njenepropasti
.
In
ženska
je
skesano
ječala
ter
molila
,
goreče
molila
!
A
pri
tej
iskreni
molitvi
jo
je
premagala
slabost
—
zadremala
je
.
—
Izpod
neba
pa
so
začele
padati
poredke
snežinke
...
Dva
dni
po
tem
dogodku
je
bilo
veliko
govorjenja
o
čudni
smrti
znane
loteristovke
.
»
Moj
Bog
,
kako-li
je
zašla
na
barje
?
—
Zmrznila
je
!
—
Neki
kmet
jo
je
našel
ležečo
na
obrazu
.
Sneg
jo
je
bil
zametel
.
Hm
,
kakršno
življenje
,
taka
smrt
.
Bog
nikomur
ne
ostane
dolžan
!
—
No
,
hvala
mu
,
sedaj
je
naše
mesto
,
že
od
nekdaj
vzor
moralnosti
,
zopet
čisto
.
Uh
,
saj
res
,
koliko
pohujšanja
je
prizadela
ta
ženska
!
Prava
pravcata
sramota
je
bila
.
—
Ta
ubogi
Vrhnik
!
Ko
so
mu
pripeljali
mrtvo
ženo
na
dom
,
je
plakal
kakor
dete
.
Ljubil
jo
je
vse
življenje
,
trpel
in
se
mučil
za-njo
;
ona
pa
je
njegovo
preproščino
izkoriščala
ter
ga
prevarjala
in
vodila
za
nos
...
In
naposled
je
od
žalosti
radi
nje
še
obolel
.
—
Baje
so
ga
že
prevideli
.
Starec
ne
okreva
več
,
saj
je
tako
le
še
živ
okostnjak
.
—
Naj
bi
počival
skoro
v
miru
!
«
...
Tako
se
je
govorilo
po
mestu
.
In
resnico
so
pravili
.
Tretji
dan
po
loteristovkinem
pokopu
je
umrl
tudi
stari
,
ubogi
Vrhnik
.
Prav
lahko
je
izdihnil
—
prav
tako
,
kot
ugasne
svetilka
,
kateri
nedostaje
svečave
...
In
pokopali
so
ga
tik
njegove
ljubljene
ženke
Urške
in
pa
tik
Janezka
.
Ko
so
nesli
njegovo
krsto
tja
k
sv.
Pankraciju
,
sta
ga
spremljala
le
sodni
sluga
Kovič
in
njegova
žena
in
pa
—
Tončka
.
Jokal
pa
se
ni
nihče
...
Ko
se
je
vrnila
Tončka
domov
,
jo
je
pričakovala
prijateljica
Alenka
.
Ravno
je
bila
prišla
iz
tvornice
.
»
Veš
,
kaj
sem
si
izmislila
,
Tončka
?
«
je
začela
Alenka
.
»
K
meni
pojdeš
stanovat
.
Tu
ne
moreš
ostati
—
groza
te
bi
bilo
.
Pomisli
,
sama
!
Morda
te
bi
hodila
mati
še
strašit
.
Tako
čudno
je
umrla
—
saj
veš
—
morda
ti
je
imela
še
kaj
povedati
.
«
»
Kaj
neki
?
—
Z
materjo
nisem
nikoli
dosti
govorila
,
«
je
odgovorila
Tončka
pa
pristavila
:
»
Zlasti
v
poslednjih
letih
ne
.
«
»
Vem
,
vem
,
saj
je
bila
tako
—
tako
—
sama
za-se
.
—
Pa
vendar
pojdeš
k
meni
,
kaj
ne
?
Oh
,
to
bo
prijetno
!
«
Tončka
je
bila
tega
vabila
prav
vesela
.
Zmenili
sta
se
,
da
bosta
plačevali
odslej
stanovanje
in
hrano
skupaj
.
—
Še
tisti
večer
se
je
preselila
Tončka
k
Alenki
.
Naslednje
jutro
—
bila
je
nedelja
—
pa
je
oblekla
Tončka
svojo
najlepšo
obleko
ter
se
šla
zahvalit
Pajkovki
za
dobrote
,
katere
je
naklanjala
toliko
let
njej
in
starišem
.
Prijazna
gospa
jo
je
sprejela
prav
ljubeznivo
.
»
Uboga
Tončka
«
,
ji
je
dejala
,
»
sedaj
si
sirota
.
Kako
boš
živela
odslej
?
«
»
O
gospa
,
ni
me
skrb
!
«
ji
je
odgovorila
Tončka
.
»
Služim
si
že
sedaj
toliko
,
da
sem
zadovoljna
;
sčasoma
pa
mi
plačo
še
povišajo
.
«
»
Da
,
da
—
kdor
je
priden
,
nikoli
ne
strada
;
denar
leži
na
ulici
,
samo
videti
ga
je
treba
in
pobrati
znati
,
«
ji
je
pritrdila
odvetnica
.
—
»
Pa
kje
boš
stanovala
?
«
»
Pri
prijateljici
Alenki
.
«
V
istem
hipu
je
vstopil
dr.
Pajk
.
»
O
,
o
,
Tončka
—
izgubila
si
tako
naglo
očeta
in
mater
!
Žalostno
,
žalostno
!
—
Prav
rad
sem
imel
Vrhnika
,
res
—
prav
rad
.
Priden
delavec
je
bil
,
da
mu
ga
nimam
para
sedaj
.
Hej
,
to
je
pa
resnica
:
Vrhnik
se
ni
nadelal
v
pisarnici
nikoli
.
«
Sedel
je
nasproti
Tončki
,
ne
da
bi
se
ozrl
na
soprogo
.
»
In
kaj
misliš
sedaj
?
«
je
vprašal
dalje
dekle
ter
opazoval
njeno
gizdavo
oblečeno
ponosito
telo
,
njeno
kipno
postavo
.
»
Delala
bom
,
«
je
odgovorila
Tončka
.
»
Kaj
naj
li
storim
sicer
?
«
»
Delala
—
delala
—
v
fabriki
?
—
cigare
?
—
Brrr
!
To
pač
ni
zate
.
Prefina
si
za
tak
posel
.
In
uniči
te
tisti
smrad
—
tisti
prah
.
Hm
!
Hm
!
—
Koliko
si
pa
že
stara
?
«
»
Sedemnajst
let
bom
.
«
»
Sedemnajst
šele
!
«
se
je
začudil
Pajk
.
»
Hej
,
pa
si
že
taka
punca
!
—
Pa
ne
bi
li
hotela
zapustiti
svoje
službe
ter
se
polotiti
česa
druzega
?
«
»
Kaj
menite
,
gospod
doktor
?
—
Ničesar
ne
znam
—
samo
v
fabriki
...
«
»
No
,
no
,
mlado
dekle
se
vsega
naglo
nauči
.
Zato
pa
mislim
,
da
ostaneš
odslej
,
ker
nimaš
starišev
več
,
pri
nas
.
«
»
Pri
—
pri
vas
,
gospod
doktor
!
«
se
je
začudila
Tončka
ter
zardela
.
»
Glej
,
moja
gospa
je
malo
bolehna
;
pomagala
bi
ji
pri
pospravljanju
po
sobah
,
delala
bi
ji
družbo
,
pa
v
kuhinji
bi
šla
na
roko
Marijani
.
—
Saj
veš
,
draga
Mari
,
«
se
je
obrnil
tedaj
k
soprogi
,
ki
je
ves
čas
molčala
,
»
da
sem
ti
že
često
rekel
,
da
nam
treba
še
sobarice
.
Ti
nisi
hotela
,
ker
nisi
dobila
pripravne
osebe
—
evo
,
Tončka
je
kakor
nalašč
!
«
»
O
,
gospod
doktor
,
bojim
se
,
da
milostiva
ne
bo
zadovoljna
z
menoj
!
«
»
Kakor
hočeš
,
Karol
,
«
je
dejala
odvetnica
.
»
Tončko
imam
rada
že
od
otroških
let
.
«
»
O
,
gospa
,
kako
dobra
,
kako
ljubezniva
ste
!
«
je
vzkliknila
Tončka
in
sramežljivo
zrla
v
tla
.
»
Toda
—
toda
—
ne
morem
—
ne
upam
si
—
res
,
da
ne
—
hvala
!
«
»
Kaj
?
Ti
nočeš
—
ti
nočeš
,
Tončka
?
«
se
je
začudil
in
se
jezil
Pajk
.
»
Že
iz
hvaležnosti
,
Tončka
—
že
iz
hvaležnosti
bi
mi
morala
storiti
to
uslugo
.
Vraga
,
mnogo
križev
sem
imel
s
tvojim
očetom
,
in
pozneje
...
saj
vendar
sama
veš
...
Ti
moraš
,
moraš
!
«
V
Tončki
pa
sta
se
borila
dva
čuta
,
podili
dve
misli
:
»
Delo
v
tvornici
je
težje
,
plača
slabša
,
a
—
svobodna
sem
;
tu
bo
posel
igrača
,
plača
dobra
,
stanovanje
lepo
,
hrana
izborna
,
a
—
odvisna
bom
,
mogla
ne
bom
nikamor
brez
dovoljenja
!
Svoboda
in
zabava
pa
je
moje
življenje
.
«
Tako
je
razmišljala
Tončka
ter
iskala
izgovora
.
Tedaj
je
pristopil
Pajk
k
njej
.
Prijemši
jo
za
okroglo
bradico
,
ji
je
dvignil
obrazek
ter
,
gledaje
ji
srepo
naravnost
v
tiste
velike
,
plave
oči
,
dejal
skoro
proseč
:
»
Tončka
,
bodi
pametna
!
—
Poslušaj
in
ostani
pri
nas
v
pomoč
moji
ženki
!
—
Ali
boš
?
—
Da
,
da
!
«
Tončki
pa
je
bilo
čudno
pri
srcu
.
Gledajoč
dr.
Pajku
v
oči
,
je
pozabila
na
vse
;
ničesar
ni
slišala
,
a
čutila
le
eno
,
da
ga
mora
poslušati
.
V
pogledu
njegovih
oči
je
izgubila
vso
svobodo
svoje
volje
;
storila
bi
bila
tačas
vse
.
Pristopila
je
torej
omočena
k
Pajkovki
ter
ji
poljubila
roko
,
rekoč
:
»
Milostiva
,
rada
ostanem
—
bala
sem
se
samo
—
imejte
potrpljenje
z
menoj
—
hvaležna
vam
bom
vedno
—
vedno
.
«
»
Prav
,
prav
je
,
Tončka
,
«
je
dejala
odvetnica
.
»
Bog
blagoslovi
tvoj
vstop
v
našo
hišo
!
«
In
Tončka
je
ostala
.
Doktor
Pajk
ni
ljubil
svoje
soproge
.
Kar
je
čutil
do
Marije
,
bi
smeli
imenovati
jedva
hvaležnost
.
Z
njenimi
novci
si
je
ustanovil
ugodno
in
na
mah
ugledno
socijalno
stališče
;
njena
dota
je
bila
temelj
njegovi
karijeri
.
Prva
leta
svojega
zakona
se
je
pečal
vsaj
nekoliko
z
njo
.
Ko
pa
je
bil
izgubil
upanje
,
da
dobi
potomca
od
svoje
prenežne
,
šibke
žene
,
ki
je
začela
malo
mesecev
po
poroki
še
bolehati
,
jo
je
zanemaril
popolnoma
,
a
se
tem
bolj
brigal
za
druge
.
—
Iz
početka
je
mladi
odvetnik
Pajk
,
iščoč
si
klijentele
,
napravljal
skoro
brezplačno
ubožnejšim
strankam
različne
prizive
,
tožbe
in
vtoke
.
Prevzemal
je
pravde
,
katerih
se
radi
njih
ničnosti
ali
pa
očitne
brezuspešnosti
ni
hotel
lotiti
nihče
drug
.
Kot
sin
kmetiških
starišev
—
v
ljubljansko
normalko
je
bil
došel
bos
,
svoje
na
kveder
sešite
črevlje
oprtiv
noseč
,
v
hodnični
srajci
in
irhastih
hlačicah
!
—
je
poznal
dr.
Pajk
vrlo
dobro
značaj
,
življenje
in
potrebe
slovenskega
kmeta
ter
umel
zato
v
občevanju
z
njim
ubrati
vedno
prave
strune
.
Ker
je
bil
razen
tega
še
silno
prijazen
,
priljuden
in
zgovoren
,
je
postal
v
par
letih
poznan
in
priljubljen
vsem
okoličanskim
kmetom
posestnikom
,
pa
tudi
malim
obrtnikom
,
delodavcem
in
delavcem
.
Ker
si
je
znal
s
svojim
samosvestnim
,
toda
kulantnim
nastopanjem
pridobiti
tudi
srca
in
zaupanje
meščanov
,
kupcev
,
velikih
obrtnikov
in
uradnikov
,
se
mu
je
množila
klijentela
od
dne
do
dne
,
in
kmalu
je
imel
med
vsemi
odvetniki
največjo
,
najbolj
razširjeno
in
najbogatejšo
.
Vzeti
si
je
moral
kmalu
koncipijenta
in
še
drugega
diurnista
;
ko
pa
tudi
ta
dva
nista
mogla
z
njim
in
Vrhnikom
vred
zmagovati
vsega
dela
,
je
združil
svojo
pisarnico
s
pisarnico
spretnega
odvetnika
,
doktorja
Strela
.
Sedaj
ni
hotel
že
več
sprejemati
malenkostnih
tožb
;
pečal
se
je
le
s
pravnimi
nalogami
,
ki
so
mu
bile
važne
,
imenitne
ter
so
mu
obetale
—
mnogo
ekspenzarja
.
Kot
izboren
pravnik
je
vedel
in
pozvedel
skoro
v
vsakem
poedinem
slučaju
,
kateri
se
mu
je
ponudil
,
da
ga
reši
,
že
naprej
,
kakov
bode
konec
.
Ako
je
izprevidel
,
da
bode
rešitev
skoro
gotovo
ugodna
,
ga
je
prevzel
,
sicer
ne
.
Na
ta
način
si
je
pridobil
glas
,
da
se
z
njegovo
pomočjo
reši
vsaka
pravdna
reč
le
ugodno
.
Ko
pa
je
izročil
klijentu
končni
račun
,
tedaj
se
je
klijent
navadno
obupno
popraskal
za
ušesi
,
češ
:
»
Bes
te
plentaj
,
Pajk
jo
zna
vselej
izvoziti
,
a
zabeli
jo
pa
tudi
tako
mastno
,
da
ne
vem
,
bi
li
ne
bilo
boljše
,
da
sem
pravdo
izgubil
!
«
Premnogi
mu
računa
sploh
niso
mogli
plačati
.
Prosili
so
ga
,
naj
potrpi
,
Pajk
je
tedaj
nabral
obraz
v
velikodušne
gube
ter
zatrjeval
,
da
on
ni
pijavka
,
da
se
za
plačilo
prav
nič
ne
mudi
,
da
pa
se
radi
varnosti
intabulira
na
posestvo
.
In
obresti
in
od
obresti
obresti
so
tekle
včasih
leto
za
letom
po
sedem
,
osem
,
deset
,
tudi
dvanajst
od
sto
.
Prigodilo
se
je
često
,
da
je
zadela
njegove
klijente
kaka
ujma
ali
druga
nesreča
;
tu
se
je
pojavila
prašičja
kuga
,
ondi
je
pobila
toča
,
tam
je
zamorila
vse
suša
ali
pa
požrl
črv
,
tu
se
je
utrgal
oblak
,
in
nastala
je
povodenj
,
prihrumeli
so
hudourniki
ter
raztrgali
njive
,
travnike
in
pašnike
...
Slednjič
je
prišlo
to
in
ono
posestvo
,
ki
je
bilo
že
nekaj
let
na
šibkih
nogah
,
na
boben
.
Na
dražbi
je
Pajk
dražil
posestva
tako
dolgo
,
da
so
pripadla
zemljišča
s
hišo
in
živino
vred
njemu
;
na
podrobni
razprodaji
pa
je
izkupil
često
dvakrat
toliko
,
kolikor
je
izplačal
sam
kmetovim
upnikom
,
ter
spravil
velikanski
dobiček
.
—
Mnogim
kmetom
in
obrtnikom
je
posojal
večje
vsote
,
a
vedel
že
naprej
,
da
mu
jih
ne
bodo
mogli
vrniti
nikdar
.
In
zopet
so
tekle
leto
za
letom
vprav
oderuške
obresti
v
Pajkovo
listnico
.
Končno
pa
je
stavil
svojim
obubožanim
dolžnikom
termin
,
do
katerega
more
še
čakati
,
da
mu
vrnejo
posojilo
;
ko
je
pretekel
rok
,
jih
je
neusmiljeno
tožaril
ter
spravil
večino
njih
na
beraško
palico
.
Kdo
mu
je
mogel
kaj
očitati
?
Ni
li
postopal
po
pravu
?
—
Kot
odvetniku
so
mu
bile
na
razpolaganje
tudi
zemljiške
knjige
,
iz
katerih
je
zvedel
,
koliko
realnega
imetka
ima
ta
ali
oni
,
pa
tudi
koliko
dolgov
,
intabulacij
visi
po
onih
posestvih
.
Večina
intabulirancev
je
navadno
jedva
čakala
,
da
pride
do
svojega
deleža
.
Mnogi
izmed
njih
so
torej
prišli
sami
od
sebe
k
dr.
Pajku
—
mnogo
pa
jih
je
tudi
zvabil
po
svojih
dovodnikih
k
sebi
—
s
ponudbo
,
da
jim
odkupi
intabulirane
vsote
.
Bogati
odvetnik
je
pokupil
vse
deleže
seveda
za
znatno
nižje
cene
ter
imel
zopet
pri
tem
izdatne
dobičke
.
S
tako
kupljenimi
dolgovi
pa
je
pritiral
dr.
Pajk
znova
marsikaterega
zadol-ženca
do
prodaje
vsega
imetka
.
S
takimi
in
drugimi
špekulacijami
in
sredstvi
je
raslo
Pajkovo
bogastvo
tako
,
da
je
postal
naposled
eden
prvih
bogatinov
...
»
Doktor
Pajk
je
najlepši
mož
in
najspretnejši
odvetnik
našega
mesta
,
«
je
pisal
Marijin
oče
svoji
hčerki
inštitutki
;
»
zato
sem
vprav
ponosen
,
da
si
je
izbral
ravno
tebe
za
soprogo
.
Marsikatera
lepotica
ga
je
že
izkušala
ujeti
;
no
,
ko
je
videl
tvojo
sliko
,
me
je
povprašal
takoj
,
ali
ne
bi
te
hotel
dati
njemu
.
In
zmenila
sva
se
.
Vse
je
v
redu
.
Pridi
le
čim
preje
domov
!
«
Osupnila
je
Marija
,
prejemši
iznenada
to
pismo
.
Zapusti
naj
tihe
samostanske
zidove
,
svoje
blage
,
ljubeznive
družice
—
pa
naj
gre
med
bučni
svet
ter
postane
takoj
ugledna
soproga
imenitnega
odvetnika
...
Kolika
izpremena
!
—
V
glavi
se
ji
je
zavrtelo
,
kadarkoli
je
pomislila
na
to
;
vsa
je
bila
vzburjena
.
Kmalu
pa
se
je
umirila
:
Oče
zahteva
,
da
vzame
neznanega
odvetnika
za
moža
,
torej
ga
mora
vzeti
.
Oče
ji
gotovo
najboljše
hoče
;
njena
prva
dolžnost
pa
je
pokorščina
.
—
In
zakaj
bi
se
branila
Pajka
!
Pajk
je
veljaven
,
lep
,
nadarjen
mož
s
krasno
bodočnostjo
.
Kako
druge
hrepene
po
njem
!
On
pa
hoče
baš
njo
—
Marijo
!
To
je
godilo
njeni
ženski
ničemurnosti
in
samoljubnosti
,
katere
ne
mogo
zatreti
ni
pobožnost
,
ponižnost
in
pohlevnost
samostanske
vzgoje
.
Prirojene
,
s
krvjo
podedovane
lastnosti
odgoja
lahko
le
ublaži
,
zatreti
pa
jih
ne
more
nikdar
.
In
ko
se
je
seznanila
Marija
s
svojim
ženinom
,
ko
je
videla
,
kako
lep
in
ponosen
mož
je
,
ko
je
čula
njegove
ljubeznive
besede
,
se
je
zaljubilo
njeno
čisto
,
deviško
srce
v
Pajka
z
vsem
žarom
in
čarom
prve
ljubezni
.
Obožavala
ga
je
.
Ni
se
ga
mogla
nagledati
,
nikdar
se
ga
ni
naveličala
poslušati
,
naj
si
je
govoril
z
očetom
še
tako
suhoparne
trgovinske
stvari
.
V
svoji
duši
si
je
zgradila
oltar
,
nanj
je
postavila
podobo
svojega
ženina
ter
jo
molila
.
Z
odprtimi
očmi
je
sanjala
o
krasni
,
divni
,
presrečni
bodočnosti
ob
strani
moža
,
katerega
vse
ceni
in
spoštuje
,
katerega
pa
sme
ljubiti
le
ona
,
kateri
ljubi
samo
njo
.
Blaženosti
je
drhtela
,
kadar
ji
je
stisnil
ročico
,
kadar
ji
je
smehljaje
pogladil
lase
,
in
same
sreče
se
je
onesveščala
,
če
jo
je
rahlo
pritisnil
k
sebi
ter
jo
poljubil
.
Ko
pa
je
minila
poroka
,
ko
je
minilo
nekaj
mesecev
njiju
zakona
,
so
padle
tudi
nekdaj
naivni
inštitutki
luskine
raz
oči
,
in
spoznala
je
resnico
—
grozno
resnico
.
Mahoma
so
se
ji
razpršili
vsi
gradovi
domišljevane
sreče
v
nič
,
in
videla
je
,
da
je
bila
prodana
človeku
,
ki
ni
ljubil
nikoli
nje
,
nego
le
njene
novce
,
kateri
so
mu
bili
sredstvo
,
da
doseže
svoje
namene
čim
preje
.
Obupana
je
bila
iz
početka
;
potem
pa
se
je
trudila
in
premišljevala
,
kako
bi
se
omilila
svojemu
lepemu
možu
,
katerega
je
ljubila
iz
vse
duše
.
Iskala
ga
je
,
bila
preljubezniva
z
njim
,
se
mu
dobrikala
,
mu
vse
rada
storila
,
brez
ugovora
—
samo
,
da
bi
si
ga
osvojila
,
da
bi
jo
i
on
ljubil
.
Ko
pa
je
izpre-videla
,
da
ume
odgovarjati
soprog
na
njene
najnežnejše
pojave
ljubavi
le
z
vsakdanjostmi
in
včasih
—
celo
s
surovostmi
;
ko
je
videla
,
da
se
mož
često
le
sili
,
da
bi
bil
prijazen
z
njo
;
da
mu
je
navadno
ona
nadležna
,
nedobrodošla
:
tedaj
je
bila
njena
prerahlo
čuteča
duša
smrtno
ranjena
.
Spoznavši
,
da
jo
soprogovi
objemi
le
onečaščajo
,
se
mu
je
odtegnila
popolnoma
;
Pajk
pa
je
—
ni
iskal
.
Gospa
odvetnica
je
živela
torej
pusto
in
dolgočasno
le
za-se
in
s
svojimi
solzami
.
Shajala
sta
se
samo
pri
obedu
,
redkokdaj
pri
javnih
zabavah
,
katerih
odvetnica
ni
ljubila
.
Obiskovala
je
često
očeta
,
a
oče
je
bil
navadno
čemeren
,
slabe
volje
,
pa
dela
je
imel
vedno
črez
glavo
,
da
ni
utegnil
mnogo
govoriti
z
njo
.
—
O
,
da
bi
dobila
dete
!
—
Kako
bi
je
ljubila
,
kako
negovala
!
In
čas
bi
ji
mineval
hitreje
,
tako
je
mislila
...
Kako
je
bila
tedaj
vesela
,
ko
ji
je
svetoval
izpovednik
sredstvo
,
ki
bi
ji
uspešno
preganjalo
dolg
čas
,
njeno
dušo
pa
napolnjevalo
z
najlepšimi
čuvstvi
samozadovoljstva
!
»
Gospa
,
bogati
ste
,
«
ji
je
dejal
stari
pater
;
»
spomnite
se
,
s
čim
si
pridobite
najlažje
sveta
nebesa
!
«
Razumela
ga
je
.
Telesna
dela
usmiljenja
so
bila
poslej
njeno
edino
veselje
.
Njeno
največje
razvedrilo
so
bili
obiski
takih
sirot
in
siromakov
,
ki
so
se
skrivali
v
svojih
podstrešnih
zaduhlih
izbah
lačni
in
bedni
,
ker
se
iz
same
sramežljivosti
niso
mogli
odločiti
,
da
bi
prosjačili
.
Takih
sramežljivih
beračev
je
iztaknila
gospa
Marija
premnogo
,
in
njeno
blago
srce
je
občutilo
največjo
srečo
,
ako
jim
je
mogla
izdatno
pomagati
.
Po
dolgem
trudu
se
ji
je
končno
celo
posrečilo
,
da
je
pridobila
nekaj
uglednejših
gospej
in
gospic
ter
ustanovila
društvo
v
podporo
vdov
in
sirot
.
Izvoljena
je
bila
za
voditeljico
društvu
,
ki
je
nabiralo
milodarov
po
vseh
stanovih
ter
podpiralo
marsikaterega
marljivega
mladeniča
,
da
se
je
mogel
posvetiti
svojemu
poklicu
,
rešilo
premnogo
siromašnih
deklic
preteče
moralne
propasti
,
katero
prečesto
provzroči
beda
in
zapuščenost
,
ter
preskrbovalo
mnogo
nadložnih
vdov
in
osirotelih
otrok
...
Neumorna
je
bila
odvetnica
v
dobrotljivosti
;
zato
pa
je
bilo
njeno
ime
znano
in
spoštovano
povsod
,
kjer
so
imeli
srce
in
roko
za
siromaka
...
V
sedmem
letu
njenega
zakona
pa
ji
je
umrl
oče
,
zapustivši
ji
osemdeset
tisočakov
.
Toda
tudi
njene
telesne
moči
so
bile
skoro
izčrpljene
.
Hud
črv
ji
je
glodal
tiho
,
a
neprestano
v
njenih
ozkih
prsih
.
Mesece
in
mesece
je
prebila
po
kopališčih
,
a
zdravja
ji
ni
moglo
vrniti
nobeno
.
V
tistem
času
pa
je
vzela
v
službo
Vrhnikovo
Tončko
.
Iz
početka
je
bila
Tončka
silo
lahkomiselna
in
razposajena
.
Delo
in
red
ji
nista
dišala
.
Najrajša
bi
se
bila
vedno
lišpala
in
napravljala
,
pa
letala
po
mestu
kot
vešča
...
Ko
jo
je
celo
parkrat
zalotila
gospa
v
prijaznem
pomenku
z
vojaki
,
ji
je
zagrozila
,
da
jo
takoj
odslovi
,
ako
se
ne
poboljša
,
ter
ji
krepko
in
jasno
razložila
,
v
koliko
škodo
in
nevarnost
ji
utegnejo
biti
taki
sestanki
.
—
Z
ljubeznivimi
besedami
ji
je
obetala
potem
,
da
ji
hoče
,
ako
bode
poštena
in
pridna
,
ustanoviti
lepo
prihodnjost
.
Vedoč
,
da
je
delo
največji
sovražnik
slabim
mislim
,
željam
in
dejanjem
,
je
nalagala
Tončki
vedno
toliko
opravila
,
da
ji
ni
preostajalo
nikdar
časa
,
v
katerem
bi
mogla
uganjati
kakršnekoli
nerodnosti
...
Pač
se
je
iz
početka
često
stemnil
Tončki
lepi
obrazek
,
češ
,
kolika
sužnja
je
,
niti
minute
nima
proste
,
da
bi
se
zabavala
tako
,
kakor
se
zabavajo
njene
bivše
tovarišice
s
svojimi
ljubčki
po
plesiščih
in
šetališčih
brez
nadzorstva
in
brez
ure
,
ki
bi
določevala
konec
veselju
!
Hudovala
se
je
na
tihem
na
odvetnico
,
ki
ji
je
obljubila
več
prostosti
,
ko
jo
je
vzela
v
službo
,
ter
se
jezila
na
usodo
,
ki
ji
je
radi
odvetničine
dobrotljivosti
proti
njenim
starišem
in
njej
velevala
,
da
je
hvaležna
in
poslušna
.
Gospa
je
dobro
vedela
,
kaj
se
godi
v
Tončkini
duši
.
Zato
pa
ni
bila
osorna
z
njo
.
Nasprotno
.
Navezala
jo
je
počasi
z
ljubeznivostjo
,
materinsko
skrbnostjo
in
pa
z
darili
še
bolj
na-se
.
Jemala
jo
je
vedno
s
seboj
,
kadar
je
šla
na
trg
ali
v
prodajalnico
,
a
nikdar
je
ni
pustila
iz
oči
.
Na
noč
pa
,
kadar
je
legala
odvetnica
k
počitku
,
je
vselej
poklicala
k
sebi
staro
kuharico
Marijano
pa
Tončko
v
spalnico
,
kjer
so
molile
večerno
molitev
.
V
tem
je
bila
gospa
skrajnje
stroga
.
Določila
je
,
da
je
vsaki
večer
molila
Tončka
ali
pa
Marijana
del
rožnega
venca
naprej
.
Po
molitvi
je
pozvonila
hišniku
,
ki
je
potem
zaklenil
vsa
vrata
in
vse
duri
;
tako
ni
mogel
poslej
nihče
več
na
ulico
...
Odvetničina
bolezen
pa
se
je
hujšala
od
dne
do
dne
.
Že
je
morala
prebivati
večino
dneva
v
postelji
.
Krčevit
,
brezkončen
kašelj
jo
je
mučil
.
Dolgega
,
upadlega
obraza
,
globoko
udrtih
oči
se
je
s
težavo
vlačila
,
oprta
ob
Tončkina
ramena
,
ali
pa
ležala
,
podprta
s
štirimi
,
petimi
blazinami
,
ter
tožno
trmila
skozi
okno
na
veliki
vrt
s
cvetličnimi
gredicami
in
košatim
sadnim
drevjem
.
Kadar
je
bilo
vroče
,
je
šla
s
Tončko
tudi
na
vrt
pod
širokovejnato
hruško
,
kjer
je
slonela
v
širokem
naslanjaču
ter
poželjivo
dihala
vase
topli
zrak
.
Tončka
je
morala
sedeti
vedno
pri
njej
,
ji
podajati
zdravila
,
popravljati
blazine
in
paziti
na-njo
.
Razen
tega
ji
je
morala
čitati
časnike
,
pripovedne
in
zanimive
poučne
knjige
.
Marsičesa
ni
razumela
Tončka
;
to
ji
je
odvetnica
razložila
s
kratkimi
,
a
jasnimi
besedami
.
Kadar
je
bolnici
odleglo
,
tedaj
je
rada
kramljala
o
tem
in
onem
,
poučevala
Tončko
ter
jo
opozarjala
in
svarila
.
Ker
je
bila
Tončka
bistre
glave
,
si
je
vsako
reč
lahko
in
hitro
zapomnila
.
Sčasoma
se
je
naučila
marsikaj
lepega
in
koristnega
;
njeno
vedenje
je
postalo
bolj
uglajeno
,
njena
govorica
bolj
izbrana
in
njena
zunanjost
gosposka
.
Postala
je
cela
gospodična
,
tiha
,
molčeča
,
uslužna
in
prijazna
;
te
lastnosti
,
četudi
samo
navidezne
,
pa
so
njeno
telesno
lepoto
še
povišale
.
—
Naposled
pa
ni
mogla
odvetnica
nič
več
iz
postelje
.
Telo
ji
je
oslabelo
popolnoma
.
Niti
ganiti
se
ni
skoro
več
mogla
.
Sapa
ji
je
zastajala
,
da
je
bil
njen
dih
kratek
in
nagel
.
Strašno
se
je
potila
,
in
huda
žeja
jo
je
mučila
noč
in
dan
.
Odmirala
je
počasi
svetu
ter
si
želela
le
še
miru
,
miru
...
Veliko
je
molila
;
v
molitvi
pa
je
našla
utehe
in
tolažbe
v
žalostnem
spoznanju
,
da
bo
morala
že
tako
mlada
s
sveta
.
Dva
meseca
je
bila
že
priklenjena
dr.
Pajka
soproga
na
ležišče
.
Hrepeneč
po
samoti
in
tišini
,
se
je
preselila
,
ko
se
ji
je
najbolj
shujšalo
,
v
soprogovo
vilo
,
ki
je
stala
ob
robu
zelenega
,
s
smerekami
in
hojami
porastenega
hriba
.
Za
vilo
je
šumel
gozd
,
pred
njo
pa
se
je
raztezala
širna
planjava
z
njivami
,
pašniki
in
raztresenimi
logi
.
Za
gozdom
onkraj
hriba
je
bil
trg
T.
z
železnično
postajo
.
V
tej
,
jedva
uro
od
mesta
oddaljeni
vili
je
torej
ležala
na
smrt
bolna
odvetnica
.
Le
Tončka
in
kuharica
Marijana
sta
bivali
pri
njej
.
Soprog
je
ostal
v
mestu
.
Imel
je
vedno
veliko
posla
.
Razen
tega
se
je
bližal
bolj
in
bolj
čas
,
da
razpiše
vlada
volitve
za
državni
zbor
.
Kot
veljak
in
bogataš
je
hotel
doseči
še
državnozborski
mandat
...
Ker
pa
je
bil
med
ljudstvom
poznan
kot
sebičnež
in
oderuh
,
je
hotel
z
navdušenimi
članki
in
plamtečimi
nagovori
in
pa
s
podkupovanjem
pridobiti
volilce
.
Četa
prijateljev
,
dolžnikov
in
plačanih
pristašev
ga
je
hvalisala
ter
priporočala
,
kolikor
in
komur
je
le
mogla
.
Dr.
Pajk
pa
se
je
vozaril
od
trga
do
trga
,
od
vasi
do
vasi
ter
razkladal
volilcem
svoj
politični
in
kulturni
program
.
Imel
je
težko
stališče
.
Večkrat
so
mu
zadoneli
med
govorom
,
obetajočim
vse
,
kar
je
kdo
hotel
,
na
uho
porogljivi
smehi
in
vzkliki
,
jasno
izražajoč
narodno
nezaupanje
v
Pajkove
medene
besede
,
ki
so
bile
v
dijametralnem
nasprotju
z
njegovimi
dejanji
.
Njegovi
nasprotniki
so
postavili
za
kandidata
trgovca
Tirbiča
iz
trga
T.
,
ki
je
imel
med
obrtniki
in
kmeti
jako
veliko
pristašev
.
Vendar
dr.
Pajk
ni
izgubil
poguma
.
Bil
je
dober
govornik
,
ki
je
umel
z
blestečimi
puhlicami
zabavljati
protislovanskemu
sistemu
tedanje
vlade
,
kapitalizmu
in
židovstvu
,
klerikalizmu
in
aristokratom
.
Izdal
je
tudi
v
posebni
brošuri
deseterico
svojih
bojevitih
člankov
,
ponatisnjenih
iz
»
Narodnega
prijatelja
«
,
ter
jo
dal
brezplačno
razdeliti
med
kmete
,
obrtnike
in
meščane
.
Na
shodih
pa
je
teklo
vino
in
pivo
na
Pajkov
račun
.
Razumevno
je
,
da
poleg
takega
delovanja
dr.
Pajk
ni
imel
kar
nič
časa
za
svojo
bolno
ženo
.
Obiskal
jo
je
jedva
enkrat
na
teden
.
Skoro
vsaki
dan
pa
se
je
pripeljala
v
mesto
Tončka
sporočit
gospodu
o
gospejinem
zdravju
,
pa
po
razne
potrebščine
,
bodisi
po
zdravila
,
perilo
,
jestvine
ali
kaj
druzega
,
česar
ni
bilo
dobiti
v
trgu
T
...
Včasih
je
prišla
z
njo
tudi
stara
Marijana
,
a
tedaj
je
bila
pri
bolnici
hišnica
one
vile
.
Navadno
pa
se
je
pripeljala
Tončka
sama
.
In
v
tistem
času
sta
se
zapletala
in
se
zapletla
odvetnik
Pajk
in
lepa
Tončka
v
mrežo
grešne
ljubezni
;
saj
sta
bila
svoja
gospodarja
brez
nadzorstva
in
brez
nevarnosti
,
da
bi
ju
kdo
opazoval
.
Odvetnika
je
že
davno
mikalo
zdravo
,
krepko
in
lepo
dekle
.
Ve
,
ljuba
nebesa
,
Tončka
—
odvetnica
,
kolik
razloček
!
—
Zalazoval
jo
je
torej
,
se
ji
laskal
in
dobrikal
,
jo
obsipal
z
darili
ter
jo
zapeljeval
;
saj
izkušen
je
bil
v
tem
poslu
.
Tončka
pa
se
mu
je
znala
odtegovati
.
Odbijala
ga
je
dolgo
časa
odločno
,
nekoliko
iz
bojazni
do
odvetnice
,
najbolj
pa
iz
gole
koketnosti
.
Krepost
,
vest
,
sramežljivost
,
ta
krasota
vseh
ženskih
čarov
,
kateri
brez
onih
nimajo
prave
veljave
,
niso
vplivale
na
njeno
vedenje
prav
nič
.
Vedela
je
,
da
je
lepša
,
nego
katerakoli
druga
v
mestu
,
vedela
torej
,
da
ima
v
svoji
lepoti
neprecenljiv
kapital
.
In
da
bi
žrtvovala
ta
kapital
zaljubljenim
muham
oženjenega
in
ne
več
mladega
bogatinca
,
ne
da
bi
imela
za
to
kaj
zadostila
?
—
Ne
,
za
to
je
bila
Tončka
prepraktična
,
pa
tudi
že
preomikana
.
Vzgledi
prijateljice
Alenke
,
pokojne
matere
po
eni
strani
,
po
drugi
strani
pa
gospe
odvetnice
so
se
bili
pri
nji
obnesli
!
Prebila
je
torej
najhujše
boje
s
čim
dlje
silnejšim
Pajkom
...
Ko
pa
ga
je
pritirala
njena
rafiniranost
do
skrajnjosti
,
iz
katere
se
ni
mogel
ganiti
nikamor
več
,
tedaj
mu
je
nastavila
nož
na
grlo
;
in
Pajk
je
zinil
odločilno
besedo
.
Ko
je
dosegla
to
,
so
se
odprla
sirom
vrata
vseh
čarov
in
sladkob
Tončkine
ljubezni
;
odvetnikova
zapeljiva
možatost
je
triumfirala
nad
vsemi
pomisleki
.
Častihlepnost
,
ničemurnost
in
prirojena
ji
poltnost
so
premagale
vse
!
In
kmalu
je
osrečila
srečna
Tončka
še
srečnejšega
Pajka
z
novico
,
kakršne
je
toliko
in
toliko
let
zaman
čakal
iz
ust
svoje
soproge
.
»
Brr
...!
—
še
par
tednov
,
in
umakniti
se
mi
mora
njegova
žena
.
Potem
pa
bom
jaz
—
jaz
milostljiva
...
jaz
od
vseh
odlikovana
odvetnica
,
soproga
dr.
Pajka
!
«
To
je
bil
načrt
in
tolažba
Vrhnikove
Tončke
,
ki
pa
ju
je
znala
skrivati
tako
premeteno
in
hinavsko
,
da
ni
slutil
nihče
,
kaj
se
godi
za
njenim
čelom
,
kaj
vrši
v
njenem
srcu
.
Njen
obrazek
je
bil
nabran
vedno
v
najpoštenejše
in
najskromnejše
izraze
.
Proti
odvetnici
se
je
delala
najvdanejšo
,
najhvaležnejšo
deklo
in
prebivala
z
njo
večino
časa
.
Kakor
hčerka
se
je
brigala
za
vsako
malenkost
,
ki
bi
jo
mogla
razveseliti
ali
utolažiti
vsaj
za
trenotek
...
vse
ji
je
storila
naglo
in
z
navideznim
veseljem
ter
pomagala
,
kjer
in
kar
ji
je
le
mogla
.
Na
ta
način
pa
se
je
obvarovala
vsakega
suma
in
bila
svobodna
vsakega
opazovanja
.
Tiho
in
postrežljivo
Tončkino
vedenje
,
ljubeznivo
kramljanje
in
njen
nedolžni
smeh
se
je
bil
tako
zelo
omilil
bolnici
,
da
ni
mogla
živeti
brez
nje
.
Le
Tončka
ji
je
znala
prav
postlati
,
le
Tončka
jo
je
znala
tako
rahlo
prijeti
,
prenašati
in
obračati
,
da
je
ni
bolelo
.
Kot
sestra
usmiljenka
se
je
nagibala
Tončka
nad
odvetnico
,
ji
gladila
lase
s
čela
,
če
so
ji
zlezli
izza
čepice
,
ji
brisala
oči
in
usta
ter
jo
ljubkujoče
tolažila
.
»
O
ljuba
moja
gospa
,
le
nikar
ne
obupajte
!
«
ji
je
dejala
čestokrat
.
»
Še
vse
bo
bolje
.
Dobri
Bog
in
premila
mati
božja
vam
morata
pomagati
;
saj
molim
k
njima
vsaki
dan
!
«
Doktorici
so
se
ob
takih
besedah
porosile
velike
tožne
oči
s
solzami
.
»
O
Tončka
,
meni
ni
več
zdravila
,
«
ji
je
odgovorila
šepetaje
,
vdano
.
»
Hvala
ti
za
dobrohotne
besede
.
Želim
,
da
bi
se
ti
na
zemlji
vedno
dobro
godilo
,
ker
si
tako
blaga
!
«
»
Oh
gospa
,
kaj
bom
brez
vas
!
«
—
je
vzdihnila
Tončka
,
»
Vi
ste
skrbeli
zame
že
od
malega
,
vi
ste
me
vzeli
v
svojo
odlično
hišo
,
me
poučevali
in
likali
,
kakor
bi
bila
vaša
hči
...
o
milostljiva
,
kako
sem
vam
hvaležna
!
«
Prijela
je
koščeno
ročico
bolničino
ter
jo
poljubila
.
Potem
si
je
zakrila
oči
ter
poskušala
plakati
—
no
,
solz
ni
bilo
...
Doktorica
je
užila
tako
malo
ljubezni
v
življenju
,
je
videla
tako
malo
dokazov
srčne
,
globoke
vdanosti
do
sebe
v
vseh
svojih
zakonskih
letih
,
da
ni
umela
ločiti
hinavstva
od
pristnega
čuvstvovanja
.
Pač
je
kanila
marsikatera
solza
siromakov
in
sirot
na
njeno
dobrotljivo
roko
,
a
pri
tem
je
smatrala
sebe
le
za
izvršilni
organ
podpornega
društva
in
njegovih
podpiralcev
.
Nje
same
—
tako
si
je
domišljevala
—
ni
ljubil
razen
pokojne
mamice
nihče
na
svetu
brez
sebičnosti
.
Iz
Tončke
pa
si
je
bila
vzgojila
v
enem
letu
bitje
,
ki
je
hvaležno
le
njej
za
vse
,
kar
je
,
in
kakršno
je
...
»
Da
,
da
—
Tončka
je
pridno
,
pošteno
in
lepo
dekle
.
Srečna
bo
,
prav
srečna
,
ako
le
ona
,
odvetnica
,
tako
hoče
.
—
In
zakaj
ne
bi
hotela
!?
Iz
največjega
uboštva
,
iz
nevarnosti
,
da
se
pogrezne
v
smrdljivo
blato
nenravnosti
,
jo
je
dvignila
polagoma
na
mesto
svoje
družabnice
...
Zakaj
bi
svojega
započetega
dela
ne
izvršila
do
konca
!
—
Ona
sama
je
prežila
toliko
tožnih
let
,
prelila
skrivoma
toliko
in
toliko
najgrenkejših
solza
,
ker
ji
ni
dala
narava
,
da
bi
se
omilila
svojemu
možu
,
ker
ni
bila
ustvarjena
,
da
bi
zadostila
poklicu
soproge
...
naj
bo
srečna
vsaj
Tončka
,
ki
ima
razen
novcev
vse
!
«
—
Tako
je
premišljevala
često
odvetnica
ter
v
duhu
že
videla
Tončko
srečno
omoženo
,
v
krogu
zdravih
in
lepih
otrok
,
ki
vedo
vsi
,
da
jim
je
ustvarila
to
srečo
dobra
rajnica
,
blaga
gospa
Pajkova
...
In
ta
obitelj
se
pomenkuje
najraje
in
največ
o
svoji
dobrotnici
ter
moli
vsaki
dan
za
večno
blaginjo
njene
duše
...
V
tem
pa
je
šlo
z
odvetnico
čim
dlje
tem
hitreje
h
koncu
.
Sapa
ji
je
včasih
skoro
popolnoma
prestala
.
Hropeč
jo
je
lovila
v
svoje
prazne
prsi
.
Bile
so
jo
že
same
kosti
.
Vsaki
dan
so
pričakovali
njene
smrti
.
Tudi
dr.
Pajk
se
je
bil
preselil
v
vilo
.
Neko
popoldne
je
bilo
odvetnici
posebno
slabo
.
Ukazala
je
torej
poklicati
vnovič
duhovnika
;
po
sv.
opravilu
pa
mu
je
povedala
svoj
sklep
,
da
hoče
,
predno
se
loči
s
sveta
,
določiti
pismeno
svojo
poslednjo
voljo
.
Duhovnik
,
star
,
blag
gospod
,
ki
je
poznal
bolnico
že
od
mladih
nog
,
ji
je
pritrdil
ter
na
njeno
željo
in
po
njenem
narekovanju
sestavil
oporoko
.
Koga
ima
na
svetu
,
komur
more
zapustiti
kaj
svojega
imetka
?
Soproga
!
Soproga
?
Saj
mu
je
donesla
v
hišo
poleg
bogate
bale
petdeset
tisočakov
.
Gospodinjila
mu
je
marno
vsa
leta
njiju
zakona
ter
mu
bila
verna
in
potrpežljiva
družica
.
Soprog
pa
je
ni
ljubil
—
zanemarjal
,
preziral
jo
je
popolnoma
.
Zahtevati
ne
more
ničesar
od
nje
.
Vendar
mu
voli
v
znak
,
da
mu
odpušča
,
še
dvajset
tisoč
in
vse
,
kar
je
prinesla
s
seboj
.
In
ostalih
šestdeset
tisoč
?
—
Sorodnikov
nima
,
otrok
tudi
ne
.
Otroci
njeni
so
bili
siromaki
,
sirote
in
vdove
;
njim
torej
zapušča
dvajset
tisoč
za
ustanove
.
Tisoč
goldinarjev
voli
cerkvi
sv.
Pavla
,
kjer
se
naj
bero
vsako
leto
maše
za
njeno
in
njenih
starišev
duši
.
Devetintrideset
tisočakov
pa
naj
dobi
—
Tončka
Vrhnikova
!
—
Ko
sta
podpisala
oporoko
še
dva
svedoka
,
se
je
duhovnik
poslovil
.
Zmračilo
se
je
.
Odvetnika
,
kakor
po
navadi
,
ni
bilo
doma
.
Ko
se
je
po
polnoči
vrnil
,
je
spala
že
vsa
hiša
;
le
pri
bolnici
je
brlela
svetilka
.
Odšel
je
v
svojo
sobo
,
ne
da
bi
pogledal
do
svoje
soproge
ali
pa
vsaj
povprašal
po
njej
.
Isto
noč
je
stražila
Tončka
pri
bolnici
.
Vrstila
se
je
z
Marijano
in
hišnico
.
Ležala
je
na
naslanjaču
v
bolničini
sobi
,
da
je
bila
vsaki
hip
pri
rokah
.
Proti
jutru
pa
je
začela
odvetnica
ječati
,
hropeti
in
pojemati
.
Tončka
se
je
začela
bati
,
da
bi
ji
umrla
;
šla
je
torej
klicat
kuharico
.
Ko
je
prišla
Marijana
k
postelji
,
se
je
vila
doktorica
že
v
smrtnem
boju
.
Urno
je
prižgala
blagoslovljeno
svečico
s
sv.
Višarij
,
katero
je
imela
že
pripravljeno
v
predalčku
pri
postelji
,
ter
začela
,
pokleknivši
ob
vznožju
,
glasno
moliti
molitve
za
umirajoče
.
Tončka
pa
je
stekla
med
tem
klicat
odvetnika
.
Ko
je
prišla
v
odvetnikovo
spalnico
,
ni
razločila
v
temi
ničesar
.
Z
vinskim
duhom
prenasičen
zrak
ji
je
udaril
v
nos
,
ko
je
odprla
vrata
.
Pajk
pa
je
glasno
smrčal
in
prhal
.
Stoječ
med
vrati
,
je
zavpila
:
»
Gospod
doktor
!
Vstanite
!
Milostljiva
umira
!
«
Nobenega
odziva
.
Odvetnik
je
grčal
in
smrčal
dalje
.
Znova
in
še
glasneje
je
zaklicala
:
»
Gospod
doktor
—
vstanite
!
«
Tedaj
pa
se
je
pritipala
do
njega
in
ga
krepko
zmajala
,
prijemši
ga
za
ramo
in
glavo
.
Odvetnik
je
hrknil
,
globoko
vzdihnil
,
se
prevrgel
z
desne
na
levo
stran
ter
vprašal
zaupno
:
»
Kdo
pa
je
?
«
»
Jaz
—
Karol
—
vstani
!
—
Ne
morem
te
že
vzbuditi
,
«
je
šepetala
Tončka
,
da
bi
je
ne
čula
Marijana
,
ker
je
bila
pustila
vsa
vrata
za
seboj
odprta
.
»
Tončka
,
ti
,
ti
?!
«
—
Takoj
je
bil
trezen
.
»
Vstani
!
—
Mudi
se
—
ženi
tvoji
je
slabo
—
ah
!
«
»
Tiho
,
tiho
,
golobče
moje
—
srček
moj
—
sreča
moja
!
«
—
Ko
sta
prispela
Tončka
in
Pajk
k
bolničini
postelji
,
je
klečala
Marijana
že
plakaje
tik
njenega
vzglavja
;
ihteč
je
poljubljala
suhe
,
mrzle
roke
gospej
Mariji
,
preko
katere
voščeno
bledega
in
globoko
udrtega
,
upadlega
obraza
je
bil
razlit
blažen
nasmeh
—
odsev
rajske
,
nadzemeljske
sreče
.
Grajščakinja
Žuljanka
je
imela
poset
.
Bile
so
prišle
njene
najintimnejše
prijateljice
:
gospa
sodnica
,
gospa
notarka
in
gospica
zdravnikova
ter
četverica
gospodov
:
Rihard
Berčič
,
edinec
bogatega
tvorničarja
,
ritmojster
pl.
Jekler
,
slikar
Tužen
in
profesor
dr.
Čeh
.
»
Entre
nous
povedano
,
ni-li
to
velik
škandal
...
taka
zoroka
!?
—
On
polumilijonar
,
ona
pa
beračica
!
«
Grajščakinja
,
lepa
,
visoka
,
bujna
,
jedva
osemindvajsetletna
vdova
,
črnolaska
velikih
,
žarkogledih
oči
in
krasnih
belih
zob
je
pričela
s
tem
nov
pogovor
.
Jezno
so
se
ji
svetile
oči
,
in
klasični
obrazek
se
ji
je
silil
v
ogorčen
izraz
.
»
Kdor
mnogo
ima
,
mnogo
velja
;
kdor
pa
nič
nima
,
ga
tudi
nihče
ne
pozna
,
«
se
je
odzval
profesor
.
»
Dr.
Pajk
je
bogatinec
,
zato
ugleden
mogotec
,
ki
si
more
in
sme
privoščiti
celo
—
ubogo
,
a
lepo
nevesto
.
«
»
Tudi
jaz
vam
moram
ugovarjati
,
milostljiva
prijateljica
,
«
se
je
oglasil
hohnjaje
Berčič
,
mladenič
nervozno
elegantne
in
ekstremno
moderne
toalete
ter
z
geometrično
natančnostjo
počesljanih
redkih
las
in
na
obeh
straneh
nosu
enako
navihanih
brkic
.
»
Pardon
...
tisočkrat
pardon
,
milostljiva
,
toda
moj
princip
je
:
v
ekstravaganci
je
užitek
!
«
»
Kaj
hočete
reči
s
tem
svojim
principom
,
mon
cher
ami
?
«
je
v
vprašala
Žuljanka
.
»
Pardon
,
ako
sem
bil
nejasen
!
Moj
princip
je
torej
:
sladoled
z
vročim
čajem
...
salon
in
kravarica
...
Ganimed
in
Venera
...
eau
de
cologne
in
smrad
hleva
...
eh
,
saj
me
razumete
!
«
»
O
fej
,
fej
!
Tak
princip
!
Uh
!
Kolika
nemorala
...
sram
me
je
!
«
se
je
jezila
navidezno
sodnica
,
nežna
plavolaska
bledega
,
finega
obrazka
in
sanjavih
,
hrepenečih
oči
.
»
No
,
no
,
ma
bell
’
amie
,
«
jo
je
tešila
grajščakinja
,
»
ne
bodi
tako
malomestna
!
Rekla
sem
že
,
da
smo
entre
nous
...
zato
se
lahko
pomenimo
o
vsem
.
Saj
vendar
nismo
kratkokrile
goske
!
Ni-li
tako
,
mile
moje
prijateljice
?
—
No
,
vidiš
,
ma
petite
!
Sicer
pa
je
gospoda
Berčiča
princip
prav
realen
,
in
zdi
se
mi
,
da
mi
je
pravil
nekdaj
gospod
doktor
nekako
isto
načelo
iz
nekega
filozofa
...
«
»
Da
,
da
,
milostljiva
...
iz
filozofa
Schopenhauerja
.
Vsa
čast
vašemu
spominu
!
«
je
pristavil
naglo
dr.
Čeh
.
»
Quod
erat
demonstrandum
,
milostljiva
!
Mhe
,
ogenj
in
voda
—
Goljat
in
palčkovka
—
Helena
in
Terzit
—
i.
t.
d.
—
i.
t.
d.
«
se
je
oglasil
še
ritmojster
,
šepetajoč
z
gospico
zdravnikovo
,
bohotno
razcvelo
brinetko
na
pragu
mladosti
.
»
Tudi
jaz
bi
vam
vedel
povedati
slučaj
iz
lastne
ljubavne
prakse
,
a
...
mhe
!
«
...
»
...
ne
verjeli
bi
vam
ga
...
ha
,
ha
!
«
je
pritaknila
notarka
,
majhna
,
živa
debeluška
,
sedeča
tik
Tužna
,
ki
je
bil
zaljubljen
v
njene
male
noge
in
roke
.
»
Oho
,
ne
verjeli
!
—
Protestujem
svečano
,
da
dvomite
o
istininosti
mojih
besed
...
oficir
sem
,
milostljiva
!
«
»
Ah
,
ah
,
s
tem
argumentom
me
ne
prepričate
,
gospod
ritmojster
!
Med
ženskimi
ste
le
mož
,
galanten
in
ljubezniv
in
...
in
lažniv
...
ha
,
ha
!
—
da
,
lažniv
mož
.
«
»
A
vaš
slučaj
,
gospod
ritmojster
?
«
je
silila
radovedna
zdravnikova
.
»
Jaz
vam
verujem
vse
,
vse
...
ha
,
ha
!
«
»
Da
,
da
,
vaš
slučaj
,
monsieur
chevalier
!
«
je
silila
tudi
Žuljanka
.
»
A
ta
mora
biti
eklatanten
dokaz
,
da
je
Berčičev
princip
dober
!
«
»
O
gotovo
,
gotovo
,
moja
mila
,
«
...
je
odgovoril
ritmojster
ter
,
položivši
svojo
na
temenu
plešasto
glavo
na
naslonilo
stolovo
,
prižgal
novo
cigareto
,
zavihnil
važno
svoje
junaške
brke
ter
začel
malomarno
pripovedovati
:
»
Mhe
—
da
,
divizijske
vaje
smo
imeli
—
mhe
,
da
—
pričetkom
minole
jeseni
—
tam
okoli
Studenca
,
Kremenice
,
tja
do
železnične
postaje
...
no
,
postaje
?
—
vrag
,
za
imena
imam
tako
slab
spomin
!
—
Ravno
smo
vrgli
z
energično
atako
dveh
eskadronov
celo
levo
sovražnikovo
krilo
.
Nato
smo
dobili
povelje
,
naj
se
umaknemo
za
gozdič
,
ki
se
je
razprostiral
prav
južnozahodno
ob
nizkem
hribcu
...
da
,
da
,
južnozahodno
—
za
kraje
imam
izvrsten
spomin
.
Poskakali
smo
z
utrujenih
konj
,
da
se
malo
izpočijejo
in
napasejo
;
moštvo
in
častništvo
je
posedlo
po
travi
in
parobkih
.
Nevarnosti
nobene
...
povsod
vedete
—
žeja
strašna
—
vse
stekleničice
prazne
.
—
Tu
se
spomnim
,
da
sem
opazil
med
vajo
pred
gozdičem
malo
,
okusno
zidano
poslopje
—
mhe
,
da
,
vilo
novorenesanškega
sloga
.
Za
to
imam
izvrsten
spomin
.
Grmenje
topov
in
prasketanje
pušk
se
je
oddaljevalo
čim
bolj
v
stran
...
Hitro
prekoračim
gozdič
,
velevši
skrajnji
vedeti
,
naj
me
poišče
,
če
treba
,
ob
vili.
Še
deset
korakov
in
—
evo
vile
z
vrtom
in
logom
!
Na
vrtu
pa
lopa
.
Grem
mimo
—
mhe
!
—
v
lopi
šiva
krasno
dekle
...
menda
sobarica
,
z
belim
predpasnikom
,
v
kratkem
krilu
,
izpod
katerega
so
se
videle
—
ah
!
—
male
nožice
,
in
—
ah
!
—
lepe
fine
ročice
,
gole
preko
komolca
—
mhe
!
—
obrazek
pa
kot
baš
razcvel
popek
vrtnice
.
Mhe
—
skratka
:
dekle
,
da
ni
treba
lepšega
...
a
,
mhe
—
sobarica
,
postrežkinja
!
—
Salutiram
...
dekle
zardi
in
povesi
oči
kot
najsramežljivejša
inštitutka
...
»
Mhe
—
golobičica
—
žejen
sem
...
malo
vode
,
mhe
...
«
Nič
odgovora
.
Samo
pogleda
me
—
ah
,
tisti
pogled
!
—
pa
steče
iz
lope
...
Torej
nič
?
—
Mhe
,
evo
je
—
za
hip
se
zopet
vrne
s
kupo
vode
.
Izpijem
.
»
Hvala
,
golobičica
!
—
kako
ti
je
ime
?
«
—
Ne
pove
.
—
»
Čigava
si
?
«
—
Ne
pove
—
Mhe
!
Sedem
na
široko
klop
,
ovijem
obe
roki
okoli
njenega
pasu
—
eh
,
ta
stas
!
—
posadim
jo
poleg
sebe
...
branila
se
je
—
mhe
,
vrag
,
močna
je
bila
!
—
a
preprosim
jo
,
pa
hvalim
njene
jamice
v
licih
,
njene
krasne
modre
oči
,
njene
zobke
,
ročice
,
nožice
.
In
konec
?
—
Polagoma
jo
je
minevala
plahota
,
in
v
četrti
ure
je
bila
že
pogumna
tako
,
da
me
je
hotela
zadušiti
—
ah
!
—
s
poljubi
!
—
Mhe
,
faktum
,
faktum
!
—
A
poljubi
tiste
sobarice
...
mhe
,
še
nikdar
takih
!
—
Da
,
da
,
princip
gospoda
Berčiča
je
pravi
...
sobarica
in
aristokrat
...
mhe
!
Quod
erat
demonstrandum
!
«
»
Ha
,
ha
,
zakaj
pa
je
zopet
ne
poiščete
—
pikantne
sobarice
,
vi
stari
grešnik
?
«
je
vprašala
zdravnikova
malo
pikirano
.
»
Iskal
sem
jo
.
Zal
,
vila
je
prazna
...
golobičica
je
izletela
—
kdo
ve
kam
.
«
»
Bien
,
tres
bien
!
Imejte
torej
svoje
principe
,
nam
pa
pustite
svoje
!
«
—
je
odgovorila
Žuljanka
ter
nadaljevala
;
»
A
naše
bodoče
razmerje
do
gospe
odvetnice
Pajkove
št.
II.
?
Tu
treba
novega
principa
!
—
Ona
je
vendar
otrok
razvpite
loteristovke
,
ki
je
bila
—
pardon
,
gospoda
!
—
tout
simplement
prijateljica
pokojnega
finančnega
kontrolorja
!
«
»
Kaj
?
—
kaj
?
Je-li
res
!?
—
Škandal
!
«
—
je
vikala
lepa
notarka
in
sklepala
indignirano
roke
na
svojih
bujnih
prsih
.
»
Da
,
javna
tajnost
je
to
,
za
katero
samo
njen
mož
ni
vedel
,
«
je
pristavil
dr.
Čeh
.
»
Tak
izrodek
človeštva
!
«
se
je
togotila
zdravnikova
.
»
Bivša
dekla
—
odvetnica
!
«
se
je
zajezila
sodnica
.
»
Tobačna
delavka
!
«
je
dostavila
Žuljanka
.
»
Vojaška
ljuba
!
«
»
In
s
tako
naj
se
pajdašimo
?
Nikdar
!
«
se
je
hudovala
sodnica
.
»
In
zakaj
ne
,
milostljiva
?
«
je
zinil
hohnjaje
Berčič
.
»
Pardon
!
Moj
princip
je
:
ženska
je
ženska
—
da
je
le
bogata
ali
pa
lepa
,
fina
,
temperamentna
...!
«
»
Mon
cher
ami
,
vi
ste
grozen
človek
!
—
Molčite
vendar
s
svojimi
principi
!
«
ga
je
zavrnila
grajščakinja
nevoljno
.
»
Pardon
,
milostljiva
—
pa
to
je
moj
princip
!
«
»
A
kaj
menite
vi
,
gospod
ritmojster
?
«
—
je
vprašala
notarka
.
»
Jaz
?
—
mhe
,
jaz
?
—
mhe
,
jaz
se
seveda
popolnoma
strinjam
s
tem
,
kar
menite
vi
,
milostljiva
!
«
je
odgovoril
ritmojster
.
Tu
se
odpro
duri
in
sluga
javi
—
odvetnika
Pajka
z
nevesto
.
Družba
je
kar
onemela
,
ne
vedoč
,
kaj
storiti
.
In
še
predno
je
mogla
Žuljanka
kaj
slugi
odgovoriti
,
se
je
pojavila
med
vrati
junaška
postava
Pajkova
in
njegove
dražestne
sedemnajstletne
neveste
Tončke
.
Oblečena
je
bila
okusno
,
drago
in
elegantno
.
»
Oprostite
,
milostljiva
,
da
sem
vas
tako
iznenada
napadel
!
«
je
nagovoril
odvetnik
domačico
.
»
No
,
smatral
sem
za
dolžnost
,
da
se
vam
prvi
poklonim
kot
ženin
ter
vam
predstavim
svojo
nevesto
.
«
»
Ah
,
ah
,
koliko
presenečenje
!
—
Torej
jaz
naj
vama
prva
čestitam
?
—
Vso
srečo
—
vso
srečo
,
gospica
!
«
Žuljanka
se
je
ljubeznivo
naklonila
Tončki
ter
ji
ponudila
roko
.
Potem
jo
je
predstavil
Pajk
še
ostalim
gostom
skupaj
.
Prepustivši
Tončko
damam
,
se
je
zapletel
v
pogovor
z
gospodi
.
»
Torej
z
volitvami
se
ne
pečate
več
?
«
je
vprašal
odvetnika
Tužen
.
»
Škoda
!
«
»
Saj
ste
čitali
mojo
izjavo
—
ali
ne
?
Umaknil
sem
svojo
kandidaturo
že
pred
štirinajstimi
dnevi
.
Kdo
se
bo
ruval
za
tako
nehvaležen
posel
,
ako
ga
ljudje
nočejo
razumeti
!
Da
bi
stiskal
vsakemu
umazanemu
volilcu
smrdljivo
roko
,
pa
moledoval
okoli
zabitih
kmetavzov
,
domišljavih
‚
purgarjev
‘
in
revolucijonarnih
obrtnikov
za
glasove
,
pa
prosil
,
obetal
in
mazal
...
o
,
tega
pa
že
ne
!
Moj
program
je
bil
jasen
;
razložil
sem
ga
na
shodih
ustno
,
potem
v
»
Prijatelju
«
in
še
v
posebni
brošuri
.
Pa
da
bi
ga
razlagal
vnovič
in
vnovič
v
vsaki
kmetiški
bajti
posebej
—
za
to
nimam
niti
časa
,
niti
volje
.
Storil
sem
vse
—
žrtvoval
veliko
za
dobro
stvar
...
no
,
naš
narod
je
še
vedno
neveden
.
Bodi
!
Saj
mi
tega
ni
treba
!
Naj
volijo
torej
prihodnji
teden
reakcijonarca
sami
sebi
v
sramoto
!
«
—
Jezno
je
govoril
Pajk
te
besede
,
a
se
delal
,
kakor
da
mu
ne
bi
bilo
za
mandat
prav
nič
.
V
istini
pa
ga
je
grizel
poraz
v
dno
duše
.
Umakniti
se
je
moral
s
pozorišča
pred
poštenim
Tirbičem
,
ki
je
bil
priljubljen
vsem
nižjim
in
srednjim
slojem
narodovim
.
Tirbič
je
prijazno
občeval
z
vsakom
ter
rad
kramljal
bodisi
s
kmetom
,
delavcem
,
obrtnikom
ali
pa
meščanom
.
Poznal
je
temeljito
želje
in
potrebe
vseh
svojih
volilcev
.
Saj
je
živel
vedno
med
njimi
!
—
Tirbič
ni
bil
sicer
sijajen
govornik
,
a
beseda
mu
je
šla
od
srca
ter
segla
zopet
poslušalcem
v
srce
.
Bil
je
miren
človek
;
nikdar
mu
ni
ušla
jezna
psovka
,
niti
tedaj
,
ko
so
se
posluževali
agitatorji
njegovega
protikandidata
vseh
,
tudi
najpodlejših
sredstev
.
Bil
je
resen
,
vztrajen
in
ljubezniv
mož
čistega
značaja
in
najčistejših
namenov
.
Sebičnosti
,
častilakomnosti
mu
ni
mogel
očitati
niti
njegov
sovražnik
.
—
Dočim
je
menil
dr.
Pajk
,
da
se
že
ponižuje
,
ako
izpregovori
z
okornim
,
a
poštenim
kmetom
prijazno
besedo
,
ter
je
smatral
za
veliko
narodno
delo
svoje
govore
,
katere
je
imel
po
mestnih
dvoranah
in
nekaterih
okoličanskih
gostilnicah
navadno
le
pred
peščico
svojih
inteligentnih
pristašev
,
je
hodil
Tirbič
tudi
med
najpreprostejše
ljudstvo
ter
mu
govoril
domače
,
jasno
in
trezno
.
Ljudstvo
ga
je
umelo
,
saj
mu
je
govoril
iz
duše
,
ter
ga
je
ljubilo
.
Zato
pa
so
bile
brezuspešne
vse
agitacije
Pajkovih
pristašev
.
»
Tega
gospoda
ne
poznamo
,
«
so
rekali
nekateri
.
»
Doslej
ga
ni
bilo
še
nikdar
v
naše
kroge
...
kako
more
torej
vedeti
,
kaj
nas
boli
!
In
še
sedaj
ne
kaže
volje
,
da
bi
se
seznanil
z
našimi
težnjami
neposredno
.
Zakaj
ne
pride
v
našo
družbo
,
da
mu
povemo
iz
lica
v
lice
svoje
želje
in
svoje
zahteve
,
če
hoče
biti
naš
zastopnik
,
naš
zagovornik
v
svetli
prestolici
?
Moško
sedi
z
notarjem
,
adjunktom
,
nadučiteljem
in
bogatini
...
nas
pa
jedva
pogleda
.
Morda
ga
je
sram
nas
bornih
kmetov
,
trpinov
delavcev
,
obrtnikov
?
Pa
dobro
!
Tirbič
je
drugačen
človek
.
—
On
je
naš
mož
,
on
pozna
našo
dušo
in
naše
telo
!
Njega
bomo
volili
.
«
—
Drugi
pa
so
dejali
:
»
Pajk
je
hinavec
in
lažnivec
!
On
da
bode
deloval
na
to
,
da
se
razbremeni
kmetovstvo
,
da
se
zajezi
konkurenca
veliki
industriji
z
malimi
obrtniki
—
pa
on
?!
Ta
človek
,
ki
nima
srca
do
obubožancev
,
kateremu
se
ne
smili
ni
beraški
kmetič
,
ni
stradajoči
rokodelec
,
temveč
jima
proda
iz
hleva
zadnjo
kravico
in
zarubi
poslednjo
postelj
!
—
Pajk
se
je
doslej
vedno
kazal
pravega
,
krvoločno
izsesavajočega
—
pajka
našega
ljudstva
.
Odkod
pa
ima
svoje
velikansko
premoženje
?
Od
kmetiških
in
obrtniških
žulje
!
—
In
da
bi
volili
takega
oderuha
in
neusmiljenca
!?
«
—
Tretji
pa
so
pili
Pajkovo
vino
.
»
Zakaj
bi
se
ga
pa
branili
,
če
lahko
plača
!
Saj
je
skoro
milijonar
!
—
Le
pijmo
ga
!
Bog
ga
živi
!
—
Volili
bomo
pa
navzlic
temu
vendar-le
Tirbiča
.
«
—
Dr.
Pajk
in
njegovi
agitatorji
so
kmalu
spoznali
,
da
bo
zaman
v
ves
trud
.
Propadli
bi
gotovo
z
veliko
manjšino
.
Čemu
bi
se
blamovali
?!
—
Na
svojo
veliko
jezo
in
žalost
se
je
torej
odpovedal
Pajk
svoji
kandidaturi
,
objavivši
v
svojem
glasilu
:
»
da
se
zahvaljuje
vsem
svojim
mnogobrojnim
pristašem
za
dobro
voljo
in
preodlikujoči
namen
;
da
pa
prosi
,
naj
se
pridružijo
volilcem
kandidata
Tirbiča
v
znamenju
sloge
in
ljubezni
do
milega
naroda
!
«
—
Na
tak
neodkritosrčen
način
se
je
rešil
Pajk
blamaže
,
katero
bi
mu
bil
brez
dvombe
priredil
ogorčeni
narod
,
ki
vsekdar
instinktivno
sluti
,
kdo
mu
je
res
prijatelj
...
Tončke
se
ni
polotila
v
družbi
grajščakinje
,
sodnice
in
notarke
niti
za
trenotek
zadrega
.
Pač
je
čutila
njih
prezirljive
poglede
in
prisiljeno
prijazni
naglas
govorice
,
pa
to
je
ni
motilo
kar
nič
.
»
Najlepša
in
najbogatejša
sem
med
vami
...
menda
pa
tudi
še
najpoštenejša
,
«
si
je
mislila
,
a
se
laskala
vsaki
posebej
,
govorila
odločno
in
pogumno
ter
odbila
naglo
še
tako
prikrit
napad
hladno
se
držečih
dam
.
Kretajoč
se
povsem
neprisiljeno
v
bogati
svoji
toaleti
,
je
imponovala
počasi
vendar-le
damam
,
pričakujočim
,
da
vidijo
v
nji
neokretno
dekle
,
ki
se
izda
vsaki
hip
kot
bivša
delavka
.
Ker
je
bila
razen
tega
preljubezniva
,
a
ponosna
Tončka
še
izredna
krasotica
,
si
končno
niso
vedele
drugače
pomagati
,
nego
z
veliko
prijaznostjo
...
Potem
sta
se
zaročenca
poslovila
,
ponavljajoč
svoje
povabilo
na
poroko
.
Ko
pa
se
je
približal
tudi
pl.
Jekler
,
ki
je
stal
dotlej
v
mraku
tik
debelega
zastora
,
da
se
poslovi
od
Tončke
,
se
je
stresnila
zaročenka
,
kakor
bi
bila
stopila
baš
na
mrzlo
kačo
.
A
le
za
hip
!
—
Potem
pa
ga
je
pogledala
s
polnim
očesom
,
v
katerem
je
bilo
izraženo
rotenje
:
»
Molči
!
«
—
Ritmojster
ji
je
stisnil
krepko
ponujeno
ročico
ter
dejal
nerazločno
mrmraje
:
»
Svojo
kavalirsko
besedo
—
milostljiva
gospica
!
«
Samo
Tončka
ga
je
razumela
ter
,
ljubeznivo
se
smehljaje
,
odšla
s
Pajkom
in
Žuljanko
,
ki
ju
je
spremila
do
vrat
.
»
Evo
je
!
—
Deus
ex
machina
!
—
Sedaj
smo
v
pasti
,
«
je
izpregovorila
domačica
,
vrnivši
se
v
sobo
.
»
Kaj
naj
storimo
?
Ali
obolimo
?
«
»
Čemu
,
milostljiva
!
—
Meni
gospica
nevesta
ugaja
izredno
!
«
—
je
ugovarjal
Tužen
.
»
Malo
takih
lepotic
.
«
»
Cela
dama
...
niti
sledu
,
da
je
bila
kdaj
dekla
!
Pardon
!
—
Moj
princip
se
je
obnesel
!
«
je
triumfoval
Berčič
.
»
In
ta
toaleta
!
—
To
sigurno
kretanje
!
«
—
se
je
čudila
notarka
.
»
Pokojna
odvetnica
ji
je
bila
dobra
učiteljica
,
«
—
je
razlagal
dr.
Čeh
.
»
Razen
tega
je
bila
ravnokar
na
Dunaju
skoro
šest
tednov
v
nekem
inštitutu
za
neveste
!
«
»
Pa
bogata
je
tudi
!
«
je
dostavil
pl.
Jekler
.
»
Bogata
?!
—
In
prej
niste
...
«
»
Povedal
nam
je
ravnokar
Pajk
sam
:
—
čistih
devetintrideset
tisoč
goldinarjev
bo
imela
!
«
je
nadaljeval
pl.
Jekler
.
»
In
pri
njeni
lepoti
je
ta
dota
velika
—
za
malomestne
odnošaje
v
jako
velika
!
«
je
pristavil
Čeh
.
»
Pa
odkod
ima
tako
premoženje
,
mère
de
Dieu
!
«
je
vpraševala
strmeč
Žuljanka
.
»
Podedovala
je
je
po
pokojni
odvetnici
!
—
Mhe
!
Kaj
,
čudno
?!
«
je
odgovoril
ritmojster
.
»
Morebiti
je
torej
že
blaga
rajnica
želela
to
zvezo
!
Čudno
,
neverjetno
!
«
je
ugibala
sodnica
.
»
Vse
mogoče
,
«
je
dejala
notarka
.
»
Izredno
jo
je
ljubila
.
Vzgajala
jo
je
in
pazila
na-njo
,
kot
bi
bila
njena
hči
.
«
»
Vsekakor
...
mhe
,
gospoda
!
se
treba
iznebiti
malomestnih
nazorov
,
«
je
izpregovoril
ritmojster
.
»
Jaz
mislim
...
mhe
—
in
upam
,
da
se
strinjate
z
menoj
—
da
je
treba
vedno
,
posebno
pa
v
tem
slučaju
uvaževati
individuvalnost
in
vzgojo
bolj
,
nego
rojstvo
in
vse
druge
razmere
gospice
Tončke
.
Ona
je
lepa
,
bogata
,
fina
—
kaj
hočemo
še
več
!?
—
Ugledna
bo
tudi
.
More-li
ona
kaj
za
svojo
mater
?
—
Ergo
!
Koliko
poznamo
gospic
iz
boljših
...
mhe
!
da
—
iz
najboljših
krogov
,
katerim
ni
nedostajalo
ničesar
,
in
vendar
...
mhe
,
kakšne
so
bodisi
po
omiki
,
bodisi
po
zunanjosti
!
—
Bodimo
torej
pravični
in
ne
devajmo
grehov
njene
že
pokojne
matere
na
rovaš
gospice
neveste
Pajkove
!
«
»
Bien
,
tres
bien
,
mon
cher
ami
!
Tudi
jaz
se
zlagam
z
vašimi
nazori
.
Ne
bodimo
preostri
!
«
je
pritrjevala
Žuljanka
.
»
Koliko
vzgledov
imamo
,
da
so
se
poročili
ugledni
možje
z
ženskimi
iz
najnižjih
slojev
!
Državni
pravdnik
dr.
Jug
ima
kmetico
za
ženo
,
sodni
svetnik
Grdinič
mesarjevo
hčer
,
profesor
Kraljič
trafikantinjo
,
profesor
Žolna
natakarico
i.
t.
d.
i.
t.
d.
Vse
te
so
sedaj
čestite
salonske
dame
!
«
—
In
tako
so
bili
zopet
vsi
složni
v
priznanju
,
da
uboštvo
ni
sramota
,
in
da
je
storil
dr.
Pajk
popolnoma
prav
,
ker
se
je
zaročil
s
Tončko
.
—
Lepota
,
denar
,
odlikovanje
uglednega
odvetnika
,
laskanje
ljubeznive
krasotice
...
vse
to
je
vplivalo
v
hipu
na
nazore
Žuljanke
in
njenih
gostov
.
Vox
populi
...!
In
še
dolgo
so
se
pomenkovali
o
lepem
paru
,
hvalili
Pajkovo
značajnost
,
nesebičnost
in
ljubeznivost
,
pa
Tončkino
krasno
zunanjost
in
dobro
vzgojo
.
Novoizvoljeni
poslanec
Tirbič
je
sklical
v
T.
,
predno
odide
v
državni
zbor
,
svoj
prvi
veliki
volilni
shod
,
da
razloži
vsem
volilcem
skupaj
svoj
kulturni
in
politični
program
ter
se
domeni
z
narodom
neposredno
o
njega
najnujnejših
željah
.
Shod
je
bil
sklican
za
četrto
uro
popoldne
v
največji
trški
gostilnici
»
Pri
labodu
«
.
A
že
kmalu
po
tretji
uri
so
bili
natlačeno
polni
vsi
prostori
do
zadnjega
kota
.
In
še
vedno
so
dohajali
ljudje
.
Gostilničar
je
postavil
precej
miz
in
stolov
še
v
obširni
veži
;
ko
so
bili
zasedeni
tudi
ti
,
so
morali
ostati
oni
,
ki
so
prekasno
došli
,
zunaj
na
vrtu
.
Vsem
prihodnikom
pa
je
sijala
z
obraza
samozadovoljnost
,
radost
in
zmagovitost
.
Smehi
,
vzkliki
,
kriki
,
glasno
govorjenje
,
trkanje
kupic
in
nazdravki
so
odmevali
po
prostorih
.
Tudi
dr.
Karol
Pajk
je
prišel
s
svojimi
pičlimi
pristaši
na
shod
.
Moško
je
sedel
blizu
nizkega
govorniškega
podija
,
se
z
zaničljivim
smehom
oziral
po
narodu
ter
le
včasih
in
izjemno
naklonil
milostno
svojo
pomadizovano
glavo
v
jedva
znaten
pozdrav
.
Zavist
in
silna
jeza
sta
ga
mučili
.
Zakaj
ne
slavi
danes
o
n
tega
uspeha
?
—
Zakaj
ne
more
reči
on
:
evo
,
vsi
ti
so
moji
somišljeniki
—
vsi
ti
mi
v
ljubezni
in
spoštovanju
zaupajo
varstvo
svoje
blaginje
?
—
Zakaj
je
moral
on
sramotno
zapustiti
s
tolikim
ognjem
zapričeti
,
s
tolikimi
žrtvami
podpirani
in
s
tolikim
samozatajevanjem
nadaljevani
boj
ter
se
umakniti
človeku
,
ki
ni
niti
bogataš
,
niti
izučen
jurist
.
In
s
silnim
sovraštvom
je
meril
Tirbičeve
volilce
.
V
srcu
pa
je
sklenil
osveto
narodu
,
ki
se
drzne
odtegniti
čast
in
zaupanje
njemu
,
mogočnemu
bogatinu
in
najuglednejšemu
odvetniku
.
»
Hm
,
radoveden
sem
na
to
kramarsko
politiko
,
«
je
zinil
zasmehljivo
napram
sosedu
,
doktorju
Strelu
.
»
Tudi
jaz
,
«
se
je
odzval
Strel
,
Pajkov
sodružnik
.
»
Človek
,
ki
nima
vseučiliške
izobrazbe
—
človek
,
ki
ni
niti
pogledal
preko
ograje
svoje
filistrske
domovine
,
tak
naj
igra
važno
ulogo
v
parlamentu
,
sredi
samih
izobražencev
!
Ha
!
kurijozno
!
«
»
Da
,
da
,
kurijozno
,
gospod
doktor
!
«
je
hitel
uslužno
urednik
»
Narodnega
prijatelja
«
;
»
kolikokrat
sem
že
dokazal
tudi
jaz
,
da
imajo
poklic
za
poslance
edino
le
izobraženci
