sein
pojdite
!
"
je
ukazoval
orožnik
.
Roman
je
iskal
klobuk
in
zimsko
suknjo
.
"
Kaj
je
res
?!
Kaj
je
mogoče
,
da
je
resnica
?!
"
je
izpra
-
ševala
Tilda
obupano
.
In
vendar
je
vedela
,
da
je
gola
,
strašna
,
ali
zaslužena
resnica
vse
to
,
da
to
ni
zmota
,
nesrečen
slučaj
...
"
Odpusti
,
če
moreš
,
"
je
rekel
Roman
,
ko
je
šel
mimo
nje
in
iztegnil
roko
.
Ni
mu
dala
desnice
.
"
Zaradi
otrok
ne
morem
...
,
"
je
rekla
temno
.
In
odpeljali
so
ga
.
Na
sam
božič
je
dobila
ekspresno
pismo
od
brata
,
da
je
očeta
zadel
mrtvoud
.
Da
je
sedel
v
kavarni
in
bral
,
da
so
Tildinega
moža
,
Romana
,
zaprli
.
Pri
priči
se
je
zgrudil
mrtev
;
krčevito
je
držal
zmečkani
časopis
v
roki
.
Šele
doma
so
mu
ga
vzeli
iz
mrtve
pesti
.
"
Svojo
mater
je
ubil
in
zdaj
še
mojega
očeta
...
,
"
je
spreletelo
Tildo
.
Romana
so
obsodili
na
štiri
leta
težke
ječe
.
Ko
je
bilo
vse
končano
,
si
je
Tilda
oddahnila
.
Nastopilo
je
,
česar
se
je
bala
,
pred
čimer
je
trepetala
leta
in
leta
.
Odločilo
se
je
,
zgodilo
se
je
.
Minila
je
večna
napetost
živcev
,
večni
nemir
strahu
in
bojazni
.
Slutila
je
že
zdavnaj
,
da
se
tako
izvrši
,
kakor
se
je
.
In
skoraj
je
čutila
nekaj
oddihu
podobnega
.
Ko
je
minilo
prvo
ogorčenje
,
ko
se
je
ublažilo
prvo
žgoče
čustvo
nezaslužene
sramote
,
prva
obupna
bol
zaradi
očetove
smrti
,
je
nastopila
tista
blagodejna
topost
proti
vsemu
svetu
in
življenju
,
ki
je
tolikrat
tolažnica
in
rešiteljica
ubogim
dušam
,
preganjanim
od
nesreče
.
Vihar
v
srcu
je
potihnil
kakor
hipoma
;
misli
v
glavi
,
kljuvajoče
in
obupne
misli
,
so
se
utrudile
in
umirile
in
po
strašnih
,
pretresujočih
duševnih
bojih
je
zahtevalo
zdaj
tudi
telo
svoje
pravice
.
Tedne
in
tedne
ni
spala
;
misli
so
se
ji
podile
po
glavi
kakor
pošasti
,
v
srcu
ji
je
kljuval
obup
;
vroča
mržnja
,
neizmerno
ogorčenje
nad
usodo
,
ki
jo
je
tako
neusmiljeno
preganjala
,
ji
je
kipelo
v
žilah
.
Stiskala
je
pesti
v
brezmočnem
gnevu
,
ječala
ponižana
in
teptana
v
grenkih
mukah
.
Nekaj
slepega
in
surovega
je
pogazilo
njen
ponos
,
jo
strlo
in
ugonobilo
.
A
brez
krivde
se
je
čutila
!
In
zato
jo
je
preganjalo
vprašanje
noč
in
dan
:
Zakaj
,
zakaj
?!
Zakaj
trpim
tudi
jaz
,
ki
nisem
kriva
?!
In
otroka
,
zakaj
trpita
z
njo
?!
Niti
minuto
ni
mirovalo
njeno
ranjeno
srce
,
niti
trenutek
je
niso
prenehale
mučiti
misli
...
A
potem
je
nekega
dne
odpovedalo
telo
.
Kakor
mrtva
se
je
zgrudila
zvečer
na
posteljo
in
spala
nepremično
v
globokem
snu
vso
noč
pozno
v
drugi
dan
.
Ko
je
vstala
,
se
ji
je
zdelo
,
da
ji
je
glava
prazna
pa
srce
,
da
nima
duše
,
ničesar
.
Ni
več
ni
mogla
razmišljati
o
svoji
nesreči
,
ogorčevati
se
,
upirati
se
.
Mirno
je
bilo
v
prsih
in
topo
.
Vse
je
utihnilo
in
obmolknilo
.
Spomnila
se
je
,
da
je
lačna
,
da
prejšnji
večer
ni
večerjala
.
Šla
je
v
kuhinjo
in
si
naredila
jajčno
jed
.
In
čudila
se
je
sama
sebi
,
da
jé
,
da
ji
gre
v
tek
,
da
misli
na
kruh
,
na
mast
in
take
reči
.
Počasi
je
prihajalo
ozdravljenje
in
prerojenje
.
Sedela
je
pred
hišo
in
občutila
,
da
je
sonce
toplo
in
prijetno
,
da
je
zrak
kakor
baržun
,
tako
mehak
,
da
je
morje
doli
v
daljini
kakor
napeta
svila
,
vse
zeleno
in
prelepo
.
Otroka
sta
prihajala
k
njej
in
ona
se
je
zopet
zavedela
,
kako
ljubeznive
so
otroške
roke
,
kako
sladko
božajo
,
kako
so
mile
in
drage
.
Gledala
ju
je
,
kako
bosa
skačeta
po
vrtu
,
in
njune
nožice
so
ji
bile
kakor
nekaj
,
česar
še
ni
videla
nikdar
.
Dragocen
umotvor
,
ki
je
vlito
vanj
ča
robno
življenje
;
čudovit
umotvor
,
ki
se
izpreminja
vsak
hip
,
menja
podobo
,
in
vendar
ostaja
isti
.
Kakšne
plemenite
oblike
ima
otroška
noga
,
kakšne
sladke
črte
,
kako
je
vsa
čudovita
,
lahka
in
prožna
...
Obstala
je
pred
trto
,
ki
se
je
vzpenjala
ob
steni
na
južni
strani
vse
do
strehe
.
Zagledala
se
je
v
bujne
,
velike
liste
,
ki
so
se
gosto
stiskali
drug
k
drugemu
in
pokrivali
hišo
kakor
čudovit
živ
zastor
.
Po
viharju
je
nastopil
mir
in
blagodejno
jo
je
objela
tišina
.
Nič
več
se
ji
ni
bilo
treba
bati
računov
,
pisem
,
tožb
,
opominov
.
Njen
mož
je
storil
tisto
,
kar
je
slutila
že
takrat
v
Dragi
,
ko
jo
je
obiskal
njegov
stric
in
ji
povedal
,
da
ne
zna
razločevati
med
svojim
in
tujim
.
Že
se
je
zgodilo
...
Pokori
se
...
Morda
je
prav
tako
.
Mirna
bodo
ta
leta
njej
in
otrokoma
...
Včasih
ji
je
pisal
.
Kakor
vsi
taki
lahki
ljudje
se
je
tudi
on
hitro
sprijaznil
z
usodo
.
Duševnih
bojev
ni
bojeval
nobenih
.
Iz
pisem
se
je
videlo
,
da
ga
popolnoma
nič
ne
vznemirja
vest
in
da
je
kesanje
njegovemu
srcu
tuje
čustvo
.
Pisal
je
o
"
smoli
"
,
ki
jo
je
imel
v
življenju
,
posebno
pa
zadnja
leta
;
lastne
krivde
se
sploh
ni
zavedal
.
V
tretjem
,
četrtem
pismu
ji
je
že
šaljivo
opisoval
ječo
,
se
hvalil
,
da
ga
imajo
vsi
radi
;
da
je
gospod
,
da
ga
v
pisarnah
rabijo
;
če
bi
imel
cigarete
pa
včasih
malo
boljšo
hrano
in
kakšen
kozarec
vina
,
bi
bil
čisto
zadovoljen
.
Da
je
bil
neroden
,
premalo
prebrisan
;
kapitala
ni
imel
dovolj
,
drugače
bi
se
mu
bile
njegove
špekulacije
že
posrečile
in
namesto
v
ječi
bi
sedel
v
kakšnem
gradu
čaščen
in
spo
-
štovan
.
Vsi
bankirji
in
milijonarji
so
prišli
na
enak
način
do
premoženja
in
moči
,
kakor
je
hotel
on
;
razloček
je
le
v
tem
,
da
so
imeli
oni
srečo
,
on
pa
ne
.
Naj
mu
piše
,
kaj
delata
otroka
,
in
tudi
o
sebi
naj
kaj
piše
.
Vsaka
dva
meseca
je
prišlo
podobno
pismo
;
zaklenila
je
vrata
,
kadar
je
brala
.
Zastonj
se
je
trudila
razumeti
tega
človeka
,
ki
je
bil
njen
mož
,
s
katerim
je
živela
toliko
let
,
mu
rodila
otroke
.
Globok
in
širok
prepad
je
zijal
med
njo
in
njim
;
tuj
,
neopisno
tuj
je
bil
Roman
njeni
duši
in
njenemu
mišljenju
.
Sram
jo
je
bilo
,
da
je
tak
;
kakor
suh
list
,
ki
ga
nosi
veter
zdaj
sem
,
zdaj
tja
.
Lice
ji
je
gorelo
;
čutila
je
na
sebi
njegovo
sramoto
,
ki
se
je
ni
zavedal
,
ponižanje
,
ki
ga
ni
videl
.
-
Kakšen
je
ta
človek
,
kakšen
je
ta
človek
?!
-
se
je
čudila
,
ogorčena
v
dno
srca
.
Med
zločince
so
ga
pognale
njegove
strasti
in
še
tam
je
dobre
volje
.
Njegova
mati
je
umrla
zaradi
njega
,
njenega
očeta
je
doletela
prezgodaj
smrt
zaradi
njega
,
in
on
ne
čuti
nobene
krivde
,
nobenega
kesanja
.
Le
slučaj
mu
je
vse
to
.
Slučaj
,
da
je
s
svojimi
prevarami
onesrečil
nekoliko
kmetov
gori
na
Tirolskem
,
ki
so
jim
vse
prodali
zaradi
njega
.
Slučaj
,
da
je
pahnil
ženo
v
sramoto
in
omadeževal
svoje
ime
pred
otrokoma
.
In
še
čudi
se
,
da
mu
ne
piše
!
Ko
so
ga
orožniki
odpeljali
iz
njene
hiše
,
ji
je
rekel
:
"
Odpusti
!
"
a
zdaj
,
čez
nekaj
mesecev
,
je
že
pozabil
na
tisti
hip
;
še
spomni
se
ne
,
da
bi
mu
moral
kdo
kaj
odpuš
čati
!
On
,
on
ni
ničesar
kriv
!
Samo
slučaj
...
Vidi
se
iz
njegovih
pisem
,
da
mirno
spi
,
da
si
ne
tare
glave
s
kesanjem
,
da
ga
ne
vznemirjajo
skrbi
za
bodočnost
.
Če
bi
imel
cigarete
pa
pečenko
,
vino
-
in
seveda
tudi
karte
-
bi
bil
popolnoma
zadovoljen
!
Stisnila
je
pest
v
brezmočnem
srdu
in
sramovala
se
je
,
neizrečeno
se
je
sramovala
,
da
je
bil
to
njen
mož
!
Mož
-
kakor
skala
mora
biti
mož
neupogljiv
in
značajen
.
Nepremakljivo
mora
kljubovati
viharjem
,
nesrečam
in
izkušnjavam
.
Jeklen
ščit
je
družini
,
ženi
in
otrokom
;
varno
zavetje
slabim
in
pomoči
potrebnim
.
-
A
Roman
je
bil
kakor
pesek
ob
morju
,
ki
se
igrajo
valovi
z
njim
in
ga
raznese
burja
na
vse
strani
-
ob
prvi
hudi
uri
.
Ni
se
mogla
premagati
,
da
bi
Leni
ali
otrokoma
govorila
o
teh
pismih
.
Ni
se
mogla
premagati
,
da
bi
hčerki
in
sinku
pripovedovala
o
očetu
in
jima
izročala
njegove
pozdrave
.
Naj
pozabita
nanj
,
morata
ga
pozabiti
!
Nekaj
dni
se
je
borila
sama
s
seboj
,
s
čustvom
dolžnosti
,
ki
jo
je
sililo
sporočiti
mu
,
da
sta
otroka
zdrava
.
To
,
se
ji
je
zdelo
,
mu
mora
pisati
;
nima
pravice
molčati
na
to
njegovo
vprašanje
.
In
edino
to
mu
je
pisala
,
ničesar
drugega
.
Ničesar
o
sebi
,
nikdar
.
Nič
očitanj
,
ali
tudi
tolažbe
ne
.
Nobene
hude
,
a
tudi
nobene
dobre
besede
ne
.
"
Mimica
pojde
v
šolo
,
Rajko
je
zdrav
.
"
"
Mimica
se
z
veseljem
uči
čitati
in
pisati
,
Rajko
je
trden
in
živahen
.
"
"
Učiteljica
zelo
hvali
Mimico
,
Rajko
se
dobro
razvija
,
večji
je
in
močnejši
kakor
drugi
otroci
njegovih
let
.
"
Take
vesti
mu
je
pisala
v
pismu
.
Le
par
stavkov
vselej
,
par
vrstic
.
In
sama
je
odnesla
pismo
v
mesto
,
da
ne
bi
vedela
domača
gospodična
na
pošti
,
da
mu
piše
.
Štela
je
mesece
moževega
zapora
,
a
na
bridek
način
.
Še
toliko
let
,
še
toliko
mesecev
-
še
toliko
časa
miru
pred
njim
-
to
ji
je
pomenila
njegova
ječa
.
Še
toliko
varnosti
pred
novo
sramoto
,
novim
strahom
,
novimi
skrbmi
...
Še
pomisliti
si
ni
upala
,
kaj
bo
potem
...
Konec
drugega
leta
ji
je
pisal
,
da
ni
posebno
zdrav
,
da
kašlja
.
Ali
to
le
tako
mimogrede
.
Največ
je
pisal
o
neki
muhi
v
pisarni
.
Pisal
je
,
da
ima
znanko
,
prijateljico
muho
,
ki
stanuje
v
tistem
kotu
nad
pečjo
in
je
še
vsa
mlada
in
živahna
,
kakor
da
bi
bil
avgust
in
ne
december
.
Da
je
čisto
navadna
šibka
muha
,
bolj
drobna
ko
debela
,
in
da
je
vesela
ter
prijazna
.
Vedno
prihaja
k
njemu
na
mizo
,
kjer
piše
,
lazi
po
papirjih
,
izprehaja
se
gor
in
dol
in
vse
pogleda
,
vse
preišče
.
Nič
se
ga
ne
boji
,
kar
na
roko
mu
sede
.
Včasih
,
kadar
je
posebno
razposajena
,
ga
malo
draži
,
na
nos
mu
sede
pa
na
glavo
,
žgečka
ga
,
nagaja
mu
.
Ali
ona
dobro
ve
,
da
ji
ne
naredi
ničesar
hudega
.
Malo
jo
odpodi
,
malo
jo
prestraši
;
ali
ona
že
ve
,
kaj
to
pomeni
,
da
ji
ne
preti
pri
njegovi
mizi
nobena
nevarnost
.
Kmalu
se
zopet
vrne
,
sede
na
drobtine
,
ki
jih
ima
vedno
zanjo
pripravljene
,
da
ne
bi
poginila
od
glada
.
Prav
ljubezniva
in
diskretna
muha
je
.
Tiha
,
nič
ne
brenči
.
In
zelo
zvesta
,
vdana
je
.
Nikogar
drugega
ne
obiskuje
,
samo
njega
.
Ve
,
da
bi
seji
drugje
prav
lahko
pripetilo
kaj
neprijetnega
.
Ulovili
bi
jo
in
ubili
.
Pri
njem
je
pa
na
varnem
.
Enkrat
je
padla
v
tinto
,
tako
je
bila
nerodna
.
Ali
on
jo
je
rešil
še
o
pravem
času
,
na
pivnik
jo
je
položil
,
da
se
je
posušila
.
Zbal
se
je
,
da
se
je
morda
prehladila
in
umrla
;
zakaj
drugega
dne
je
ni
bilo
dolgo
nič
na
izpregled
,
šele
popoldne
je
spet
priletela
pogledat
.
Prav
imenitna
muha
je
in
on
jo
ima
zelo
rad
.
Tilda
je
razumela
,
da
je
napisal
to
historijo
o
muhi
,
da
bi
jo
povedala
otrokoma
.
Ali
ni
se
mogla
premagati
.
Njeno
srce
je
bilo
trdo
in
zakrknjeno
.
Glej
,
zaprt
je
,
v
ječi
sedi
,
kaznovan
je
za
zločin
;
na
sebi
nosi
sramotno
obleko
kaznjencev
.
In
ne
peče
ga
ta
obleka
na
koži
po
vsem
telesu
kakor
živ
ogenj
.
Ničesar
ne
piše
o
kesanju
,
o
bridkih
,
prečutih
nočeh
,
o
obupu
,
o
žalosti
,
ki
jo
trpi
,
o
sramoti
,
pod
katero
se
zvija
...
O
muhi
piše
...
Ne
spominja
se
s
kesanjem
v
srcu
tistega
dne
pred
božičem
,
takrat
pred
dvema
letoma
,
ko
so
ga
orožniki
odpeljali
izpred
oči
njegovih
nedolžnih
otrok
...
Nič
ne
obeta
za
bodočnost
,
da
bo
delal
,
da
se
potrudi
ustvariti
si
novo
življenje
,
da
se
nikdar
ve
ne
dotakne
kart
in
vina
...
Samo
o
muhi
piše
...
Vendar
mu
je
že
o
božičnih
praznikih
odgovorila
.
Pisala
mu
je
,
kaj
sta
delala
otroka
,
kako
sta
se
igrala
.
In
prvič
je
v
pismu
omenila
tudi
njega
samega
.
Naj
se
zglasi
pri
zdravniku
zavoda
in
naj
ga
prosi
za
zdravila
,
če
kašlja
...
Popolnoma
nič
resno
ni
jemala
njegove
vesti
;
zapisala
je
ta
svet
samo
tako
iz
nekega
tajnega
,
nepriznanega
usmiljenja
,
da
nekaj
reče
.
Zato
,
ker
je
bil
napisal
tisto
povest
o
muhi
,
ki
se
je
bila
dotaknila
njenega
srca
in
ga
ganila
,
čeprav
si
je
tajila
to
sama
pred
seboj
.
O
pustu
je
dobila
debelo
uradno
pismo
,
da
ji
je
mož
umrl
,
da
je
imel
jetiko
,
da
ni
mnogo
trpel
;
v
ječi
se
je
vedel
vzorno
in
je
bil
zaradi
svojega
veselega
temperamenta
priljubljen
pri
vseh
;
vsi
so
ga
imeli
radi
,
tudi
pazniki
,
duhovnik
,
zdravnik
,
celo
uradniki
in
sam
direktor
kaznilnice
;
računsko
vodstvo
kaznilnice
ji
pošlje
vsoto
,
ki
se
je
zaračunala
po
predpisih
za
njegovo
delo
v
njegovo
korist
;
pokopali
ga
bodo
na
pokopališču
kaznjencev
,
kakor
zahtevajo
predpisi
in
zakon
.
Presenečena
je
brala
to
vest
.
Ni
se
ji
hotela
zganiti
žalost
v
srcu
,
nasprotno
,
oddahnila
si
je
,
kakor
bi
težko
breme
padlo
raz
njene
rame
.
Skoraj
hvaležna
mu
je
bila
,
da
je
umrl
.
Davno
že
je
zaigral
svojo
srečo
-
je
čutila
-
zgrešil
je
pravo
pot
,
ugonobil
se
je
sam
že
zdavnaj
...
Izgubljeno
življenje
...
barka
brez
vesel
...
Najbolje
je
zanj
in
zanje
,
da
je
umrl
...
Oblekla
je
otroka
in
ju
vzela
s
seboj
.
"
Oče
vama
je
umrl
,
"
je
rekla
.
"
Daleč
od
nas
je
umrl
,
nikoli
več
ga
ne
bomo
videli
.
Idita
!
K
morju
pojdemo
,
tja
v
drugo
stran
,
kjer
je
samotno
in
ni
ljudi
.
Poslušali
bomo
valove
in
jaz
vama
bom
pripovedovala
o
očetu
...
"
Vse
popoldne
so
se
izprehajali
ob
morju
.
Tilda
je
pripovedovala
otrokoma
o
njem
,
da
je
bil
vesel
,
da
se
je
rad
smejal
,
da
je
imel
dobro
srce
.
Tudi
povest
o
njegovi
muhi
jima
je
povedala
...
Rajko
je
bil
takrat
štiri
leta
star
.
Tilda
je
sedela
zvečer
za
hišo
na
vrtu
,
nekaj
je
šivala
.
Lena
je
nabirala
v
gredi
solato
,
da
bo
za
večerjo
s
krompirjem
.
Otroka
sta
se
lovila
okoli
hiše
,
vpila
sta
in
se
smejala
.
Mimica
je
bila
bolj
resna
in
nekako
pametna
za
svojih
sedem
let
;
vse
je
izpregledala
bratcu
:
tako
se
je
igrala
z
njim
,
kakor
se
odrasli
igrajo
z
otrokom
,
da
mu
popuščajo
in
delajo
vse
,
da
bi
bil
bolj
vesel
in
bi
se
bolj
smejal
.
Ko
je
Lena
napolnila
rešeto
,
je
vstala
in
šla
proti
kuhinji
.
Ustavila
se
je
pri
Tildi
in
rekla
,
gledajoč
otroka
,
kako
se
igrata
:
"
Velika
sta
že
,
hvala
Bogu
,
gospa
.
"
"
Da
,
velika
sta
,
"
je
z
netajenim
materinskim
ponosom
pritrdila
Tilda
.
Rajko
je
pritekel
iznova
izza
vogla
;
zaletel
se
je
v
Leno
,
da
je
skoraj
padla
,
objel
jo
z
rokami
okrog
kolen
in
se
nagajivo
zasmejal
.
Potem
jo
je
izpustil
,
skočil
k
materi
pa
k
njej
na
klop
,
jo
objel
okrog
vratu
in
se
ji
spustil
v
naročje
.
"
Mama
,
mamica
,
mamuška
,
"
je
vpil
otročje
.
In
kakor
blisk
jo
je
zopet
izpustil
,
skočil
na
tla
in
stekel
okrog
vogla
za
hišo
.
Mimica
je
modro
stala
na
strani
,
čakala
,
da
je
napravil
,
kar
je
mislil
,
in
potem
tudi
ona
stekla
za
njim
.
"
Ves
gospodov
je
,
"
je
rekla
Lena
.
"
Da
,
popolnoma
moj
oče
bo
,
"
je
pritrdila
Tilda
.
"
Ravno
včeraj
sem
gledala
njegove
fotografije
iz
mlajših
let
in
ko
je
bil
še
otrok
.
Stare
so
že
in
pobledele
,
a
vseeno
se
vidi
,
da
mu
je
na
las
podoben
.
"
"
Ne
mislim
vašega
gospoda
papana
,
"
je
rekla
Lena
.
"
Na
našega
gospoda
mislim
,
ki
so
umrli
to
zimo
.
Tudi
njim
je
podoben
,
kakor
krajcar
krajcarju
.
"
"
Mojemu
možu
?
"
"
Da
,
"
je
pritrdila
Lena
.
"
Kako
morete
govoriti
kaj
takega
,
"
jo
je
zavrnila
Tilda
trdo
in
vstala
.
"
Nikar
mi
tega
več
ne
recite
!
In
tudi
res
ni
!
Niti
ene
poteze
nima
njegove
.
Rajko
ima
svetle
lase
,
plave
oči
,
visoko
čelo
,
usta
,
vse
kakor
moj
oče
.
Moj
mož
je
bil
popolnoma
drugačen
,
zagorel
in
črn
.
"
"
Nič
za
to
,
barve
ima
druge
,
"
se
je
branila
Lena
,
"
ali
drugače
je
ves
gospod
.
Kar
čudim
se
,
da
sami
niste
zapazili
.
Prav
do
pičice
tako
se
smeje
kakor
gospod
.
Popolnoma
tako
se
vede
kakor
on
;
ljubezniv
je
,
nagajiv
,
celo
priliznjen
.
Saj
ste
ga
videli
ravnokar
,
kako
zna
.
"
Tilda
je
pobledela
,
njen
obraz
se
je
zresnil
in
kakor
prestrašil
.
"
Saj
ni
to
nič
hudega
,
"
je
rekla
Lena
.
"
Zakaj
bi
vas
to
motilo
!
Še
lepše
in
bolje
je
,
da
je
tak
.
Naj
povzame
od
svojega
očeta
tisto
,
kar
je
bilo
najlepše
na
njem
.
Zakaj
bi
ne
?
Ljubeznive
ljudi
imajo
vsi
radi
.
Laglje
bo
živel
.
Od
starega
papana
nekaj
,
od
očeta
nekaj
,
to
bo
ravno
prav
.
Mladenič
bo
,
ki
vam
ga
bodo
zavidali
.
Saj
že
zdaj
dela
z
nami
,
kar
hoče
.
"
In
smehljaje
se
je
odšla
v
kuhinjo
.
V
čudnem
razburjenju
je
ostala
Tilda
na
vrtu
.
Skrivnosten
strah
ji
je
zatrepetal
v
srcu
.
Kakor
mrena
ji
je
padlo
z
oči
.
Vsak
čas
sta
stekla
otroka
mimo
nje
;
drugače
,
pozorneje
je
gledala
za
njima
kakor
doslej
.
Naglo
jo
je
presunilo
spoznanje
.
Spomnila
se
je
nazaj
in
tudi
tam
je
videla
,
česar
doslej
ni
zapazila
.
Da
,
Lena
ima
prav
!
Rajko
ima
živi
temperament
svojega
očeta
,
tisto
posebno
ljubeznivost
v
občevanju
z
drugimi
,
ki
ne
pozna
mej
.
Kako
se
ji
meče
v
naročje
,
kako
jo
poljublja
,
kako
se
laska
okrog
Lene
-
to
ni
mirna
,
preudarna
kri
njene
rodbine
.
Njen
oče
je
bil
gotovo
drugačen
tudi
že
,
ko
je
bil
otrok
.
Skušala
se
je
spomniti
svoje
mladosti
,
svojih
otroških
let
.
Kolikor
je
mogla
daleč
nazaj
,
se
je
potopila
v
svojo
preteklost
,
v
nejasne
,
temne
spomine
svojih
prvih
let
.
Ne
,
ona
je
bila
drugačna
;
bolj
tiha
,
bolj
zadržana
.
Spomnila
se
je
svojega
doma
;
dobri
so
bili
drug
drugemu
,
blagi
,
ali
malo
objemanja
je
bilo
med
njimi
,
malo
poljubov
.
Neka
nepremagljiva
,
nežna
sramežljivost
je
branila
njihovi
ljubezni
,
da
bi
se
kazala
tako
odkrito
.
In
tudi
Mimica
je
drugačna
.
Temne
lase
in
temne
oči
svojega
očeta
ima
,
zvesta
je
,
povsod
je
čutiti
njeno
vdanost
,
in
vendar
je
trpka
,
samosvoja
,
ne
laska
se
,
ne
ponuja
se
.
Ob
strani
je
stala
,
ko
je
objemal
Rajko
Leno
,
ko
je
skočil
njej
v
naročje
in
jo
dušil
s
poljubi
.
Ni
se
približala
,
ni
se
prislonila
k
materi
.
In
vendar
jo
ljubi
,
na
drugačen
,
tih
način
jo
ljubi
.
Da
,
Rajko
ima
Romanov
smeh
,
njegovo
ljubeznivost
,
njegovo
živahnost
!
Ves
način
njegovega
vedenja
je
Romanov
,
četudi
je
še
majhen
.
In
Tilda
se
je
čudila
,
da
ni
spoznala
tega
sama
od
sebe
.
Nekaj
je
seglo
v
njeno
dušo
.
Nekaj
hladnega
se
je
dotaknilo
njenega
srca
.
Nekaj
jo
je
opomnilo
:
Pazi
!
Prikrito
in
nepriznano
se
je
oglasil
prvi
strahv
njenih
prsih
.
Ali
ne
,
ne
!
Odpodila
ga
je
,
zadušila
ga
je
kakor
grešno
misel
.
Živahen
,
pogumen
je
Rajko
!
Samo
to
,
samo
to
naj
podeduje
otrok
po
svojem
očetu
.
Kaj
ni
rekla
Lena
,
da
je
to
najlepše
,
najboljše
?!
Kako
slabo
je
njeno
srce
,
kako
nezaupno
!
Sence
se
boji
,
pred
strahovi
trepeta
,
ki
jih
ni
.
Preplašeno
je
in
brez
poguma
.
In
vendar
ji
je
treba
vere
,
močne
vere
v
bodočnost
;
trdnega
zaupanja
v
sina
ji
je
treba
!
Dvom
je
nekaj
slabotnega
,
nedostojnega
,
nizkega
.
O
,
nikdar
mu
ne
bo
dala
mesta
v
svoji
duši
,
da
ji
ne
uniči
ljubezni
in
vere
v
sina
,
kakor
izpodgloje
črv
korenine
roži
.
Sramovati
se
je
treba
takih
misli
,
zadušiti
jih
,
da
izginejo
brez
sledu
.
"
Rajko
!
Mimica
!
"
je
poklicala
otroka
.
Objela
ju
je
vsakega
z
eno
roko
in
ju
peljala
h
klopci
.
"
Pridita
k
mamici
,
pogovarjali
se
bomo
.
"
Posadila
ju
je
vsakega
na
eno
stran
in
jima
pripovedovala
,
kako
lepo
je
bilo
pri
njej
doma
,
ko
je
bila
majhna
;
kako
so
bili
vsi
dobri
in
pridni
,
kako
mirno
in
zadovoljno
so
živeli
;
kako
blaga
je
bila
njena
mama
,
njuna
stara
mati
;
in
papa
,
njun
ded
,
je
bil
poseben
človek
,
čisto
drugačen
je
bil
kakor
drugi
ljudje
;
kakor
iz
jekla
je
bil
,
kakor
skala
je
bil
,
tako
trden
,
ponosen
in
pošten
;
mož
je
bil
,
ki
so
ga
vsi
spoštovali
;
Mimica
mora
biti
kot
stara
mama
,
tako
blaga
in
plemenita
,
a
Rajko
kakor
papa
.
Tako
da
bo
mama
ponosna
nanju
,
kadar
bosta
velika
,
da
ji
bosta
v
čast
.
Z
iskrečimi
se
očmi
jo
je
poslušala
Mimica
;
Rajko
je
bil
razmišljen
in
nestrpen
.
Igral
se
je
z
materino
roko
,
štel
prste
,
gladil
jih
je
,
poljubljal
,
grizel
za
šalo
.
Potem
je
skočil
na
tla
in
poklical
sestro
:
"
Pojdiva
se
lovit
,
Mimica
!
Hitro
,
hitro
...
"
In
stekel
je
po
vrtu
.
"
Otrok
je
še
,
"
je
pomislila
Tilda
.
Pogladila
je
hčerko
po
laseh
,
pritisnila
njeno
glavico
na
svoje
prsi
.
Deklica
je
zardela
,
in
vendar
ni
znala
vrniti
nežnosti
;
ni
znala
vzdigniti
rok
in
se
okleniti
matere
.
"
Pridna
si
,
"
je
rekla
mati
.
"
Le
pojdi
se
igrat
,
saj
si
moja
...
"
Molče
je
ubogalo
dekletce
in
steklo
za
bratom
.
Globoko
v
duši
je
svaril
Tildo
tih
,
skrivnosten
glas
:
Pazi
!
Pazi
!
...
Rajko
je
že
hodil
v
šolo
.
Učiteljica
ga
je
imela
zelo
rada
.
"
Ljubezniv
deček
,
kar
oči
so
ga
vesele
,
kadar
ga
pogledam
,
"
je
pripovedovala
Tildi
,
kadar
je
prišla
vprašat
zanj
.
"
Najrajši
ga
imam
v
vsem
razredu
.
Ampak
strašno
je
raztresen
in
površen
.
Pouk
ga
kar
nič
ne
zanima
,
samo
igral
bi
se
in
šalil
.
Pa
to
preide
,
gospa
.
Ko
bo
malo
starejši
,
se
bo
tudi
njega
začela
prijemati
resnoba
šole
in
življenja
.
Kar
nič
se
ne
bojte
zanj
,
gospa
,
"
je
tolažila
,
ko
je
videla
Tildino
resno
lice
.
"
Ne
bo
se
izgubil
,
ne
,
vse
ga
bo
imelo
rado
.
Ima
že
tak
talent
,
da
vzame
vsakemu
človeku
srce
.
"
Tilda
se
je
zahvaljevala
učiteljici
,
in
vendar
se
v
skrbeh
vračala
domov
.
O
,
vsak
dan
bolj
se
je
razodevala
na
otroku
dediščina
njegovega
očeta
.
Že
zdaj
jo
je
skrbela
njegova
bodočnost
.
Naravnost
nagonsko
se
je
ogibal
vsem
težkočam
in
neugodnostim
.
Včasih
je
ona
ali
Lena
zahtevala
od
njega
kako
majhno
,
njegovim
letom
primerno
delo
in
uslugo
.
Ali
kakor
jegulja
se
je
znal
izmuzniti
.
Sto
izgovorov
je
imel
za
vsako
stvar
.
In
če
ni
bilo
drugače
,
je
Mimico
vpregel
,
da
je
storila
,
kar
sta
od
njega
zahtevali
mati
in
Lena
.
Tako
je
bil
mehek
in
laskav
,
da
se
ni
bilo
moči
jeziti
nanj
;
z
objemanjem
in
poljubi
se
je
znal
odkupiti
vsaki
kazni
.
"
Lena
,
ne
smemo
ga
razvajati
,
nikar
mu
v
vsem
ne
popuščajte
!
"
je
ukazovala
Tilda
,
a
pri
prvi
priliki
je
sama
storila
isto
napako
.
Stokrat
je
sklenila
,
da
bo
stroga
,
da
ga
bo
kaznovala
,
da
ne
bo
odnehala
.
Ali
tako
ljubeznivo
je
znal
pogledati
,
tako
milo
prositi
,
tako
prepričevalno
zagotoviti
poboljšanje
,
da
so
se
vsi
njeni
trdni
sklepi
stopili
kakor
sneg
na
soncu
.
In
tudi
kazen
ni
nič
koristila
.
Zvedela
je
,
da
ni
naredil
naloge
,
in
ga
je
dala
klečat
.
Klečal
je
pol
ure
in
potem
prišel
k
njej
:
"
Saj
se
ne
jeziš
več
name
,
kajne
,
mamica
!
Saj
te
imam
rad
.
Kaj
te
nisem
slušal
,
kaj
nisem
klečal
,
kakor
si
rekla
?
Kolena
me
bolijo
...
Pa
jaz
te
imam
rad
in
ti
me
imaš
tudi
rada
,
kajne
?
"
In
objel
jo
je
.
Srce
se
ji
je
v
hipu
omehčalo
in
bila
je
brez
moči
,
ni
ga
mogla
pahniti
od
sebe
.
Toda
drugi
dan
zopet
ni
naredil
naloge
.
Nekajkrat
se
je
ojunačila
in
ga
natepla
s
šibo
.
Z
nežnimi
dotiki
rok
se
je
branil
,
s
poljubi
:
"
Mamica
,
nikar
me
ne
tepi
,
saj
te
imam
rad
!
Saj
mi
je
žal
,
nikar
se
ne
jezi
name
!
Mama
,
draga
mama
!
"
Ko
je
odnehala
,
je
skočil
k
njej
in
ji
poljubljal
roke
:
"
Vidiš
,
da
te
imam
rad
!
Tepla
si
me
,
in
vendar
te
imam
rad
!
"
Stisnila
je
zobe
,
da
je
imela
moč
odriniti
ga
od
sebe
.
Zaklenila
se
je
v
spalnico
pred
njim
.
"
Mama
,
odpri
,
mama
,
odpri
!
Ne
pojdem
prej
od
vrat
,
dokler
mi
ne
odpreš
in
mi
ne
odpustiš
.
Toliko
časa
te
bom
prosil
,
da
me
boš
imela
zopet
rada
.
"
Trepetajoč
se
je
vrgla
čez
posteljo
in
si
tiščala
ušesa
,
da
ne
bi
slišala
njegovih
prošenj
.
Srce
se
ji
je
stiskalo
v
prsih
od
bolečine
in
skrbi
.
"
Tak
je
kakor
oče
,
"
je
mislila
.
"
Dobrega
srca
,
ali
značaja
nima
,
nič
ponosa
nima
.
Izgubil
se
bo
,
kakor
se
je
izgubil
on
!
"
Deček
zunaj
pa
je
neprenehoma
trkal
in
klical
:
"
Mama
,
mamica
,
odpri
!
Nikar
se
več
ne
jezi
name
,
saj
bom
dober
!
"
Že
ves
hripav
je
bil
njegov
glas
,
in
vendar
mu
ni
odprla
.
"
Spoznati
mora
,
da
mislim
resno
.
Razmišljati
mora
o
tem
,
da
se
je
pregrešil
in
da
se
ne
popravi
vse
s
poljubi
in
objemi
.
Zaradi
njega
samega
moram
biti
stroga
in
neusmiljena
.
"
Ko
je
čez
dve
uri
odprla
vrata
,
je
še
vedno
sedel
na
pragu
.
"
Vidiš
,
da
sem
te
čakal
,
mama
!
Zdaj
se
nič
več
ne
jeziš
,
kajne
?
Zdaj
me
imaš
zopet
rada
?
"
In
smeje
se
jo
je
objemal
in
poljubljal
.
"
Dobro
srce
ima
in
resnično
me
ljubi
,
"
si
je
mislila
.
"
Brez
povoda
se
bojim
.
Preresna
sem
in
ne
razumem
ga
.
Usoda
me
je
prestrašila
s
svojimi
udarci
,
pa
vidim
strahove
tam
,
kjer
jih
ni
.
Moja
narava
je
težka
in
temna
,
a
on
je
ves
sončen
.
Zakaj
bi
končal
kakor
njegov
oče
?
Saj
je
tudi
moj
sin
,
svojemu
dedu
je
podoben
telesno
,
da
ne
more
biti
bolj
.
Tudi
težka
kri
moje
rodbine
se
pretaka
v
njem
.
Sčasoma
se
bo
že
zresnil
,
poglobil
se
bo
.
Saj
je
še
otrok
!
In
morda
se
mora
ravnati
z
njim
drugače
,
kakor
sem
bila
vajena
jaz
.
Resnoba
je
pretežka
zanj
.
Z
dobroto
ga
je
treba
krotiti
,
z
ljubeznijo
je
treba
vplivati
na
njegovo
dušo
.
"
Poizkusila
je
tudi
to
,
a
njegovo
srce
je
bilo
kakor
žoga
:
dokler
tiščiš
s
prstom
,
se
pozna
vdolbina
na
njej
,
jamica
,
a
ko
izpustiš
,
je
žoga
zopet
okrogla
kakor
prej
in
še
sledu
ni
,
kjer
si
jo
stisnil
.
Tudi
lagal
se
je
.
Samo
od
sebe
je
prišlo
,
brez
vzroka
.
Tilda
ni
nikdar
vedela
,
kaj
je
laž
,
dokler
je
bila
v
hiši
svojih
staršev
.
In
tudi
zdaj
,
v
svojem
lastnem
domu
,
se
je
ogibala
laži
kakor
kače
.
Kar
je
rekla
,
je
bilo
sveto
.
Tudi
Lena
je
poznala
v
tej
stvari
samo
dve
besedi
:
da
in
ne
.
Če
se
ji
je
kaj
potrlo
v
kuhinji
,
je
rekla
:
Razbila
sem
!
Brez
ovinkov
in
izgovorov
.
Pokojna
Elica
in
Mirko
se
nista
lagala
in
tudi
Mimica
ni
znala
lagati
.
A
Rajko
je
lagal
,
na
čistem
,
brez
potrebe
kolikrat
.
Opoldne
je
pripovedoval
,
da
se
je
to
in
to
zgodilo
v
šoli
,
a
zvečer
je
pripovedoval
isto
že
na
drug
način
;
drugi
dan
je
pozabil
na
vse
in
če
so
ga
vprašali
,
kako
se
je
stvar
dalje
razvila
,
je
priznal
,
da
si
je
vse
izmislil
.
Nikakor
ni
mogel
razumeti
,
da
bi
bilo
kaj
slabega
izmišljati
si
take
reči
.
Izmikal
je
Leni
v
kuhinji
,
kar
je
mogel
,
in
le
zato
ga
ni
tožila
materi
,
da
je
ne
bi
žalostila
.
Sama
ga
je
kaznovala
,
če
ga
je
zalotila
.
Ali
nič
mu
ni
bilo
do
tega
,
če
ga
je
nekajkrat
bunknila
.
"
Saj
me
ne
boli
,
pojedel
sem
pa
le
,
"
to
je
bilo
njegovo
stališče
v
tej
zadevi
.
V
spalnici
na
omari
so
stale
za
veliko
škatlo
tri
velike
lončene
posode
,
polne
mezge
.
Hodil
je
nanjo
nekaj
tednov
.
Eno
posodo
sta
mati
in
Lena
načeli
,
ko
sta
delali
kolače
o
božiču
.
Ta
je
bila
namenjena
za
domačo
porabo
,
drugi
dve
pa
bi
Lena
spomladi
prodala
na
trgu
v
mestu
,
takrat
največ
plačajo
za
take
stvari
.
Rajko
je
vedel
to
in
s
precej
težkim
srcem
je
načel
drugo
posodo
,
ko
je
bila
prva
prazna
.
"
Mama
se
bo
zelo
jezila
,
"
si
je
mislil
,
toda
izkušnjava
ga
je
premagala
.
In
ko
je
bila
druga
posoda
prazna
,
je
načel
še
tretjo
in
tudi
to
izpraznil
do
kraja
.
Pokril
jih
je
s
papirjem
in
povezal
,
kakor
so
bile
prej
pokrite
in
povezane
.
Pred
pustom
je
šla
Lena
po
mezgo
na
omaro
,
da
bi
pripravila
boljši
prigrizek
;
zelo
skromno
so
živeli
ob
navadnih
dneh
;
umetnost
je
bila
živeti
od
dveh
kravic
,
kokoši
,
od
vrta
in
malega
vinograda
in
še
oblačiti
se
z
izkupičkom
.
Vzdignila
je
posodo
in
zdela
se
ji
je
zelo
lahka
.
Odprla
jo
je
in
videla
,
da
je
prazna
;
in
tudi
druga
je
bila
prazna
,
tudi
tretja
...
Zagnala
je
krik
in
planila
v
drugo
sobo
,
kjer
je
sedela
Tilda
z
otrokoma
pri
mizi
,
pomagaje
jima
pri
nalogah
.
"
Vsa
mezga
je
izginila
,
vsi
trije
lonci
so
prazni
,
"
je
potožila
Lena
.
"
Samo
za
sladkor
sem
plačala
skoraj
pet
goldinarjev
v
gotovini
!
Za
zlato
bi
jo
bila
lahko
prodala
pred
veliko
nočjo
!
"
Tilda
je
vstala
.
Tudi
Rajko
je
skočil
kvišku
in
neprijetno
mu
je
bilo
.
"
Ti
si
vse
snedel
,
saj
te
poznam
!
"
mu
je
zavpila
Lena
v
obraz
.
"
Nisem
,
prav
zagotovo
,
da
nisem
,
"
je
trdil
Rajko
in
predrzno
gledal
Leni
v
obraz
.
"
Prisegam
,
da
si
jo
ti
!
"
se
je
jezila
Lena
.
"
In
zdaj
še
taji
!
"
"
Povej
,
priznaj
,
če
je
res
!
"
je
ukazala
mati
.
Tako
resno
je
gledala
,
tako
čuden
je
bil
njen
obraz
,
da
se
je
Rajko
malo
zmedel
.
"
Z
Mimico
sva
jo
pojedla
,
"
je
rekel
glasno
.
"
Zakaj
pa
stoji
tako
na
omari
,
zaklenili
bi
jo
bili
,
"
se
je
obrnil
k
Leni
.
Mimica
je
ostrmela
.
"
Jaz
je
nisem
,
"
je
rekla
tiho
.
"
Na
,
zdaj
laže
,
da
je
ni
,
"
se
je
zgražal
Rajko
.
"
Kaj
je
nisva
skupaj
jedla
vsak
dan
?!
Kaj
mi
nisi
prinesla
žlice
iz
kuhinje
?!
Kaj
mi
nisi
pomagala
zavezovati
papirja
,
da
se
ne
bi
poznalo
?!
"
Kaj
je
res
?
"
je
vprašala
Tilda
in
neki
poseben
strah
je
bil
v
njenih
očeh
,
da
se
Mimica
ni
upala
braniti
.
"
Lažeš
!
"
se
je
raztogotila
zdaj
Lena
.
"
Saj
poznam
Mimico
,
še
nikoli
ni
ničesar
vzela
.
Povej
mi
!
Meni
povej
,
nič
se
ne
boj
,
"
je
prigovarjala
deklici
,
vzdignila
ji
obraz
in
ji
pogledala
v
oči
.
Molče
je
deklica
odkimala
in
dve
solzi
staji
zdrknili
po
licih
.
"
Saj
sem
vedela
,
da
lažeš
!
"
se
je
jezila
Lena
,
zgrabila
dečka
za
rame
in
ga
stresla
.
"
Kaj
te
ni
sram
?!
Krade
,
potem
pa
še
sestro
dolži
po
nedolžnem
!
O
,
saj
te
poznam
!
"
Obrnila
se
je
k
Tildi
.
"
Vse
mi
krade
,
še
mast
iz
lonca
,
maslo
z
žlice
,
kadar
kuham
.
Sladkor
zapiram
pred
njim
kakor
pred
osami
.
"
Tilda
je
bila
vsa
bleda
in
trda
.
Srce
ji
je
stisnila
temna
slutnja
in
strašna
bojazen
.
Naslonila
se
je
na
mizo
in
je
neutešljivo
in
obupano
zjokala
.
Vsa
zmedena
je
stala
Lena
pred
njo
.
Otroka
se
nista
upala
premakniti
.
Mimici
so
kapale
solze
iz
oči
,
a
neslišno
je
jokala
.
Rajko
si
je
v
silni
zadregi
grizel
ustnice
.
"
Ali
gospa
,
gospa
,
nikar
se
ne
jokajte
!
"
je
začela
tolažiti
Lena
.
"
Malo
ga
natepite
pa
bo
.
Zakaj
bi
se
jokali
?!
Marš
,
ven
se
poberi
!
"
je
ukazala
Rajku
.
"
A
ti
,
Mimica
,
pojdi
v
kuhinjo
pa
glej
,
da
mi
ne
prekipi
mleko
;
in
odmakni
mast
!
"
Ko
sta
otroka
odšla
,
je
zopet
mirila
Tildo
.
"
Ali
nikar
,
nikar
se
ne
jokajte
!
Saj
to
ni
taka
stvar
.
Vsak
otrok
kaj
takega
stori
.
Ga
bova
že
ugnali
.
Zakaj
bi
se
jokali
?
Res
,
škoda
;
najmanj
deset
goldinarjev
bi
bila
lahko
iztržila
spomladi
;
obupavati
pa
le
ni
treba
.
Gospa
,
gospa
,
le
nikar
se
jokati
!
To
ni
nič
takega
,
vsak
drugi
otrok
stori
kaj
takega
in
postane
pozneje
pošten
človek
.
Malenkost
!
"
In
gladila
je
Tildo
nerodno
in
dobrodušno
po
hrbtu
.
"
Le
pustite
me
,
Lena
,
"
je
rekla
Tilda
,
ko
je
mogla
govoriti
.
"
To
ni
malenkost
.
To
pri
Rajku
ni
brez
pomena
.
Saj
veste
,
kako
je
končal
njegov
oče
...
In
to
je
začetek
...
"
"
Neumnost
,
"
je
mrmrala
Lena
.
"
Le
nikar
si
naj
nejemljejo
kaj
takega
k
srcu
!
Greh
je
misliti
na
take
reči
.
Saj
je
še
otrok
!
"
Prijela
je
Tildo
pod
pazduho
in
jo
odvedla
v
spalnico
.
"
To
pot
že
jaz
naklestim
fanta
in
pošteno
mu
jih
dam
,
da
si
zapomni
,
"
je
sklenila
v
srcu
in
ga
odšla
ven
iskat
.
Imela
je
trdo
roko
,
toda
Rajko
se
ni
branil
.
"
Kaj
je
mama
legla
?
"
je
vprašal
,
ko
je
bila
svar
temeljito
opravljena
.
"
Kaj
mislite
,
da
bo
bolna
?
"
"
Čudno
bi
ne
bilo
,
"
je
zagodrnjala
Lena
in
odšla
v
kuhinjo
.
"
Čuden
fant
,
"
je
mislila
;
"
vseeno
ima
dobro
srce
;
vedno
bi
moral
stati
čuvaj
za
njim
in
ga
suvati
na
pravo
pot
...
Še
mnogo
skrbi
bova
imeli
z
njim
...
"
Tisto
leto
,
ko
je
končal
Rajko
ljudsko
šolo
,
ga
je
poslala
Tilda
na
počitnice
k
bratu
,
ki
je
bil
takrat
že
premeščen
v
Gradec
.
Pisala
mu
je
prej
,
da
sicer
za
silo
izhaja
,
vendar
nikakor
ne
more
sama
brez
pomoči
zdrževati
obeh
otrok
v
mestnih
šolah
.
Stanujeta
res
lahko
doma
,
a
treba
je
obema
kupiti
mesečne
karte
za
tramvaj
,
ker
izgubita
drugače
preveč
časa
s
hojo
v
šolo
zjutraj
in
zvečer
domov
.
Obedovati
morata
seveda
v
mestu
in
tudi
obleka
in
obutev
staneta
mnogo
več
denarja
,
kakor
če
bi
sedela
doma
.
Nekaj
se
morata
učiti
,
da
si
bodeta
mogla
ustanoviti
pozneje
lastno
eksistenco
.
Mimica
je
končala
meščansko
šolo
in
pojde
zdaj
v
obrtno
šolo
.
Veseli
jo
ročno
delo
,
vezenje
in
šivanje
.
Če
se
izuči
,
lahko
ostane
morda
potem
pri
njej
doma
.
Sicer
se
dobro
uči
,
ali
ona
misli
,
da
je
bolje
,
če
si
izbere
tak
poklic
,
ki
ji
bo
dovolil
ostati
doma
,
kakor
če
postane
učiteljica
ali
telefonistka
,
komptoaristka
ali
kaj
podobnega
.
Slabotna
je
,
tudi
pozneje
bo
potrebovala
nege
.
Doma
ima
,
če
drugega
ne
,
vsaj
čist
zrak
in
dobro
mleko
.
A
Rajko
mora
dovršiti
vsaj
nekaj
šol
,
potem
se
bo
že
videlo
,
kaj
z
njim
.
Do
zdaj
ni
prosila
nobenih
podpor
od
nikogar
,
zdaj
je
prisiljena
zaradi
otrok
.
Ne
zahteva
mnogo
;
če
ji
da
vsak
brat
po
pet
goldinarjev
na
mesec
,
bo
dovolj
;
stric
njenega
moža
,
Robert
,
ji
bo
pošiljal
deset
goldinarjev
.
Pisal
je
,
da
bi
ji
dal
več
,
a
da
mora
podpirati
družino
svoje
žene
,
ki
je
obubožala
;
tudi
sinova
da
ga
staneta
veliko
denarja
in
posestvo
ne
nosi
več
toliko
kakor
nekdaj
.
Ali
njej
dvajset
godinarjev
na
mesec
zadošča
.
S
to
podporo
si
upa
zagotovo
postaviti
oba
otroka
na
lastne
noge
.
Brata
sta
ji
odpisala
povoljno
in
tisti
,
ki
je
bil
v
Gradcu
profesor
,
je
celo
povabil
Rajka
k
sebi
na
počitnice
,
da
ga
malo
spozna
in
malo
popazi
nanj
,
da
se
nekoliko
pripravi
za
srednjo
šolo
.
Rajko
se
namreč
ni
posebno
dobro
učil
in
četrti
razred
je
moral
ponavljati
.
Ne
zaradi
pomanjkanja
talenta
,
ampak
zaradi
nemarnosti
in
lenobe
.
Tilda
je
brez
uspeha
pazila
nanj
in
ga
priganjala
h
knjigam
in
učenju
.
Vse
to
je
odkritosrčno
pisala
bratu
v
Gradec
in
ni
zatajila
,
da
ji
dela
deček
velike
skrbi
za
bodočnost
.
Prav
vesela
je
bila
in
hvaležna
,
da
ga
je
povabil
brat
čez
počitnice
k
sebi
.
Upala
je
,
da
bo
nova
okolica
dobro
vplivala
nanj
.
Tudi
je
brat
po
očetu
resen
in
značajen
mož
,
ki
bo
znal
zbuditi
v
dečku
potrebno
spoštovanje
.
Resno
je
govorila
s
sinom
tiste
dni
,
ko
se
je
pripravljal
na
pot
k
stricu
.
Prosila
ga
je
in
zaklinjala
,
naj
ji
v
Gradcu
ne
dela
sramote
.
Pripovedovala
mu
je
o
svojem
očetu
in
o
bratih
in
skušala
zbuditi
v
njem
željo
,
da
jim
postane
podoben
.
"
Po
obrazu
si
popolnoma
po
naši
rodbini
,
bodi
še
po
duši
!
Tudi
zate
bo
dobro
.
Izpolnjevanje
dolžnosti
je
vir
prave
sreče
.
Strasti
samo
hipno
omotijo
,
opojijo
,
ali
konec
tistega
,
ki
se
jim
podaja
,
je
žalosten
.
Glej
,
nikoli
ti
še
nisem
govorila
o
tvojem
očetu
,
čeravno
si
me
mnogokrat
,
prečesto
,
spominjal
nanj
.
Bil
je
nadarjen
človek
,
ljubezniv
je
bil
in
dobrega
srca
.
Ali
ni
se
znal
očuvati
strasti
,
ni
znal
premagati
izkušnjav
in
ugonobile
so
ga
,
uničile
.
Ti
veš
,
da
je
umrl
v
ječi
.
Spominjam
te
nanj
že
zdaj
,
ker
si
podedoval
mnogo
njegovih
lastnosti
.
Njegovo
prisrčnost
imaš
,
ali
tudi
slabost
in
površnost
njegovo
.
Varuj
se
tega
,
bori
se
!
Otrok
si
še
,
in
vendar
nisi
več
otrok
.
Že
zdaj
sam
zidaš
temelje
svoje
bodočnosti
.
Pazi
nase
!
Malo
let
imaš
šele
,
ali
verjemi
,
da
si
svoji
materi
prizadel
že
mnogo
bridko
uro
in
marsikatero
noč
sem
brez
spanca
s
strahom
v
srcu
premišljala
o
tvoji
usodi
.
Praviš
,
vsak
dan
mi
zatrjuješ
,
da
me
ljubiš
.
Ljubi
me
resnično
!
Tudi
jaz
te
ljubim
,
najbolj
te
ljubim
izmed
vseh
svojih
otrok
.
Že
ko
si
se
rodil
,
sem
te
ljubila
bolj
kakor
prve
tri
otroke
.
Tvoja
sreča
bo
moja
sreča
.
Če
ugonobiš
sebe
,
ugonobiš
tudi
mene
.
"
Tako
mu
je
govorila
.
In
še
ko
ga
je
spremljala
v
mesto
na
kolodvor
,
ga
je
rotila
,
naj
vsaj
teh
malo
tednov
pri
stricu
pazi
nase
,
naj
se
premaguje
,
naj
ga
sluša
.
"
Dober
je
,
kakor
je
bil
tudi
moj
oče
dober
,
a
tudi
strog
je
,
kakor
je
bil
moj
oče
strog
.
Pošten
je
in
odkrit
.
Bodi
vesel
pri
njem
,
razposajen
bodi
,
če
ne
moreš
drugače
.
Smej
se
,
kriči
,
skači
;
če
se
stepeš
z
dečki
,
če
kaj
potareš
,
če
si
raztrgaš
obleko
,
če
razbiješ
okno
v
svoji
živahnosti
,
vse
bo
razumel
in
odpustil
ti
bo
,
vem
,
dasi
je
bil
sam
že
kot
otrok
resen
in
vedno
mirnega
,
dostojnega
vedenja
.
Ali
le
enega
te
prosim
,
nikar
se
ne
laži
,
niti
za
šalo
ne
,
za
nič
na
svetu
ne
!
Ti
se
lažeš
kar
tako
iz
nepremišljenosti
,
iz
raztresenosti
,
lahkomiselnosti
,
a
pri
nas
doma
je
bila
laž
greh
,
za
nekaj
ostudnega
smo
jo
imeli
,
za
nekaj
nizkega
.
Jaz
sem
tvoja
mati
in
tako
te
ljubim
,
da
najdem
za
tvoje
laži
in
tvoje
napake
izgovor
in
opravičilo
v
svojem
srcu
,
četudi
ne
v
svojih
mislih
.
Moje
čustvo
ti
odpušča
tudi
takrat
,
ko
te
obsoja
moja
pamet
in
moja
vest
.
Toda
moj
brat
je
mož
in
tudi
v
tebi
želi
videti
bodočega
moža
.
Sodil
te
bo
po
tem
.
Zato
ti
rečem
,
vse
ti
bo
odpustil
,
samo
laži
ne
,
goljufij
ne
,
prevare
ne
!
Nikar
mi
ne
delaj
sramote
,
prosim
te
!
Saj
veš
,
tvoja
sramota
bo
pala
na
moje
srce
in
ranila
ga
bo
,
ne
morem
ti
opisati
,
kako
grenko
in
kako
globoko
!
"
Poslušal
jo
je
,
stiskal
ji
roko
,
nasmihal
se
ji
.
"
Oh
,
mama
,
kakšne
pridige
mi
delaš
!
Če
sem
obljubil
,
sem
obljubil
.
Kaj
misliš
,
da
pojdeva
tudi
kaj
po
gorah
s
stricem
?
V
gozdove
?
Jaz
bi
rad
videl
stare
,
velike
gozdove
;
pri
nas
jih
ni
.
Zelena
Štajerska
,
pravzaprav
je
to
ime
lepo
.
Ali
misliš
,
da
mi
bo
ugajalo
tam
?
Čudno
bo
to
,
da
bom
gledal
v
zelene
doine
in
ne
dol
na
morje
kakor
pri
nas
doma
.
"
Še
mu
je
naročala
,
kako
naj
se
vede
na
potovanju
,
naj
pije
na
vsak
način
le
sodavico
,
če
bo
žejen
,
nikakor
ne
piva
.
Naj
pazi
na
prtljago
,
pozdravi
strica
,
njegovo
ženo
in
bratranca
,
ki
je
že
v
njegovih
letih
,
pa
male
sestrične
.
Dober
naj
bo
,
prijazen
,
vljuden
...
Rajko
se
je
smejal
.
"
Saj
nisem
pet
let
star
,
mama
!
Sama
si
rekla
,
bodoči
mož
...
'
Torej
!
Nič
se
ne
boj
!
"
Še
enkrat
jo
je
poljubil
in
se
vzpel
v
železniški
voz
.
Tihi
in
prijetni
so
bili
tisti
tedni
,
ko
je
bila
Tilda
sama
z
Mimico
in
Leno
.
Šele
zdaj
,
ko
ni
bilo
Rajka
doma
,
so
zapazile
vse
tri
,
kako
je
mirno
,
ko
njega
ni
.
In
čudno
,
tudi
dela
je
bilo
manj
,
mnogo
manj
se
je
porabilo
pri
jedi
.
Ničesar
se
ni
bilo
bati
,
nobenih
pritožb
od
sosedov
;
mir
je
bil
pred
hišo
na
cesti
,
nič
več
niso
postavali
tam
dečki
in
ga
klicali
z
žvižgi
in
vpitjem
.
"
Kar
všeč
mi
je
,
da
ga
ni
,
"
se
je
hvalila
Lena
prve
dni
.
"
Vedno
mi
je
bil
napoti
povsod
;
vedno
je
kaj
zahteval
.
,
Daj
to
,
daj
ono
,
zapestnik
pri
srajci
mi
prišij
,
odtrgal
se
mi
je
;
palec
na
nogi
mi
obveži
,
pol
nohta
sem
si
odkrhnil
;
vrvice
mi
kupi
v
mestu
za
zmaja
,
da
ga
spustim
najviše
izmed
vseh
.
'
Ves
dan
je
sitnaril
.
Kako
je
tiho
,
kako
prijetno
počivajo
ušesa
...
"
Ali
že
drugi
teden
je
začela
vzdihovati
:
"
Strašno
prazno
je
pri
nas
,
odkar
ga
ni
.
In
dolgčas
!
Res
,
poreden
je
zadosti
,
a
kratkočasen
tudi
.
Kako
se
zna
smejati
!
Zdaj
se
držimo
vsi
kakor
svetniki
.
Ej
,
Mimica
,
ti
mu
nisi
kos
.
Nikoli
ne
prideš
k
meni
in
mi
poveš
kaj
lepega
.
Rajko
,
ta
zna
!
Kar
zaplesal
je
z
menoj
.
Gospa
,
ako
mu
pišejo
,
naj
mu
sporočijo
,
da
se
mi
strašno
toži
po
njem
.
Ves
dan
mislim
nanj
.
Eh
,
ni
ga
takega
fanta
,
kakor
je
naš
Rajko
.
Jaz
mu
nič
ne
zamerim
,
če
včasih
kaj
naredi
.
Taki
dečki
niso
angeli
,
preživi
so
.
In
zato
so
morda
tako
kratkočasni
,
zato
jih
ima
človek
tako
neumno
čez
vse
mere
rad
.
Bog
si
ga
vedi
,
kaj
počenja
v
Gradcu
?
Jaz
kar
ne
vem
,
kako
bom
prestala
,
dokler
se
ne
vrne
.
"
Tako
je
tarnala
Lena
in
tudi
Tildi
in
Mimici
je
bilo
težko
za
njim
.
Materi
je
manjkalo
njegovega
laskanja
,
njegovih
poljubov
in
objemov
,
njegovega
glasu
in
lahkomiselnega
smeha
.
Šele
zdaj
je
čutila
,
kako
ga
ljubi
,
kako
zelo
je
navezana
nanj
.
Zelo
malo
je
pisal
.
Obljubil
je
materi
,
da
ji
bo
pisal
vsak
teden
.
Samo
dva
tedna
se
je
držal
obljube
,
potem
pa
štirinajst
dni
in
še
dlje
ni
pisal
.
Samo
še
s
kartami
se
je
oglašal
.
Da
se
mu
dobro
godi
,
da
se
imenitno
zabava
,
da
je
v
Gradcu
zelo
prijetno
,
da
ima
že
mnogo
prijateljev
...
Da
sta
se
s
Ferdom
,
bratrancem
,
skregala
,
ali
zato
da
ima
drugih
deset
...
In
vsi
so
imenitni
,
zabavni
dečki
...
Oni
ga
učijo
nemški
,
on
pa
njih
laški
,
prav
dobro
se
razumejo
,
da
se
bolje
ni
mogoče
...
Že
ga
skrbi
,
kako
bo
doma
prestal
brez
njih
...
Tildo
je
zaskrbelo
.
S
Ferdom
se
je
skregal
?
In
zakaj
?
Kakšni
so
njegovi
novi
prijatelji
?
Pisala
mu
je
in
ga
prosila
,
naj
ji
natančneje
piše
,
kaj
dela
ves
dan
,
če
se
kaj
uči
,
če
je
stric
zadovoljen
z
njim
.
Tudi
bratu
je
pisala
.
Nobenega
odgovora
ni
bilo
.
Počitnice
so
se
bližale
koncu
.
Drugi
teden
mora
biti
Rajko
doma
,
v
petek
ali
soboto
.
V
ponedeljek
potem
bo
že
vpisovanje
.
Še
osem
,
sedem
dni
in
zopet
ga
bo
videla
.
Gotovo
je
zrastel
te
tedne
;
izprememba
zraka
dobro
deluje
v
njegovih
letih
.
In
v
Gradcu
je
čist
,
skoro
gorski
zrak
,
nobene
vročine
.
Pod
večer
je
prišel
poštni
sel
s
telegramom
.
"
Čakaj
naju
jutri
opoldne
v
Trstu
na
kolodvoru
,
"
je
brzojavil
brat
.
Kaj
pomeni
to
?
Slutila
je
,
da
nič
dobrega
,
in
malo
je
spala
tisto
noč
.
Prigovarjala
si
je
,
da
je
njena
bojazen
smešna
.
Že
toliko
let
se
nista
videla
z
bratom
,
zaželel
si
je
,
da
jo
zopet
enkrat
sreča
in
pozdravi
.
Nič
naravnejšega
kakor
to
...
Toda
pisal
bi
ji
bil
prej
o
svoji
nameri
.
Ni
človek
,
ki
ljubi
presenečenja
...
S
strahom
je
odšla
v
mesto
.
Vroče
je
bilo
in
težko
je
hodila
po
razbeljeni
skalnati
cesti
.
V
mestu
je
bilo
soparno
in
zadušljivo
.
Niti
vetrič
se
ni
ganil
,
kanali
so
neprijetno
smrdeli
po
gnilobi
.
Nestrpno
je
čakala
vlaka
.
Ko
je
od
daleč
zagledala
brata
z
Rajkom
,
se
je
brž
zavedela
,
da
se
je
moralo
zgoditi
nekaj
posebnega
.
Resno
in
tuje
sta
se
vedla
drug
proti
drugemu
in
Rajko
se
je
držal
nekako
nenaravno
in
prisiljeno
,
kakor
da
se
boji
...
Srce
jo
je
zabolelo
v
prsih
.
Gotovo
bo
slišala
kaj
neprijetnega
,
morda
težkega
...
Moško
in
resno
jo
je
objel
brat
.
"
Draga
sestra
...
"
Nekako
v
zadregi
je
podal
Rajko
materi
roko
;
ni
je
objel
,
ni
je
poljubil
.
"
Kriv
je
,
"
jo
je
spreletelo
.
"
Nekaj
je
storil
,
nekaj
nepo
-
štenega
...
"
Kočijo
bomo
vzeli
,
"
je
rekel
brat
in
poklical
postrežčka
,
da
je
odnesel
kovčke
k
vozu
.
Konji
so
zapeketali
po
mestnem
tlaku
.
"
Lujo
,
kaj
se
je
zgodilo
,
reci
,
povej
,
"
je
prosila
Tilda
.
"
Pozneje
,
ko
pridemo
iz
mesta
,
"
je
miril
brat
.
"
Najbolje
bo
,
da
počakaš
do
doma
.
"
In
prijel
jo
je
za
roko
in
jo
stisnil
.
"
Ne
morem
strpeti
,
ne
muči
me
,
"
je
rekla
.
"
Povej
!
"
Molčali
so
vsi
trije
.
Hitro
je
vozila
kočija
po
šumnih
ulicah
,
čez
trge
.
Okrenila
je
navzgor
.
Vedno
bolj
so
samele
ulice
,
že
so
bili
v
predmestju
;
vrtovi
so
se
vsiljevali
med
hiše
,
že
je
držala
cesta
ven
iz
mesta
.
"
Povej
,
Lujo
!
In
ti
,
kaj
si
storil
?
"
se
je
obrnila
k
Rajku
.
"
Kaj
te
nisem
prosila
?!
In
nisi
mi
prizanesel
...
"
Deček
je
povesil
oči
.
Temno
mu
je
zardel
obraz
,
ustnice
so
se
zategnile
,
roke
zatresle
,
toda
molčal
je
.
In
brat
je
začel
pripovedovati
.
"
Prvih
štirinajst
dni
je
bil
zelo
dober
,
vsi
smo
ga
radi
imeli
.
Žena
in
otroci
ga
niso
mogli
nahvaliti
.
Tudi
jaz
sem
bil
zadovoljen
.
Živahen
dečko
,
ali
odkritosrčen
in
nepokvarjen
.
Odprl
sem
mu
srce
.
Skupaj
smo
hodili
na
izprehode
,
kopat
se
,
plavat
.
Potem
je
naenkrat
začel
uhajati
in
se
potepati
.
Knjig
še
pogledal
ni
,
a
nisem
ga
niti
prej
mnogo
mučil
z
njimi
.
S
Ferdom
sta
se
skregala
,
ker
mu
je
zalučal
v
obraz
,
da
je
lažnivec
.
In
res
je
lagal
.
Kar
nobene
resnične
besede
več
ni
bilo
iz
njega
.
In
vedno
huje
je
bilo
.
Začel
sem
mu
pretiti
,
da
bom
tebi
pisal
,
pa
ni
nič
pomagalo
.
Dopoldne
je
izginil
in
zvečer
se
je
vrnil
,
še
na
obed
ga
ni
bilo
.
Začeli
smo
ga
zapirati
v
stanovanje
,
skozi
okno
nam
je
ušel
.
Nisem
ga
kaznoval
ne
tepel
,
z
lepo
sem
mu
prigovarjal
.
Še
več
sem
ga
jemal
s
seboj
,
povsod
,
celo
v
kavarno
,
kadar
sem
šel
brat
časopise
.
Ali
kar
izpred
oči
mi
je
izginil
.
Rekel
je
potem
,
da
se
je
izgubil
,
da
me
je
čakal
tu
in
tu
na
ulici
.
A
nič
ni
bilo
res
,
vse
je
bilo
laž
.
Začel
sem
ga
slediti
,
kam
hodi
.
Nekake
pol
podivjane
dečke
si
je
bil
našel
za
prijatelje
,
ki
so
po
cele
dneve
iztikali
okoli
po
mestu
.
Opazil
sem
,
da
hodi
v
kinematografe
.
Tudi
jaz
sem
ga
bil
prej
večkrat
vzel
s
seboj
,
če
se
mi
je
zdelo
,
da
je
program
primeren
za
njegova
leta
.
Ali
to
mu
pač
ni
bilo
dovolj
.
Samo
tega
nisem
vedel
,
od
kod
ima
denar
.
Dal
sem
mu
včasih
kak
groš
,
da
je
imel
za
sladoled
,
pa
za
bonbone
,
za
znamke
,
če
bi
hotel
pisati
tebi
ali
kakšnemu
prijatelju
...
A
to
ni
bilo
dovolj
.
Njegovi
novi
tovariši
niso
bili
taki
,
da
bi
mu
mogli
kaj
dati
...
Pazil
sem
...
Ženi
sem
rekel
,
naj
tudi
ona
gleda
...
In
pomisli
,
odkrila
sva
,
da
nama
krade
denar
iz
denarnice
...
Nisem
hotel
verjeti
sam
svojim
očem
.
Opazoval
sem
ga
dva
dni
.
Nisem
se
zmotil
...
Celo
služkinji
je
vzel
par
kron
iz
kovčka
...
Sam
sem
ga
prestregel
pri
tem
in
našel
denar
v
njegovem
žepu
...
"
Kakor
smrt
bleda
je
poslušala
Tilda
.
Brat
jo
je
držal
za
roko
.
Niti
ganila
se
ni
.
"
Nisem
vedel
,
kaj
bi
počel
.
Ali
to
sem
čutil
,
da
ti
ne
smem
prikrivati
resnice
.
Ti
moraš
vedeti
vse
.
Potrebno
je
,
da
veš
.
In
tako
sem
se
odločil
,
sel
na
vlak
in
se
pripeljal
k
tebi
,
da
se
posvetujeva
...
"
"
Kaj
je
res
,
kaj
je
vse
res
?
"
je
vprašala
Tilda
in
uprla
svoj
žalostni
,
trpeči
pogled
v
sina
.
Deček
je
zdrknil
na
kolena
,
stisnil
obraz
v
njeno
naročje
in
zaihtel
.
"
Vse
je
res
,
mama
...
"
"
Moj
bog
,
moj
bog
,
kaj
me
še
čaka
?
"
je
stokala
Tilda
in
položila
svoje
trepetajoče
roke
na
sinovo
glavo
.
"
Kaj
vse
mi
boš
še
storil
,
o
ti
,
sin
?!
...
In
tudi
brat
je
mislil
molče
in
pretresen
v
dno
srca
:
"
Kaj
te
še
čaka
,
o
sestra
?!
Kaj
vse
ti
bo
še
prizadel
sin
?!
"
Vedel
je
:
težko
dediščino
nosi
v
sebi
ta
otrok
,
usodno
...
Že
pred
sedmo
sta
odhajala
Mimica
in
Rajko
z
doma
.
Mati
jima
je
pripravljala
zajtrk
;
pomagala
jima
je
zložiti
knjige
,
zvezke
;
pregledala
ju
je
,
če
sta
se
dobro
oblekla
,
če
nista
pozabila
žepnega
robca
,
kruha
za
ob
desetih
.
Lena
je
že
prej
odnesla
mleko
z
doma
ali
pa
odšla
na
trg
z
raznimi
malenkostmi
,
ki
so
jih
pridelovali
doma
.
Včasih
,
kadar
je
imela
srečo
,
sta
jo
srečala
,
ko
se
je
že
vračala
.
Ustavila
se
je
,
se
malo
pogovorila
in
ju
z
dobrimi
nasveti
pustila
dalje
.
Če
je
bolje
prodala
,
kakor
je
mislila
,
je
dala
vsakemu
dva
krajcarja
,
važno
,
kakor
da
daje
cekine
.
"
Tukaj
imata
,
kupita
si
kaj
,
že
porečem
mami
,
"
je
pojasnjevala
.
Sama
zase
si
ni
nikoli
ničesar
privoščila
.
Tilda
ji
je
naročala
,
naj
se
vozi
s
tramvajem
,
vsaj
kadar
gre
na
trg
,
ali
ni
hotela
.
"
Zakaj
mi
je
pa
Bog
ustvaril
noge
?
To
daljino
že
še
premagam
.
Pri
nas
v
hribih
ni
nobenih
tramvajev
,
pa
so
ljudje
živi
in
zdravi
kakor
tukaj
.
Moje
noge
so
trdne
in
hitre
,
pokaj
bi
jih
razvajala
!
"
Tiho
je
bilo
v
hiši
čez
dan
,
ko
ni
bilo
otrok
.
Popoldne
je
zdaj
Tilda
,
zdaj
Lena
stala
na
pragu
in
gledala
dol
po
cesti
,
če
Mimica
in
Rajko
še
ne
gresta
.
In
ko
sta
ju
od
daleč
zapazili
,
je
že
skočila
Lena
v
kuhinjo
in
podžigala
trske
,
da
se
je
kava
segrela
in
da
sta
imela
takoj
kaj
jesti
,
ko
sta
stopila
v
hišo
.
Ko
sta
si
malo
odpočila
,
sta
morala
pripovedovati
,
kako
je
bilo
v
šoli
.
Posebno
na
Rajka
je
Tilda
pazila
.
Vse
naloge
je
delala
z
njim
,
vsega
se
je
učila
,
česar
se
je
učil
on
.
Stokrat
mu
je
pokazala
in
razjasnila
vsako
stvar
.
Ni
se
rad
učil
.
Sedel
je
pri
knjigi
in
mislil
na
druge
reči
.
Mati
je
že
zdavnaj
znala
lekcijo
,
on
pa
še
pojma
ni
imel
.
"
Ne
bodi
tako
raztresen
,
"
ga
je
prosila
.
"
Misli
,
kaj
delaš
...
"
A
ni
mnogo
pomagalo
.
Če
je
le
mogel
,
se
je
pobral
od
knjig
.
Zatajeval
ji
je
,
česa
se
učijo
in
koliko
.
Domače
naloge
mu
je
morala
narediti
vse
in
še
komaj
ga
je
pripravila
,
da
jih
je
prepisal
.
Vsak
čas
je
hodila
v
mesto
izpraševat
profesorje
,
kako
je
z
njim
.
Niso
bili
zadovoljni
.
"
Za
nič
se
ne
zanima
,
"
so
trdili
.
"
Prav
lahko
se
uči
,
a
ne
veseli
ga
.
Za
učenje
nikdar
ne
bo
.
Len
je
.
"
Samo
kratkočasil
bi
se
bil
.
Šaljiv
je
bil
,
ljubezniv
in
uslužen
,
če
ga
ni
stalo
to
nobenega
napora
.
Nikoli
ni
delal
načrtov
za
bodočnost
kakor
drugi
dečki
v
njegovih
letih
.
"
Reci
,
povej
,
kaj
bi
bil
rad
?
"
ga
je
izpraševala
Tilda
...
"
Dobro
,
pa
te
dam
pozneje
,
ko
boš
star
štirinajst
let
,
kamorkoli
te
veseli
.
Morda
bi
bil
rad
mehanik
,
morda
bi
rad
na
morje
,
na
ladjo
?
"
"
Kaj
bi
bil
rad
?
"
se
je
smejal
.
"
Milijonar
in
nič
drugega
,
mama
!
"
"
In
kaj
bi
delal
,
če
bi
bil
milijonar
?
"
"
Nič
,
mama
.
Zabaval
bi
se
.
V
avtomobilu
bi
