašaš
?
«
»
Novice
zate
,
Epafrodit
!
Toda
pomni
,
da
zaigram
nocoj
glavo
!
In
vendar
sem
prišel
,
ker
te
cenim
kakor
samega
drugega
despota
.
«
»
Ne
išči
ovinkov
!
Povej
naravnost
!
«
»
Nova
postava
se
razglasi
jutri
,
ves
dvor
jo
že
ve
in
pir
se
pripravlja
,
ker
jo
je
zamislila
despojna
.
Velikanski
pir
v
njeno
slavo
!
«
»
No
,
in
kako
se
glasi
nova
postava
?
«
»
Svila
–
monopol
–
od
jutri
dalje
,
monopol
,
gospod
!
Ah
,
in
ti
imaš
svile
,
vem
,
da
je
imaš
.
Sedaj
veš
vse
–
toda
moja
glava
–
če
jo
izgubim
.
«
Epafrodit
ni
izpremenil
ne
ene
črte
na
obrazu
.
»
Hvala
za
poročilo
.
Ne
koristi
mi
mnogo
,
svila
je
do
malega
razprodana
,
barka
z
novo
je
še
na
valovih
.
Ali
nagradim
te
.
Počakaj
!
«
Ko
se
je
trgovec
vrnil
,
se
je
pošibila
Spiridionova
roka
pod
težo
mošnje
,
napolnjene
s
statéri
in
bizantinci
.
»
Ni
vredno
tvoje
poročilo
te
cene
.
Toda
sprejmi
,
da
mi
v
bodoče
sporočiš
vse
,
kar
bi
zvedel
o
Iztoku
in
Ireni
.
Zato
te
nagrajam
.
«
Evnuh
je
sveto
prisegal
,
da
se
izneveri
sami
despojni
,
če
bi
bilo
treba
ustreči
njemu
.
Krčevito
je
stisnil
denar
k
prsim
in
se
prihuljeno
in
plašno
izmuzal
skozi
peristil
,
kjer
se
je
zavil
v
temno
,
oguljeno
haljo
revnega
sužnja
,
da
bi
ne
vzbudil
sumnje
z
lepo
obleko
.
»
Tako
,
haha
,
si
že
začela
streljati
name
,
vlačuga
!
Monopol
–
svila
–
to
se
pravi
,
smrt
Epafroditu
,
ki
ima
tega
blaga
dosti
.
In
ti
bi
rada
,
da
bi
pretezala
svoje
od
greha
trudne
ude
po
mehki
indijski
tkanini
.
Ho
,
na
boj
!
Sprejmem
ga
,
tudi
od
tebe
ga
sprejmem
.
Morda
me
ugonobiš
!
Toda
prej
pogoltnejo
morski
valovi
vso
svilo
,
kakor
je
za
dlan
pride
v
tvojo
last
.
Ne
boš
!
«
Epafrodit
je
hodil
po
mozaičnem
tlaku
in
polglasno
mrmral
in
klel
Teodoro
ter
si
jasno
zamislil
načrt
,
ki
ga
izvede
še
to
noč
,
da
carski
vohuni
ne
dobijo
koščka
svile
pri
njem
.
Suženj
mu
je
zopet
priglasil
nekoga
,
ki
da
hoče
govoriti
z
njim
.
Jezen
je
velel
,
naj
vstopi
.
Sredi
belih
stebrov
je
zdrsnila
suženjska
obleka
z
majhne
,
drobne
postave
;
kljub
noči
je
Epafrodit
spoznal
žensko
.
»
Kaj
želiš
?
«
je
vprašal
resno
.
»
Cirila
sem
!
«
Sužnja
je
pokleknila
predenj
in
si
prekrižala
roke
na
prsih
.
»
Kaj
je
?
Ali
kaj
govore
o
Ireni
?
«
»
Nihče
ni
vprašal
doslej
!
Toda
nocoj
bo
zbran
ves
dvor
in
Ireno
je
despojna
posebej
povabila
.
Kako
naj
ostane
še
skrivnost
?
«
»
Bolnika
ne
bo
nihčè
silil
na
pir
!
«
»
Če
pošlje
despojna
koga
v
sobo
?
Če
pride
sama
?
«
»
Zapri
,
sedi
pri
durih
in
reci
,
da
ne
sme
nihče
do
nje
.
Miru
potrebuje
!
«
»
Hočem
,
gospod
,
toda
bojim
se
.
S
silo
vdro
.
«
»
Če
se
to
zgodi
,
pribeži
takoj
sem
.
Sedaj
pojdi
,
naglo
!
«
Ko
je
odšla
,
takisto
zavita
v
obleko
sužnja
,
je
hodil
Epafrodit
še
urneje
po
peristilu
.
»
Začelo
se
je
.
Drama
se
zapleta
.
Če
me
za
trenutek
zapusti
pamet
,
smo
izgubljeni
!
«
Pozval
je
Melhiora
.
»
Pojdi
v
tkalnico
,
vse
statve
naj
se
ustavijo
in
razdro
.
Vsak
košček
svile
znosite
na
barko
;
izberi
najboljše
sužnje
in
zanesljive
mornarje
.
Opolnoči
morajo
biti
vse
zakladnice
za
svilo
prazne
in
barka
naj
takoj
odrine
.
Na
otoku
Kiju
naj
čaka
nadaljnjih
povelj
;
prinese
jih
brza
jadrnica
.
Vzemite
s
seboj
dosti
orožja
–
ti
greš
namreč
z
barko
–
odpeljite
se
tiho
,
brez
signalov
.
Pojdi
!
«
Melhior
je
strmel
,
da
mu
je
Epafrodit
moral
ponoviti
povelje
.
In
takoj
so
se
zganile
stotere
roké
,
brez
govora
,
brez
šuma
je
ginila
svila
iz
skladišča
in
težki
zavoji
so
tonili
v
globokem
trebuhu
močne
ladje
.
Epafrodit
je
šel
nato
pregledovat
izpiske
iz
računov
;
črtal
je
vso
svilo
iz
njih
in
sestavil
kupno
pogodbo
o
dveh
ostalih
ladjah
,
izvzemši
jadrnico
,
o
blagu
in
o
vsem
,
kar
je
menil
prodati
.
Postavil
je
nizke
cene
,
pregledal
še
enkrat
in
potem
spravil
listino
ter
se
škodoželjno
smejal
.
Polnoč
se
je
bližala
,
Iztok
se
je
vrnil
že
drugič
v
njegov
dvor
ter
se
pomudil
za
trenutek
pri
Ireni
.
Opolnoči
je
moral
v
palačo
.
Ko
je
poljubil
v
slovo
Ireno
,
se
ga
je
silno
oklenila
in
zajokala
.
»
Ne
jokaj
!
Preden
zažari
jutro
,
se
vrnem
!
«
»
Bojim
se
zate
,
Iztok
!
Strašna
slutnja
se
me
je
polastila
.
Zadene
te
zlo
!
Beživa
!
«
Pri
teh
besedah
je
vstopil
Epafrodit
.
Slišal
je
Ireno
,
ko
je
rekla
:
»
Beživa
!
«
»
Ne
moreta
še
,
otroka
,
ne
moreta
bežati
.
Zaupajta
meni
!
Če
vaju
pokopljejo
na
dnu
Propontide
,
otme
vaju
Epafrodit
!
«
Iztok
je
moral
oditi
,
za
njim
so
zrle
Irenine
objokane
oči
,
vse
polne
strahu
in
groze
.
Iztok
se
je
proseče
oziral
na
Epafrodita
,
kakor
bi
govoril
:
»
Váruj
jo
,
čuvaj
golobico
in
jo
tolaži
!
«
Dragocena
zavesa
se
je
tiho
in
rahlo
strnila
nad
vhodom
,
kjer
je
bivala
v
bajni
sobi
Irena
.
Njeni
hrepeneči
pogledi
so
obviseli
na
zastoru
,
njene
misli
pa
so
odšle
za
Iztokom
v
carsko
palačo
.
Čutila
je
,
da
je
trudna
;
vtisi
ene
noči
in
enega
dne
so
bili
tako
mogočni
,
polni
smrtne
groze
in
blagoslovljene
radosti
,
strahu
in
upanja
,
da
je
kmalu
naslonila
trudno
glavo
na
svileno
blazino
.
Težke
trepalnice
so
se
strnile
,
vijolična
luč
iz
dragocene
svetilke
je
razprostrla
nad
njo
tihi
obok
jasne
noči
,
roka
ji
je
zdrsnila
ob
telesu
.
Krog
ustnic
je
zaigral
nasmeh
,
zasanjala
je
o
lepoti
prihodnjih
dni
.
Epafroditu
se
je
stožilo
.
Njegove
drobne
oči
so
žarele
,
s
čela
niso
niti
za
trenutek
izginile
važne
,
ostre
poteze
,
ki
so
se
krožile
nad
sivimi
obrvmi
kakor
razprostrti
krili
čuvajočega
orla
.
Ko
je
Iztok
odhajal
,
ga
je
Epafrodit
spremil
do
vrat
na
dvorišču
in
mu
resno
ponavljal
:
»
Váruj
se
sumljivih
senc
!
Roka
naj
počiva
neprestano
na
ročniku
meča
!
Teodora
je
v
zvezi
s
samim
satanom
!
Resnica
,
Iztok
!
Ves
Bizanc
trdi
tako
!
«
Ko
je
suženj
zapahnil
vrata
,
je
Epafrodit
šel
v
vilo
,
omotal
glavo
z
gorko
,
volneno
ruto
,
zavil
telo
v
siv
plašč
iz
velblodje
volne
,
poklical
šest
sužnjev
in
se
napotil
opolnoči
na
vrt
proti
oljčnemu
gaju
.
Brez
glasu
,
brez
ropota
so
tiho
zašumela
vesla
in
čoln
je
zdrknil
bliskovito
po
vodi
.
Krmilce
je
vodil
sam
Epafrodit
.
Rilec
čolna
,
na
katerem
je
sedel
Pozejdon
z
dvignjenim
trizobom
,
je
nastavil
naravnost
od
brega
v
Propontido
,
kjer
je
kakor
velika
,
črna
groblja
počivala
njegova
zasidrana
ladja
.
»
Stoj
!
«
je
velel
Epafrodit
rezko
,
šepetaje
.
Šest
vesel
se
je
zarezalo
v
morje
,
da
se
je
stresel
čolniček
in
se
komaj
vidno
še
gibal
.
Vtem
je
že
rahlo
trčil
ob
bok
velike
ladje
.
Z
gibčnostjo
mladega
mornarja
je
splezal
stari
trgovec
po
lestvi
,
ki
je
bila
spuščena
do
vode
.
Na
krovu
ga
je
čakal
Melhior
.
Podal
je
gospodu
roko
s
krova
in
ga
dvignil
k
sebi
.
»
Vse
dovršeno
?
«
»
Vse
,
prejasnost
!
«
»
Brez
nesreče
?
«
»
Enemu
sužnju
je
zvilo
nogo
!
«
»
Nič
ne
de
.
Ali
sedijo
veslači
na
klopcah
?
«
»
Vsi
čakajo
udarca
,
da
spusté
vesla
v
morje
.
«
»
Sidra
še
nisi
dvignil
?
«
»
Ne
še
,
gospod
!
«
»
Prav
.
Ná
pismo
do
trgovca
Timoteja
v
Kiju
.
Prodaj
svilo
po
vsaki
ceni
,
prodaj
brod
in
sužnje
.
Ne
čakaj
jadrnice
,
kakor
sem
ti
naročil
.
Ko
opraviš
,
poišči
ladjo
in
se
pripelji
v
Atene
.
Za
mojo
vilo
veš
.
Tam
me
čakaj
.
Pazi
na
denar
!
Smeš
obdržati
osem
najboljših
in
najmočnejših
sužnjev
,
da
varno
prinesete
vsoto
do
mene
v
Atene
.
Razumel
?
«
»
Vse
,
gospod
!
«
Melhior
je
potrdil
naročilo
z
vdanostjo
in
se
mu
globoko
poklonil
.
Toda
razumeti
ni
mogel
,
kaj
se
godi
z
Epafroditom
.
—
Prodaj
po
vsaki
ceni
,
mu
je
rekel
.
Da
bi
on
prodajal
,
Epafrodit
,
po
vsaki
ceni
?
Ne
,
ni
ga
razumel
.
Da
bi
bilo
v
trgovčevih
očeh
teh
mrzlo
suhih
sklepov
,
da
mu
ni
sevala
z
lica
razboritost
in
važnost
,
bi
mislil
Melhior
,
da
je
zblaznel
.
»
Vozite
varno
in
srečno
!
Rahlo
vleče
vzhodnik
.
Takoj
lahko
napnete
jadra
!
Kristov
blagoslov
naj
tolaži
viharje
!
«
Epafrodit
je
dvignil
roko
,
kakor
bi
blagoslavljal
barko
in
bogastvo
,
ki
je
bilo
skrito
v
njenem
mračnem
trupu
.
Samo
hip
,
kakor
blisk
ga
je
pretreslo
,
ko
se
je
trgalo
od
njegovega
srca
tisto
,
kar
je
ljubil
vse
življenje
.
Ali
samo
za
hip
.
Plamen
sovraštva
do
Teodore
,
ogenj
hrepenenja
,
da
bi
jo
zmagal
,
da
bi
iztrgal
njeni
roki
plen
,
je
použil
vso
strast
,
s
katero
je
visel
na
vsakem
statéru
svojega
s
toliko
skrbmi
nakopičenega
bogastva
.
Popel
se
je
urno
preko
ograje
,
senca
je
zdrsnila
po
lestvi
in
v
trenutku
so
izginili
Melhioru
obrisi
čolnička
v
morsko
noč
.
Epafrodit
je
še
čul
temni
zvok
kladiva
,
ki
je
udarilo
povelje
veslačem
:
V
morje
z
vesli
!
Črna
groblja
se
je
zganila
in
ladja
je
odplula
.
Še
enkrat
jo
je
pogledal
Epafrodit
z
brega
,
še
enkrat
ga
je
pretreslo
–
in
velik
kos
njegovega
bogastva
je
izginil
v
nočnem
obzorju
.
Ko
se
je
vrnil
v
stanovanje
,
ni
mislil
na
počitek
.
Vedel
je
dobro
,
da
lahko
z
enim
zamujenim
trenutkom
zaigra
trojno
življenje
in
vse
lepo
bogastvo
.
Napisal
je
pismo
do
bogatega
žida
Abiatara
,
uglednega
mladega
trgovca
,
in
mu
velel
,
naj
se
še
tisto
noč
javi
pri
njem
.
Poslal
je
pismo
po
Numidi
,
hkrati
z
njim
nosilnico
,
zagrnjeno
s
težkimi
,
temnimi
zavesami
.
Ko
je
Epafrodit
čakal
Abiatara
,
je
legel
na
kipeče
svilene
blazine
,
da
je
njegovo
skromno
telo
kakor
utonilo
na
mehkem
ležišču
.
Svetilnik
je
svetlo
plapolal
.
Plamenčki
,
porojeni
iz
najboljšega
olja
,
so
visoko
jezikali
in
se
iztegali
preko
roba
pozlačenih
margaranovih
jabolk
.
Trgovec
je
ležal
z
namršenimi
obrvmi
in
gledal
živo
zdramljen
v
strop
.
Suhi
prsti
so
bobnali
po
čelu
,
za
katerim
je
snoval
suhoparno
mirno
načrte
.
Krog
tesno
stisnjenih
ustnic
mu
je
zaigral
vselej
nasmeh
,
kadar
je
v
mislih
dospel
do
nevarno
zamotanega
vozla
,
pa
ga
je
z
duhovito
lestjo
presekal
kakor
Aleksander
z
mečem
vozel
frigijskega
kralja
Gordija
.
Ko
je
zaslišal
zunaj
tihe
stopinje
in
vedel
,
da
se
bliža
Abiatar
,
ni
vstal
.
Ležé
ga
je
čakal
.
Abiatar
se
je
začudil
.
»
Mir
s
teboj
,
Epafrodit
!
«
»
In
mir
Kristov
tebi
,
Abiatar
!
«
»
Opolnoči
me
kličeš
,
pa
ležiš
,
kakor
bi
se
slastno
navečerjal
,
in
čakaš
prijatelja
,
da
vržeta
kocke
!
«
»
Vrževa
jih
,
Abiatar
.
Prerokujem
ti
pa
,
da
dobiček
odneseš
ti
!
«
Epafrodit
se
je
dvignil
.
»
Sedi
,
igro
takoj
začneva
!
«
»
Na
Mojzesa
,
da
te
ne
razumem
!
«
»
Razumel
me
boš
naglo
brez
Mojzesa
in
talmuda
,
samo
če
nisi
pustil
pri
lepi
Sari
svoje
pameti
!
«
»
Dobre
volje
si
,
Epafrodit
!
Ne
zamerim
ti
!
«
»
Poslušaj
!
Čas
beži
!
«
Obrnil
je
peščeno
uro
.
»
Druga
polnočna
straža
nastopi
.
Mudi
se
mi
!
—
Ti
,
Abiatar
,
si
mlad
,
čvrst
in
često
sem
občudoval
talent
,
ki
ga
kažeš
pri
kupčijah
.
Zato
te
čislam
,
zato
sem
te
klical
.
Ali
kupiš
od
mene
vilo
,
pristanišče
,
vrt
,
skratka
vse
,
razen
mene
.
Jaz
sem
ti
tako
staro
blago
,
čemu
bi
ti
bil
?
«
Abiatar
je
osupnil
.
Prej
je
bil
véroval
,
da
pojde
Teodora
v
puščavo
,
kakor
da
bi
prodal
Epafrodit
najboljšo
trgovsko
postojanko
v
Bizancu
.
»
Epafrodit
,
ne
šali
se
z
menoj
!
Do
polnoči
sem
delal
,
truden
sem
in
žal
bi
mi
bilo
noči
in
počitka
.
«
»
Ne
trapi
praznih
besed
!
Odgovori
!
«
»
Kupim
.
«
»
Tu
je
kupna
pogodba
in
cene
,
vse
do
pičice
natančno
!
Preberi
in
podpiši
,
če
si
zadovoljen
.
Če
nisi
,
povej
naglo
,
prodam
drugemu
!
«
Abiataru
je
zažarelo
bledo
lice
,
ko
je
razgrnil
pred
njim
Grk
širok
pergament
.
Poglobil
se
je
v
številke
in
nemirno
begal
od
vrste
do
vrste
.
Epafrodit
ga
ni
opazoval
.
Zagledal
se
je
v
drobni
sviž
,
ki
je
tekel
neslišno
v
peščeni
uri
.
»
Podpišem
!
«
Abiatar
je
bil
vzradoščen
,
ko
je
prebral
pogodbo
.
»
Kaj
pa
s
svilo
?
Imaš
jo
mnogo
,
a
v
pogodbi
je
ni
.
«
»
Niti
kosmiča
je
ni
pod
mojo
streho
.
Razprodana
.
«
»
A-a-a
,
«
je
strmel
Abiatar
.
»
Dobro
torej
,
podpiši
.
Toda
prej
mi
prisezi
na
vse
očake
,
na
oba
templja
in
na
grob
in
prah
Abrahamov
,
da
ne
zineš
besedice
o
tem
,
dokler
jaz
ne
izginem
od
tod
.
«
»
Skrivnosti
so
v
tebi
,
Epafrodit
.
«
»
Prisezi
!
«
»
Prisegam
!
«
»
Sedaj
podpiši
!
Toda
letnico
,
ki
je
še
ni
na
pogodbi
,
pomakneva
za
leto
dni
nazaj
!
«
Abiatar
se
je
zopet
začudil
.
»
Hitro
,
sicer
kupi
kdo
drug
!
«
Žid
je
podpisal
in
dostavil
za
leto
stárejši
datum
.
Nato
je
podpisal
Epafrodit
,
zvil
pergament
in
ga
spravil
.
Pred
žida
je
položil
prazen
kos
pápirusa
in
mu
narekoval
:
»
Epafroditu
,
prejasnemu
gospodu
!
Ker
se
preselim
sam
v
vilo
,
katero
sem
kupil
pred
letom
od
tebe
,
te
prosim
,
da
izvoli
tvoja
prejasnost
ukreniti
,
da
se
morem
v
mesecu
dni
nastaniti
v
njej
!
Abiatar
.
«
»
Sedaj
je
vse
gotovo
.
Tvojo
odpoved
shranim
s
kupno
pogodbo
vred
.
Kadar
ti
jo
pošljem
na
dom
,
odšteješ
denar
in
drugo
jutro
bo
vila
prazna
.
—
Ali
pomni
dobro
,
kaj
si
prisegel
!
Pojdi
!
«
Abiatar
je
stal
osupel
in
bi
bil
rad
še
govoril
.
Toda
Grk
je
zamahnil
z
roko
in
žid
se
je
poslovil
.
Ko
je
sedèl
v
nosilnici
,
si
je
mel
roke
od
radosti
,
da
bo
poslej
prvi
trgovec
v
Bizancu
.
Toda
mnogokrat
se
je
prestrašen
zamislil
in
mrmral
:
»
Skrivnosti
,
kakšne
skrivnosti
!
«
Epafrodit
pa
se
je
doma
veselil
.
Obrnjen
proti
carski
palači
je
dvignil
suho
roko
in
govoril
:
»
Le
pridi
,
desponja
,
le
pridi
po
svilo
!
Pravdo
naperi
zoper
mene
,
da
zapleniš
vilo
in
zlato
!
Prijetni
bi
bili
moji
vrtovi
,
da
bi
ljubkovala
po
njih
.
Ha
,
verolomnica
!
Ne
domišljaj
si
,
da
ste
vi
,
despotje
,
zasegli
tudi
modrost
od
nas
,
Grkov
!
Kljub
temu
je
imamo
v
sivih
glavàh
še
toliko
,
da
raztrgamo
tvoje
mreže
,
kakor
bi
zamahnil
po
pajčevini
!
Prekleta
!
«
Epafrodit
se
je
razvnel
,
njegove
oči
so
puhtele
ogenj
,
začel
je
naglo
hoditi
po
gladkem
mozaiku
.
»
Žrtvoval
sem
mnogo
,
«
je
pomislil
.
»
Zlati
tisoči
so
padli
v
morje
,
vrgel
sem
jih
proč
kakor
gnilo
sadje
.
Toda
še
imam
dosti
,
da
bom
živel
do
smrti
pokojno
in
brez
skrbi
,
da
bom
poležkaval
na
lepših
preprogah
kakor
desponja
,
da
se
bo
moje
oko
naslajalo
ob
dragocenejših
umetninah
,
kakor
jih
ima
carska
palača
.
Pa
še
to
bi
žrtvoval
,
na
deski
bi
spal
,
samo
da
bi
umrl
z
zavestjo
:
Ni
te
zmagala
ostudna
zloba
!
Svila
je
oteta
,
moj
dom
rešen
njenih
rok
,
sedaj
gre
za
Iztoka
in
Ireno
–
in
zame
seveda
.
Za
beg
je
treba
najboljših
konj
,
Sloveni
potrebujejo
orožja
.
A
tegà
ne
dobim
v
eni
noči
.
Osem
dni
,
samo
osem
dni
mi
še
podari
usoda
,
potem
ležem
in
porečem
:
Končano
!
Pride
le
še
véliki
dan
,
ko
me
zagrnejo
večne
sence
.
Pridi
potem
!
Epafrodit
te
z
veseljem
pozdravi
.
«
Ko
je
potem
še
osnoval
potrebne
načrte
za
beg
,
se
je
na
morju
že
zasvital
prvi
trak
zgodnje
zarje
.
Tedaj
je
začul
na
dvoru
nemir
.
»
Iztok
se
vrača
!
«
Šel
mu
je
naproti
skozi
peristil
,
da
bi
govoril
z
njim
in
se
domenil
glede
konj
in
orožja
,
ki
se
mora
pripraviti
vsem
,
ki
bi
z
njim
uskočili
preko
Hema
.
Ko
je
stopil
na
marmorni
tlak
pod
vitkimi
korintskimi
stebriči
,
je
zaslišal
sredi
dvorišča
smeh
.
Krdelo
služinčadi
se
je
gnetlo
in
se
glasno
smejalo
.
Iz
smeha
pa
so
donele
razglašene
strunice
in
hripav
glas
je
pel
visoko
pesem
.
Epafrodita
je
pograbilo
.
Zanj
tako
resni
trenutki
,
tehtnica
na
življenje
in
smrt
,
služinčad
pa
razgraja
in
se
smeje
.
Z
brzimi
koraki
je
planil
mednje
.
»
Psi
!
«
je
zakričal
.
Krdelo
se
je
pošibilo
v
silni
grozi
,
vsa
kolena
so
se
pripognila
in
vse
ustnice
so
prosile
:
»
Milost
,
gospod
,
milost
,
prizanesi
nam
!
«
Izmed
klečeče
množice
se
je
dvignila
v
sivem
jutru
motna
postava
,
odeta
v
dolgo
haljo
.
»
Epafrodit
,
prejasni
gospodar
,
Radovan
te
pozdravlja
!
«
Trgovcu
se
je
razvedrilo
mračno
lice
,
ko
je
zagledal
gugajočo
se
postavo
Radovanovo
.
Prijazno
ga
je
pozdravil
.
»
Od
kod
,
očka
?
V
jutro
se
javiš
sredi
dvorišča
?
«
»
Ne
razumeš
pevca
,
ki
spiš
na
svoji
postelji
in
večerjaš
pri
svoji
mizi
;
ne
razumeš
ga
.
Kakor
utrinek
zvezde
kane
z
neba
na
severu
,
kane
na
jugu
.
To
je
pevec
,
gospodar
.
«
»
Zakaj
nisi
prišel
snoči
?
Zdaj
vendar
nisi
mogel
v
mesto
,
ker
bi
ti
straža
ne
odprla
vrat
.
«
»
Prišel
bi
bil
,
gotovo
bi
bil
.
Ali
obnemogel
sem
od
strašne
žeje
.
Toda
dobili
so
se
dobri
ljudje
in
so
rekli
:
Sedi
in
pij
z
nami
,
zagodeš
in
zapoješ
nam
.
In
sedel
sem
in
pil
,
godel
in
pel
,
da
me
prsti
bolijo
,
da
so
strune
razpraskane
in
da
je
moje
grlo
raskavo
kakor
podplati
na
razhojeni
nogi
.
In
tedaj
sem
rekel
:
Dosti
tega
,
Radovan
!
Dvignil
sem
se
iz
pivnice
,
šel
ter
se
naslonil
na
tvoja
vrata
.
Nisem
razbijal
,
nisem
dramil
,
na
bogove
,
da
nisem
.
Pa
so
prišli
tvoji
ljudje
,
z
nosilnico
so
prišli
in
Numida
me
je
spoznal
,
me
poklical
,
odprl
in
peljal
na
dvorišče
.
Dobri
so
tvoji
ljudje
,
gospod
,
odpusti
jim
!
«
Grk
je
zamahnil
z
roko
,
trepetajoči
sužnji
so
vstali
.
»
Sedaj
grem
takoj
do
sina
,
do
Iztoka
.
Važne
reči
mu
povem
.
«
»
Iztoka
ni
doma
.
Straže
nadzira
.
«
»
Ga
ni
doma
!
Pravzaprav
čeden
sin
,
da
ga
ni
doma
,
ko
pride
oče
.
«
Radovan
je
utrujeno
govoril
.
»
Radovan
,
truden
si
in
počitek
bi
se
ti
prilegel
.
Numida
,
pospremi
gospoda
v
stan
.
Ko
se
prebudiš
,
bo
sedèl
sin
ob
tebi
.
«
»
Tako
se
spodobi
.
Modre
besede
.
Počitek
se
mi
tudi
prileže
,
seveda
.
Dokler
sem
jezdil
na
tvojih
zlatih
bizantincih
,
se
je
potovalo
,
he
,
Védomec
ne
hodi
tako
zlahka
.
Ali
nazaj
grede
je
bila
bridkost
!
«
Radovan
se
je
oprijel
Numide
in
se
prestopil
.
»
Dobro
me
drži
!
Moje
oči
so
slabe
!
Počakaj
!
Še
nekaj
!
—
Epafrodit
,
gospod
,
jasni
gospod
!
«
je
kričal
Radovan
za
Epafroditom
,
ki
je
že
izginil
pod
arkado
.
»
Kaj
želiš
,
očka
?
«
»
Ko
bi
ukazal
požirek
vina
!
V
taberni
je
bilo
slabo
.
Tvoje
je
boljše
.
Hvalil
sem
ga
na
vsem
potu
!
«
»
Samo
poželi
!
Numida
je
tvoj
hlapec
!
«
»
Hvala
,
gospod
,
hvala
!
«
Radovan
je
odšel
,
trdno
oprt
na
sužnja
,
prek
dvorišča
.
Irena
se
je
prebudila
.
Lučka
je
že
davno
dogorela
,
z
morjá
je
plul
beli
dan
.
Naglo
se
je
dvignila
,
mehki
kodri
so
se
ji
usuli
na
lice
.
Popravila
si
jih
je
s
čela
,
z
oči
.
Razočarana
je
gledala
po
sobi
.
Ni
ga
,
Iztoka
ni
!
In
vendar
se
ji
je
zdelo
,
da
je
sedel
vso
noč
ob
njej
,
da
se
je
pogovarjala
z
njim
,
da
ji
je
pripovedoval
vesele
povesti
z
doma
Slovenov
.
Hodila
sta
po
nedoglednih
planotah
za
čredami
ovčic
,
počivala
v
mračnih
gajih
.
Z
vej
so
pele
svobodne
ptice
pod
svobodnim
soncem
.
In
Iztok
je
bil
mogočen
in
spoštovan
,
ona
ljubljena
in
čaščena
.
A
sedaj
ga
ni
!
Obljubil
je
,
da
se
vrne
,
zgodaj
vrne
.
Sonce
se
že
igra
z
valovi
,
a
njega
še
ni
.
Irena
se
je
prestrašila
.
Grozne
slutnje
so
ji
stisnile
srce
.
Ko
bi
Azbad
...
despojna
...
V
carski
palači
je
Iztok
bival
ponoči
.
Če
so
hoteli
uničiti
njo
,
če
je
bilo
zanjo
dobiti
razbojnikov
,
ali
jih
ni
za
Iztoka
?
Silen
je
,
junaški
.
Njo
je
otel
,
ali
otme
sebe
?
In
če
je
padel
v
boju
,
je
padel
zaradi
nje
–
Irenino
drobno
srce
je
vztrepetalo
,
drhtela
je
po
vsem
telesu
,
po
obrazu
so
prikipele
solze
,
zajokala
je
in
se
potrta
in
vsa
nesrečna
zgrudila
nazaj
na
ležišče
.
V
pretrganih
stavkih
je
ihteč
šepetala
psalme
in
prosila
Kristusa
,
naj
ga
otme
,
naj
ji
prizanese
,
naj
se
je
usmili
...
Polagoma
se
je
umirila
.
Otrla
si
je
rosne
oči
.
»
Motim
se
,
preprosta
,
«
je
premišljevala
.
»
Čemu
se
žalostim
.
Saj
je
že
prišel
.
Moja
duša
ga
je
čutila
v
sanjah
.
Tiho
je
dvignil
zaveso
,
pogledal
name
in
odšel
.
Ni
me
budil
,
ni
si
upal
,
predobri
.
A
sedaj
pride
;
kmalu
se
zgane
zagrinjalo
,
dvoje
žarečih
oči
se
bo
ozrlo
name
.
Počakam
ga
.
Še
treniti
nočem
z
očesom
.
Najini
pogledi
se
bodo
srečali
.
In
on
bo
bral
v
mojih
očeh
,
da
sem
ga
čákala
,
da
sem
hrepenela
po
njem
in
se
bala
zanj
.
Povem
mu
,
kako
sem
jokala
,
on
pa
se
bo
smehljal
;
pogladi
mi
lase
,
poljubi
me
na
oči
ter
poreče
:
Slavček
moj
,
čemu
se
plašiš
?
«
Tedaj
se
je
resnično
zganilo
težko
zagrinjalo
pri
vhodu
.
Irena
je
zakoprnela
od
radosti
:
Prihaja
!
On
je
!
Moj
Iztok
!
Toda
namesto
Iztoka
so
se
pojavile
drobne
oči
Epafroditove
.
»
Pozdravljena
v
lepem
jutru
,
prejasna
dvorjanica
!
«
Starec
se
je
ponižno
,
dvorjanski
priklonil
.
»
Pozdravljen
,
dobri
gospod
!
Kje
je
Iztok
?
«
»
Odjezdil
je
v
vojašnico
;
visoko
je
njegovo
odlikovanje
in
rodilo
mu
je
dela
in
skrbi
.
Vrne
se
kmalu
.
«
»
Kajne
,
da
je
bil
že
tukaj
?
V
sanjah
sem
občutila
njegovo
navzočnost
.
«
Grk
ni
za
trenutek
pomislil
.
Lagal
je
,
da
bi
je
ne
preplašil
.
»
Seveda
je
bil
.
Kako
bi
bil
odletel
golob
,
da
bi
ne
bil
pogrlil
golobici
.
«
»
Ah
,
in
jaz
sem
mislila
,
da
ga
še
ni
,
da
ga
je
zaseglo
zlo
v
palači
!
«
»
Ljubezen
vidi
noč
,
kjer
sije
beli
dan
!
«
»
Kako
sem
preprosta
!
«
Irena
je
zakrila
obraz
z
rokama
in
se
veselo
zasmejala
.
»
Prosim
,
prejasna
dvorjanica
,
ne
zapuščaj
sobe
.
Epafrodit
je
tvoj
najskrbnejši
hlapec
.
Ničesar
ne
boš
pogrešala
,
hčerka
moja
.
Ali
ven
ne
smeš
,
zlati
otrok
.
V
Bizancu
vse
gleda
,
vse
toži
,
gluhe
stene
slišijo
!
«
Naglo
se
je
Epafrodit
priklonil
,
zagrinjalo
se
je
strnilo
in
njegova
glava
je
izginila
.
Ko
je
prehodil
drugo
in
tretjo
sobo
,
se
je
ustavil
v
dvorani
Merkurja
,
kjer
je
bilo
mnogo
dragocenih
kipov
,
izklesanih
od
grških
umetnikov
.
Stopil
je
pred
kip
Atene
,
udaril
se
po
glavi
in
izpregovoril
:
»
Na
tebe
,
Palada
,
utelešena
modrost
mojega
naroda
,
naj
bo
moja
pamet
majhna
kakor
črnega
murna
v
travi
,
če
se
ni
nocoj
nekaj
zgodilo
z
Iztokom
.
Prekletstvo
iz
zadnjega
peklà
na
despojno
,
če
si
je
drznila
...
«
Nato
je
odšel
naglo
iz
dvorane
,
kjer
se
mu
je
zdelo
,
da
so
vsi
marmorni
kipi
zganili
z
glavami
in
pritrjevali
:
»
Resnico
govoriš
,
zgodilo
se
je
.
«
Tako
jasen
in
dozorel
je
bil
ves
načrt
v
njegovi
glavi
,
da
ni
bilo
mogoče
prekreniti
mrvice
več
v
njem
.
Pa
nenadoma
sunek
,
zamàh
z
mečem
skozi
vse
niti
in
vse
je
bilo
raztrgano
,
vse
uničeno
.
Zazdelo
se
mu
je
to
nekaj
nenadnega
,
tako
nemogočega
,
da
je
potoma
stvar
iznova
premišljeval
in
pretehtaval
.
»
Ne
,
ni
mogoče
,
vendarle
ni
mogoče
!
Tako
predrzna
ni
.
Pirovanje
je
bilo
v
palači
.
Po
polnoči
je
bil
bakanál
,
orgije
na
vrtovih
.
Zakaj
noč
je
bila
gorka
.
Iztok
je
prišel
tja
do
polnoči
.
Dobro
je
bil
oborožen
.
Kak
hrup
bi
bil
,
ko
bi
ga
bili
napadli
.
Ne
,
ne
!
Epafrodit
,
misli
trezno
in
modro
!
«
Čutil
je
,
da
so
mu
živci
utrujeni
.
Noč
brez
spanja
,
toliko
važnih
ukrepov
,
prenapeto
premišljevanje
–
ne
,
samo
pretruden
je
;
zato
bi
videl
noč
,
kjer
je
dan
,
kot
od
ljubezni
omamljeni
.
Potreboval
je
oddiha
.
Na
vrtu
sredi
rož
,
v
hladnem
zraku
jasnega
jutra
se
je
naglo
umiril
.
Njegov
korak
je
postal
zopet
resen
in
počasen
kakor
tedaj
,
ko
je
na
vrtu
zamišljal
najnevarnejša
podjetja
.
Z
vsakim
korakom
je
pribil
novo
misel
,
z
vsako
kretnjo
je
naznanil
svoj
odločni
,
večni
:
Naprej
,
naprej
!
Vse
ali
nič
!
Življenje
ali
smrt
!
Ko
je
tako
razglabljajoč
dospel
blizu
Iztokovega
stanovanja
,
je
obstal
,
zamahnil
z
roko
in
odločno
sklenil
svojo
sodbo
:
»
Ne
,
ni
mogoče
!
Zmotil
sem
se
,
Palada
!
Tako
predrzna
ni
!
«
Kakor
bi
rešil
težek
načrt
,
se
je
svobodno
oddahnil
in
krenil
v
stan
,
da
bi
pogledal
po
Radovanu
.
Treba
je
bilo
očku
razodeti
naklepe
in
ga
opozoriti
,
da
bi
ne
izdal
pri
čaši
vina
v
predmestni
taberni
važnih
stvari
.
Pogubil
bi
jih
neprevidni
godec
.
Radovan
je
ležal
prebujen
vznak
na
mehki
preprogi
z
rokami
pod
glavo
.
Gledal
je
v
strop
in
se
ni
ozrl
,
kdo
je
vstopil
.
»
Numida
!
«
Godčevo
grlo
je
bilo
kosmato
,
da
je
zahrkal
in
ponovil
:
»
Numida
!
Zakaj
pozabljaš
,
kaj
ti
je
velel
snoči
gospod
?
Zakaj
,
he
!
Numida
je
tvoj
hlapec
–
je
rekel
.
Tebe
pa
ni
blizu
.
In
jaz
,
Radovan
,
oče
Iztokov
,
katerega
hvalijo
vsi
po
tabernah
,
jaz
,
ki
sem
Epafroditu
otel
življenje
,
ležim
tu
lačen
in
žejen
.
O
,
Numida
,
Numida
!
«
Trgovec
se
je
smehljal
za
vrati
.
Zakaj
Numida
je
pred
stanom
pokorno
čakal
vse
jutro
,
kdaj
ga
pokliče
Radovan
.
»
Z
bičem
ga
pretepi
,
Radovane
!
«
Godec
se
je
naglo
sklonil
in
se
prestrašil
,
ko
je
zagledal
Epafrodita
.
»
Gospod
,
odpusti
,
ne
zameri
!
Da
je
Numida
,
sem
mislil
.
Star
človek
je
neroden
in
razžali
,
da
ne
ve
,
kdaj
.
«
Vstal
je
in
se
globoko
priklanjal
pred
Grkom
.
»
Le
sedi
,
očka
!
Poveš
mi
novic
s
potovanja
.
Numida
takoj
prinese
zajtrk
.
«
»
Saj
ni
take
sile
,
gospod
!
Človek
se
rad
usti
,
kadar
se
naklepiči
takole
,
kakor
se
je
meni
pri
tebi
.
Odkar
sem
šel
,
nisem
enkrat
mogel
veleti
:
Numida
,
jesti
mi
daj
!
Numida
,
žejen
sem
.
Nikoli
!
Sam
prosi
,
sam
išči
in
vrtaj
,
da
se
za
silo
oteščáš
.
Poglej
,
kako
sem
shujšal
!
«
»
Pri
Epafroditu
se
zrediš
–
!
«
»
Prijetno
bi
bilo
,
pa
se
ne
bom
.
Ne
utegnem
,
gospod
.
«
»
Zakaj
bi
ne
utegnil
?
«
»
Seveda
,
ti
ne
veš
,
čemu
sem
se
vrnil
.
Ob
letu
,
sem
mislil
,
pa
sem
moral
takoj
nazaj
.
«
»
Najbolje
bi
bilo
,
da
bi
bil
ostal
tu
.
Zakaj
si
odšel
?
«
»
Vprašaj
bogove
,
zakaj
se
godec
klati
po
svetu
,
vprašaj
,
če
ti
povedo
.
Ne
povedo
ti
,
tudi
tvoji
ne
.
Pa
vendar
mora
na
cesto
,
nima
miru
;
bogovi
ga
ženo
in
ne
povedo
,
zakaj
.
Komaj
sede
in
se
najé
,
pa
se
oglasi
v
njegovem
srcu
:
Hodi
!
—
In
gre
.
«
»
Zakaj
si
se
torej
vrnil
?
«
»
Saj
sem
naprej
vedel
.
Vse
sem
povedal
Iztoku
že
tedaj
.
—
Kje
pa
je
,
da
ga
še
ni
k
očetu
?
Lep
sin
.
Koliko
trpi
oče
!
«
»
Služba
,
odlična
služba
,
očka
.
Upravda
ga
je
povišal
,
da
se
čudi
Bizanc
.
Sedaj
ima
dela
v
obilici
.
«
»
Že
vem
,
vse
sem
zvedel
v
taberni
.
Tako
se
spodobi
.
Sin
,
ne
delaj
sramote
očetu
!
In
sedaj
ti
povem
,
zakaj
sem
prišel
:
Sin
mora
hitro
,
še
nocoj
uteči
in
se
vrniti
domov
.
«
»
Ne
bo
mogoče
!
«
»
Bo
,
mora
biti
!
Zakaj
groza
se
godi
za
Donavo
.
Tisti
pesjan
,
tisti
Tunjuš
,
na
vsakem
lasu
mu
visijo
trije
besi
,
tisti
kravjerepnik
je
zakuril
vojno
med
Anti
in
Sloveni
.
Preudari
,
med
Anti
in
Sloveni
–
med
brati
!
Kri
teče
,
ženske
jokajo
,
gradišča
goré
,
ovcé
se
klatijo
brez
pastirjev
,
volkovi
jih
mesarijo
.
Zato
sem
prišel
po
sina
,
ker
je
struna
rodila
meč
in
ker
se
je
naučil
boja
,
naj
gre
domov
,
naj
klesti
,
naj
seka
in
pomore
Slovenom
,
da
udušé
vojsko
,
da
zadavijo
Huna
,
ki
ščuje
in
hujska
,
da
ga
obesijo
za
pete
na
hrast
in
tako
povrnejo
mir
bratom
.
Vidiš
,
zato
sem
prišel
in
on
mora
z
menoj
!
«
»
Velika
žalost
in
sramota
,
kadar
se
koljejo
bratje
!
«
»
Ne
bilo
bi
žalosti
in
ne
bilo
sramote
,
ko
bi
ne
kovaril
pesjan
.
Aj
,
na
bese
,
da
ga
ni
tedaj
zabodel
Iztok
!
Nisem
za
boj
,
ker
sem
za
strune
.
Toda
sedaj
pojdem
s
sinom
,
v
boj
pojdem
na
stara
leta
.
«
»
Pojdeš
,
očka
,
samo
malo
,
malo
počakaš
.
Razodenem
ti
velike
skrivnosti
.
Toda
vsi
bogovi
te
zasovražijo
,
ako
izpregovoriš
besedo
o
tem
.
Zakaj
na
pogibel
bi
bilo
sinu
in
tebi
.
«
Radovan
je
dejal
roko
na
srce
in
slovesno
prisegel
:
»
Ne
zinem
,
na
Svetovita
,
ne
zinem
,
gospod
!
«
»
Tvoj
sin
ljubi
Ireno
–
«
»
Še
vedno
?
Da
more
biti
godčev
sin
tako
stanoviten
v
ljubezni
!
«
»
Vredna
je
ljubezni
.
Stari
Epafrodit
jo
ljubi
kakor
oče
in
je
zanjo
žrtvoval
kupe
bogastva
,
zanjo
in
za
Iztoka
.
Da
,
celo
sebe
stavi
Epafrodit
na
skodelico
tehtnice
,
ki
se
utegne
prenagniti
in
me
uničiti
!
«
Radovan
je
z
na
pol
odprtimi
usti
jecljal
nerazumljive
slovke
.
»
Čudi
se
,
očka
,
le
čudi
in
poslušaj
!
Iztoka
pa
je
zaljubila
še
druga
ženska
.
Nevarno
je
imenovati
njeno
ime
v
Bizancu
.
«
Grk
se
je
previdno
ozrl
proti
vratom
in
šepetaje
izpregovoril
:
»
Teodora
!
«
»
Na
bogove
,
despojna
?
«
»
Da
,
ona
!
«
»
Saj
ima
moža
,
vlačuga
!
«
»
Tiho
!
Preglasno
govoriš
!
«
Radovan
si
je
pritisnil
pest
na
usta
.
»
Toda
Iztok
je
njeno
ljubezen
zavrgel
in
s
tem
zapečatil
sebi
pogibel
.
«
Radovan
se
je
pograbil
za
razkosmano
brado
,
zaklel
in
siknil
:
»
Tako
je
;
kdor
pri
psih
spava
,
z
bolhami
vstaja
!
Na
Peruna
,
če
ni
res
!
«
»
Zato
mora
Iztok
bežati
,
mora
,
da
si
otme
življenje
.
Z
njim
uteče
Irena
,
ki
je
sedaj
pri
meni
.
A
danes
ne
more
in
tudi
jutri
ne
.
Epafrodit
še
nima
konj
za
beg
.
Sedaj
je
tvoja
prva
naloga
,
Radovane
,
da
o
vsem
tem
molčiš
–
«
Starec
si
je
pritisnil
obe
roki
na
usta
.
»
Molčiš
kakor
mrtva
skala
.
A
po
Bizancu
govori
,
kako
je
sin
srečen
in
da
ostaneš
tudi
ti
vedno
tu
.
Govori
,
kjer
bodo
bolj
nastavljali
ušesa
,
po
vseh
tabernah
.
Dam
ti
denarja
,
da
boš
lahko
še
za
druge
plačeval
.
Tvoj
govor
mora
priti
do
ušes
despojne
in
jo
prepričati
,
da
Iztok
ne
misli
na
beg
in
da
ona
zato
ne
izvede
takoj
svojih
maščevalnih
načrtov
.
Če
nas
prehiti
,
bi
bilo
vse
izgubljeno
.
«
Radovan
je
bil
tako
osupel
,
da
ni
izpregovoril
besede
več
.
Z
rokami
je
zamahoval
in
kazal
,
kako
bo
razširjal
to
novico
,
vmes
pa
je
pritiskal
dlan
na
usta
v
znamenje
,
kako
bo
molčal
o
vseh
skrivnostih
.
»
Sedaj
veš
dovolj
.
Danes
počivaj
in
ne
hodi
nikamor
!
Počakaj
tu
Iztoka
!
Vesel
te
bo
in
razodeneš
mu
o
vojski
.
Sicer
se
pa
utegne
še
danes
dogoditi
marsikaj
zanimivega
.
Zato
ne
hodi
z
doma
!
«
»
Ne
ganem
se
,
gospod
,
iz
sobe
se
ne
ganem
!
«
Epafrodit
je
odšel
.
Takrat
je
po
Bizancu
že
vršalo
.
Kakor
blisk
je
švigala
novica
od
ust
do
ust
:
»
Svila
–
monopol
!
«
Po
vseh
trgih
so
izklicevali
carski
razglas
.
K
vsem
trgovcem
so
prihajali
uradniki
in
pečatili
zaloge
svile
.
Ko
je
Epafrodit
prišel
v
atrij
,
ga
je
že
čakal
kvestor
v
spremstvu
močne
straže
.
Kvestor
se
mu
je
skromno
priklonil
,
svest
si
svoje
moči
in
naloge
,
prebral
edikt
in
zahteval
,
naj
mu
takoj
odpre
skladišča
in
delavnice
,
da
zapečati
in
oceni
množino
svile
,
katero
odkupi
po
stalnih
cenah
država
.
»
Zelo
obžalujem
,
da
ne
morem
pokloniti
prejasnemu
despotu
zemlje
in
morja
vsaj
nekaj
svoje
hlapčevske
revščine
.
Epafrodit
nima
namreč
–
niti
kosmiča
svile
.
«
Kvestor
ga
je
premeril
z
neverjetnim
pogledom
in
dostavil
pikro
:
»
Bolj
modro
je
,
da
prodaš
svilo
državi
,
kakor
da
jo
skrivaš
in
zaigraš
s
tem
vse
imetje
.
Zakaj
silno
stroge
so
kazni
za
tiste
,
ki
bi
varali
njegovo
svetost
,
vsemogočnega
despota
.
«
»
Nikoli
nisem
bil
slepar
in
če
bi
imel
cele
goré
svile
,
bi
je
ne
prodal
niti
krpice
vsemogočnemu
despotu
.
Njemu
Epafrodit
ni
prodajal
doslej
in
ne
bo
prodajal
poslej
.
Despotu
zvesti
hlapec
–
o
tem
pričajo
caričin
prstan
,
despotov
pergament
in
še
kaj
drugega
,
ki
je
moja
last
–
despotu
Epafrodit
samo
poklanja
in
je
srečen
,
če
doseže
z
revnim
darom
,
da
za
trenutek
obsije
žarek
radosti
lice
največjega
despota
vseh
vekov
.
Česar
pa
nimam
,
ne
morem
dati
.
Izvolite
pregledati
zadnji
kotiček
!
Vse
vam
je
odprto
,
skladišča
,
delavnice
,
da
,
tudi
moj
skromni
stan
.
Numida
vas
pospremi
in
odpre
!
«
Kvestor
ni
verjel
trgovčevim
besedam
.
Zloželjen
nasmeh
mu
je
obkrožal
ustnice
.
»
Verjel
bi
,
toda
ne
smem
,
obžalujem
!
«
»
Ni
dober
hlapec
,
kdor
ne
izpolni
do
pičice
povelja
svojega
gospoda
.
Pojdi
,
kvestor
,
prepričaj
se
!
«
Epafrodit
se
je
obrnil
,
odšel
naglo
in
odločno
iz
atrija
in
stopil
v
shrambo
za
suženjske
obleke
.
Poiskal
je
preprosto
žensko
tuniko
in
hitel
z
njo
k
Ireni
.
»
Oprosti
,
jasna
dvorjanica
,
dnevi
so
hudi
.
Prišel
je
kvestor
z
dvora
in
iztiče
po
svili
.
Danes
je
proglašen
monopol
,
to
je
delo
despojne
,
da
me
uniči
.
«
»
Ob
vse
bogastvo
boš
!
Zaradi
mene
!
Nesrečnica
!
«
»
Ne
boj
se
,
svila
je
oteta
.
Ne
dobé
ničesar
v
skladiščih
.
Zato
pridejo
gotovo
sem
.
Ne
smejo
te
videti
.
Izdali
bi
te
na
dvoru
.
Odeni
se
v
suženjsko
tuniko
,
pojdi
na
vrt
,
trgaj
cvetje
in
se
sprehajaj
.
Ogiblji
se
ljudi
,
nihče
se
ne
bo
menil
za
sužnjo
!
Bodi
brez
strahu
,
hčerka
!
«
»
Gospod
,
kako
skrbiš
!
Nesrečnica
,
da
sem
ti
nakopala
toliko
gorja
.
Odpusti
!
Bog
te
blagoslovi
!
«
Irena
je
sprejela
tuniko
,
počesala
in
splela
lase
po
načinu
suženj
in
se
oblekla
ter
hitro
odšla
na
vrt
,
kjer
se
je
prikrila
v
gajih
pinij
in
oljk
.
Vtem
je
kvestor
preiskal
vsa
skladišča
,
stražniki
so
butali
ob
stene
in
tlak
ter
poskušali
,
kje
bi
bila
skrivna
vrata
,
kamor
je
Epafrodit
zložil
svilo
.
Brez
uspeha
.
Vrnili
so
se
v
vilo
,
pretaknili
vse
kote
,
pregledali
kleti
in
shrambe
–
nič
.
Kvestor
je
sestavil
zapisnik
,
jezno
ugotovil
,
da
ni
vlakna
svile
v
Epafroditovi
trgovini
in
odšel
.
Iz
vestibula
je
gledal
Grk
za
njim
in
se
zmagovalno
smejal
,
ko
so
izginili
skozi
vrata
.
»
Haha
,
lepa
Teodora
,
kako
ti
bo
ob
duši
,
ko
zveš
,
koliko
svile
si
ugrabila
Epafroditu
!
Haha
,
ne
boš
si
grela
udov
na
mojem
bogastvu
!
—
Želiš
morda
raztrganih
indijskih
ponjav
,
pletenih
iz
ličja
?
Teh
imam
dosti
!
Na
njih
se
vsaj
nekoliko
spokoriš
,
ha-ha-ha
!
Sedaj
pošlji
še
po
vilo
!
Vem
,
da
boš
!
Toda
tudi
pri
tej
pravdi
dobiš
samo
svoj
kipeči
žolč
,
ki
ti
gotovo
zavre
,
kača
nenasitna
!
«
Epafrodit
je
pozval
vratarja
.
Vprašal
ga
je
po
Iztoku
.
»
Ni
se
še
vrnil
,
«
je
odgovoril
vratar
.
»
Tudi
ponoči
ne
?
«
»
Okoli
polnoči
je
odšel
in
se
še
ni
vrnil
.
Za
hip
se
nisem
ganil
od
vrat
.
«
»
Ko
se
vrne
,
mi
takoj
naznani
!
«
Vratar
je
pripognil
koleno
in
šel
k
vratom
.
Epafrodita
je
začelo
vnovič
skrbeti
.
»
Pol
jutra
je
minilo
,
sonce
je
visoko
,
moral
bi
se
bil
vrniti
.
Azbad
je
bil
vso
noč
v
palači
,
danes
ne
pojezdi
k
vajam
.
Tudi
Iztok
potem
nima
dela
v
vojašnici
.
Ali
vendar
!
Morda
mu
je
velel
tja
namesto
sebe
.
Mučil
ga
bo
na
smrt
.
O
,
sveta
Sofija
,
preženi
že
skoro
to
noč
!
Ne
vem
,
kaj
bi
ukrenil
.
Treba
je
skrbeti
za
konje
,
treba
orožja
,
njega
pa
ni
.
Skrivnostno
,
silno
skrivnostno
!
«
Ko
je
Epafrodit
hodil
po
peristilu
in
pri
šumečem
vodometu
z
nagubančenim
čelom
snoval
načrte
,
prihitela
je
nenadoma
brez
naznanila
k
njemu
Cirila
.
Zasopla
in
zaplakana
se
je
zgrudila
k
njegovim
nogam
.
Grk
je
prestrašen
vprašal
:
»
Cirila
,
kaj
se
je
zgodilo
?
«
»
Gospod
,
otmi
Ireno
,
otmi
gospodarico
!
«
Ihtela
je
glasno
in
dvigala
kleče
na
tleh
sklenjene
roke
k
njemu
.
»
Kaj
se
je
zgodilo
,
govori
naglo
!
«
Epafroditu
se
je
čelo
nabralo
v
grozne
gubé
,
naznanjajoče
usodne
slutnje
.
»
Azbad
je
vdrl
v
Irenino
sobo
.
Vinjen
je
prišel
v
ranem
jutru
.
Klečala
sem
in
ga
rotila
,
naj
ne
moti
gospodarice
.
Kruto
me
je
udaril
in
odpahnil
vrata
.
‚
A
tako
,
‘
je
zarjul
,
‚
to
je
Irenina
bolezen
!
Pobegnila
je
,
da
se
nasiča
od
barbaru
!
Kje
je
?
‘
‚
Odleglo
ji
je
v
jutro
,
‘
sem
lagala
–
Kristus
mi
ne
zameri
–
‚
pa
je
šla
molit
psalme
v
cerkev
Naše
ljube
Gospe
.
‘
‚
Aha
,
molit
psalme
!
Že
vem
,
kam
hodi
molit
psalme
,
nečistnica
!
Pomagam
ji
pri
tej
molitvi
!
Sramota
za
dvor
!
‘
Nato
je
odvihral
besen
kot
zlodej
.
Jaz
pa
sem
zbežala
in
tekla
,
da
ti
naznanim
.
O
Bog
,
če
pride
sem
–
o
Bog
!
Gospodarica
je
izgubljena
!
Otmi
jo
,
na
Krista
,
reši
jo
!
«
Epafroditu
so
se
oči
poglobile
v
dupline
pod
sršečimi
obrvmi
in
ogenj
se
je
bliskal
v
njih
.
Dasi
duhovit
,
vajen
spletk
,
ravnodušen
v
najbolj
zamotanih
rečeh
,
je
osupnil
trgovec
,
pred
njim
se
je
dvignil
prazen
pergament
in
v
trenutku
ni
vedel
,
kako
bi
zarisal
prvo
potezo
novega
načrta
.
»
Gospodarica
je
na
vrtu
,
odeta
v
sužnjo
tuniko
.
Poišči
jo
,
ostani
pri
njej
in
ji
izkušaj
rahlo
povedati
,
da
se
ne
prestraši
.
Jaz
pomislim
,
kaj
nam
je
storiti
.
«
»
Otmi
jo
,
gospod
!
Beži
naj
–
«
»
Pojdi
!
«
Epafrodit
je
zopet
hodil
in
postajal
po
mozaiku
krog
šumečega
vodometa
.
Z
roko
si
je
potezal
preko
nagubanega
čela
.
Z
desno
nogo
je
udarjal
krepkeje
ob
tlak
,
iskal
misli
,
iskal
izhoda
.
»
Dobro
igraš
,
prekleta
,
in
komaj
ti
bo
Epafrodit
kos
.
Eno
zanko
snamem
z
vratu
,
že
me
zadrgne
v
novo
.
In
vendar
se
moram
oteti
mrež
,
moram
,
na
Palado
,
moram
!
Hči
barbarskega
medvedarja
vendar
ne
prekosi
potomca
najduhovitejšega
naroda
!
«
Premišljal
je
,
kaj
se
utegne
zgoditi
.
»
Azbad
gotovo
izposluje
še
danes
pri
despojni
,
da
sme
zajeti
s
palatinci
mojo
hišo
.
Če
se
to
zgodi
,
nimam
kotička
,
da
bi
skril
Ireno
.
Če
jo
dobé
pri
meni
,
je
izgubljena
,
z
njo
vred
jaz
.
Strašna
zagata
!
Ali
naj
gre
na
jadrnico
in
odplove
?
Kako
ubežim
potem
jaz
,
če
bo
sila
?
Proč
pa
mora
.
Ko
Teodora
še
izve
,
kaj
je
opravil
kvestor
–
da
je
prišel
s
praznimi
rokami
,
bo
delala
z
vsem
peklom
,
da
nas
uniči
.
Strašna
zagata
!
Da
bi
se
vsaj
Iztok
vrnil
!
Moreče
slutnje
se
me
polaščajo
čedalje
bolj
.
«
Grk
bi
bil
postal
skoraj
malodušen
.
Dasi
je
bil
njegov
duh
živahen
kakor
mladeniča
,
je
vendar
staro
telo
občutilo
breme
,
ki
si
ga
je
naložil
.
Skoraj
mu
je
bilo
žal
,
da
je
prevzel
to
nevarno
igro
,
v
kateri
morda
celo
izgubi
–
zaigra
vse
.
Ni
se
bal
smrti
,
bal
se
je
sramote
in
zavesti
,
da
utegne
končati
sijajno
življenje
,
polno
ugleda
in
bogastva
,
sramotno
,
nečastno
,
uničen
od
krempljev
te
peklenske
hijene
.
Dobiti
je
moral
najprej
Iztoka
,
da
se
posvétuje
.
Naj
ima
službo
kjer
koli
,
pustiti
jo
mora
,
da
se
zglasi
pri
njem
.
Naj
obvesti
Slovene
in
Gote
–
če
bi
Azbad
napal
hišo
,
da
so
pripravljeni
.
Pa
naj
se
prične
pravi
boj
,
revolucija
–
vseeno
.
Naglo
je
napisal
košček
pergamenta
ter
odposlal
v
vojašnico
do
magistra
peditum
najhitrejšega
tekača
na
konju
s
pozivom
,
naj
se
Iztok
takoj
oglasi
na
domu
.
Na
slokega
konja
,
ki
je
bil
slovit
v
hipodromu
,
se
je
povzpel
takisto
slok
Arabec
,
najboljši
jahač
.
Epafrodit
je
naročil
,
naj
ne
prizanaša
konju
,
naj
predirja
kampos
,
gre
od
vojašnice
do
vojašnice
,
dokler
ne
najde
Iztoka
,
katerega
naj
takoj
privede
.
Vratar
je
prijel
za
zapàh
ter
odprl
težka
vrata
pred
vežo
,
konj
se
je
povzpel
in
nestrpno
grizel
v
brzdo
.
Kar
zadoni
krepak
udarec
na
vrata
.
»
Iztok
,
«
je
pomislil
Epafrodit
.
Vrata
se
odpro
,
zasveti
se
zlat
šlem
,
Grka
prešine
veselje
.
A
za
prvim
šlemom
se
pojavi
drugi
,
tretji
.
Ni
bil
Iztok
.
Tuj
stotnik
je
prišel
na
čelu
oddelka
palatincev
in
povprašal
po
Epafroditu
.
»
Govori
,
pred
teboj
stoji
!
«
se
mu
je
mrko
predstavil
gospodar
.
»
Vzvišenost
načelnika
palatinske
vojske
,
magister
equitum
,
Azbad
,
vpraša
tvoje
gospostvo
,
ali
ni
tukaj
Slovena
Oriona
–
Iztoka
?
«
»
Sporoči
,
da
ga
pogrešam
sam
in
takisto
vprašujem
po
njem
.
Tukaj
jezdec
s
pismom
do
njega
,
naj
se
vrne
domov
,
ker
ga
je
obiskal
oče
.
«
Epafrodit
je
potegnil
pergament
Arabcu
izza
pasu
in
ga
ponudil
stotniku
.
»
Beri
!
«
