I,
dosti
,
še
preveč
“
,
odvrnil
je
Tiščin
ter
šel
potrt
iz
sobe
.
„
Da
bi
ga
imel
jaz
pol
toliko
,
kar
ga
je
šlo
tu-le
Tiščinu
v
nič
,
to
bi
si
nekaterikrat
žejo
ugasil
“
,
želel
si
je
Kokošar
.
„
Ne
bila
bi
slaba
,
oče
“
,
zlagal
se
je
ž
njim
Krpa
ter
zrl
skozi
okno
na
cesto
,
kjer
je
obstal
voz
.
„
To
je
pa
one
iz
Kranja
“
,
razlagal
mu
je
Kokošar
,
ki
se
je
bil
tudi
sklonil
k
oknu
,
„
no
kako
mu
že
pravijo
;
i
tisti
tam
pod
mestom
,
tisti
bogati
,
no
,
pomagaj
mi
ga
izreči
!
“
„
Po
obrazu
mi
je
znan
,
njegovega
imena
pa
ne
vem
“
,
dejal
je
Krpa
,
ter
se
nekam
zamislil
.
„
Kam
se
neki
pelje
?
“
vedel
bi
bil
rad
Kokošar
.
„
Bog
ve
“
,
zazdehalo
se
je
beraču
,
potem
je
pa
pokazal
na
zid
in
modroval
:
„
Dež
bomo
imeli
v
kratkem
,
le
poglejte
,
Kokošarjev
,
vse
muhe
so
navzdol
obrnjene
.
“
„
Ne
vem
,
ne
vem
“
,
ugovarjal
mu
je
oni
,
„
sinoči
je
še
vse
kazalo
,
da
bo
lepo
.
Saj
si
videl
,
da
je
nebo
cvetlo
;
ne
bo
se
še
tako
brž
izprevrglo
,
ne
!
“
„
Ali
se
pa
bo
,
kaj
veste
!
Okna
se
tudi
pote
,
morda
se
pa
le
napravi
dež
“
,
trdil
je
Krpa
trdovratno
svojo
.
In
Kokošarja
je
nekoliko
ostrašil
,
zakaj
hlastno
je
posrkal
zadnje
kaplje
ter
odšel
.
Sredi
vasi
pa
je
srečal
soseda
,
vračajočega
se
s
polja
.
„
Dobro
jutro
,
Kokošarjev
!
Kaj
je
novega
,
saj
vi
vselej
vse
prvi
zveste
“
,
nagovoril
ga
je
sosed
.
„
Novic
pa
vem
zmerom
polno
,
tisto
je
pa
res
,
kar
je
po
pravici
govoriti
“
,
pobahal
se
je
Kokošar
zadovoljno
.
„
Sedaj-le
pa
zopet
nekaj
vem
,
kar
ti
bode
čisto
novo
.
Kaj
meniš
,
kaj
?
“
„
I
,
ne
vem
,
uganiti
si
pa
tudi
ne
upam
.
“
„
Tiščinu
je
nocoj
sod
počil
,
in
vse
vino
mu
je
izteklo
!
“
„
Bežite
,
kam
!
“
„
Resnica
,
ravnokar
sem
bil
tam
.
“
„
No
,
jaz
sem
pa
gledal
tudi
sedaj-le
njegovo
pšenico
tam
poleg
cerkovnice
,
pa
ne
bo
namlatil
semena
.
Neznansko
mu
jo
je
črv
udelal
,
vse
je
izpodrito
,
klasje
ne
bo
dopolnilo
,
prej
se
bo
vse
posušilo
.
“
„
Ne
vem
,
kje
se
letos
jemlje
ta
žival
,
toliko
je
že
davno
ni
bilo
.
“
„
Pa
ne
dela
kvare
povsod
jednako
.
No
,
kakor
sem
vam
povedal
,
Tiščinovo
pšenico
je
skoro
do
cela
uničil
.
Moja
se
pa
drži
njegove
,
pa
ni
posebne
škode
.
“
„
Da
ti
razodenem
,
kar
mislim
“
,
pristopil
je
Kokošar
bliže
k
sosedu
,
„
meni
se
zdi
,
da
je
to
posebna
kazen
božja
.
Tiščinova
imovina
nima
teka
,
pa
veš
,
zakaj
ne
?
Zato
,
ker
ni
poštena
.
Berači
kradejo
,
on
pa
kupuje
od
njih
;
to
ni
prav
,
zato
se
krivica
maščuje
.
“
„
Pravijo
,
da
krivično
blago
nima
blagoslova
Božjega
“
,
kimal
je
sosed
Kokošarju
.
„
Pravijo
,
pravijo
,
in
ne
motijo
se
.
Le
pomni
:
Jeden
krivičen
vinar
sné
deset
pravičnih
,
to
je
že
star
pregovor
in
velja
tudi
tukaj
.
“
„
I
,
pa
je
res
čudno
,
no
,
naj
reče
kdo
,
kar
hoče
,
da
se
tako
čudno
nameri
.
“
„
Nič
čudno
:
prst
božji
,
le
to
imej
vedno
pred
očmi
.
“
Potem
pa
sta
se
razšla
ter
širila
najnovejšo
dobovško
novico
.
Poslušalci
so
sodili
podobno
,
kakor
ta
naša
znanca
.
In
kjer
so
jemali
v
misel
izpodjedeno
Tiščinovo
pšenico
,
pripominjali
so
še
radi
,
da
je
Tiščin
več
kakor
pol
kraja
cerkvenega
sveta
odóral
,
zato
ga
pa
Bog
tepe
.
Urban
Krpa
pa
je
tačas
sam
sedel
pri
Tiščinu
za
mizo
in
vlekel
na
ušesa
,
kaj
se
neki
menita
Tiščin
in
oni
bogatin
iz
Kranja
,
zakaj
ta
ni
bil
namenjen
nikamor
drugam
,
kakor
k
Tiščinu
.
Ker
sta
se
s
krčmarjem
zaprla
v
čumnato
,
ni
mogel
Krpa
veliko
slišati
.
Toda
proti
koncu
je
bilo
govorjenje
precej
trdo
,
in
Urbanu
se
je
zdelo
,
da
se
pokata
zaradi
nekega
dolga
.
Tiščin
je
prosil
,
naj
potrpi
,
da
sedaj
nima
,
oni
pa
je
pretil
s
tožbo
.
Nazadnje
sta
se
vendar
pobotala
,
kakor
je
bilo
videti
,
zakaj
Tiščin
je
naročil
Lenki
,
naj
prinese
polič
najboljšega
in
pošten
prigrizek
.
„
Bog
vé
,
koliko
ima
pri
njem
?
“
ugibal
je
berač
sam
pri
sebi
,
ko
je
videl
razpaljeni
obraz
Tiščinov
.
In
ko
je
pozneje
krčmar
spremljal
Kranjčana
na
voz
,
priklanjal
se
mu
je
tako
ponižno
,
da
je
Krpa
tako-le
sodil
:
„
Ta
le
bi
ga
lahko
spravil
na
boben
!
Ej
,
Tiščin
ni
vsak
dan
tako
krotek
.
No
,
je
že
prav
,
da
sem
bil
danes
tukaj
,
vsaj
vem
,
pri
čem
da
smo
.
“
Potem
je
pa
šel
z
malho
po
vasi
,
pogledal
nazaj
k
Tiščinu
,
na
stran
k
Resniku
in
se
zasmehnil
.
A
takoj
nato
je
zopet
resno
potrkal
na
župnikova
vrata
.
Kdo
zlod
’
ja
ti
povedal
,
Da
vse
ti
veš
tako
?
Narodna
.
Dobršen
čas
po
Tiščinovi
nesreči
sta
se
sešla
v
njegovi
krčmi
berača
Florijan
Stopca
in
Urban
Krpa
.
Bilo
je
sobotnega
popoldneva
,
zato
je
bilo
tudi
nekaj
Dobovčanov
zbranih
pri
Tiščinu
.
Berača
sta
sedela
pri
mizi
za
durmi
ter
imela
svoje
pogovore
.
„
Slabo
si
mi
pomagal
“
,
pritoževal
se
je
Florijan
,
„
veš
,
Urban
,
prav
slabo
.
Metka
je
sedaj
na
Lužah
,
zame
pa
se
zmeni
toliko
kakor
poprej
.
“
„
I
,
saj
sem
ti
samo
toliko
obljubil
“
,
režal
se
mu
je
Krpa
poredno
,
„
da
jo
spravim
od
Resnika
,
Štefanu
izpred
očij
;
kaj
je
meni
zato
,
če
se
niso
uresničile
tvoje
želje
.
Jaz
sem
izpolnil
svojo
besedo
,
Štefana
se
ti
ni
več
bati
.
“
„
No
,
sedaj
se
pa
še
norčuj
!
“
pogledal
je
mlajši
berač
starejšega
ne
posebno
prijazno
.
„
Betežnikova
še
vedno
tako
nori
za
Štefanom
kakor
poprej
,
in
on
je
tudi
ni
pozabil
.
O
veliki
noči
sta
si
menjala
pirihe
in
se
tako
pogovarjala
o
zvestobi
,
da
sem
se
težko
premagoval
.
Veš
,
tam
pri
ovinku
za
tistim
hrastom
sem
čakal
Metke
,
ker
sem
vedel
,
kdaj
se
vrne
na
Luže
,
pa
prideta
s
Štefanom
.
Tako
me
je
pograbilo
,
da
bi
ga
bil
najrajši
zdrobil
;
kriv
si
pa
vsega
tega
jedino
ti
!
Ali
mi
nisi
takrat
obljubil
,
da
bo
moja
,
če
grem
s
teboj
in
ti
pomagam
?
“
„
Florijan
,
Florijan
,
vidi
se
,
da
si
mlad
in
prav
zaletel
.
Z
glavo
ne
moreš
skoz
zid
,
zato
pa
le
mirno
počakaj
:
Štefanova
ne
bo
,
glavo
zastavim
,
da
ne
!
Nič
ne
de
,
če
še
misli
na
Betežnikovo
:
tu
je
moja
roka
,
da
se
bo
v
štirinajstih
dneh
ženil
pri
Tiščinovi
Lenki
.
“
Tako
je
miril
Krpa
svojega
tovariša
.
Seveda
sta
se
menila
vse
le
šepetaje
,
zakaj
vse
ni
za
vsakogar
.
„
Vse
izdam
,
da
veš
,
če
tudi
sebi
samemu
škodujem
“
,
grozil
se
je
Florijan
,
„
ako
ne
boš
mož
beseda
.
“
„
Le
za
štirinajst
dnij
pridi
,
tedaj
me
boš
pa
drugače
hvalil
.
Štefan
bode
ženin
,
če
pa
ne
—
no
,
tebi
gotovo
ne
bo
več
v
zelje
hodil
.
“
To
je
govoril
Urban
Krpa
tako
samozavestno
,
da
je
popolnoma
utolažil
Florijana
.
„
Bodi
vendar
mož-beseda
in
stori
kaj
pametnega
“
,
dejal
je
Stopca
,
prijazno
proseč
tovariša
;
„
no
,
pa
saj
vem
,
da
me
pustiš
na
cedila
.
“
„
Le
brez
skrbi
!
Za
kogar
jaz
delam
,
temu
se
ni
bati
.
A
kogar
preganjam
,
ne
uide
mi
tudi
ne
tako
zlahka
.
Le
pripravi
se
,
čul
boš
novice
.
“
„
Da
bi
bilo
le
za-me
kaj
prida
“
,
zastokal
je
Florijan
leno
,
potem
pa
vstal
in
odšel
.
Urbanu
se
pa
še
ni
nikamor
mudilo
.
„
Lenka
“
,
klical
je
,
„
napolni
mi
ga
še
jedenpot
,
pa
pošteno
nameri
,
veš
.
“
Rekši
ji
je
molil
prazno
steklenico
.
„
No
,
vidiš
,
da
sem
ti
dobro
natočila
,
ne
kapljica
ne
gre
več
noter
“
,
govorila
mu
je
brž
potem
Lenka
,
postavljajoč
pijačo
pred
berača
.
„
O
,
danes
nič
ne
rečem
,
samo
včasih
pozabiš
,
kaj
se
spodobi
“
,
hvalil
jo
je
le-ta
zadovoljen
.
„
Veš
,
kaj
“
,
namežiknil
ji
je
nato
skrivnostno
,
„
le
meni
dobro
strezi
in
kmalu
boš
nevesta
.
Takega
ženina
ti
pripravim
,
ki
ti
je
prav
na
srce
prirastel
,
pa
kako
hitro
!
Kaj
ne
,
na
tvoji
svatovščini
ga
bomo
pa
pili
in
polivali
,
kolikor
ga
bomo
le
poželeli
.
“
Toda
skoro
naletel
jo
je
Krpa
s
temi
besedami
.
Lenka
se
je
skrbno
ozrla
proti
nasprotni
mizi
,
kjer
so
sedeli
možaki
,
glasno
se
pomenkujoč
;
bala
se
je
,
da
ne
bi
bil
kdo
poslušal
,
kaj
ji
je
pripovedoval
Urban
.
Zato
ga
je
osorno
zavrnila
,
naj
se
ne
vtika
v
stvari
,
katere
so
njemu
deveta
skrb
.
Menila
je
namreč
,
da
jo
berač
pika
,
ker
mu
je
bilo
dobro
znano
,
da
sta
si
Lenkin
in
Štefanov
oče
po
zadnjih
volitvah
nasprotnika
.
Štefan
je
sicer
semtertje
še
prišel
k
Tiščinu
,
toda
do
Lenke
je
bil
tako
mrzel
in
resen
,
da
ji
je
zopet
podiral
upanje
,
katero
je
gojila
po
Metkinem
odhodu
iz
Dobovca
.
„
Deveta
skrb
,
seveda
!
“
upre
se
ji
Krpa
skoro
razžaljen
.
„
Jutri
boš
povedala
,
če
je
meni
to
deveta
skrb
.
Le
očetu
povej
,
da
jim
imam
razodeti
nekaj
važnega
.
“
„
Kar
meni
razodeni
,
če
je
vredno
besede
“
,
silila
ga
je
Lenka
še
prijazneje
,
zakaj
radovednosti
na
ljubo
človek
včasih
rad
presliši
katero
.
„
Ne
,
sedaj
pa
prav
nalašč
ne
tebi
,
zato
ker
mi
ne
zaupaš
“
,
nagajal
ji
je
berač
.
„
Samo
to
vedi
,
da
bom
govoril
posebno
o
tebi
—
ej
,
le
bodi
radovedna
,
le
,
prav
ti
je
.
“
„
Ali
me
boš
res
dražil
?
“
pretila
mu
je
Lenka
,
upajoč
,
da
pregovori
in
omeči
berača
.
„
Ali
se
ne
bojiš
mojega
maščevanja
pri
slabi
meri
?
“
„
Nič
,
prav
nič
,
da
veš
!
Tisto
pa
ne
:
kar
je
pošteno
,
mora
biti
pošteno
.
Kadar
plačam
,
plačam
toliko
,
kolikor
je
vredno
,
drugače
pa
ne
kupim
.
Ne
boš
me
!
No
,
pa
saj
se
ni
bati
.
Še
sama
ne
veš
,
kako
hitro
te
bo
minulo
.
Kakor
sem
ti
rekel
,
očetu
naroči
,
da
bi
rad
na
samem
govoril
ž
njimi
.
“
„
Ej
,
kakšna
prevzetnost
ga
je
danes
!
“
dejala
je
Lenka
na
videz
huda
ter
se
zasukala
proti
durim
.
„
Kakor
hočeš
!
“
Ne
dolgo
potem
pa
stopi
v
sobo
Tiščin
.
Pozdravi
goste
,
potem
nagovori
Urbana
Krpo
:
„
I
,
kod
se
pa
potikaš
?
Pol
večnosti
te
že
nisem
videl
;
prav
menil
sem
že
,
da
si
umrl
.
“
„
Na-ka
,
tisto
pa
še
ne
“
,
oponese
mu
hitro
nagovorjenec
.
„
Hodil
sem
pa
samo
po
poštenih
potih
:
v
nedeljo
je
bil
na
Šmarni
gori
shod
,
v
ponedeljek
je
bilo
pa
še
tudi
toliko
maš
gori
,
da
nikoli
tega
.
Le
pomisli
,
človek
božji
,
trinajst
gospodov
je
prišlo
.
“
„
Trinajst
?
“
poprime
nekdo
izmed
pivcev
nasprotne
mize
,
kjer
so
sedaj
utihnili
,
ko
sta
jela
govoriti
Tiščin
in
Krpa
,
„
ali
si
jih
štel
?
“
„
Štel
,
štel
;
kako
bi
pa
drugače
vedel
,
koliko
jih
je
bilo
?
Meniš-li
,
da
nisem
imel
časa
?
Saj
sem
bil
ob
pol
šestih
že
v
cerkvi
“
,
trdi
Krpa
stanovitno
svojo
.
„
I
,
to
je
bilo
pa
dovolj
maš
“
,
meni
Tiščin
.
„
Dovolj
,
dovolj
!
Še
svoj
živ
dan
nisem
bil
pri
osmih
mašah
,
v
ponedeljek
sem
bil
pa
“
,
lagal
se
je
nato
berač
.
„
“
Potemtakem
si
bil
pa
vse
dopoldne
v
cerkvi
“
,
pozveduje
neki
neverjetnež
.
„
Malo
dolga
je
že
bila
,
no
,
ne
rečem
,
da
ne
,
pa
sem
že
prebil
.
I
,
ko
je
bila
osem
proč
,
odrinil
sem
že
od
cerkve
“
,
izmišljeval
si
je
zopet
Urban
Krpa
kar
sproti
.
„
Potrpi
nekoliko
,
da
se
beseda
ohladi
in
Unese
“
,
ustavi
ga
zopet
oni
,
ki
se
je
bil
poprej
izpodtikal
zaradi
besedice
„
trinajst
“
;
še
to
povej
,
ali
si
bil
pri
več
mašah
najedenkrat
,
ali
pri
vsaki
posebej
?
“
„
Pri
vsaki
posebej
,
kako
pa
drugače
!
“
„
Sedaj
te
pa
imam
!
O
,
ti
ptiček
lažnivi
in
navihani
!
Kaj
meniš
,
da
smo
tako
preprosti
,
kakor
se
tebi
zdi
?
Vsake
laži
pa
res
ne
verjamemo
,
jelite
možje
,
da
ne
?
Le
računite
!
Od
pol
šestih
do
osmih
sta
dobri
dve
uri
,
no
,
recimo
:
dve
uri
in
pol
.
V
tem
času
pa
naj
bi
bil
Urban
pri
osmih
mašah
.
“
Glasen
smeh
je
sledil
njegovemu
jasnemu
računu
,
toda
Krpe
to
ni
zbegalo
.
„
Kaj
misliš
,
da
sem
do
pol
šestih
spal
?
“
izvijal
se
je
z
novo
lažjo
.
„
Če
nisem
bil
pred
petemi
v
cerkvi
,
pa
tudi
nič
nečem
.
“
„
“
Ali
pa
so
bili
morda
sami
urni
gospodje
,
da
maša
ni
trajala
več
kakor
dobro
četrt
ure
“
,
pomagal
mu
je
Tiščin
s
svojo
bistroumnostjo
iz
zadrege
.
„
Jaz
sem
bil
ves
v
molitev
zatopljen
,
kaj
morem
zato
,
če
sem
se
zarekel
za
pol
besede
!
Pri
osmih
mašah
sem
pa
bil
,
če
se
vsi
na
glavo
postavite
.
“
Možem
se
je
zdelo
prijetno
,
da
je
Urban
v
zadregi
,
in
norčevali
so
se
še
precej
časa
iž
njega
.
Dokazovali
so
mu
,
da
prav
gotovo
ni
bil
pri
tolikih
mašah
,
toda
Krpa
je
bil
trdovraten
in
tudi
ni
odjenjal
.
Ko
so
mu
pa
pobili
vse
trditve
sklicujoč
se
na
njegove
prejšnje
besede
,
dokler
še
ni
vedel
,
da
bodo
tako
natančno
prerešetavali
vsako
najmanjšo
besedico
,
ni
se
mogel
drugače
izrezati
,
kakor
z
jezo
.
„
Tristo
medvedov
,
da
bi
mi
presukavali
že
prav
vsako
,
tega
pa
tudinečem
.
Pri
osmih
mašah
sem
bil
,
tako
sem
rekel
:
kdor
ne
verjame
,
naj
gre
sam
na
Šmarno
goro
vprašat
.
Gori
mu
bodo
že
povedali
.
Kaj
bi
se
!
Da
bi
mene
—
“
Kakor
da
bi
se
mu
godila
vnebovpijoča
krivica
,
tako
jeznega
se
je
delal
in
šel
iz
sobe
.
„
Ko
bi
mu
kdo
verjel
,
klobasal
in
kvasil
bi
,
dokler
bi
ga
hotel
poslušati
“
,
menili
so
možje
ter
se
zadovoljno
smejali
,
ker
so
Krpo
ugnali
v
kozji
rog
.
Tiščin
pa
je
stopil
za
njim
in
ga
povabil
v
drugi
konec
.
„
Kaj
si
mi
že
hotel
reči
,
Lenka
je
nekaj
Pravila
“
,
začel
je
ter
zvedavo
opazoval
berača
.
„
Tako
sem
jo
zagazil
,
da
sem
čisto
pozabil
,
kaj
sem
ti
namenil
pojasniti
.
Takoj
se
prepričaš
,
imenitna
reč
je
.
Jezi
me
pa
vendar
,
da
mi
ne
verjamejo
!
Če
bi
bil
poprej
le
majhno
premislil
in
bolje
zastavil
,
pa
bi
jo
bil
izpeljal
.
Pa
saj
nič
ne
de
!
To
ni
nič
hudega
.
“
„
Ne
vem
,
kje
je
Lenka
“
,
dejal
je
Tiščin
,
ki
je
bil
vrata
za
seboj
že
zaprl
,
pa
jih
vnovič
odprl
in
le
nekoliko
priprl
,
da
bi
bolje
čul
,
če
bi
gostje
kaj
potrebovali
,
„
pa
saj
se
nikamor
ne
sliši
,
kar
govori
!
“
„
Samo
dobro
ti
želim
“
,
pričel
je
Krpa
,
„
zato
sem
pa
prišel
k
tebi
.
Veš
—
saj
mi
ne
boš
zameril
,
kaj
?
—
veš
,
meni
se
nekaj
sanja
,
da
ti
potrebuješ
denarja
.
I
,
ljuba
duša
,
komu
pa
preostaja
?
Vidiš
,
jaz
pa
vem
za
pot
,
kako
prideš
do
njega
.
“
„
Kako
,
kako
?
“
vleče
krčmar
vedno
pazljiveje
na
uho
ter
požira
beračeve
besede
.
„
Tako
lahko
,
kakor
le
kaj
“
,
razlaga
berač
nadalje
.
Tisto
te
poznam
,
da
nerad
izročaš
gospodarstvo
v
ptuje
roke
,
toda
jedenkrat
pa
bo
le
treba
.
Ali
ni
res
?
Kaj
se
boš
ukvarjal
?
No
,
če
bi
pa
le
hotel
še
gospodariti
,
saj
se
bo
dalo
tudi
to
narediti
,
če
ne
tako
,
pa
tako
.
Vendar
to
je
čisto
postranska
stvar
,
kar
sem
ti
doslej
namignil
.
Glavno
je
to-le
:
Resnik
in
Pajek
sta
te
sedaj
potlačila
in
se
veselita
svoje
zmage
.
Kaj
pa
,
če
bi
se
stvar
presukala
?
Če
le
hočeš
,
pa
jima
napredeš
tako
,
da
se
je
ne
nadejata
.
Poglej
!
Resnikov
Štefan
bi
bil
moral
letos
na
vojaški
nabor
.
Ali
je
šel
?
Tako
kakor
jaz
!
Potrjen
bi
bil
,
ker
je
tak
hrust
,
zato
se
je
pa
stari
bal
in
ga
skoro
gotovo
izpustil
na
tisti
poli
,
kjer
so
drugi
.
Ali
sta
pa
s
Pajkom
kako
pomečkala
.
Beži
,
beži
:
petak
ali
desetak
mu
je
stisnil
,
pa
majhno
več
mu
na
mizo
nanesel
,
kadar
je
prišel
semkaj
—
,
pa
je
šlo
gladko
!
Vidiš
,
tako
delajo
,
in
mislijo
,
da
jim
ne
pride
nihče
na
sled
.
Jaz
sem
pa
jezen
na
oba
in
si
zato
rad
kaj
zapomnim
:
sedaj
ju
imam
v
kleščah
.
Toda
kaj
bi
se
maščeval
iz
zgolj
hudobije
,
ko
hkrati
tebi
lahko
koristim
!
Tebi
sta
škodovala
,
ti
ju
daj
!
Pa
še
tebi
tako-le
pravim
:
nikar
ne
obešaj
tega
na
veliki
zvon
,
ampak
Štefana
in
pozneje
starega
primi
,
da
omožiš
Lenko
.
Pri
doti
,
ali
kakor
se
bodete
že
zmenili
,
kratko
—
denar
se
bo
dobil
desetkrat
lože
,
kakor
bi
se
drugače
.
Štefan
se
bo
pa
tudi
bal
puške
in
še
sam
bo
naganjal
starega
,
naj
se
pogodi
s
teboj
.
Vidiš
,
prijatelj
,
to
je
prilika
zate
!
“
„
Hm
,
hm
,
i-è
“
,
kimal
je
Tiščin
zamišljeno
,
„
tu
je
pa
nekaj
premišljevanja
treba
.
To
pa
ni
kar
si
bodi
!
Kako
da
vendar
ti
vse
veš
?
“
„
Jaz
ne
bi
vedel
?
“
zamahnil
je
Urban
Krpa
z
roko
po
strani
,
kot
da
bi
se
to
samo
ob
sebi
razumelo
,
da
so
mu
znane
tajnosti
.
„
Pa
kaj
bi
to
izpraševal
—
rajši
misli
,
kako
denaren
si
lahko
v
kratkem
času
.
Samo
mene
nikar
ne
pozabi
tedaj
!
“
„
Saj
te
ne
bom
,
zanesi
se
na
mojo
besedo
,
Urban
!
Le
počakaj
,
precej
ga
dobiš
polič
,
če
ga
hočeš
,
za
to
novico
.
Sedaj
jih
bomo
pa
sukali
in
nasukali
!
“
Rekši
je
pritisnil
kljuko
,
da
je
glasno
zahreščala
,
in
odprl
prislonjena
vrata
.
„
Kar
tu
ostani
,
čemu
bi
hodil
med
one
,
da
bi
se
zopet
kaj
sporekli
.
“
Tačas
pa
se
je
tiho
in
hitro
zmuzala
Lenka
iz
obližja
vrat
,
kjer
je
poslušala
,
kaj
neki
pripoveduje
berač
očetu
.
Neizrečeno
se
je
razveselila
Urbanove
pripovedi
.
„
Sedaj
je
pa
moj
;
vojak
ne
bo
,
tega
še
misliti
ni
.
Pa
še
vesel
bo
,
da
ga
bom
hotela
;
že
vem
,
tako
bomo
napravili
!
Oče
mu
bodo
kar
z
vojaščino
pretili
,
jaz
pa
mu
bom
prigovarjala
.
Lepo
in
srečno
se
snide
vse
,
da
,
da
.
“
Vsi
so
se
veselili
in
vsi
so
se
nadejali
:
Lenka
ženina
,
Tiščin
denarja
,
Krpa
pa
pijače
in
pohvale
Florijanove
.
In
še
druga
stvar
je
veselila
vse
,
namreč
maščevanje
.
„
Dolgo
sem
iskal
prilike
,
da
bi
jima
pokazal
,
kaj
sem
jaz
,
sedaj
bodeta
pa
videla
in
izkušala
“
,
mislil
je
berač
sam
pri
sebi
in
pil
brezplačno
pijačo
.
„
Pa
še
Pajka
lahko
kaj
doleti
—
temu
bi
še
najbolj
voščil
!
Škoda
,
če
ne
bo
vedel
,
odkod
mu
je
prišlo
.
Presneto
se
je
čudno
zapletla
štrena
!
Za
jedno
nit
potegnem
,
pa
se
jih
toliko
napne
!
“
Urban
Krpa
se
je
za
nekaj
časa
kar
stalno
naselil
pri
Tiščinu
.
Saj
mu
krčmar
ni
smel
odreči
prenočišča
,
ker
si
je
bil
pridobil
berač
toliko
zaslug
zanj
.
„
Resnikova
dva
bi
rad
videl
,
kako
bodeta
pogledala
“
,
hrepenel
je
Krpa
.
„
Sedaj
bo
pa
konec
njih
mogočnosti
“
,
govoril
si
je
zadovoljno
tudi
Tiščin
.
„
Kakor
jima
bom
godel
,
tako
bodeta
plesala
,
če
ne
,
pa
razodenem
svetu
vse
.
“
Tako
so
hudobno
mislili
škodeželjni
sebičneži
,
toda
ravnali
so
prikrito
in
na
videz
še
dokaj
čedno
.
Lenka
je
prevzela
tudi
važno
ulogo
:
povedati
je
morala
namreč
Štefanu
novico
,
katera
bi
ga
lahko
vtaknila
v
vojaško
suknjo
.
To
svojo
nalogo
je
zvršila
prav
spretno
.
Ko
si
je
nekoč
prišel
gasit
žejo
,
ukrenila
je
kmalu
tako
,
da
sta
bila
brez
prič
.
„
Oh
,
Štefan
“
,
začela
je
sočutno
,
„
ti
še
menda
ne
veš
,
kaj
ti
grozi
.
To
je
dobro
,
da
ti
sedaj
vsaj
lahko
povem
.
“
Malo
osupel
jo
pogleda
Resnikov
in
vpraša
:
„
Pa
ne
,
da
bi
se
bili
zmenili
kaki
pijanci
ter
me
menijo
pretepsti
,
kaj
?
Ha
,
ha
,
naj
le
poskusijo
!
“
„
Saj
ti
verjamem
,
da
se
nikogar
ne
bojiš
.
Toda
nekaj
drugega
,
hujšega
je
.
Tako
sitno
mi
je
,
pa
ti
moram
povedati
,
kdo
vè
,
kaj
bi
si
drugače
mislil
o
meni
.
Veš
,
vsega
je
kriva
tista
čudna
misel
našega
očeta
,
ko
so
menili
,
da
bi
se
dali
voliti
za
župana
.
Ker
pa
niso
župan
,
zato
vašega
očeta
kar
ne
morejo
;
vedno
pretijo
,
da
vam
bodo
jedno
naredili
.
Sedaj
so
pa
nekje
zvedeli
,
da
ti
nisi
bil
pri
vojaškem
naboru
,
dasi
si
že
v
vojaških
letih
,
in
dolže
tvojega
očeta
goljufije
.
Tako
težko
mi
dene
,
da
so
taki
,
pa
ne
morem
pomagati
,
saj
sem
jih
že
večkrat
pogovarjala
.
Da
bi
le
ne
šli
gosposki
ovadit
!
Pomisli
,
vojska
bo
z
Lahom
,
Bog
ne
prizadeni
,
da
bi
te
vzeli
!
Nikoli
več
se
ne
bi
vrnil
.
“
„
Pri
naboru
res
nisem
bil
,
ne
vem
,
zakaj
ne
“
,
odgovarjal
ji
je
Štefan
zamišljen
;
malo
ga
je
pogrelo
,
češ
,
kaj
,
če
bi
jo
bilo
treba
pomakniti
proti
Lahu
!
A
brž
se
je
ojunačil
ter
del
:
„
Nič
ne
dè
,
če
prav
padem
,
saj
me
ni
tako
škoda
.
“
„
Zakaj
bi
te
ne
bilo
škoda
?
“
pokarala
ga
je
Lenka
.
„
Vsakega
človeka
je
škoda
,
tebe
bi
bilo
pa
še
posebno
,
pa
praviš
,
da
te
ni
škoda
.
Le
čakaj
,
še
jedenkrat
bom
poskusila
pri
očetu
,
če
kaj
opravim
.
“
„
Zame
se
nikar
ne
trudi
!
Reci
rajši
očetu
,
naj
govore
z
mojim
očetom
.
Morda
je
kaka
pomota
ali
kaj
drugega
.
Če
so
že
namenjeni
iti
tožit
,
prepričajo
naj
se
poprej
natančno
,
ali
so
res
moj
oče
kaj
zakrivili
,
drugače
ne
bo
drugega
,
kakor
pota
in
stroški
,
nazadnje
bodo
pa
še
bolj
jezni
.
“
„
Name
nikar
ne
bodi
hud
,
Štefan
“
,
prosila
je
Lenka
;
„
Če
bi
jaz
ukazovala
pri
nas
,
velela
bi
:
nikar
se
ne
vtikajte
v
ptuje
stvari
.
“
„
Le
mirna
bodi
in
nikar
se
ne
boj
,
saj
se
še
jaz
ne
“
,
bodril
jo
je
Štefan
,
potem
pa
odšel
domov
oznanjat
važno
novico
in
izpraševat
,
kaj
in
kako
.
„
Glej
ga
nevoščljivca
,
v
žlici
vode
bi
me
rad
utopil
!
“
togotil
se
je
začetkoma
Resnik
malo
nevoljen
,
da
mu
očita
Tiščin
tak
pregrešek
.
Pozneje
pa
se
mu
je
polegla
prva
jezica
in
jelo
ga
je
nekoliko
skrbeti
,
zlasti
zaradi
tarnanja
žene
.
„
O
,
Bog
pomagaj
in
sveta
mamka
božja
“
,
vzdihovala
je
in
šlo
ji
je
že
na
jok
,
„
kaj
,
če
te
vzamejo
in
pošljejo
v
vojsko
.
“
„
Ne
bojte
se
,
ne
;
saj
še
ni
tako
hudo
“
,
tolažil
je
Štefan
mater
.
Res
se
je
dala
potolažiti
mati
in
se
urno
obrnila
na
veselo
stran
.
„
E
,
glavar
te
pozna
in
rad
ima
,
pa
ti
je
to
naredil
,
saj
ne
bo
nič
hudega
.
Nemara
je
rekel
kje
kako
besedico
,
pa
so
zatisnili
jedno
oko
,
saj
jih
dobe
,
kolikor
jih
hočejo
!
“
govorila
je
Resnikovka
in
se
osrčevala
.
„
Pa
bi
mi
bil
vsaj
kaj
omenil
“
,
pomišljal
je
župan
.
„
Morda
so
tvoje
ime
prezrli
,
ali
kali
.
No
,
kaj
si
bom
zato
belil
glavo
!
Kakor
drugih
,
tako
sem
oddal
tudi
tvoje
ime
glavarstvu
.
Če
nimam
dolžnosti
letati
po
hišah
in
izpraševati
vsakega
posebej
,
ali
je
bil
na
naboru
,
ali
ne
,
menda
tudi
nisem
odgovoren
,
da
te
niso
poklicali
.
To
je
njihova
dolžnost
,
ne
moja
.
“
„
Če
pa
Tiščin
toži
,
ali
bo
kaj
opravil
?
“
zbala
se
je
zopet
Resnikovka
.
„
Tisto
se
sedaj
še
ne
da
določiti
“
,
modroval
je
Resnik
.
„
Toliko
se
bo
Tiščin
že
opekel
,
da
meni
ne
bo
škodoval
.
Štefanu
bi
se
na
vse
zadnje
lahko
kaj
primerilo
,
toda
menim
,
da
moja
beseda
pri
Pajku
ne
bo
zastonj
.
“
Tako
so
v
strahu
,
dvomu
in
ugibovanju
pričakovali
Resnikovi
poziva
od
gosposke
.
Toda
nič
ni
prišlo
,
pač
pa
se
je
oglasil
Tiščin
sam
.
In
nič
hud
ni
bil
,
ampak
prijazen
in
ponižen
,
kakor
ni
bil
z
lepa
kdaj
.
„
Dober
dan
“
,
pozdravil
je
Resnika
in
ženo
,
ki
sta
bila
sama
v
sobi
,
„
sitno
pot
imam
k
vam
,
pa
ni
drugače
,
vse
je
treba
poskusiti
.
Denarja
prav
potrebujem
,
denarja
:
ali
bi
mi
kaj
posodil
,
Resnik
?
“
Županu
se
je
brž
zazdelo
,
kam
meri
Tiščin
,
da
bo
namreč
jel
pretiti
z
ovadbo
Štefanovo
,
če
bi
mu
odrekel
posojilo
,
vendar
ni
obljubil
ničesar
,
zakaj
ni
se
mu
zdelo
varno
dajati
Tiščinu
denar
na
posodo
,
preveč
negotovo
je
bilo
.
„
Kaj
boš
pa
potreboval
?
“
govoril
je
Resnik
že
tako
,
da
ni
veliko
obetalo
;
„
veš
,
kar
sem
imel
na
strani
,
potaknil
in
porazposodil
sem
že
davno
.
Ali
bi
rad
veliko
?
“
„
Dva
tisoč
—
oni
iz
Kranja
zahteva
,
da
mu
vrnem
.
Pravi
,
da
bo
tukaj
prodal
in
se
preselil
v
Gradec
“
,
pripovedoval
je
krčmar
že
s
trjim
glasom
.
Resnikovka
je
že
na
skrivnem
migala
možu
,
toda
ta
je
ni
hotel
razumeti
ter
je
naravnost
odbil
Tiščinovo
prošnjo
:
„
I
—
,
dva
tisoč
,
kje
naj
pa
vzamem
toliko
denarja
?
“
„
Kaj
pa
je
to
pri
vaši
hiši
?
“
začudil
se
je
Tiščin
ter
jezno
pogledal
po
sobi
.
„
Dobro
vem
,
da
imaš
,
Resnik
.
“
„
Tega
ravno
ne
rečem
,
da
ne
bi
imel
,
toda
v
rokah
ne
.
Nekaj
imam
tu
,
nekaj
tam
,
vidiš
,
razmetano
je
vse
.
“
„
Saj
bi
se
tudi
tako
lahko
pobotala
,
ti
Resnik
,
če
bi
mi
le
hotel
pomagati
“
,
loteval
se
je
sedaj
Tiščin
druge
točke
svojega
poslanstva
.
Najrajši
bi
bil
namreč
še
vedno
sam
gospodaril
,
zato
je
poskusil
,
ne
bi
li
dobil
posojila
.
Ker
se
mu
to
ni
poneslo
,
predlagal
je
Štefanov
in
Lenkin
zakon
.
„
Ne
vem
,
ne
vem
,
kako
bo
s
to
stvarjo
.
Štefana
potrebujem
doma
.
Pozneje
morda
—
—
.
Potem
pa
s
Štefanom
še
nisem
nič
govoril
o
tem
“
,
izvijal
se
je
Resnik
zopet
.
„
Glej
,
lahko
bi
mi
storil
dobro
,
pa
mi
nečeš
“
,
porastel
je
pri
tej
priči
Tiščin
.
„
Sam
sebi
in
Štefanu
nakopavaš
nesrečo
.
Jaz
pojdem
naznanit
,
zakaj
ni
dobil
listka
za
nabor
.
“
„
Tega
ne
stôri
,
saj
veš
,
da
ga
lahko
v
vojsko
vzamejo
“
,
prosila
je
Resnikovka
.
„
Saj
se
bo
morda
še
vse
popravilo
;
meni
je
Lenka
všeč
,
prav
nič
bi
se
je
ne
branila
k
hiši
.
“
Ko
je
Tiščin
opazil
,
da
se
boje
njegovih
groženj
,
govoril
je
še
prevzetneje
:
„
Lahko
ga
v
vojsko
vzamejo
—
mene
pa
lahko
na
boben
denejo
:
Če
vam
ni
nič
za
mojo
stisko
,
meni
za
vašo
tudi
ni
nič
.
“
Potem
pa
se
je
zasukal
na
peti
in
kar
domov
dirjal
,
češ
,
še
iskali
me
bodo
in
hodili
za
menoj
,
še
premalo
jih
bo
.
Dobro
jutro
,
gospod
kaplan
,
Eno
lepo
prošnjo
do
vas
imam
.
Narodna
.
„
Štefan
,
še
danes
moraš
iti
k
Tiščinu
“
,
govorila
je
Resnikovka
po
krčmarjevem
odhodu
pri
domačem
posvetovanju
,
„
jutri
bo
skoro
gotovo
že
letel
v
Kranj
,
potem
je
pa
vse
zamujeno
.
“
„
Jaz
že
ne
pojdem
“
,
uprl
se
ji
je
Štefan
tako
odločno
,
kakor
menda
še
nikoli
.
„
Slušaj
no
,
ne
boš
se
kesal
.
Kaj
,
če
te
v
vojski
ubijejo
?
“
„
Ubit
bom
.
“
„
Oh
,
kakšen
si
vendar
!
Pomisli
:
ali
ni
boljše
,
da
vzameš
Lenko
,
kakor
da
bi
te
nikdar
več
domov
ne
bilo
?
Kaj
ne
,
stari
,
naj
gre
;
ko
ni
drugače
,
naj
se
pa
priženi
k
Tiščinu
.
“
„
Ženiti
se
mu
pa
res
ni
treba
.
Saj
vidiš
,
da
Tiščinu
ni
za
nič
drugega
kakor
za
denar
.
Meni
je
pa
za
dobro
ime
,
čeprav
za
to
kaj
prebijem
.
“
Tako
je
odsvetoval
Resnik
,
a
jako
malo
ustregel
svoji
ženi
.
„
Ti
si
pravi
oče
!
Toliko
ti
je
za
sina
kakor
za
—
.
“
Dalje
pa
ni
mogla
govoriti
Resnikovka
.
Milo
se
ji
je
storilo
,
ker
bo
najbrž
izgubila
Štefana
,
in
jezilo
jo
je
,
ker
ni
obveljala
njena
,
kakor
po
navadi
.
„
Kako
ste
čudni
,
mati
“
,
tolažil
jo
je
Štefan
,
„
ker
jokate
!
Sedaj
je
prišel
Tiščin
in
zahteva
denarjev
,
da
bi
molčal
.
Drugič
pa
lahko
pride
kdo
drug
,
in
tako
ne
bode
nikoli
konca
.
Če
pa
gosposka
stvar
uravna
,
potem
smo
pa
za
vedno
brez
skrbi
.
“
Ta
razlog
je
res
nekaj
utešil
Resnikovko
,
toda
ne
popolnoma
.
„
Pa
te
bodo
vzeli
“
,
vzdihnila
je
.
„
Koliko
jih
je
bilo
že
v
vojski
,
pa
so
še
danes
na
svetu
.
Poglej
,
mož
tvoje
sestre
je
dobil
celo
svetinjo
“
,
pripomnil
je
Resnik
.
„
Ta
jo
je
že
dobil
,
ta
“
,
ugovarjala
mu
je
žena
.
„
Kakšno
je
pa
prinesel
Betežnik
?
Bergljo
!
Vama
ni
prav
nič
dopovedati
.
“
O
volku
govori
,
pa
pride
!
Betežnik
,
ki
ga
že
ni
bilo
pri
županovih
,
kar
je
Metka
tam
služila
,
priropotal
je
nenavadno
hitro
v
sobo
.
„
Dober
dan
!
“
voščil
je
,
potem
pa
nadaljeval
:
„
Resnik
,
če
utegneš
,
stopi
no
sedaj-le
malo
k
meni
!
Kokošarja
in
Petelina
sem
že
poklical
,
veš
,
tisti
berač
—
Stokavec
Blaž
bo
skoro
da
umrl
,
pa
pravi
,
da
bi
rad
nekaj
povedal
,
kar
bi
vi
možje
potrdili
.
Pa
takoj
bi
rad
,
da
greš
.
“
„
Précej
;
kaj
neki
pove
Blaž
?
“
izpregovoril
je
Resnik
nehote
in
odšel
z
Betežnikom
.
„
Ali
je
že
dolgo
bolan
?
“
izpraševal
je
župan
med
potjo
.
„
O
,
ne
!
I
,
odkdaj
je
pri
meni
?
Tri
dni
bo
drevi
.
Ej
,
star
je
že
,
star
,
pa
ves
nadušljiv
,
kar
stisnilo
ga
bo
“
,
razkladal
je
Betežnik
.
„
Pa
,
kako
da
je
šel
k
tebi
,
ki
si
sam
siromak
?
“
pozvedoval
je
župan
dalje
.
„
Meni
se
je
samemu
čudno
zdelo
,
saj
nikoli
ne
potrka
berač
na
moja
vrata
;
ker
me
je
pa
prosil
,
nisem
mu
odrekel
,
prostora
je
že
za
silo
.
No
,
pa
prvi
večer
ni
bil
tako
slab
,
vsaj
meni
se
ni
zdel
;
drugo
jutro
pa
kar
nikamor
ni
mogel
.
Zaradi
njega
se
ves
čas
nisem
ganil
od
doma
;
i
,
kaj
pa
hočem
,
samega
ne
smem
pustiti
.
“
„
Pa
je
res
čudno
,
da
se
je
pri
tebi
oglasil
.
“
Prišla
sta
v
Betežnikovo
kočo
,
kjer
je
ležal
bolnik
Blaž
Stokavec
,
in
kjer
sta
že
čakala
Kokošar
in
Petelin
.
Bilo
je
sicer
beraško
stanovanje
in
bil
je
berač
bolnik
,
toda
ni
se
bilo
,
da
bi
dejal
,
pritoževati
zarad
nesnage
in
zanemarjenosti
.
Težko
da
bi
bil
ležal
Blaž
kje
drugje
v
tako
prijazni
sobici
,
kakor
pri
Betežniku
,
saj
drugače
prenočujejo
berači
ponajveč
v
svislih
.
„
Blažu
bodo
pa
kmalu
luč
držali
“
,
dejal
je
Resnik
sam
pri
sebi
,
prestopivši
sobni
prag
in
ugledavši
bolnika
,
„
tako
je
upal
in
pa
oči
so
tako
nekam
steklene
.
“
Glasno
pa
je
vprašal
:
„
No
,
kaj
boš
povedal
,
Blaž
?
“
Bolnik
je
vzdihnil
,
potem
pa
začel
:
„
Niso
mi
dali
zastonj
priimka
Stokavec
,
zakaj
res
sem
vedno
tožil
,
dasi
mi
ni
bilo
nikoli
kaj
posebno
hudega
.
Sčasoma
sem
prihranil
marsikak
krajcar
,
toda
zato
nisem
manj
prosil
,
ampak
še
bolj
hrepenel
po
denarju
.
“
Tu
ga
je
posilil
hud
kašelj
,
možje
pa
so
se
spogledovali
,
češ
,
čemu
je
neki
ta
uvod
.
Ko
se
je
odkašljal
,
nadaljeval
je
tako-le
:
„
Za
denar
sem
se
trudil
,
kjer
in
kakor
sem
vedel
in
znal
.
Največ
sem
si
ga
pač
prihranil
,
ker
sem
prodajal
naprošene
reči
.
No
,
pa
to
me
ne
peče
.
Ali
,
da
sem
se
dal
pregovoriti
Urbanu
Krpi
in
da
sem
stražil
,
ko
je
zakopaval
pod
Resnikov
prag
kosti
,
to
me
vznemirja
noc
in
dan
.
Nekaj
drobiža
mi
je
vrgel
za
to
uslugo
,
toda
koliko
bi
mu
bil
jaz
že
ne
jedenkrat
rad
vrnil
,
da
bi
takrat
ne
bil
priča
!
Sam
ne
verujem
vražam
,
in
zdelo
se
mi
je
,
da
ne
bo
nič
hudega
,
čeprav
zagrebe
tiste
kosti
.
Pa
se
je
že
tako
namerilo
,
da
je
bila
bolezen
tako
huda
,
kakor
ne
z
lepa
.
Zakaj
je
pa
Krpa
vse
zvrnil
na
Betežnika
,
tega
res
ne
vem
;
meni
tega
še
v
misel
ni
vzel
.
“
Kakor
že
med
govorom
,
tako
ga
je
zopet
sedaj
nagnal
kašelj
.
„
Jaz
se
nisem
zmenil
za
kosti
,
ali
ona
...
“
,
pripovedoval
je
tačas
Resnik
Betežniku
.
„
Jaz
te
nisem
dolžil
ničesar
,
toda
ker
ni
bilo
miru
,
moral
sem
dovoliti
,
naj
odpusti
tvojo
Metko
.
“
„
Tè-tè
šmentaj
“
,
kimal
je
Kokošar
veselo
Petelinu
,
„
sedaj
se
je
pa
zjasnilo
.
To
bodo
ljudje
zijali
,
ko
zvedó
!
“
„
Ti
,
Resnik
,
tistega
zoprnega
Krpo
bodo
sedaj
menda
zaprli
,
ali
ne
?
“
popraševal
je
Petelin
.
„
Stavim
glavo
,
ali
kolikor
kdo
hoče
,
da
potem
ne
bo
toliko
tatvin
po
naši
vasi
,
kakor
jih
je
bilo
doslej
.
“
„
Zato
vas
pa
prosim
“
,
oglasil
se
je
vnovič
bolnik
ter
moral
dvakrat
začeti
,
predno
so
utihnili
možje
,
„
zato
vas
pa
prosim
,
razglasite
,
da
Resniku
ni
bilo
narejeno
,
ker
je
Krpa
zakopal
kosti
že
v
najhujši
bolezni
.
Povejte
povsod
,
da
je
Betežnik
čisto
nedolžen
in
da
mu
vsakdo
dela
krivico
,
kdor
ga
dolži
tega
,
kar
je
raznesel
Krpa
.
“
„
Dobro
ime
ti
je
že
povrnjeno
,
Betežnik
“
,
nagovoril
je
Kokošar
gospodarja
v
koči
;
„
kar
je
bilo
pa
drugega
nadležnega
zaradi
tega
,
pa
pozabi
,
kaj
ne
,
Resnik
?
“
„
Metka
naj
pride
k
nam
,
kadar
le
hoče
;
moja
hiša
ji
je
odprta
kakor
nekdaj
“
,
popravljal
je
župan
svojega
predgovornika
.
„
Kar
ji
je
pa
ona
zalega
rekla
,
popravila
bo
tudi
rada
,
saj
ji
bo
strašno
hudo
,
ko
bo
čula
,
da
jo
je
Krpa
tako
grdo
opeharil
.
“
„
Potem
pa
še
nekaj
,
možje
“
,
pričel
je
Stokavec
.
„
Tukaj-le
Betežniku
delam
nadlego
,
ki
je
sam
večji
siromak
,
kakor
jaz
:
zato
mu
moram
nekoliko
povrniti
.
Tam-le
v
telovniku
imam
zašitih
nekaj
bankovcev
;
Betežnikova
hči
naj
jih
ima
za
doto
,
vi
možje
ste
pa
priče
,
da
ne
bo
kdaj
kdo
govoril
in
pravil
,
češ
,
beračeva
hči
je
,
pa
ima
toliko
dote
.
Betežnik
,
daj
sem
telovnik
!
“
Betežnik
je
to
storil
,
in
sedaj
so
videli
možje
,
kako
spravljajo
nekateri
berači
svoj
denar
.
Pod
podlogo
tako
zamazanega
in
raztrganega
telovnika
,
da
bi
ga
človek
zastonj
ne
hotel
,
imel
je
v
usnje
zašit
svoj
denar
.
Kokošar
,
ki
je
pomagal
Stokavcu
pri
paranju
,
ni
se
mogel
načuditi
,
ko
je
zagledal
raznih
bankovcev
v
vrednosti
nad
dvesto
goldinarjev
.
„
Preklicano
,
Blaž
,
ti
si
bil
pa
denaren
!
“
izpregovoril
je
naposled
ter
pogledal
okrog
sebe
,
češ
,
ali
nisem
govoril
resnice
?
„
Resnik
,
preštej
,
vi
pa
poslušajte
!
“
veleval
je
Stokavec
,
„
potem
si
pa
zapomnite
,
in
stvar
je
v
kraju
.
Sedaj
bi
pa
rad
gospoda
“
,
rekel
je
nato
ter
še
jedenkrat
pogledal
svoj
denar
.
Potem
pa
je
zamižal
in
umolknil
.
Čudno
!
Vse
svoje
življenje
se
je
pehal
in
ubijal
,
da
bi
nakopičil
večji
kup
,
na
zadnje
se
je
pa
tako
lahko
ločil
od
njega
.
Brez
dvoma
je
živo
slutil
,
da
mu
smrt
že
kleplje
koso
,
in
da
je
najpametneje
,
če
denar
dobro
porabi
,
dokler
še
utegne
.
Dva
dni
kasneje
pa
je
zapel
mrtvaški
zvonec
rajnemu
Blažu
Stokavcu
.
Ves
Dobovec
je
že
dobro
vedel
,
kaj
je
odkril
pred
svojo
smrtjo
berač
.
Joj
,
joj
,
to
je
bilo
potrebnih
in
nepotrebnih
besedij
!
Da
ni
Stokavec
možem
izrecno
naročil
,
naj
razglase
njegovo
izpoved
,
izgubili
bi
bili
te
dni
lastnost
,
s
katero
se
sicer
možje
tako
radi
ponašajo
,
namreč
,
da
znajo
molčati
in
hraniti
skrivnosti
.
Toda
poslednjo
voljo
je
treba
vestno
zvršiti
!
„
Že
prej
je
tako
prevzetno
vihala
nos
,
kakor
bi
bila
kdo
vé
kaj
“
,
srdila
se
je
Metkina
sovražnica
v
družbi
dobovških
žena
,
„
sedaj
je
pa
kar
ugnati
ne
bo
,
te
—
Betežnikove
!
“
„
Saj
bo
naš
komaj
toliko
dal
Jerici
,
kolikor
bo
imela
Betežnikova
,
pa
je
polzemljak
“
,
mislila
si
je
druga
ter
rajša
molčala
.
„
Resnikovka
je
pa
tako
verovala
Krpi
kakor
evangeliju
“
,
posmehovala
se
je
tretja
.
„
Sama
ne
vem
,
koliko
mu
je
dala
,
ker
je
odnaredil
.
“
„
Tako
je
lahko
odnarejati
“
,
pritrdile
so
ji
tovarišice
ter
govorile
še
natančneje
o
zadnjih
dogodkih
:
zakaj
pri
takih
stvareh
treba
gotovosti
,
čemu
hi
ugibal
in
ugibal
,
ko
se
pa
lahko
vse
dožene
in
pozve
!
Kmalu
pa
je
udarila
v
Dobovec
še
druga
novica
:
Tiščin
toži
Resnika
,
ker
je
utajil
Štefana
,
da
ni
šel
na
vojaški
nabor
.
Resnika
bodo
odstavili
od
županstva
in
zaprli
,
Štefana
pa
vtaknili
v
vojake
.
To
je
dalo
šele
gradiva
pomenkom
,
zabavljicam
in
natolcevanju
!
„
Svojega
skrivati
,
naše
pa
naznanjati
—
tako
je
lahko
županiti
!
“
hudoval
se
je
kmet
,
kateremu
so
bili
pomladi
potrdili
sina
.
„
Saj
sem
dejal
pri
volitvah
,
da
volimo
Tiščina
,
pa
ste
se
vsi
tako
bali
:
sedaj
pa
vidite
“
,
odgovarjal
mu
je
pristaš
Tiščinov
.
„
I
,
kaj
misliš
,
da
bo
zmagal
Tiščin
?
“
„
Kdo
pa
?
Ali
ni
očitno
,
da
je
županov
sin
ravno
toliko
kakor
so
naši
?
“
„
Jaz
pa
pravim
,
da
bo
Tiščin
še
plačeval
in
pa
nekaj
potov
bo
imel
zastonj
.
Resnik
je
zmeraj
prvi
pri
gosposki
;
le
pomni
,
kaj
ti
pripovedujem
.
“
„
Ne
verjamem
pa
ne
verjamem
.
“
„
No
,
saj
boš
videl
.
“
Možaka
sta
bila
oba
modra
in
uganila
sta
vsak
nekaj
.
Gosposka
je
namreč
še
jedenkrat
poiskala
tiste
pole
in
našla
,
da
se
je
sama
zmotila
.
Resnikov
Štefan
je
bil
pošteno
zapisan
kakor
vsi
drugi
.
Toda
uradnik
,
ki
je
pregledoval
imenik
vojaških
novincev
,
zamenjal
je
ime
Štefanovo
in
njegovega
soseda
,
ki
je
bil
umrl
že
v
petem
letu
.
Potem
pa
je
z
modrim
svinčnikom
prečrtal
Štefana
,
in
živ
človek
se
ne
bi
menil
zanj
prej
,
kakor
k
večjemu
naslednjo
pomlad
ob
vojaškem
naboru
.
„
Zakaj
pa
nas
niste
opomnili
,
da
smo
vašega
sina
prezrli
?
“
pokaral
je
glavar
Pajek
prijateljski
Resnika
v
zasebnem
pogovoru
.
„
Še
na
misel
mi
ni
prišlo
“
,
opravičeval
se
je
le-ta
.
„
Drugi
mladeniči
so
se
prišli
k
meni
zglaševat
,
mojega
pa
seveda
ni
bilo
,
ker
je
vedno
doma
.
Takrat
sem
ga
zaznamoval
kakor
vse
druge
,
in
jih
potem
vam
poslal
,
kakor
sem
jih
prejel
od
gospoda
župnika
.
Pozneje
sem
bil
pa
z
drugim
delom
preobložen
,
po
zimi
v
postelji
:
kaj
morem
,
če
Štefan
ni
dobil
listka
?
“
„
Tisti
dan
,
ko
so
drugi
vriskali
po
vasi
,
pa
vendar
ni
mogoče
,
da
bi
ne
bili
vedeli
,
kaj
to
pomenja
“
,
prijemal
ga
je
zopet
Pajek
.
„
Nič
,
kakor
sem
dejal
,
nič
!
Kaj
ne
:
zjutraj
zgodaj
odidejo
,
da
pridejo
do
osmih
v
Kranj
,
pa
še
takrat
se
zbirajo
pri
Tiščinu
v
krčmi
;
zvečer
jo
pa
zopet
zavijejo
tjekaj
.
Kako
bi
bil
kaj
slišal
,
ko
je
Tiščinova
hiša
že
bolj
na
onem
koncu
vasi
?
—
Sicer
pa
ni
moja
dolžnost
,
če
bi
prav
vedel
?
,
pristavil
je
ponižno
.
„
To
so
zakrivili
moji
uradniki
,
kajpada
“
,
pritrdil
mu
je
Pajek
.
Pri
javni
obravnavi
pa
je
propal
Tiščin
,
ker
ni
dokazal
,
da
je
župan
storil
kaj
zoper
zakone
.
Moral
je
torej
povrniti
stroške
.
Toda
dasi
je
Resnik
zmagal
,
dal
bi
bil
rad
ne
vem
kaj
,
da
mu
niso
potrdili
Štefana
.
A
ni
pomagalo
nič
:
prišel
je
poziv
,
in
ker
je
bil
Štefan
dovolj
korenjaški
,
moral
je
priseči
cesarju
zvestobo
.
„
Vrag
vzemi
vso
gosposko
!
“
kričal
je
nekaj
dnij
po
razsodbi
Tiščin
,
ki
ga
je
imel
že
precej
pod
kapo
.
„
Ali
je
to
pravica
?
Sami
so
spoznali
,
da
je
Resnik
sleparil
,
pa
ga
ne
pripro
!
Zakaj
so
pa
njegovega
sina
vzeli
k
vojakom
,
če
jim
nisem
pravice
povedal
?
In
še
plačevati
moram
!
Vrag
vzemi
—
„
Pa
je
udaril
ob
mizo
,
da
so
tisti
trije
pivci
in
pol
,
ali
koliko
jih
je
že
bilo
,
kar
gledali
.
„
Nič
se
ne
jezi
,
Tiščin
“
,
miril
ga
je
jeden
izmed
njih
,
„
saj
je
Resniku
dovolj
hudo
,
ker
bo
šel
Štefan
od
doma
:
čemu
bi
bil
še
sam
zaprt
?
“
„
Ona
je
zmeraj
vsa
objokana
“
,
pravil
je
drugi
.
„
Zakaj
si
ga
pa
vendar
tožil
prav
za
prav
?
“
poprašal
bi
ga
bil
tretji
neznansko
rad
,
pa
si
ni
upal
,
ker
je
Tiščin
vnovič
začel
divjati
.
„
Vi
še
ne
veste
,
kaj
mi
je
storil
,
ali
kaj
mi
ni
storil
;
i
,
vidite
,
to
je
,
da
mi
ni
storil
!
No
,
pa
sedaj
nič
več
ne
pomaga
,
to
je
zlomek
.
Ih
,
ti
vragova
gosposka
!
“
Potem
pa
je
odšel
iz
sobe
.
„
Tako
je
čuden
“
,
izpregovoril
je
prvi
pivec
ter
zamišljeno
gledal
proti
vratom
.
„
Ne
vem
,
ali
je
pijan
,
ali
se
mu
blede
“
,
ugibal
je
tretji
.
„
Nič
ni
prijetno
piti
,
če
je
krčmar
tako
nadležen
:
plačajmo
in
pojdimo
!
Za
največjo
potrebo
ga
že
imamo
,
ha
—
ha
.?
In
zdehajoč
je
naštel
drugi
na
mizo
dolžno
vsoto
ter
odšel
.
„
Na
mizi
imaš
“
,
povedal
je
Lenki
,
ko
je
uprav
v
sobo
stopila
.
Drugi
možje
so
pa
še
nekoliko
posedeli
.
Lenka
je
jela
pomivati
steklenice
.
Toda
mislila
je
menda
na
vse
drugo
bolj
,
kakor
na
svoje
delo
,
zakaj
nenadoma
se
ji
je
izmuznil
kozarec
iz
rok
ter
se
razbil
na
drobne
kosce
.
A
kaj
ji
je
bilo
za
razbit
kozarec
!
Njo
so
žalostile
uničene
nade
,
saj
je
bila
prepričana
,
da
je
Štefan
po
zadnjem
dogodku
izgubljen
.
„
Oh
,
vendar
no
,
kako
sem
nerodna
!
“
zdihnila
je
ter
še
pridejala
:
„
“
n
kako
nesrečna
!
“
Tedaj
pa
plane
v
sobo
njen
oče
,
brez
klobuka
,
golorok
,
na
hrbtu
pa
je
imel
naloženo
posteljno
opravo
.
„
Glej
jo
,
Lenka
,
hiti
no
,
za
Boga
!
“
sopihal
je
ter
se
plašno
oziral
.
„
Oni
iz
Kranja
mi
je
vse
prodal
,
poglej
ga
,
sedaj-le
naklada
posteljo
!
Komaj
sem
mu
ubranil
,
da
mi
je
pustil
rjuhe
.
Tako
mi
je
vroče
,
Lenka
,
hiti
no
,
ali
ne
čuješ
v
veži
onega
z
Dolenjskega
?
“
„
Za
pet
krvavih
ran
!
“
vzkliknila
je
Lenka
prestrašena
,
ko
je
čula
očetove
čudne
besede
in
uzrla
njegove
zbegane
oči
,
„
kaj
pa
vam
je
?
Čemu
prenašate
to
s
seboj
?
Spat
pojdite
,
pa
bo
dobro
.
“
Menila
je
menda
,
da
je
pijan
in
zato
tako
zmešan
.
„
Kdo
te
bo
čakal
?
“
bledel
je
Tiščin
dalje
;
„
jej
,
če
me
dobi
,
prodal
me
bo
za
tistih
petsto
goldinarjev
!
“
Po
teh
besedah
pa
je
pobegnil
skoz
vrata
in
venkaj
na
vrt
.
„
Oče
,
slušajte
no
,
in
spat
pojdite
!
“
klicala
je
Lenka
za
njim
.
„
Spat
,
ha
ha
!
“
vpil
je
Tiščin
bežeč
pred
njo
.
„
Naj
pa
tebe
proda
za
petsto
,
mene
ne
bo
ujel
.
“
In
udri
jo
je
po
vasi
,
kar
so
ga
pete
nesle
.
„
Oče
je
zblaznel
“
,
ta
misel
je
Lenko
tako
pretresla
,
da
skoro
ni
vedela
,
ali
misli
še
sama
pravilno
,
ali
ne
.
„
Moj
Bog
,
saj
si
lahko
kaj
naredi
“
,
zaskrbelo
jo
je
.
„
Miha
,
Miha
!
“
klicala
je
hlapca
.
„
Kaj
je
?
“
poprašal
je
ta
zaspano
.
„
Teci
brž
za
očetom
,
tukaj-le
po
cesti
so
šli
,
tam
pri
cerkvi
jih
dohitiš
.
Tako
čudni
so
,
kar
domov
jih
priženi
,
če
se
bodo
prav
branili
!
Nič
se
ni
treba
bati
zamere
,
kar
name
se
sklicuj
“
,
ukazovala
mu
je
Lenka
,
ker
sama
ni
mogla
od
doma
.
„
Ne
vem
,
ali
bo
gospodar
slušal
hlapca
ali
ne
“
,
migal
je
Miha
neverno
z
glavo
in
rameni
ter
se
jel
leno
prestopati
.
„
Hitro
pojdi
,
no
,
ali
slišiš
,
da
se
mudi
!
“
silila
ga
je
Lenka
.
„
Nekaj
preveč
so
ga
pili
,
samih
ni
nikamor
puščati
;
le
naglo
hôdi
,
Miha
,
no
!
“
„
Hudirja
vendar
,
kaj
neki
je
?
“
poprašal
se
je
sedaj
hlapec
.
Radovednost
in
Lenkino
prigovarjanje
sta
ga
naposled
nekoliko
oživili
,
da
se
je
jel
premikati
,
kakor
se
spodobi
živini
ljudem
.
Toda
kje
je
bil
tedaj
že
Tiščin
!
Od
doma
je
bežal
izprva
naravnost
po
cesti
.
Pred
cerkvijo
pa
ga
je
kar
na
celem
prijelo
,
da
mora
iti
k
izpovedi
.
Nemudoma
jo
je
torej
zavil
v
župnišče
,
vrgel
svoj
tovor
pred
vrata
ter
šel
,
ne
potrkavši
,
v
župnikovo
stanovanje
.
„
Oh
,
gospod
župnik
!
“
sopihal
je
plaho
ter
pokleknil
na
tla
.
„
Brž
me
izpovejte
!
Ali
vidite
,
da
me
že
ima
!
Brž
,
brž
,
glejte
,
kako
bi
me
rad
oklenil
,
pa
se
vas
boji
!
“
Župnik
je
bil
uprav
v
pogovoru
z
Resnikom
zastran
novega
učitelja
.
Kako
sta
ostrmela
moža
,
videč
Tiščinovo
početje
!
„
Počakajte
,
kar
v
pričo
Resnika
vas
ne
bom
izpovedoval
“
,
govoril
je
župnik
,
ne
vedoč
,
kaj
je
s
Tiščinom
.
„
Slišite
,
Resnik
“
,
nagnil
se
je
k
županu
,
„
kako
se
vam
zdi
?
Zmešalo
se
mu
je
,
kar
na
oči
ga
poglejte
!
Kam
ga
bova
dejala
?
Kar
brez
varstva
ga
ni
varno
izpuščati
.
“
„
Oh
,
zakaj
ste
se
odmaknili
,
sedaj
me
pa
bo
!
“
kričal
je
Tiščin
ter
se
ves
tresel
od
strahu
.
„
Brž
,
brž
,
izpoved
!
Jaz
sem
najel
berače
,
da
so
šolo
podirali
.
Dajte
ga
no
,
verigo
mu
vzemite
,
če
ne
me
preveč
moti
!
Potem
:
ukradeno
blago
sem
kupoval
od
beračev
—
a
—
ha
sedaj
se
pa
že
umika
!
—
o
Resniku
in
šoli
in
o
vas
sem
lagal
—
na
,
sedaj
ga
pa
več
ni
.
Bog
plati
,
ker
ste
ga
odgnali
!
Drugič
vam
bom
že
plačal
,
kadar
bom
imel
več
časa
,
sedaj
pa
ne
utegnem
.
Lenko
mi
bodo
prodali
za
petsto
goldinarjev
—
.
Pojdita
na
dražbo
,
za
šeststo
jo
bomo
dobili
,
jaz
sam
jo
bom
gnal
pa
na
sedemsto
.
E
,
ne
bodeta
je
:
moja
bo
,
moja
!
“
Glasno
se
krohotajoč
je
skočil
skoz
vrata
,
pobral
svojo
prtljago
in
se
napotil
domov
.
Miha
je
prav
tačas
pred
cerkvijo
izpraševal
Kokošarja
,
ni-li
videl
njegovega
gospodarja
.
„
Nič
,
nič
.
Stoprav
s
polja
sem
prišel
;
nič
ga
nisem
videl
,
nič
“
,
odgovarjal
mu
je
,
čudeč
se
,
zakaj
išče
hlapec
gospodarja
.
„
Lenka
me
je
zagnala
,
naj
grem
ponj
;
sedaj
ga
pa
ni
nikjer
.
Kako
naj
ga
privedeni
domov
,
če
ga
pa
ni
?
“
jezil
se
je
Miha
ter
se
počasno
oziral
na
vse
strani
.
„
Kaj
pa
je
tako
nujnega
,
da
mora
brž
domov
?
“
„
I
,
ne
mudi
se
mu
nikamor
.
Samo
v
glavi
ga
ima
menda
nekaj
preveč
,
zato
se
pa
Lenka
zanj
boji
.
“
„
E
,
e
,
če
hujšega
ni
,
potem
pa
nikar
ne
postopaj
po
vasi
!
Krčmar
—
pa
bi
ga
ne
znal
nositi
:
ta
bi
bila
lepa
!
“
Še
sta
se
pogovarjala
,
kar
pridere
k
njima
Tiščin
.
„
Ali
je
še
dražba
?
“
zvedel
bi
bil
rad
.
„
Jaz
dam
za
Lenko
sedemsto
;
Kokošar
,
pojdi
za
pričo
!
Sedemsto
!
“
„
Kaj
muhe
loviš
,
ali
kaj
se
ti
mede
?
“
pogledal
ga
je
nagovorjenec
od
strani
.
„
Kake
razdira
,
da
ni
za
nikamor
!
“
„
Z
menoj
pojdita
,
povem
vama
,
kaj
sem
sedaj
naredil
“
,
hitel
je
Tiščin
ter
jima
pravil
o
vragu
,
katerega
se
je
iznebil
pri
župniku
.
„
V
čast
sv.
Katarini
za
pravi
um
in
pamet
—
očenaš
“
,
začel
je
moliti
Kokošar
,
spoznavši
,
da
je
Tiščin
blazen
.
Potem
pa
se
je
poslovil
,
dasi
ga
je
krčmar
pridrževal
,
ter
šel
širit
najnovejšo
novost
.
Kmalu
je
bilo
znano
blizu
in
daleč
,
da
je
Tiščin
na
jezo
in
skrb
preveč
pil
ter
da
se
mu
je
zato
zmešalo
.
Marsikdo
je
stopil
iz
radovednosti
v
Tiščinovo
gostilno
,
da
bi
se
sam
prepričal
,
koliko
je
resnice
na
občni
govorici
.
Veliko
je
iztočila
Lenka
tiste
dni
,
toda
vesela
ni
bila
.
Kako
pač
?
Saj
so
morali
očeta
privezati
na
posteljo
,
da
ni
ušel
in
počenjal
nerodnostij
.
„
I
,
mi
še
ne
vemo
,
kaj
imamo
,
ker
smo
zdrave
pameti
“
,
modroval
je
neki
pivček
,
odhajajoč
od
Tiščina
.
„
Pa
res
ne
vemo
“
,
pritrjeval
mu
je
drug
.
„
Vidiš
,
pa
se
ga
nekateri
tako
navleče
,
da
ne
ve
,
kje
je
.
“
„
Čisto
ob
pamet
je
marsikdo
,
toliko
mu
ga
zleze
v
glavo
.
“
„
Če
mi
je
bilo
kdaj
žal
,
da
sem
se
preveč
napil
,
danes
bi
mi
bilo
desetkrat
bolj
,
ko
vidim
,
kak
siromak
je
Tiščin
.
“
„
Meni
tudi
.
“
„
Ti
,
pijači
bo
treba
dati
slovo
.
“
„
Treba
,
treba
!
“
„
Samo
težko
pojde
,
težko
.
“
„
Jaz
tudi
mislim
,
da
.
“
„
Vidiš
,
če
prav
natančno
premisliva
,
danes
se
nama
skoro
vrti
v
glavi
—
“
„
Skoro
vrti
—
prav
govoriš
.
“
„
Jaz
bom
začel
vodo
piti
,
pa
bom
bistrejše
glave
.
“
„
Vodo
,
vodo
.
“
Potem
sta
jo
krenila
vsak
proti
svojemu
domu
.
I
,
saj
sta
imela
zdrave
nazore
;
da
bi
jih
le
ne
prespala
in
pozabila
!
Ptuja
nesreča
včasih
koga
izuči
,
vselej
pa
tudi
ne
.
V
gozdu
pa
grešnik
leži
,
Bolan
leži
,
milo
ječi
,
Duhovnega
k
sebi
želi
.
Al
’
on
bi
rad
duhovnega
,
Fajmoštra
Senčurskega
,
Pa
mu
nima
kdo
po
njega
.
Narodna
.
„
Hvaljen
bodi
Jezus
Kristus
!
“
pozdravljal
je
Betežnik
vročega
dopoldne
gospodinjo
svoje
Metke
na
Lužah
ter
si
otiral
pot
z
razbeljene
glave
.
Toda
ni
prosil
daru
,
samo
po
hčeri
je
popraševal
:
„
Kdaj
se
pa
vrne
,
mati
?
Ali
bom
lahko
govoril
ž
njo
še
pred
večerom
?
“
„
Vsak
čas
bo
doma
,
oče
“
,
odgovarjala
mu
je
kmetica
prijazno
.
„
Kar
za
mizo
tam-le
pod
lipo
sedite
in
malo
potrpite
!
Ondi
je
hladno
.
“
Betežnik
je
slušal
in
sedel
.
Postrežljiva
žena
pa
mu
je
brž
prinesla
ne
majhno
skledo
kuhanih
suhih
krhljev
in
hrušek
,
češ
da
bo
lože
čakal
.
„
Pa
malo
pokusite
,
kaj
smo
nasušili
lansko
jesen
“
,
prigovarjala
mu
je
.
„
Sedaj
o
ti
vročini
ima
človek
najrajši
kaj
mrzlega
.
Ne
verjamete
,
kako
naši
kosci
radi
jedo
suho
sadje
.
Kar
jim
skuham
drugega
,
vse
jim
ostane
,
te
jedi
se
pa
nič
ne
branijo
.
No
,
le
zajemite
,
sramovati
se
vam
ni
treba
“
,
govorila
je
zgovorna
gospodinja
kar
nepretrgoma
.
„
Pa
pokarati
vas
moram
,
ker
hodite
k
nam
v
vas
tako
na
redke
čase
.
Vašo
Metko
imamo
vsi
tako
radi
,
vas
pa
ni
nikoli
blizu
.
Kaj
menite
,
da
ji
ni
dolgčas
?
“
Ob
poslednjih
besedah
je
prihitela
po
stezici
velikega
sadnega
vrta
Metka
,
odložila
jerbas
,
v
katerem
je
bila
prinesla
prazno
posodo
domov
,
na
klopico
pred
vezjo
ter
stopila
k
mizi
.
„
Dober
dan
,
oče
,
kaj
bodete
povedali
novega
?
“
Rekši
je
zvedavo
pogledala
očeta
,
kakor
da
bi
mu
najrajša
že
na
očeh
brala
odgovor
.
Betežnik
se
je
zadovoljno
nasmehnil
ter
jel
vesel
pripovedovati
,
kako
mu
je
Stokavec
Blaž
povrnil
pred
smrtjo
dobro
ime
ter
še
Metki
kot
odškodnino
zapustil
svoj
prihranjeni
denar
.
„
Vidiš
,
dekle
“
,
čestitala
je
gospodinja
Metki
,
„
kolikokrat
sem
ti
pravila
,
da
nikar
ne
poslušaj
,
kaj
kvasijo
lažnivi
jeziki
.
I
,
Metka
,
pa
še
bogata
boš
naposled
.
Res
,
res
,
oče
,
varčna
pa
je
,
da
še
ne
pomnim
take
dekle
:
vsaka
je
toliko
zmetala
za
obleko
,
da
na
Šentjanžev
dan
ni
imela
nič
tirjati
od
celotnega
plačila
.
Vaša
me
pa
še
nikoli
ni
prosila
krajcarja
.
Le
pametna
bodi
,
Metka
,
in
mi
verjami
,
še
dobro
ti
bo
na
svetu
.
—
No
,
no
,
le
pomenita
se
kaj
;
Metka
,
pa
še
ti
pri
očetu
jej
,
jaz
moram
pred
peč
.
“
Ko
sta
bila
sama
,
moral
je
Betežnik
hčeri
še
jedenkrat
natančno
razložiti
,
kar
je
vedel
.
In
če
je
bil
mož
že
takrat
srečen
,
ko
so
ga
začeli
Dobovčani
zopet
zvati
poštenega
človeka
,
podvojila
se
mu
je
danes
ta
sreča
,
saj
je
videl
,
kako
vesela
je
njegova
hči
,
katero
so
zaradi
njega
spodili
od
hiše
,
kjer
je
živela
od
mladih
nog
.
Metka
je
bila
očetove
novice
—
dejal
bi
—
pijana
.
In
res
,
kaj
dober
otrok
teže
čuje
,
kakor
:
Tvoj
oče
,
tvoja
mati
,
ni
pošten
,
ni
poštena
?
