malo!
Saj
nisi
voda
!
Stoj
!
«
je
klical
za
njo
,
moleč
glavo
iz
vhoda
v
lopico
.
Katričino
vedenje
se
mu
je
zdelo
res
prav
čudno
!
»
Potolažiti
jo
moraš
!
«
je
ugibal
.
»
Zakaj
si
jo
pa
spomnil
kuhinje
,
vode
in
krtače
!
—
Zdaj
pa
imaš
figo
fresko
!
—
Kaj
pa
,
ko
bi
ji
bilo
njeno
včerajšnje
vedenje
tako
žal
,
da
jo
je
popihala
kar
od
samega
kesanja
?
—
Na
vsaki
način
je
treba
hitro
za
njo
,
da
se
ji
spet
malo
približaš
!
«
Lepa
Katrica
je
tačas
zvrševala
svoj
važni
poklic
in
se
veselila
neomejene
oblasti
nad
lonci
in
skledami
,
piskri
in
ponvami
,
ko
se
je
primajal
zaljubljeni
»
biser
svojega
stanu
«
črez
mejo
njenega
kraljestva
v
dišeči
laboratorij
.
Stoječ
ob
ognjišču
,
še
z
očesom
ni
trenila
,
dasi
je
Kozol
markiral
svojo
navzočnost
s
prijaznim
kašljem
.
Ravnodušno
je
vihtela
svoje
žezlo
,
leseno
kuhalnico
v
desnici
in
delala
obraz
,
kakor
da
ne
bi
bilo
nobenega
Groge
nikjer
na
svetu
...
»
Le
kako
je
urna
!
«
jo
je
občudoval
on
.
»
Teh
par
hipov
,
pa
je
že
spet
preoblečena
!
«
Spoštljivo
je
stopil
bližje
...
»
O
ti
preljuba
moja
Katrica
—
«
Pogledala
ga
je
srdito
od
strani
!
»
—
verjemi
ti
meni
,
da
ti
tvoje
mokre
krtače
od
včeraj
nisem
prav
nič
zameril
,
prav
nič
,
no
,
kar
se
reče
,
nič
ne
.
«
Odgovora
mu
ni
privoščila
nobenega
.
»
Katrica
?
—
Ali
bi
ti
ne
imela
nič
opomniti
k
temu
?
«
»
Nič
!
«
je
dejala
osorno
in
zmajala
z
rameni
.
»
Veš
,
ali
si
mi
jo
kaj
zameril
ali
ne
,
to
je
meni
kaj
malo
mari
!
«
»
Nikar
ne
kuhaj
več
jeze
,
ljuba
moja
,
in
povej
mi
rajše
,
zakaj
si
mi
pa
zdaj-le
tako
naglo
,
kar
meni
nič
,
tebi
nič
,
ušla
iz
utice
?
Ali
si
se
morebiti
bala
,
da
se
ti
kaj
ne
prismodi
po
loncih
?
«
Ona
ga
je
osuplo
pogledala
.
»
Iz
utice
?
«
Podbočila
si
je
roke
!
»
Iz
utice
,
kaj
pa
!
«
je
potrdil
Groga
,
ves
vesel
,
da
bo
imel
venderle
še
nekoliko
govorjenja
z
njo
.
»
Iz
utice
!
—
Kdaj
pa
?
«
»
Prav
zdaj-le
,
ravnokar
,
ako
ti
pravim
!
«
»
Jaz
iz
utice
?
Groga
!
«
Dihala
je
kratko
.
Njen
glas
je
postajal
vedno
bolj
preteč
.
»
I
kako
pa
,
ljuba
Katrica
!
«
je
odgovarjal
Groga
mirno
.
»
Ali
se
ti
blede
?
—
Mene
ni
bilo
tam
!
Ne
bodi
neumen
!
«
»
Kaj
boš
tisto
!
Pa
si
le
bila
!
«
»
Kaj
te
je
hudoba
obsedla
,
ti
bridka
kislica
ti
!
—
Tukaj
v
kuhinji
kuham
in
delam
in
ne
postopam
po
vrtu
okolo
,
kakor
morebiti
ti
!
—
Človek
!
Povej
vender
,
kaj
te
nikjer
ne
potrebujejo
,
da
nimaš
nič
dela
!
Ali
nisi
prav
za
nobeno
rabo
?
«
»
O
tem
se
zdaj
ne
menimo
!
«
se
je
branil
Kozol
.
»
Samo
to
rečem
in
po
pravici
jo
bom
izpeljal
:
V
utici
si
bila
in
bila
si
,
in
nič
ti
ne
pomaga
!
In
še
objela
si
me
—
«
»
Kaj
praviš
,
kaj
!
«
je
kriknila
togotno
.
Kar
streslo
jo
je
!
»
In
pa
tudi
poljubila
si
me
,
dvakrat
ali
večkrat
,
za
jedenkrat
pa
prav
natanko
vem
in
prisežem
,
če
je
treba
!
—
In
lepo
so
mi
dišali
tvoji
lasje
,
prav
po
gosposki
!
Potem
si
si
jo
pa
kar
naenkrat
izmislila
in
si
zletela
,
kakor
sam
lintvern
!
«
Solze
svete
jeze
,
solze
obrekovane
nedolžnosti
so
se
zasvetile
v
njenih
modrih
očeh
.
Toda
s
hitrim
odlokom
je
skočila
v
kot
po
smetiščnico
,
da
bi
z
njo
uspešno
zavrnila
Grogovo
strašno
natolcevanje
!
»
Čakaj
me
no
,
ti
uboga
voda
ti
!
Jaz
ti
že
pokažem
objeme
in
poljube
in
gosposke
dišave
in
tista
prismojena
pisma
!
Alo
,
kar
ven
se
poberi
!
Tvoje
pismo
,
da
veš
,
sem
vrgla
v
ogenj
pod
piskre
,
tebe
pa
vrže
moj
Janez
na
dvorišče
,
ako
se
ne
spraviš
sam
takoj
ven
iz
kuhinje
!
Janez
je
moj
fant
!
Po
tebi
se
mi
prav
nič
ne
kolče
,
ki
si
grši
kakor
izkušnjava
!
Alo
,
le
ven
s
svojo
rdečo
kumaro
za
pet
grošev
,
pa
nikoli
več
te
ni
treba
nazaj
,
ti
gosposka
žalost
,
alo
!
—
«
Groga
je
gledal
,
kakor
zaboden
.
—
Katričin
ljubček
,
kočijaž
gospe
pl.
Jeličeve
,
je
bil
torej
zasedel
tukaj
mesto
,
za
katero
se
je
poganjal
Groga
tako
marno
!
On
,
Janez
,
je
»
stanoval
«
pri
vrtnarju
javoriškem
,
ona
,
Katrica
,
pa
v
»
hiši
«
.
»
Toda
kaj
so
hribi
in
doline
,
morja
in
puščave
ljubečim
srcem
,
«
zlasti
,
ako
je
jeden
teh
zaljubljencev
spreten
kočijaž
!
Da
,
Janez
je
bil
voznik
,
Katrica
pa
kuharica
—
in
vender
sta
se
ljubila
!
Prečudna
je
moč
prave
ljubezni
!
Srce
ne
pozna
nobene
razlike
stanu
...
—
Z
neomejenim
zanimanjem
je
sledil
nesrečni
Groga
njeni
živahni
razlagi
in
razpravi
.
Vzvišena
dikcija
resnih
besedij
,
jasnost
idej
in
naravna
točnost
izrazov
,
stroga
arhitektonika
mislij
,
vizijonarski
glas
in
estetična
ekonomija
v
slogu
,
polnem
prelepih
podob
,
zlasti
pa
degradacija
in
profanacija
njegovega
nosu
—
vse
to
je
seglo
Grogi
na
dno
srca
in
mu
razdejalo
hipoma
celo
piramido
lepih
osnov
in
nad
...
Videl
je
,
da
njeni
sreči
ni
potreben
,
videl
je
,
da
njemu
ni
prisojeno
,
motiti
in
kaliti
brhkemu
dekletu
dušni
mir
in
provzročiti
,
da
bi
ji
srce
kdaj
hitreje
utripalo
radi
njega
...
»
Saj
že
grem
,
prijateljica
,
ako
ni
drugače
,
«
je
dejal
žalostno
in
mahnil
z
roko
.
»
Nikar
mi
nič
ne
zameri
—
moje
misli
so
bile
poštene
!
—
Bog
ne
daj
,
žaliti
te
nisem
hotel
!
—
Pa
z
Janezom
srečna
bodi
!
—
Adijo
,
Katrica
!
«
Katrica
je
spustila
smetiščnico
na
tla
.
Iz
Grogovih
besedij
je
zvenelo
toliko
odkritosrčne
žalosti
,
da
se
ji
je
v
srce
zasmilil
—
ta
nerodni
,
dobri
fant
.
Podala
mu
je
roko
...
»
Saj
sva
spet
prijatelja
in
prijatelja
ostaneva
!
«
mu
je
rekla
sprijaznjena
.
»
Prijatelja
!
«
je
dejal
počasi
Kozol
.
»
Prijatelja
!
To
je
malo
in
za
žlahto
prav
nič
ne
šteje
,
to
pa
rečem
—
ali
,
če
ni
drugače
,
pa
ni
drugače
!
Ne
?
«
—
Ponosen
na
svojo
tajno
žalost
,
je
povzdigal
sijajno
odstavljeni
Groga
po
večerji
v
svojem
budoarju
zopet
Bakha
na
prestol
.
Mučno
razmotrovanje
,
trdni
ukrepi
in
drugi
plodovi
notranjega
njegovega
boja
so
se
zrcalili
v
temle
izvirnem
samogovoru
:
»
Gospoda
majorja
bi
bil
poslušal
,
Groga
,
gospoda
majorja
,
pa
ne
bi
bil
nikdar
doživel
kaj
takega
,
kakor
danes
!
»
Ženska
je
vrag
,
ogibaj
se
ženskih
!
«
so
ti
svetovali
tolikokrat
.
»
Ženske
so
vir
vse
nesreče
!
«
so
dejali
,
ne
jedenkrat
,
večkrat
!
No
—
ali
so
po
pravici
govorili
gospod
,
ali
niso
?
To
premisli
,
Groga
,
pa
pij
ga
!
—
Kaj
bi
si
bil
morebiti
vse
naprtil
s
to-le
Katrico
!
Same
križe
,
nadloge
in
težave
in
nič
dobrega
in
tako
daljel
Ali
brhka
je
pa
,
peklenšček
naj
mi
odnese
vse
vino
,
ako
ni
res
brhka
in
čedna
in
grozna
.
Toda
stoj
!
Ali
imaš
morebiti
kaj
,
ljuba
Katrica
?
Ti
nimaš
nič
.
Jaz
nimam
nič
.
To
je
dvakrat
nič
!
—
In
zato
ostanemo
,
kakeršni
smo
bili
,
in
se
ne
zmenimo
za
nobeno
žensko
več
!
Brez
skrbi
bomo
pili
majorjevo
vino
in
kadili
njegove
cigare
!
In
ostali
bomo
prva
oseba
na
Javoricah
!
Tukaj
v
imenitni
majorski
službi
!
Sami
jedli
,
sami
pili
,
sami
v
nebesa
šli
!
«
Ta
trenotek
mu
je
pribrenčala
zdramljena
muha
na
nos
,
hoteč
se
tam
domače
naseliti
.
Morebiti
je
bila
to
potomka
jedne
tistih
literarnih
muh
,
ki
so
gnale
Vodnika
v
klošter
;
na
vsaki
način
pa
se
je
zdela
Kozolu
tako
imenitna
,
da
jo
je
uljudno
ogovoril
blizu
takole
:
»
Servus
,
muha
!
I
kaj
pa
ti
tukaj
?
Glej
jo
no
,
kako
je
prijaznega
obraza
!
I
kaj
mi
boš
pa
vender
povedala
?
«
In
zdelo
se
je
Grogi
,
da
je
muha
zabrenčala
prav
razločno
:
»
Bog
ti
daj
srečo
,
zdravje
in
pamet
,
preljubi
moj
Groga
!
«
Groga
ji
je
hvaležno
prikimal
.
»
Pamet
,
pamet
,
kaj
ne
,
muha
dobrega
srca
!
Lepa
hvala
,
muha
,
ti
si
res
prijazna
muha
,
dobra
muha
,
dobrih
starišev
in
iz
dobre
hiše
!
Odkod
me
pa
vender
poznaš
?
—
Ti
še
komu
kaj
privoščiš
.
—
Koga
—
koga
—
kaj
,
kam
pa
te
zanaša
?
Postoj
še
nekoliko
,
muha
plemenite
duše
!
Vrni
se
na
kakšno
pametno
besedo
!
—
Nočeš
?
«
Dolgo
je
še
sedel
Groga
za
mizo
in
premišljeval
,
dokler
mu
ni
pošlo
vino
in
svečava
.
Doslej
je
bil
Groga
mladenič
,
goječ
še
iluzije
...
Zdaj
ni
imel
nobene
več
...
Postal
je
mož
.
»
Nym
:
Slice
,
I
say
!
pauca
,
palica
;
slice
!
that
’
s
my
humour
.
The
anchor
is
deep
:
will
that
humour
pass
?
The
humour
rises
;
it
is
good
:
humour
me
the
angels
.
Caius
:
Fe
,
fe
,
fe
,
fe
!
ma
foi
,
il
fait
fort
chaud
.
Je
m
’
en
vais
a
la
cour
,
—
la
grande
affaire
.
«
Shakespeare
.
Okolo
okrogle
,
trdno
v
zemljo
zabite
mize
na
Jurjevčevem
prostornem
sadnem
vrtu
je
sedelo
nekega
toplega
jesenskega
popoldne
več
starih
in
mladih
gospodov
.
Odkar
so
začeli
veseli
mestni
gostje
drug
za
drugim
,
obitelj
za
obiteljo
,
zapuščati
prekrasne
kraje
gorenjskih
letovišč
,
od
takrat
je
bil
na
Vranovem
in
po
okolici
dolgčas
na
obroke
naprodaj
.
Tako
vsaj
so
tožili
zaostali
ptiči
,
kar
jih
je
bilo
,
in
si
prirejali
v
prazni
,
mrtvi
sezoni
po
večkrat
na
teden
jour-fixe
.
Z
Vranovega
do
Jurjevčeve
hvaljene
krčme
je
bilo
ravno
za
visokopolitičen
uvodni
članek
sprehoda
dovolj
...
za
bistroumno
debatico
o
narodnogospodarskih
razmerah
danes
...
jutri
za
socijalne
reforme
...
za
skeleče
domače
novice
morebiti
...
za
efemerne
prikazni
...
za
pereča
vprašanja
...
In
ako
sta
tako
prispela
po
dva
in
dva
gospoda
srečno
na
vrt
in
vztrajno
nadaljevala
svoj
včasih
kaj
burni
razgovor
,
med
potom
in
celo
pred
čedno
pogrnjeno
mizo
mnogokrat
postajajoč
,
in
ako
sta
»
in
des
Gefechtes
Hitze
«
kar
popolnoma
pozabila
,
da
bi
si
kaj
naročila
—
tedaj
je
bil
postrežljivi
oča
Jurjevec
že
tukaj
s
prijaznim
nasmehom
,
s
kozarci
in
z
vinom
in
z
vsem
potrebnim
,
kakor
je
že
vedel
,
in
kakor
je
poznal
vkus
in
posebnosti
slehernega
.
»
V
starih
časih
!
Tedaj
je
človek
še
nekaj
veljal
in
denar
!
Stari
časi
!
Tako
je
!
Stari
časi
!
Kje
ste
?
«
To
rekši
,
je
utrnil
polkovnik
Viktor
Greben
svojo
havano
z
mazincem
,
se
naslonil
v
vegastem
stolu
nazaj
,
iztegnil
nekoliko
svoj
dolgi
,
mršavi
život
in
zmagoslavno
povzdignil
kvišku
gubato
lice
in
odkrito
,
plešasto
glavo
.
Skrajnje
zadovoljen
s
svojim
izrekom
,
se
je
oziral
po
družbi
in
nekako
izzivalno
pričakoval
ugovora
.
Ta
ni
dolgo
izostal
.
Polkovniku
nasproti
je
sedel
okrajni
sodnik
z
Vranovega
,
gospod
Anton
Navič
,
krepak
mož
s
polno
,
lepo
črno
brado
,
dolgega
,
ozkega
nosu
in
sokoljega
pogleda
.
»
Seveda
,
seveda
!
«
je
kimal
ironično
.
Le
zapojmo
jim
himno
,
tistim
starim
časom
,
ko
je
cvetla
romantika
kar
ob
cestnem
jarku
kakor
trpotec
;
ko
si
se
vozil
»
za
majhen
denar
«
cele
tedne
po
pošti
;
ko
so
po
gozdih
žvižgali
razbojniki
najnovejše
visokoromantične
operete
in
prav
tako
visokoromantično
klali
ljudi
kakor
petelinčke
!
Seveda
,
seveda
!
«
»
To
danes
ni
mnogo
boljše
!
Lepše
je
pa
le
bilo
takrat
,
ko
še
ni
bilo
ne
železnic
,
ne
strojev
,
ne
para
,
ne
elektrike
,
reporterjev
,
bicikljev
in
rekordov
in
—
in
hribolazic
in
—
in
—
in
bežečih
kasirjev
!
«
»
Kaj
pak
!
Bog
sam
večni
ve
,
kako
so
ljudje
šele
tedaj
ročno
goljufali
!
Seveda
!
In
čarovnice
so
jahale
na
metlah
po
zraku
!
Toda
to
je
bilo
policijsko
prepovedano
!
Kaj
še
!
Delale
so
točo
!
Zato
so
jih
na
ljudskih
veselicah
brez
godbe
cvrli
in
pekli
,
vse
,
mlade
in
stare
in
grde
in
lepe
!
Kako
je
bilo
to
lepo
!
V
nobenem
cirkusu
se
dandanes
to
več
ne
vidi.
«
»
Pa
je
bilo
le
boljše
,
«
je
zagodrnjal
gospod
Greben
.
»
Takrat
je
bilo
življenje
po
grošu
!
Za
malo
dvojačo
si
se
najedel
dosita
in
napil
,
in
še
kaj
drobiža
si
dobil
izmenjanega
,
prijatelj
!
—
To
so
bile
lepe
navade
nekdaj
.
«
»
Kaj
ne
da
,
«
se
je
potegnil
sodnik
,
»
takrat
,
ko
še
zemlja
ni
bila
okrogla
!
In
ko
je
bil
kmet
manj
vreden
kakor
konj
,
krava
,
kozel
.
Ko
so
hodili
prijazni
Turki
k
nam
na
menzure
in
jemali
s
sabo
lepa
dekleta
in
žene
in
močne
fante
.
Seveda
,
takrat
je
vsakdor
izhajal
;
zakaj
vojske
,
tolovaji
,
kirurgi
in
druge
kužne
bolezni
,
vsi
so
skrbeli
,
da
si
ne
bi
bil
človeški
rod
zbok
prevelikega
števila
na
potu
!
Prav
res
,
ako
se
človek
tako-le
nazaj
zamisli
v
pretekle
čase
,
ne
more
biti
dovolj
nesrečen
,
da
je
prišel
za
par
stoletij
prepozno
na
svet
!
«
—
»
Jurjevec
!
«
je
zasopihnil
ta
trenotek
gospod
Masten
,
umirovljen
zasebni
uradnik
.
Bil
je
čelat
,
debel
dedec
mogočnih
čeljustij
in
jerbasastega
trebuha
.
Vse
na
njem
je
kazalo
popolno
obliko
okroglosti
.
Njegov
široki
,
izbuhnjeni
,
tolsti
obraz
se
je
vedno
zadovoljno
smehljal
.
Smejal
se
gospod
Masten
ni
nikdar
;
le
smehljal
se
je
,
rahlo
,
sunkoma
,
lahkotno
,
smehljal
,
kakor
se
smehljajo
ljudje
,
ki
niso
navajeni
ali
prisiljeni
misliti
.
Njegov
ideal
je
bil
vedno
in
vselej
:
Ham-ham
!
Njegova
diviza
:
Vse
za
želodec
!
Vse
za
polne
sklede
!
»
Jurjevec
!
«
je
pihal
,
»
kaj
pa
imate
...
mghm
...
kaj
dobrega
?
«
»
Kračo
,
salame
,
mrzlo
telečjo
pečenko
,
suhe
domače
klobase
—
ali
pa
spečemo
ali
ocvremo
kakega
piščka
ali
golobčka
?
«
»
Mghm
...
najprvo
nekoliko
...
krače
,
veste
...
s
hrenom
!
To
je
...
mghm
...
dobro
za
prsi
.
«
—
»
To
me
vse
nič
ne
gane
,
gospod
sodnik
«
,
je
povzel
polkovnik
trdovratno
.
»
In
—
in
,
ako
bi
meni
kdo
dal
na
izber
,
da
bi
si
sam
lahko
izvolil
,
kdaj
naj
živim
,
našemu
času
bi
gotovo
ne
dal
prednosti
!
Gotovo
ne
!
«
»
Seveda
,
seveda
!
Tak
je
človek
!
S
tem
ni
nikdar
zadovoljen
,
kar
ima
.
Nekateri
sploh
z
ničimer
ne
.
Samo
tega
ne
ve
,
zakaj
ne
.
To
je
moderno
.
Kaj
moderno
!
Tako
je
bilo
tudi
prej
.
Ljudem
,
ki
so
živeli
v
srednjem
veku
,
njim
se
je
tožilo
po
časih
rimske
,
grške
,
egiptovske
slave
.
Onim
v
starem
veku
pa
se
je
skominalo
po
»
aurea
aetas
«
.
Ali
si
želite
nazaj
v
raj
,
kjer
bi
bilo
tako
lepo
z
Evo
koketirati
,
jabolka
jesti
,
s
kačami
se
po
domače
pogovarjati
in
se
s
tigri
in
levi
kužke
igrati
!
Kaj
pa
vi
mislite
,
gospod
Masten
?
Za
kaj
se
odločite
,
za
stare
ali
sedanje
čase
?
«
Gospod
Masten
je
zamižal
od
vročine
.
»
Jaz
?
«
je
zapuhal
.
»
Jaz
...
kako
...
nikakor
...
mghm
,
zelenjava
in
solata
,
so
pravili
...
še
moja
stara
teta
,
izvrstna
...
kuharica
,
je
...
bila
v
starih
časih
na
...
vsaki
način
boljša
.
Toda
...
ako
spet
pre
...
mislimo
,
da
...
je
dandanes
francoska
...
laška
,
angleška
,
...
mghm
,
tudi
...
češka
in
dunajska
...
kuhinja
na
...
jako
visoki
stopinji
...
zato
bi
se
torej
...
jaz
,
mghm
,
sam
...
za
se
bržkone
rajši
...
odločil
za
naše
...
prosvetljene
čase
.
«
»
Bravo
!
«
se
je
smejal
sodnik
.
Tudi
drugi
s
polkovnikom
vred
so
mu
pomagali
.
»
Pa
jih
imejte
,
«
se
je
odzval
poraženi
gospod
Greben
.
Nekoliko
srditosti
je
bilo
še
v
njegovem
glasu
.
»
Le
imejte
jih
z
vsem
vred
,
z
materijalizmom
,
s
socijalizmom
,
z
anarhizmom
,
z
naturalizmom
in
z
vsemi
izmi
,
kar
se
jih
še
porodi
danes
ali
jutri
.
«
Toda
gospod
Masten
tega
ni
več
slišal
.
Pred
njim
je
zadišala
vkusno
narezana
krača
in
svež
hren
.
Slovesno
se
je
oborožil
z
vilicami
in
nožem
in
napovedal
tečnemu
mesu
vojsko
brez
pardona
.
Njegov
bojni
krik
se
je
glasil
:
»
Mghm
!
«
Poleg
imenovanih
treh
gospodov
so
sedeli
okolo
mize
inženir
Vojnik
,
major
Stojan
,
baron
Lahnberg
in
pa
adjunkt
Božidar
Govede
k
tik
mladega
bratranca
,
abiturijenta
Benjamina
Iskre
.
Gospod
Govedek
je
bržkone
dalj
rastel
,
kakor
samo
do
štiriindvajsetega
leta
.
Dolgo
in
dolgočasno
je
bilo
,
kar
je
bilo
na
njem
:
noge
,
roke
,
prsti
,
brke
,
nos
,
ušesa
,
vse
.
Tak
je
bil
,
kakor
da
bi
ga
bil
dejal
kdaj
kdo
v
svoji
jezi
pod
valjec
in
ga
temeljito
poizvaljal
v
dolgost
.
Jedino
kratka
na
njem
je
bila
le
pamet
in
ostriženi
lasje
.
Obraz
je
imel
pust
,
zelenkasto
bled
,
oči
zaspane
,
čmerikave
.
Le
v
»
boljši
«
druščini
je
nekako
oživel
.
V
vsem
je
bil
korekten
,
korekten
do
angleške
dolgočasnosti
,
pravilen
in
pedantičen
s
svojim
javkajočim
visokim
glasom
,
malimi
sivkastimi
slabimi
očmi
brez
svita
,
s
tistimi
tožnimi
zalizci
redke
brade
,
od
katere
je
imel
vsaki
las
natančno
in
pravilno
po
imenu
vknjižen
.
Vobče
je
bil
mrzel
in
s
tovariši
ošaben
.
Čutil
se
je
neznano
vzvišenega
nad
njimi
in
je
le
malo
in
visokostno
občeval
z
njimi
.
Kar
se
tiče
ženskih
,
je
bil
nekako
podoben
baronu
.
Preverjen
je
bil
namreč
,
da
vzdihujejo
vse
vranovske
gospodične
kar
po
vrsti
na
tihem
za
njim
,
za
gospodom
Božidarom
Govedkom
,
za
»
interesantnim
«
pristavom
!
V
čast
dobremu
vkusu
vranovskih
krasotic
od
šestnajstega
do
šestdesetega
leta
bodi
omenjeno
,
da
radi
»
zanimljivega
Božidara
«
ni
mrla
nobena
od
nesrečne
ljubezni
...
Početkoma
,
prve
dni
,
ko
je
bil
lani
semkaj
premeščen
,
je
seveda
razburil
prihod
mladega
neoženjenega
uradnika
radovedna
srca
po
vsem
mestecu
!
Neoženjenost
z
gotovo
službo
!
Kaj
takega
po
pravici
lahko
zanima
ne
samo
matere
,
ki
imajo
hčere
za
možitev
godne
,
ne
samo
te
hčerke
same
,
ki
so
za
zakon
navdušene
,
ne
samo
krasni
,
temveč
tudi
krepki
spol
!
Toda
kmalu
,
že
po
njegovih
prvih
vizitah
so
njegove
akcije
globoko
padle
.
—
V
navzočnosti
dam
je
delal
zagrizen
,
temen
obraz
in
se
kretal
jako
okorno
.
Zato
so
ga
»
in
contumaciam
«
obsodile
na
doktorjevem
vrtu
v
lopi
zbrane
»
merodajne
«
mlade
dulcineje
po
daljšem
zatožnem
protokolu
,
obsegajočem
cel
register
adjunktovih
napak
in
nerodnostij
in
znanih
in
tajnih
pregreh
,
jednoglasno
brez
usmiljenja
na
najhujšo
kazen
,
ki
je
,
po
njih
mislih
,
že
kdaj
zadela
kakega
adjunkta
v
Evropi
...
Iz
raznih
razlogov
ni
mogoče
,
da
bi
sledila
tukaj
cela
stroga
razprava
in
natančno
zaznamovane
faze
te
spomina
vredne
pravde
.
Omenim
naj
samo
konec
govora
,
katerega
je
govorila
notarjeva
Marta
kot
državni
pravdnik
in
zajedno
predsednik
sodišča
.
»
Zdaj-le
smo
same
!
«
je
dejala
in
preteče
vihtela
pletenko
po
zraku
.
»
Zdaj-le
se
zmenimo
do
konca
,
ko
smo
vse
skupaj
,
in
obsodimo
ga
,
kakor
zasluži
!
Lesena
neokretnost
,
pretirana
ošabnost
,
lipova
napihnjenost
,
prazen
ponos
—
toliko
da
nas
pogleda
!
Pa
veste
kaj
?
On
je
—
on
ni
toliko
ohol
,
mislim
!
Le
ženira
se
nas
!
On
se
nas
boji
!
Ta
nesrečni
»
paragraf
«
pusti
!
Hihi
!
In
ker
je
tako
čuden
in
ne
reče
ne
bev
ne
mev
,
mu
začnimo
pa
me
dvoraniti
,
kadar
moremo
!
Na
zabave
bo
vender
prihajal
in
na
plese
po
zimi
!
Le
,
le
delajmo
se
,
kakor
bi
se
trgale
zanj
!
To
bo
vsaj
kaj
veselja
in
premembe
na
Vranoveml
In
še
drugim
povejte
!
Tiho
!
—
Mama
gredo
!
—
Anica
,
kdaj
boš
zgotovila
vezenje
za
namizni
prt
?
«
—
Gospod
Govedek
se
je
od
tistega
časa
sam
čudil
,
kakšno
»
prokleto
«
srečo
ima
pri
ženskih
!
Vse
je
bilo
zaljubljeno
vanj
!
In
mož
je
bil
jako
vesel
...
Toda
ostal
je
hladen
in
mrzel
in
—
interesanten
!
Nadepolni
Benjamin
poleg
njega
,
visoke
rasti
,
suh
in
ozkoprsen
mladenič
,
je
nekako
svečano
sedel
na
svojem
stolu
.
Imeniten
se
je
zdel
sam
sebi
in
si
prižigal
cigareto
za
cigareto
,
da
bi
svojo
»
zrelost
«
pokazal
v
lepšem
svitu
.
Kdo
bi
mu
to
v
zlo
štel
?
—
Sedel
je
mirno
;
le
oči
so
se
mu
včasih
zaiskrile
.
Zakaj
mladenič
Iskra
je
idealen
,
na
ves
glas
navdušen
mladenič
.
Iskra
bo
delal
za
narod
,
kaj
pravim
delal
!
Poskočil
bo
iz
pete
v
šesto
»
vrsto
«
in
bo
»
deloval
«
!
Že
zdavnaj
ima
pripravljen
fulminanten
govor
,
katerega
namerava
sprožiti
kakor
raketo
pri
prvi
priložnosti
na
shodu
ali
zboru
tovarišev
.
Osem
stranij
samo
obsega
ta
govor
,
zato
je
pa
kaligrafično
spisan
,
in
nad
stoinpetdeset
vznesenih
klicajev
je
vmes
.
Kaj
pa
šele
retorična
vprašanja
!
Tropi
in
figure
!
O
,
takoj
prvega
oktobra
,
ko
pride
na
Dunaj
,
precej
bo
začel
Iskra
»
delovati
«
.
On
bo
govoril
!
Še
predno
bo
prihodnji
brzovlak
na
južnem
kolodvoru
jed
enkrat
zažvižgal
,
bo
Benjamin
že
trikrat
govoril
.
Ne
bo
še
dobro
vedel
,
kje
stoji
univerza
,
kaj
je
»
Sperrsechserl
«
,
vratarina
,
kakšno
je
konjsko
meso
,
kaj
je
»
queu
«
in
preferansa
,
toda
on
bo
že
govoril
.
Že
zdaj
se
vadi
ob
grmečem
vodovju
Save
na
vse
zgodaj
in
kriči
:
»
Slavni
zbor
!
Sla-a-av-slavni
zbor
,
zbor
!
Zbor
!
Zbor
!
«
On
je
Demosten
v
majhnem
formatu
.
Tudi
v
tihi
gozd
zahaja
in
vpije
:
»
Slavni
zbor
!
«
Dva
zajca
in
sedem
veveric
se
je
preselilo
radi
njega
daleč
stran
.
Pa
tudi
njegovi
tovariši
se
ga
bodo
bali
!
Zakaj
preosnoval
bo
»
Slovenijo
«
tako
temeljito
in
idealno
,
da
je
ne
bo
več
spoznati
!
O
,
on
bo
»
deloval
«
na
vse
kriplje
!
Črez
nekaj
let
pa
,
po
dovršenih
študijah
bo
zagrizen
pesimist
.
Zakaj
prišli
bodo
časi
,
v
katerih
bo
znosil
ta
in
oni
ideal
v
zastavnico
kakemu
Samuelu
ali
Natanu
.
Včasih
bo
stradal
;
tedaj
bo
premišljeval
.
Lakota
je
mati
premišljevanja
.
In
zasvitalo
se
mu
bo
,
»
da
nas
je
premalo
...
da
nimamo
berači
nič
proti
bogatim
tujcem
...
da
ni
vse
skupaj
nič
...
«
In
s
kislim
obrazom
bo
dal
par
kron
za
društvo
svetega
Cirila
in
Metoda
,
kadar
jih
bo
dal
.
Za
teh
par
kron
si
bo
prisvojil
pravico
,
da
bo
brezskrbno
zabavljal
na
vse
,
kar
je
domačega
in
slovenskega
,
in
se
norčeval
iz
mož
,
ki
prej
z
njim
niso
tako
glasno
in
navdušeno
kričali
,
»
govorili
«
in
»
delovali
«
,
kateri
pa
zdaj
,
na
tihem
,
kakor
prej
,
marno
delajo
za
narod
,
kolikor
vzmorejo
.
Prav
krepko
bo
zabavljal
nanje
,
on
,
zdaj
še
idealni
Benjamin
,
zdaj
še
navdušeni
mladenič
!
Toda
dovolj
!
Saj
to
je
lepo
,
da
je
vsaj
zdaj
vnet
in
pripravljen
,
napreči
»
vse
svoje
skromne
moči
za
milo
materinščino
«
,
in
lepo
je
to
,
da
ima
fulminanten
govor
že
v
žepu
...
»
Z
vsemi
»
izmi
«
!
«
je
nadaljeval
sodnik
mirno
in
si
počasi
gladil
lepo
,
črno
brado
.
»
Kaj
pa
da
,
ko
ne
morem
drugače
!
To
je
že
resnično
,
da
dandanes
ni
vse
tako
,
kakor
bi
moralo
biti
.
Vsaka
doba
ima
svoje
napake
in
nedostatke
.
Meni
vsaj
se
zdi
naša
še
celo
zanimljiva
.
Naša
doba
je
doba
prevrata
,
to
slišimo
vsaki
dan
.
To
čivkajo
že
vrabci
po
žlebih
.
«
»
Doba
prevrata
!
«
je
vzkliknil
adjunkt
s
svojim
visokim
glasom
.
Poslušal
je
pazno
ves
pomenek
s
polkovnikom
in
začel
postajati
previdno
navdušen
za
izreke
gospoda
Naviča
,
zakaj
sodnik
je
bil
njegov
predstojnik
.
»
Zanimljiva
doba
,
pravim
.
Vse
vse
,
vse
kipi
!
Vse
išče
,
vse
kliče
Mesijo
!
Mnogi
tudi
mislijo
,
da
so
sami
tisti
Mesija
.
Krivi
preroki
!
Povsod
reforme
,
preosnove
,
prevrati
,
poskusi
.
Naše
prosvetljeno
stoletje
ima
sto
imen
.
Nobeno
ni
pravo
!
Mogoče
,
da
bodo
to
čudno
dete
krstili
šele
v
prihodnjem
tako
,
kakor
zasluži
.
Mi
nimamo
pregleda
,
ker
gledamo
preveč
od
blizu
.
Mi
sami
sebe
ne
poznamo
.
«
»
Ne
poznamo
se
ne
!
Izborno
!
«
je
čivknil
pristav
Govedek
na
ves
glas
.
»
In
se
tudi
ne
bomo
!
Nikdar
ne
!
«
»
Kakor
sem
dejal
,
mi
živimo
v
dobi
nervoznih
preosnov
.
To
se
zrcali
v
vsem
;
v
socijalnem
življenju
vobče
,
v
politiki
,
v
šolskem
in
ženskem
vprašanju
,
v
umetnosti
in
literaturi
in
tako
dalje
!
«
»
O
,
in
tako
dalje
!
In
tako
dalje
!
Pardon
!
«
Govedek
seje
vnemal
bolj
in
bolj
.
Povlekel
je
na
nosu
urno
gube
skupaj
,
tako
,
da
mu
je
padel
ščipalec
hipoma
doli
,
viseč
doslej
pod
čelom
na
stisnjeni
kožni
žmuli
v
večni
smrtni
nevarnosti
.
Kakor
oslepljeni
ptič
bolje
posluša
in
poje
,
tako
je
tudi
interesantni
Božidar
brez
ščipalnika
lažje
sledil
sodnikovemu
predavanju
»
Le
poglejte
si
moderne
slikarje
!
Nobena
luža
,
nobena
gnojnica
jim
ni
nesnažna
in
umazana
dovolj
—
s
palico
ali
z
vilami
morajo
na
vsaki
način
še
malo
podregati
po
njej
in
pobrskati
,
da
bi
bila
bolj
kalna
in
verjetna
in
naturalistična
!
—
Toliko
zdravih
,
krepkih
ljudij
je
,
hvala
Bogu
,
na
svetu
,
toda
moderni
geniji
jih
krepko
prezirajo
in
se
klatijo
rajši
po
zaduhlih
kleteh
in
hlevih
in
slikajo
suhe
onemogle
ude
,
bolne
obraze
in
napol
gnilo
slamo
.
—
Spomladi
sem
bil
na
Dunaju
in
sem
videl
nekoliko
te
bolehave
igrače
v
barvah
.
Jedno
veselje
sem
pa
le
imel
,
namreč
,
ko
sem
zopet
prišel
na
prosto
!
Te
ljudi
navda
,
mislim
,
kar
naravnost
neka
slastna
pohotnost
,
ako
najdejo
za
svoj
čopič
kakšen
prav
originalen
svinjak
!
To
je
»
narava
«
!
»
Ist
’
s
auch
ein
Loch
,
Natur
ist
’
s
doch
!
«
In
zdaj
mora
vsaka
bilka
,
vsako
lesno
vlakno
,
vsaka
grča
,
vsaka
dlaka
,
vsaki
rilec
in
repek
,
in
kar
je
vmes
,
in
kar
je
spodaj
—
vse
to
mora
zvesto
po
življenju
na
platno
!
O
,
kar
takoj
se
vidi
,
da
je
vznikel
ta
izvirni
svinjak
umetniku
direktno
iz
dna
srca
!
In
nehote
se
ti
vzbudi
ob
taki
sliki
nepremagljivo
koprnenje
po
močni
cigari
!
Toda
človek
bi
dejal
,
da
imajo
morebiti
tudi
prašički
in
pujski
kolikor
toliko
prirojenega
vkusa
in
bi
prosili
slikarja
,
naj
vsaj
počaka
,
dokler
se
malo
ne
umijejo
in
počedijo
,
predno
jih
fotografira
strmečim
vrstnikom
!
Pisatelji
zopet
se
plazijo
med
sodrgo
najnižjih
,
moralično
neozdravnih
slojev
in
korumpiranih
najvišjih
desettisočnikov
;
tukaj
študirajo
človeka
med
prešestniki
in
med
kandidati
vseh
slabostij
,
lazijo
po
klinikah
in
bolnicah
,
šole
romane
z
morfijem
,
kokajinom
in
jodoformom
in
kuhajo
delikatno
kašo
podedovalne
teorije
.
Pisateljice
pa
kar
po
berglah
za
njimi
!
V
potu
svojega
obraza
preobračajo
talenti
in
talentovke
prej
neznane
kozolce
,
se
postavljajo
na
glavo
na
»
Gebarstuhl
des
Gedankens
«
.
»
Parturiunt
montes
«
—
se
krčevito
zvijajo
,
iztegujejo
in
napenjajo
,
pa
vse
nič
ne
izda
;
monstrozno
dete
pride
mrtvo
na
svet
,
in
—
jutri
je
že
drugi
,
pojutrišnjem
tretji
,
četrti
tukaj
,
ki
je
srečno
porodil
še
kaj
bolj
—
epohalnega
!
—
»
Tiascitur
ridiculus
mus
!
«
Apolon
je
jezdaril
,
pravijo
,
nekdaj
iskrega
belca
!
Dandanes
mu
sedlajo
debelo
realistično
in
naturalistično
prasico
.
Toda
prikazuje
se
že
reakcija
,
zdrava
reakcija
,
osedlali
bodo
zopet
belca
!
Prehod
ni
daleč
!
Lepota
bo
zmagala
!
«
»
Prehod
,
prehod
!
«
je
zapel
adjunkt
.
»
Izborno
!
O
,
izborno
!
Prehod
,
da
,
res
,
prehod
!
Izborno
,
lepota
,
lepo
—
«
»
Pa
pri
nas
ni
tega
!
«
je
ugovarjal
gospod
Greben
po
dolgem
molku
.
»
Toliko
seveda
ne
,
kakor
pri
večjih
sosedih
!
Toda
gibanje
naokolo
je
vender
tako
močno
,
da
žene
valove
tudi
do
nas
!
Naši
pisatelji
—
«
»
Ho
,
Jurjevec
!
Ali
...
slišite
?
«
je
zasopel
tu
gospod
Masten
.
»
Jurjevec
...
kaj
imate
še
...
kaj
dobrega
?
«
»
Salame
,
mrzlo
telečjo
«
—
»
No
prav
!
Najprvo
,
veste
...
porcijo
salam
!
Za
jedenkrat
..
Krača
,
vsa
čast
,
je
...
bila
prav
dobra
...
Saperment
hinein
!
izvrstna
...
mghm
!
«
»
Gospod
Masten
,
ali
se
vi
kaj
pečate
z
našo
književnostjo
?
«
ga
je
vprašal
sodnik
.
»
Vi
imate
tako
lep
čas
!
«
Navič
je
bil
nekoliko
hud
,
da
mu
je
prestrigel
besedo
vedno
lačni
penzijonist
.
»
Časa
imam
res
...
mghm
...
Toda
takrat
se
...
izprehajam
ali
spim
.
«
»
Torej
,
kadar
se
izprehajate
,
ali
nič
ne
premišljujete
naših
razmer
,
ali
nič
ne
mislite
—
«
»
Bog
ne
daj
,
da
bi
jaz
...
kdaj
kaj
mislil
...
to
škoduje
zdravju
...
zdravnik
...
mi
je
to
strogo
prepovedal
...
«
»
Haha
,
vi
imate
zdravniško
spričevalo
,
ki
vas
oproščuje
mislij
!
Tako
!
Haha
!
Kaj
takega
pa
še
ne
,
gospoda
,
kaj
?
No
,
pa
saj
je
pri
nas
in
drugod
tudi
mnogo
takih
,
ki
tudi
brez
spričevala
in
posebnega
dovoljenja
nič
ne
mislijo
.
Potem
se
torej
ne
bavite
tudi
prav
nič
z
literaturo
?
«
»
Z
literaturo
...
Čemu
?
To
se
...
pravi
,
pred
leti
jedenkrat
sem
...
bral
tisto
povest
Jurčičevo
...
tisti
roman
:
»
Brhka
Viktorija
«
—
kali
?
«
»
Morebiti
pa
»
Lepa
Vida
«
,
ne
?
«
»
Vida
,
Vida
...
je
že
res
!
No
...
saj
je
vsejedno
...
Viktorija
ali
Vida
ali
Porcijunkula
...
mghm
,
to
sem
bral
...
neko
zimo
,
pa
sem
vselej
zaspal
...
in
imena
sem
sproti
...
vse
pozabil
in
tudi
...
nič
več
natanko
ne
...
vem
,
kaj
se
je
v
tistem
romanu
...
vsejedno
.
«
»
To
je
res
žalostno
!
«
se
mu
je
rogal
sodnik
.
Toda
Masten
tega
ni
čutil
,
ker
debeluhi
ne
poznajo
ironije
.
»
Vobče
bi
rekel
,
da
naši
pisatelji
premalo
na
to
gledajo
,
kaj
njih
osebe
jedo
.
—
Toda
zdaj
že
tudi
jaz
zabavljam
,
dočim
sem
ravno
prej
hotel
protestirati
proti
tej
naši
domači
razvadi
,
proti
temu
domačemu
športu
,
ki
je
najbolj
po
ceni
.
«
Obrnil
se
je
od
Mastna
in
nadaljeval
resneje
:
»
Pri
nas
namreč
vsakdor
zabavlja
,
ne
stori
pa
nič
.
Prešerne
,
Gregorčiče
,
Aškerce
,
Levstike
,
Jurčiče
,
Stritarje
,
Kersnike
in
Tavčarje
nam
vsaki
dan
po
večkrat
pregrizejo
in
prežvečijo
,
da
je
kar
veselje
!
Pri
nas
so
stare
babuze
ženskega
in
moškega
spola
.
Par
tehničnih
izrazov
,
par
tujih
besedij
,
ki
vselej
imponirajo
—
in
udri
po
celi
vrsti
!
—
Vi
,
—
gospod
Iskra
!
«
Mladi
dijak
se
je
zganil
,
stresel
pol
tobaka
s
popirčka
,
ki
ga
je
bil
pripravil
za
novo
cigareto
.
»
Vi
pojdete
letos
na
Dunaj
?
«
»
Pojdem
,
gospod
sodnik
!
«
»
Torej
,
zapomnite
si
samo
to-le
!
Ako
bodete
imeli
med
svojimi
tovariši
količkaj
ugleda
in
vpliva
,
in
ako
bodete
zapazili
,
da
ima
,
ali
da
si
domišljuje
imeti
kdo
od
vaših
mladih
prijateljev
kaj
pevske
ali
pisateljske
žile
,
tedaj
mu
jo
puščajte
!
Ustavite
ga
!
Počaka
naj
!
Naj
se
ne
briga
za
nič
drugega
,
kakor
za
to
,
da
postane
svoj
čas
težak
denaren
človek
!
To
velja
.
Od
lirike
in
romanov
pri
nas
nihče
ne
živi
.
«
»
Od
lirike
in
od
romanov
,
o
izborno
!
—
Izborno
!
«
je
navdušeno
javkal
gospod
Govedek
in
se
zagledal
v
nebo
,
po
katerem
so
bili
vzplavali
od
juga
sem
beli
oblački
.
»
Nihče
ne
živi
!
Nikakor
ne
!
In
tudi
ne
bo
!
«
»
Francoski
in
drugi
pisatelji
si
stavijo
palače
—
Prešeren
in
Jurčič
nista
imela
nobene
vile
na
Bledu
.
Slovenski
pisatelj
ne
bo
imel
nikdar
nič
,
ako
ne
bo
zadel
glavnega
dobitka
pri
srečkah
.
Ali
pa
naj
se
da
adoptirati
od
kakega
amerikanskega
zlatega
kralja
.
Potem
bodo
ljudje
že
še
govorili
in
prijateljsko
občevali
z
njim
.
Dokler
pa
revež
nima
denarja
,
vsaki
parvenu
več
velja
od
njega
.
Akcije
in
kuponi
,
to
so
vstopnice
v
posvetna
nebesa
!
Ako
je
kdo
še
tak
duševen
berač
in
pritlikavec
,
njemu
se
svet
klanja
,
ako
ima
mož
potrebnega
drobiža
dovolj
.
Pesete
,
kopejke
,
penezi
,
dvojače
—
internacijonalno
veselje
!
Gospod
Iskra
,
uvažujte
to
!
Ako
ne
bodete
imeli
denarja
,
ostanete
vedno
gospod
Nič
.
Glejte
tudi
,
da
se
bogato
oženite
!
To
vas
povzdigne
,
ako
bi
bili
še
tak
tepec
.
Le
pomislite
!
V
prihodnjem
stoletju
bodo
peli
še
bolj
na
glas
,
kakor
zdaj
,
da
»
Lepa
je
cvanc
’
gar
’
ca
!
«
Z
novelami
in
romani
ne
bodete
izplačevali
dote
svojim
hčeram
,
ako
vam
jih
Bog
da
.
Bodite
pametni
,
trezni
!
Za
denarjem
!
In
predrto
ga
nimate
,
molčite
!
—
Zapomnite
si
te
vrstice
,
katere
vam
zdaj-le
povem
:
»
Gut
oder
schlecht
!
Recht
oder
Unrecht
!
Narr
!
Was
kümmert
’
s
dich
?
Lass
’
geh
’
n
,
wie
’
s
geht
;
Und
zaumten
sie
beim
Schwanze
ihren
Gaul
,
—
Friss
deine
Kuackvrarst
,
Sklav
’
,
und
halt
dein
Maul
!
O
Freund
!
Lass
’
die
Satiren
,
Kriech
’
lieber
auf
den
Vieren
Und
lob
’
die
ganze
Welt
!
«
Tako
bodete
izvrstno
izhajali
!
—
Potem
pa
—
«
»
Knackwurst
«
!
je
vzdihnil
Govedek
»
O
,
o
izborno
!
Knackwurst
!
Da
,
da
,
zapomni
si
,
Benjamin
,
Knackwurst
,
veš
?
In
pa
tisto
:
»
Beim
Schwanze
!
—
Beim
Schwanze
!
«
»
Potem
pa
,
ko
se
dokopljete
do
svojih
kupončkov
in
kopunčkov
—
a
—
potem
pa
začnite
in
pridno
zabavljajte
;
zabavljajte
na
vse
,
drugače
vas
bodo
spoznali
za
neumnega
!
Pod
kuratelo
vas
denejo
!
Ali
ste
me
razumeli
,
gospod
Iskra
?
«
»
Kaj
se
pa
danes
tako
jeziš
?
«
je
podražil
major
Stojan
sodnika
.
»
Žolč
se
ti
bo
skujal
.
Pusti
svet
;
saj
si
sam
prej
citiral
nekaj
jednakega
.
Ravnaj
sam
najprvi
po
svojem
receptu
!
«
»
Še
malo
potrpi
;
takoj
sem
pri
kraju
.
Kar
sem
začel
,
naj
zvršim
.
Torej
,
gospod
Iskra
,
summa
summarum
—
glejte
,
da
ugrabite
o
pravem
času
kolikor
mogoče
kopejk
!
Potem
bodete
lahko
široko
hodili
;
ali
pa
široko
sede
li
v
kočiji
.
Saj
marsikdo
vse
leto
stopa
velikonočno
okolo
in
misli
,
da
je
mož
,
pa
je
samo
možic
,
češpljev
mož
!
—
Zdaj
pa
,
gospoda
,
da
ne
bodete
sodili
po
mojih
prejšnjih
besedah
,
Bog
ve
kako
da
sem
zaljubljen
v
naše
nove
čase
!
—
Omenil
sem
šolskih
reform
.
«
»
Šolskih
reform
!
«
je
kimal
Govedek
.
Po
njegovih
mislih
je
bilo
neogibno
potrebno
,
da
se
je
včasih
malo
oglasil
.
»
O
izborno
!
—
Pardon
!
«
»
Naši
»
adulescentes
iuvenesque
«
letajo
po
svetu
kakor
avtomatični
konverzacijski
slovarji
.
Te
umetne
rastline
so
prava
kazen
za
grehe
našega
časa
.
Le
poglejte
si
takega
dečka
!
Napol
slep
,
ves
kriv
in
krevljast
,
da
je
žalost
!
Spredaj
nič
,
zadaj
nič
,
v
glavi
—
?
O
,
v
tej
mladi
glavi
je
vse
!
Cele
vrste
vladarjev
pred
Kristusom
in
po
Kristusu
defilira
vrstoma
po
možganih
.
In
če
reče
profesor
:
»
Ganzes
Bataillon
,
kehrt
euch
!
«
potem
našteje
fantek
kralje
in
cesarje
od
zadaj
!
»
Ein
Wunder
der
Dressur
!
«
Latinščine
se
uči
osem
,
grščine
pa
šest
let
.
Ako
bi
pa
prišel
res
v
kako
starogrško
ali
starorimsko
restavracijo
,
stavim
kaj
,
še
jedilnega
lista
bi
ne
razumel
posiljeni
učenj
aček
.
«
»
Mghm
!
«
se
je
prestrašil
gospod
Masten
.
»
Potemtakem
...
glasujem
odločno
...
za
preosnovo
učnega
...
načrta
.
Ho
...
Jurjevec
!
Suhe
...
domače
klobase
ste
rekli
?
Le
...
na
mizo
z
njimi
!
Pa
...
mghm
,
dva
v
trdo
kuhana
jajčka
zraven
...
Jurjevec
,
slišite
?
Krača
in
...
salame
in
...
mrzla
telečja
pečenka
...
vse
hvale
vredno
!
Pa
jesiha
in
olja
...
ne
pozabite
na
jajčka
!
«
»
Od
lakote
bi
umrl
,
in
nič
bi
mu
ne
pomagala
»
constructio
kata
synesin
«
in
»
coniugatio
periphrastica
«
in
»
consecutio
temporum
«
.
Kaj
me
briga
,
kdaj
stoji
»
ut
«
s
konjunktivom
?
—
Gotovo
nisem
za
odstranitev
klasične
filologije
,
—
toda
metoda
za
pouk
naj
bi
se
preosnovala
.
Vobče
naj
bi
se
ozirali
pri
vsem
bolj
na
praktično
stran
.
Naš
srednješolec
vse
ve
in
nič
ne
zna
!
Toda
—
moj
okvir
je
tesen
.
Zato
prehajam
na
zadnjo
točko
.
Lotimo
se
ženskega
vprašanja
.
«
»
Hochst
interessant
—
e
—
auf
Taille
!
Verstehe
das
aus
dem
ff
!
«
je
oznanil
baron
Lahnberg
,
vesel
,
da
more
tudi
on
vender
že
jedenkrat
katero
blekniti
vmes
.
»
E
—
Frauenemancipation
—
e
—
?
Viel
davon
jelesen
.
Einfach
entztickt
jewesen
.
Ja
,
ja
,
Jeschlechtslosig-keit
—
e
—
ja
,
ja
—
e
—
gletscherhafte
Idee
!
—
E
?
—
Ja
,
ja
!
«
Spoznal
je
,
da
je
skrajnji
čas
nastaviti
monokelj
.
Medtem
je
javil
Groga
,
imenovan
»
gosposka
žalost
«
,
majorju
ponižno
svojo
prisotnost
in
naznanil
gospodu
s
tajinstvenim
izrazom
malovažno
vest
,
da
bo
danes
večerja
za
uro
pozneje
.
»
Biser
svojega
stanu
«
je
že
lep
čas
čakal
v
veži
in
vlekel
na
uho
»
gosposki
«
pogovor
.
Razumel
pa
ni
drugega
,
kakor
lukulska
naročila
gospoda
Mastna
.
Zato
se
mu
je
zazdelo
,
da
danes
ni
vredno
prisluškavati
,
in
je
stopil
na
svetlo
s
svojim
sporočilom
.
Major
mu
je
velel
,
naj
sede
k
stranski
mizi
in
počaka
,
ker
bo
moral
z
gospodom
polkovnikom
po
neki
okvir
na
Vranovo
.
Groga
je
tedaj
odprl
usta
in
pazno
poslušal
gosposke
pomenke
.
»
Od
severa
in
zapada
so
se
pojavile
te
ideje
.
Pa
tudi
tam
pred
leti
ni
delala
emancipacija
takega
hrupa
.
Zdaj
je
pa
tudi
že
pri
nas
na
dnevnem
redu
,
seveda
še
v
precej
nedolžni
obliki
.
Saj
nekateri
imenujejo
emancipirano
vsako
žensko
,
ki
se
posveti
sama
za-se
kaki
službi
kot
blagajničarica
,
učiteljica
,
telegrafistinja
,
poštarica
.
Nestrpnost
moških
konkurentov
je
vzpričo
tega
umevna
.
So
pa
na
Angleškem
in
drugod
že
tudi
ženski
žurnalisti
,
uradniki
vsake
vrste
,
profesorji
in
zdravniki
.
—
Resnica
je
,
da
je
dandanes
mnogo
kolikor
toliko
izobraženih
in
ob
tem
revnih
deklet
iz
boljših
obiteljij
,
deklet
,
ki
ne
morejo
iti
»
služit
«
,
kakor
pravimo
.
Kdo
bi
jim
mogel
v
zlo
šteti
,
da
se
potegujejo
za
stalne
uradniške
službe
?
To
je
njih
pravica
,
to
je
njih
potreba
.
—
Toda
ženska
emancipacija
je
pognala
še
vse
druge
kali
.
Neugodne
razmere
in
famozni
severni
apostoli
jim
priporočajo
,
naj
ostajajo
same
za-se
,
brez
moža
,
brez
zakona
.
One
se
nočejo
več
možiti
.
«
»
Mghm
...
to
je
pa
...
prav
pametno
!
«
je
zasopel
gospod
Masten
.
»
Človeštvo
je
tako
...
mnogoštevilno
,
in
...
konkurenca
zategadelj
tako
neznosna
,
da
...
bi
bilo
res
...
prav
zelo
pametno
,
ako
...
bi
se
...
ljudje
ženili
in
možili
...
le
v
presledkih
...
vsakih
deset
...
ali
dvajset
let
...
potem
pa
nič
...
zopet
za
jeden
čas
...
Mghm
...
Potlej
bi
ne
bilo
treba
...
,
da
bi
snedel
drug
...
drugemu
pečenko
izpred
...
nosa
!
«
»
Pa
pustimo
ženske
—
«
»
Ne
,
ne
,
nič
jih
ne
pustimo
!
Le
naprej
!
«
je
povzel
zdaj
zopet
polkovnik
Greben
besedo
.
On
je
bil
namreč
hud
flzijolog
ženske
duše
...
»
Poznam
jih
.
Živi
vragi
!
«
je
hitel
.
»
Le
jedenkrat
bi
se
bil
kmalu
zmotil
.
—
Stojan
,
nikar
se
ne
ženiraj
!
—
Namreč
,
gospoda
moja
,
naš
gospod
major
je
v
zvezi
s
tem-le
mojim
romančkom
.
Lajtenanta
sva
bila
na
Dunaju
in
zahajala
v
hišo
bogatega
trgovca
D.
Tam
sva
bila
,
ne
da
bi
vedel
drug
za
čustva
drugega
,
udana
obožavanju
prelepe
mlade
njegove
hčerke
Melanije
.
Eh
,
Stojan
,
to
so
bili
časi
!
Lepo
je
bilo
takrat
—
dasi
nas
je
ona
—
no
saj
bodete
takoj
slišali
.
Lepa
je
pa
res
bila
Melanija
!
In
kapricijozna
!
Zdaj
vesela
,
zdaj
zamišljena
,
zdaj
mirna
,
zdaj
živahna
,
vedno
pa
čarobna
!
Cham
pagner
in
Eis
!
Vedno
še
vidim
njene
oči
,
zdaj
svetle
,
jasne
,
zdaj
sanjarsko
presenečene
,
zdaj
temne
,
globoke
—
zdaj
dobrotljive
in
mile
,
zdaj
zalazne
in
nevarne
.
Le
potrpite
,
saj
že
končam
!
Častilcev
je
imela
nebrojno
.
Tudi
jaz
sem
se
udal
splošnemu
malikovanju
.
Prilično
sem
ji
odkril
ljubezen
in
—
mislite
si
moje
veselje
!
—
uslišala
me
je
.
No
,
Melanija
je
spolnila
vse
formalnosti
,
prisegla
večno
zvestobo
,
jo
prelomila
s
spodobno
dostojnostjo
in
govorila
vzdihav
samogovor
o
slabosti
ženskega
srca
.
«
—
Ni
trajalo
dolgo
,
ko
me
namreč
iznenadi
tale
naš
major
Stojan
,
da
je
on
tisti
znani
»
najsrečnejši
človek
na
vsem
svetu
,
«
ker
je
pred
kratkim
dobil
prvi
vroči
poljub
od
—
Melanije
!
—
Skoro
sva
si
napovedala
nepotrebno
malo
vojsko
ali
duel
,
haha
!
O
pravem
času
pa
sva
zvedela
,
da
je
delila
radoljuba
mlada
dama
poljube
prav
radodarno
tudi
nekemu
bledemu
grivatemu
slikarju
,
kadar
drugih
ni
bilo
.
Zato
sva
se
kmalu
zopet
sprijaznila
midva
s
Stojanom
,
še
preje
kakor
zadnjič
radi
havan
!
Poslovila
sva
se
od
nje
za
vedno
,
ker
sva
se
bala
,
da
morda
hodi
po
poljubce
še
kateri
četrti
,
peti
in
šesti
?
Stojan
,
nič
ne
kašljaj
!
—
vidite
,
on
mrzi
od
tega
časa
vse
,
kar
se
je
rodilo
ženskega
!
Jaz
pa
sem
se
ravnal
po
navihanem
Heineju
:
»
Wenn
dich
ein
Madchen
verrathen
hat
,
liebe
flink
eine
andere
!
«
Početkoma
,
seveda
,
sem
sklenil
,
da
moram
umreti
od
same
žalosti
...
Zakaj
mislil
sem
,
da
zahteva
to
moja
čast
.
Čutil
sem
celo
neko
čudno
slast
v
svoji
nesreči
.
Toda
,
hvala
Bogu
in
sveti
Katarini
—
premislil
sem
si
še
na
stopnicah
!
—
Imel
sem
pa
potem
vsega
skupaj
devetinštirideset
ljubic
«
—
»
Zakaj
pa
rajši
ne
rečeš
kar
petdeset
,
da
bi
bilo
bolj
okroglo
število
?
«
ga
je
zaustavil
major
.
»
Glej
ga
no
,
radi
jedne
same
dame
nočem
postati
lažnik
.
Da
,
devetinštirideset
!
Vse
,
kar
je
res
,
gospoda
!
Po
tej
nesrečni
ljubezni
sem
postal
kaj
nevaren
človek
!
—
Jedenkrat
sem
ljubil
štiri
dekleta
hkrati
,
to
se
pravi
,
one
so
mene
ljubile
!
Nekoč
sem
jim
dal
»
rendezvous
«
,
vsem
ob
isti
uri
,
na
istem
mestu
—
s
peto
sem
pa
šel
na
izprehod
!
Haha
!
Da
,
z
ženskimi
je
prav
prijetno
občevati
,
toda
o
pravem
času
se
jih
moraš
odkrižati
!
—
Lahko
rečem
,
da
sem
ljubil
jako
mnogovrstno
:
blondine
,
brinete
,
vitke
in
bujne
,
vse
pa
lepe
in
mlade
,
sedem
An
,
pet
jih
je
bilo
Mici
...
Sicer
pa
,
kdo
bo
govoril
o
malenkostih
?
—
Toda
,
rečem
vam
,
mnogokdo
sodi
preoptimistično
o
ženskih
,
to
se
pravi
,
smatra
jih
prenaivnimi
.
Narobe
,
narobe
!
Zvite
so
in
prekanjene
in
preračunljive
in
prav
hladnopraktične
navzlic
svojim
ognjevitim
očem
!
Marsikdo
,
ki
jih
pozna
le
iz
knjige
,
misli
,
da
so
slepo
udane
visoko
poskakujočim
romantičnim
sanjarijam
.
Ne
,
ne
!
—
In
splošno
velja
,
kakor
veli
Italijan
:
»
La
donna
e
come
la
castagna
;
de
fuori
e
bella
,
dentro
magagna
.
«
V
tem
žanru
je
predaval
gospod
polkovnik
Greben
o
ubogem
ženskem
spolu
,
kateremu
je
bil
prizadejal
že
devetinštirideset
bolečin
.
Dodal
je
hitro
še
par
dobro
osoljenih
citatov
,
kakor
:
»
Chi
ha
moglie
,
ha
doglie
!
«
—
»
Lepa
žena
je
raj
očem
,
duši
pekel
in
vice
denarnici
!
«
»
Oženiti
se
,
to
se
pravi
:
podvojiti
svoje
dolžnosti
in
razpoloviti
svoje
pravice
!
«
—
»
Mlin
,
uro
in
žensko
je
treba
vedno
kaj
popravljati
!
«
—
»
Bog
je
ustvaril
žensko
zato
,
da
bi
možu
postrigel
peroti
!
«
—
»
Logika
in
ženska
sta
večni
sovražnici
,
že
zato
,
ker
sta
obe
ženskega
spola
!
«
—
Lahko
bi
jih
bil
dodal
še
cel
pehar
,
kaj
pehar
,
na
mernike
!
»
Ako
bi
človek
«
—
pravi
nekje
Stritar
—
»
zbral
vse
,
kar
se
je
že
zabavljalo
ženskim
,
in
spravil
vkup
,
bi
nakopičil
grmado
knjig
,
visoko
kakor
ljubljanski
Golovec
.
«
Gospod
polkovnik
bi
bil
brez
težav
preskrbel
vrh
omenjenega
Golovca
še
pošten
kupček
.
Tako
negalantno
je
torej
govoril
Greben
o
nežnem
spolu
.
In
glej
ga
!
Ne
da
bi
se
bil
potegnil
za
obrekovane
Evine
hčere
in
jih
branil
kot
rojen
kavalir
;
čujte
—
še
celo
pomagal
je
baron
Gundi
najprvi
neusmiljenemu
polkovniku
,
zavzdignil
velik
,
težak
kamen
in
ga
zagnal
na
nesrečno
ženstvo
:
»
Tudi
jaz
—
e
—
bi
se
usmelil
—
e
—
tako
reči
:
dentro
ma-gagna
—
e
?
—
Prave
ljubezni
,
auf
Taille
,
ni
na
svetu
.
In
ni
je
na
svetu
ženske
—
e
—
katere
bi
priložnost
in
sladke
besede
ne
premagale
—
e
—
e
—
e
!
Zvestoba
—
e
—
zvestoba
ženskega
srca
—
e
!
—
fi-i-i-i-it
!
«
Adjunkt
Govedek
je
dospel
na
vršac
svoje
ognjevitosti
in
do
pete
četrtinke
dolenjskega
cvička
.
Naslonil
je
dolgo
glavo
nazaj
,
zrl
debelo
v
zrak
in
vzdihoval
z
viharnim
občutkom
:
»
Vice
denarnici
!
—
Vice
!
—
O
,
o
,
o
—
izborno
!
Izborno
!
Denarnici
pa
kar
vice
,
o
—
o
!
—
Pardon
,
gospoda
!
«
»
Fi-i-i-i-it
!
«
je
zažvižgal
baron
znova
.
»
Ženska
zvestoba
!
Fi-i-i-i-it
!
—
E
—
?
«
Zdaj
pa
se
je
razvnela
prav
živahna
debata
.
Najprvo
se
je
oglasil
inženir
Vojnik
,
ki
je
doslej
ves
čas
molčal
.
Gotovo
bi
bil
drugikrat
še
bolj
odločno
in
prepričevalno
govoril
.
Ali
—
ni
bilo
še
dolgo
tega
,
odkar
je
dobil
neko
pismo
...
Nato
se
je
opasal
tudi
Govedek
brez
pardona
»
z
uma
svetlim
mečem
«
in
govoril
kakor
bukve
v
posebni
velekrasni
izdaji
z
zlatim
otiskom
in
dolgo
vrsto
zadaj
naštetih
tiskovnih
pogreškov
.
Najhuje
pa
je
zgrabil
barona
Greben
sam
,
ki
cifrastemu
gizdalinu
ni
nikakor
privoščil
,
da
bi
se
ponašal
z
jednakim
prepričanjem
,
kakor
on
.
Major
je
godrnjal
z
najsrditejšim
basom
in
celo
nadepolni
Benjamin
je
kričal
vmes
svoj
ozkoprsni
:
»
Contra
,
contra
!
«
in
gnetel
s
palcem
in
kazalcem
zadnje
drobtinice
tobaka
po
izpraznjenem
zavitku
.
Predmet
zabavi
se
je
nekoliko
zasukal
.
Na
met
je
prišla
»
specijaliteta
«
—
kmetiške
lepote
!
Konec
vsemu
je
bil
ta
,
da
je
razgreti
in
užaljeni
baron
Gundi
v
nagli
zadregi
zastavil
—
e
—
svojo
kavalirsko
častno
besedo
...
da
pojde
v
teku
—
e
—
štirinajstih
dnij
vasovat
k
dekletu
,
katero
koli
mu
imenujejo
,
in
da
—
e
—
ne
odjenja
prej
,
predno
ne
dobi
svojega
poljuba
od
nje
...
E
!
To
velikodušno
ponudbo
so
vzprejeli
vsi
z
burnim
odobravanjem
.
Iskra
je
živahno
ploskal
z
rokami
.
»
Samo
glejte
,
da
vas
vaški
fantje
ne
dobe
!
«
je
svaril
major
Stojan
;
vender
je
bil
vesel
,
da
se
je
ujel
baron
v
tako
neprijetno
past
.
»
Naši
ljudje
ne
razumejo
nobene
šale
!
«
»
E
—
vzamem
revolver
s
sabo
,
seve
—
e
—
revolver
!
«
»
Vi
ste
pa
vender
preveč
hudi
!
Kdo
bi
si
bil
mislil
!
No
,
bravo
!
Toda
—
hm
,
slovenski
fantje
se
v
jezi
presneto
malo
brigajo
za
smodnik
.
«
—
Plotanova
Ančka
je
slula
kot
najlepše
kmetiško
dekle
v
vra-novski
okolici
.
Njo
so
priporočili
Lahnbergu
za
njegov
poskus
.
In
navdušeni
adjunkt
Govedek
se
je
veselo
ponudil
,
da
bo
spremljal
barona
na
romantičnem
potu
.
»
Seveda
«
,
je
dostavil
previdno
pozneje
,
ko
je
barometer
njegovega
navdušenja
naglo
padal
,
»
toliko
časa
grem
z
gospodom
,
dokler
se
nevarnosti
ne
prično
.
—
Pardon
!
«
Jedini
,
ki
se
za
to
črno
zaroto
proti
časti
kmetiških
krasotic
ni
zmenil
,
je
bil
gospod
Masten
,
mučenik
svojih
vkusnih
papil
.
Vse
delovanje
svojega
živčevja
,
vse
pojme
,
razsodke
in
sklepe
je
posvetil
premišljenemu
uživanju
zavratno
umorjenega
in
mojstersko
ocvrtega
gorenjskega
petelinčka
.
Le
trenotkoma
ga
je
zavedel
kup
dišečega
peteršiljčka
in
bogato
asortirana
zaloga
salate
,
da
je
odmaknil
pogled
od
cvrtja
.
Oj
,
ta
petelinček
,
ki
je
moral
žrtvovati
svoje
mlado
življenje
ne
za
drago
očetnjavo
,
ne
za
milo
domovino
,
ampak
za
požrešno
snedo
,
ta
petelinček
je
vreden
malega
»
parte
«
.
Nič
več
ne
bo
pozdravljal
avrore
s
svojim
tenkim
sopranom
,
ki
je
že
začel
mutirati
in
vzbujal
na
vse
zgodaj
najlepše
nade
!
Neusmiljena
roka
je
ravnala
z
brušenim
nožem
tako
,
da
je
morala
slediti
iz
tega
ravnanja
smrt
...
Obupno
mutiran
»
kikeriki
«
,
njegova
zadnja
beseda
,
je
bila
—
preteča
,
glasna
obtožba
proti
gospodu
Mastnu
:
»
Kri
za
kri
!
«
In
na
ta
žalostni
način
je
moral
umreti
ubogi
petelinček
jedenkrat
za
vselej
—
zakaj
dandanes
ni
preseljevanje
duš
nič
več
v
modi
—
moral
umreti
tožnega
srca
v
cvetu
mladosti
,
ne
da
bi
bil
dosegel
popolno
petelinjo
krepost
,
in
ne
da
bi
bil
zvedel
,
kaj
je
kurja
ljubezen
,
kaj
kurja
sreča
...
Ohranimo
mu
trajen
spomin
!
Niti
z
besedico
se
ni
mešal
srečni
Masten
v
burni
razgovor
,
temveč
lepo
tiho
grizel
in
požiral
in
vmes
praznil
kozarček
za
kozarčkom
.
»
Saperment
hinein
!
«
si
je
mislil
zdaj
pa
zdaj
tako
polahko
sam
za-se
,
»
to
vino
,
to
vino
!
—
Plemenito
!
«
In
nalil
si
je
zopet
in
zopet
kupico
,
jo
pridvignil
in
slastno
študiral
cekinasto
prozornost
,
jo
nastavil
,
zavrtel
v
sladkem
blaženstvu
tope
oči
,
zamižal
in
dal
naglo
tovarišem
tovariša
.
Kakor
neprijeten
grom
so
mu
zadonele
na
uho
besede
majorja
Stojana
,
ki
ga
je
vprašal
:
»
Kako
pa
ti
sodiš
ženske
in
ljubezen
?
Strela
,
gani
se
!
Petelin
ti
ne
bo
odletel
,
saj
so
mu
izpustili
kri
.
No
,
Hm
?
«
Masten
se
je
obrisal
s
servijeto
in
se
odpovedal
začasno
mesnemu
poželenju
,
posvetnemu
veselju
in
ocvrtemu
petelinčku
.
In
rekel
je
krilate
besede
in
jih
je
izgovoril
v
obrokih
nekako
tako-le
:
»
Ljubezen
je
neumnost
...
Od
ljubezni
še
ni
bil
nihče
sit
...
Narobe
...
zaljubljeni
človek
slabo
prebavlja
...
Neumnost
,
kakor
...
pravim
,
sama
neumnost
...
humghm
!
Prigodilo
se
...
je
že
večkrat
,
da
...
so
zaljubljena
...
mghm
...
zaljubljena
dekleta
potresla
...
sol
namesto
v
juho
...
po
kompotu
...
Humghm
!
To
je
...
žalostno
,
da
ljubezen
...
človeka
tako
zmešal
!
S
...
tega
stališča
moram
...
ljubezen
ostro
obsoditi
...
in
jo
zaznamovati
kot
kužno
bedarstvo
,
ki
...
mghm
...
je
že
mnogo
zdravih
...
želodcev
in
ljudij
...
končalo
na
vekomaj
.
In
...
od
ljubezni
se
nihče
ne
zredi
.
«
»
Ali
nisi
bil
nikdar
zaljubljen
,
Masten
,
hm
?
«
je
vprašal
zopet
major
Stojan
.
Družba
okolo
mize
je
začela
postajati
zopet
harmonična
in
vesela
ob
stroških
debelega
mnogojedca
.
»
Samo
jedenkrat
sem
se
...
zaljubil
,
pa
...
mi
ni
nič
škodovalo
.
Dobro
...
vem
,
da
je
življenje
...
moža
odvisno
...
od
kuhinjske
...
mghm
...
umetnosti
njegove
žene
...
Ljubil
sem
vdovo
...
izvrstno
kuharico
...
pa
sva
se
pozneje
razdružila
radi
...
pokvarjenega
zosa
.
«
Iz
Mastna
so
tačas
govorili
napol
učlovečena
svinjska
krača
,
salame
,
klobase
,
telečja
pečenka
,
jajčki
in
petelinček
v
lepi
slogi
.
In
zopet
je
posvetil
vso
pozornost
ocvrti
kuretini
.
Kmalu
potem
so
Jurjevčevi
gostje
plačali
in
odšli
.
Gospod
Masten
si
je
vzel
tri
zobotrebce
s
sabo
.
Pečenega
golobčka
,
katerega
mu
je
ponudil
prijazni
krčmar
,
je
odklonil
,
rekoč
,
da
si
ne
sme
pokvariti
teka
—
pred
večerjo
.
Inženir
Vojnik
je
spremil
majorja
do
križpota
,
kjer
se
je
cepila
kratka
kolovozna
pot
proti
gradu
.
Potem
je
stopal
počasi
proti
Vranovemu
.
Pred
mestecem
je
krenil
po
poljski
stezi
proti
Savi
.
Zlatorjavo
so
se
svetile
dobrave
in
zelenice
po
visokih
planinah
,
rahlordeč
odsev
se
je
laskal
sivim
skalam
,
s
pičlim
zelenjem
obrobljenim
pečinam
.
V
finih
črtah
so
se
ločile
daljnje
orjaške
kamenite
stene
Karavank
in
Julijskih
planin
od
tenkih
meglic
.
Oblit
od
večernega
svita
,
je
stal
ponosni
Triglav
s
svojimi
sneženimi
sreni
v
tihem
veličastvu
...
Vrnivši
se
s
službenega
pota
,
je
bil
dobil
Vojnik
pred
nekaterimi
dnevi
Stankino
pismo
.
Bilo
je
le
nekoliko
vrstic
;
razburjen
je
bral
do
konca
.
Sklonil
se
je
,
omahnil
in
počasi
sedel
na
stol
.
List
mu
je
padel
iz
rok
.
Pobral
ga
je
zopet
.
Prebral
ga
je
še
jedenkrat
.
Te
neusmiljene
vrste
se
niso
hotele
premeniti
!
»
Saj
Vam
pa
tega
prav
nič
ne
zameri
,
ker
je
denar
tudi
lepa
reč
...
Vender
pa
iz
vsega
srca
želi
,
da
bi
Vas
ne
bilo
nič
več
sem
na
Javorice
k
nam
...
Za
Vami
se
ne
bo
nihče
jokal
!
«
—
Zopet
je
izpustil
nesrečni
list
na
tla
.
Kakor
težak
,
mrzel
,
železen
okov
mu
je
leglo
okolo
srca
.
Čutil
se
je
v
nejasni
zavesti
,
omamljenega
,
otrplega
.
Prijel
se
je
za
glavo
.
»
Ali
je
to
mogoče
!
—
Milena
!
Moja
Milena
!
—
Ti
tako
?
—
«
Potem
ga
je
prevzela
vroča
jeza
,
strah
,
groza
,
da
se
njegovo
dosedaj
tako
neveselo
življenje
po
kratkih
trenotkih
svetlobe
že
zopet
zagrinja
v
temo
,
da
se
komaj
sezidano
poslopje
njegovih
iluzij
maje
...
podira
...
ruši
...
Kako
brezsrčno
,
neusmiljeno
,
poniževalno
je
bilo
vse
to
!
»
Niti
sama
mi
ni
hotela
pisati
!
—
Odtod
torej
njena
mrzlost
v
zadnjem
času
!
—
In
jaz
nisem
videl
,
nisem
slutil
,
nisem
—
«
Sovraštvo
in
preziranje
se
mu
vzbudi
,
in
z
njima
je
bojevala
ljubezen
ljut
boj
.
Naposled
se
je
polastil
njegove
duše
čuden
mir
...
Vojnik
je
začel
skrbno
urejevati
stvari
,
raztresene
na
vse
strani
po
pisalni
mizi
.
Pozno
v
noč
je
sedel
doma
in
pisal
dolgo
pismo
.
Ko
je
je
dovršil
,
je
hlastno
bral
,
kar
je
napisal
.
Toda
še
ni
prišel
do
srede
,
ko
je
segel
po
Stankinem
listu
in
ga
zopet
prečital
.
Na
ustnicah
se
mu
je
pojavil
kratek
,
onemogel
poskus
slabega
nasmeha
—
in
Vojnik
je
vzel
svoje
pismo
in
je
raztrgal
jezno
na
drobne
kosce
...
»
Čemu
še
pisati
?
—
Za
ljubezen
beračiti
?
—
»
Za
Vami
se
ne
bo
nihče
jokal
!
«
To
je
jasno
dovolj
!
—
Čemu
se
pogajati
za
srce
?
«
—
Izbrano-uljudno
in
hladno-ponosno
je
občeval
odslej
z
Mileno
.
Kar
tako
najedenkrat
ni
mogel
izostati
.
Ona
si
čudnega
vedenja
Vojnikovega
ni
mogla
razložiti
.
Kako
vse
drugače
je
bilo
prej
pri
lawn-tennisu
!
Dočim
sta
bila
govorila
doslej
z
očmi
oni
sladki
internacijonalni
jezik
zaljubljencev
,
jezik
,
ki
nima
nobene
slovnice
,
nobenih
pravil
in
nikakeršnih
izjem
,
jezik
,
katerega
ne
uči
in
ne
pretvarja
nobeden
filolog
,
in
ga
mladi
ljudje
vender
umejo
tako
izvrstno
—
dočim
sta
se
torej
prej
tako
blaženo
pogovarjala
s
srečnimi
pogledi
,
se
jih
je
zdaj
inženir
ogibal
in
sukal
svoj
»
racket
«
tako
pazno
in
previdno
,
kakor
da
hoče
postati
prvi
»
champion
«
te
igre
še
pred
božičem
.
Vender
se
glas
ljubezni
ne
da
goljufati
!
Kadar
sta
si
stala
nasproti
,
sta
pozabili
te
čudni
njiju
srci
popolnoma
fizijološko
predpisano
,
normalno
število
udarcev
v
minuti
in
sta
utripali
