šivu,
o
,
in
druge
stvari
,
tako
vesele
in
skrivnostne
!
Peter
pa
ne
bo
več
tako
zamišljen
,
tako
samotarski
.
Vina
kupi
in
pogače
ter
jo
položi
prednjo
,
pa
se
bosta
gostila
in
ljubila
.
Za
njo
se
nenadoma
oglasi
hripav
smeh
.
Maretka
se
je
stresla
in
ozrla
.
Z
razmršenimi
lasmi
,
z
ruto
v
roki
in
z
zabuhlimi
očmi
je
stala
za
njo
Korta
.
Vračala
se
je
iz
gozda
,
od
Črnega
bajerja
.
Kdorkoli
bi
bil
Maretki
ljubši
,
kakor
ta
ženska
.
Kadar
je
šla
Maretka
k
izpovedi
,
vselej
je
ponavljala
,
da
je
ne
sovraži
,
da
je
pripravljena
ji
storiti
celo
dobro
delo
.
Toda
,
kadar
se
je
sešla
z
njo
,
jo
je
stisnilo
v
srcu
in
mržnja
jo
je
čisto
prevzela
.
„
Hi-hi-hi
!
Maretka
!
Katekizem
v
naročju
,
srce
pa
pri
fantu
!
Hi-hi-hi
!
“
„
To
ni
katekizem
,
to
je
lepa
povest
!
“
„
Zaljubljeno
branje
,
kaj
ne
?
Ljudje
pa
mislijo
,
da
sedi
svetnica
pred
hišo
.
Hi-hi-hi
!
“
„
Potepuhinja
,
pusti
me
!
“
Maretka
je
vstala
in
zaklopnila
knjigo
ter
se
obrnila
proti
vratom
.
„
Potepuhinja
gor
,
potepuhinja
dol
,
pa
takega
fanta
še
nisem
nikoli
imela
,
kakor
ti
,
tistega
Petra
,
ki
bi
rad
celi
svet
zadavil
.
Hi-hi-hi
!
Tralala-lom-la-lom
.
“
Vihteč
ruto
je
zdrsnila
po
stezici
in
pela
pesem
iz
beznice
.
Otroci
so
hiteli
izza
vogalov
in
kričali
za
Korto
.
Maretka
je
izginila
v
hišico
.
Korta
se
je
napotila
po
stezi
proti
tovarni
.
Potoma
je
mrmrala
o
kronci
,
izgovarjala
na
glas
besede
,
kako
ogovori
Semena
.
„
Ej
,
bo
jezen
,
vrag
!
Udari
me
!
Naj
me
!
Kronca
bo
pa
le
padla
!
—
—
—
Ampak
tistole
črevce
zeleno
tam
na
hribu
!
Potepuhinja
!
Seveda
sem
,
zakaj
mi
to
pravi
!
—
Bolje
vem
,
kot
ona
.
Jaz
slabejša
ne
morem
biti
—
nak
—
ona
je
pa
še
lahko
.
Ti
gosenca
ti
krompirjeva
!
V
tron
naj
te
denejo
,
sv.
Marjeto
pa
vun
!
Petra
pa
za
lintverna
poleg
tebe
,
koza
neslana
!
“
Korta
je
prišla
do
kapelice
.
Nekaj
ljudi
je
šlo
na
izprehod
.
Korta
je
sedla
na
kamenito
stopnico
in
si
zakrila
lice
,
kot
bi
trudna
počivala
.
Skozi
prste
je
škilila
za
ljudmi
,
dokler
niso
odšli
za
ovinkom
.
Nato
je
vstala
in
se
pogledala
v
šipo
,
s
katero
je
bilo
zadelano
znamenje
.
Popravila
si
je
lase
,
z
umazano
ruto
si
je
utrla
ustnice
,
krog
katerih
so
se
držale
prisušene
sline
.
Nato
je
pokrila
ruto
in
si
popravila
obleko
.
Še
enkrat
je
pogledala
v
steklo
in
tedaj
je
srečala
pogled
Žalostne
Matere
božje
.
Zdrsnila
je
na
kolena
.
„
Marija
Žalostna
,
pomagaj
!
“
Glava
ji
je
klonila
na
železno
omrežje
.
Ko
se
je
čelo
dotaknilo
mrzle
ograje
,
jo
je
spreletelo
po
vsem
životu
in
v
glavi
je
za
čutila
,
kakor
bi
se
za
hip
trgala
strašna
gosta
megla
.
Naglo
se
je
dvignila
in
šla
s
povešeno
glavo
dalje
.
„
Vem
,
o
vem
,
vse
vem
,
priznam
!
Ne
morem
—
zares
ne
morem
drugače
—
Pa
nisem
sama
vzrok
!
Lažniki
so
vzrok
,
lažniki
vsi
po
vrsti
dvajset
—
petdeset
—
še
več
.
Ti
so
me
vrgli
na
cesto
...
Saj
bomo
vsi
na
sodbi
—
“
V
Korti
je
vstajala
njena
lepa
in
čista
mladost
.
Z
grozo
in
žalostjo
se
je
je
spominjala
.
Vesela
bi
je
bila
—
pa
se
je
skoro
zjokala
—
ker
je
bila
tako
strašno
pomandrana
in
pohojena
.
Tako
bridko
ji
je
bilo
,
da
bi
se
sesedla
in
jokala
ob
potu
ter
kričala
na
glas
za
pomoč
kakor
gobavec
za
Kristusom
.
Ali
to
je
bil
le
trenutek
,
ko
se
je
pretrgal
črni
oblak
nad
njo
in
je
pogledalo
solnce
skozi
luknjo
.
Vse
se
je
zopet
naglo
strnilo
in
bila
je
tema
.
Korta
je
vzravnala
glavo
.
„
Še
na
starost
je
človek
otročji
!
“
Potegnila
je
z
roko
po
čelu
...
Prišla
je
že
prav
blizu
tovarne
.
Izza
vogla
se
je
pojavila
vitka
postava
.
„
On
je
,
“
ji
je
šinilo
v
glavo
.
„
Ne
,
ni
,
to
ni
Seme
.
Zdravnik
je
.
Tega
človeka
ne
maram
.
Zdi
se
mi
,
da
je
poštena
duša
.
To
mene
jezi
.
Bržkone
je
pa
le
hinavec
.
Sicer
smo
to
vsi
,
pravzaprav
—
so
vsi
.
Jaz
nisem
več
—
—
—
Vidiš
ga
,
semkaj
se
je
obrnil
.
Čak
me
,
hinavec
!
Sedaj
bom
še
jaz
hinavka
.
Morda
je
tako
neumen
...
“
Korta
potegne
ruto
daleč
na
obraz
,
bolehavo
se
prihuli
in
stopa
z
drsajočimi
nogami
ter
rahlo
pokašljuje
.
Zdravnik
je
kadil
in
malomarno
stopal
po
poti
zatopljen
v
misli
.
Korta
se
mu
ogne
in
ga
počaka
.
Ko
je
stopil
že
skoro
korak
mimo
nje
,
ogovori
ga
z
jokavim
glasom
:
„
Gospod
,
naj
mi
kaj
pomagajo
!
Tri
otroke
imam
.
Tako
so
lačni
...
“
Korta
je
zakašljala
,
se
še
bolj
prihulila
ter
skrivala
obraz
.
Bala
se
je
vendar
,
da
je
zdravnik
ne
bi
spoznal
,
dasi
ni
imel
z
njo
še
nikoli
posla
.
Zdravnik
se
obrne
,
seže
v
žep
in
išče
drobiža
.
Ker
ni
imel
manjšega
denarja
,
da
ji
hitro
krono
in
odide
dalje
.
„
Bog
naj
povrne
in
ljuba
Nazarenska
mati
.
Tri
roženkrance
bomo
izmolili
za
njih
—
tri
—
še
nocoj
!
“
Pokašljevaje
in
težkih
korakov
se
je
vlekla
dalje
;
ko
je
čutila
,
da
je
razdalja
dosti
velika
,
je
stopila
za
gosto
mlado
jelko
in
se
na
glas
zakrohotala
.
„
Oj
,
kako
si
ti
dober
,
oslè
!
Škoda
za
vsak
krajcar
,
ki
se
je
potrošil
zate
,
da
si
hodil
tako
dolgo
v
šolo
!
Sedaj
pa
dalje
!
Sreča
me
išče
danes
!
“
Korta
je
zavila
krog
tovarne
.
Vse
je
bilo
mirno
in
tiho
.
Le
nad
prostorom
,
kjer
so
stale
Martinove
peči
,
je
v
čistem
,
solnčnem
zraku
mrgolel
prozoren
dim.
Uradnika
ni
bilo
nobenega
doma
.
Vse
je
izletelo
v
probujajočo
se
naravo
.
Direktorjevi
so
se
odpeljali
.
Zdravnik
je
stal
tedaj
pri
oknu
.
Skrival
se
je
za
gardino
.
Pavla
je
sedala
na
voz
,
in
njene
široko
odprte
oči
so
potrkale
na
zdravnikovo
okno
,
da
se
je
vzbudilo
v
Vinkotovem
srcu
tako
omamno
cinglanje
,
da
se
je
komaj
vzdržal
za
gardino
.
Ko
je
dvignila
glavo
,
je
zablestela
krasota
njenega
vrata
in
vrat
se
je
zlil
s
prelestnimi
bočki
njenih
klasičnih
lic
v
eno
črto
.
Umetniki
trdijo
,
da
je
to
najlepši
vrat
.
Zdravnika
je
prevzelo
.
Zazdelo
se
mu
je
,
da
je
njegovo
srce
sedlo
k
Pavli
na
voz
in
da
je
ostala
pri
njem
samo
suha
in
pusta
glava
.
Vsa
čuvstva
so
zbežala
za
njo
.
Postalo
mu
je
naenkrat
sila
dolgočasno
.
Mir
krog
njega
in
v
tovarni
ga
je
jezil
.
Vzel
je
palico
in
odšel
brez
namena
.
Želel
je
samo
to
,
da
bi
srečal
ekvipažo
,
ki
bi
se
peljala
prav
tesno
mimo
njega
,
in
bi
pozdravil
Pavlo
tako
odblizu
,
da
bi
se
skoro
dotaknil
njene
roke
,
ko
bi
povesil
klobuk
.
—
Korta
je
stala
pred
vratmi
.
Po
prstih
je
prestopila
prag
in
pogledala
v
sobo
ob
levi
.
Vrata
so
bila
odprta
.
Na
mizi
je
stala
prazna
steklenica
,
Klešman
je
ležal
na
postelji
vznak
in
hrupno
smrčal
.
„
Nikogar
ni
doma
.
—
Vsi
so
šli
—
Sicer
bi
Klešman
ne
spal
tako
brezskrbno
.
—
“
Hotela
se
je
po
prstih
vrniti
.
Vendar
je
poizkusila
.
Saj
je
bila
blizu
Semenovega
stanovanja
.
Ključ
je
tičal
v
vratih
.
„
Doma
je
!
“
Potrka
.
Nič
glasu
.
Potrka
drugič
.
Seme
nekaj
zagodrnja
,
Korta
pa
ne
čaka
več
.
Previdno
pritisne
kljuko
in
stopi
v
sobo
.
Nadzornik
je
ležal
na
otomanu
,
obrnjen
v
zid
.
Ko
čuti
,
da
je
nekdo
vstopil
,
zasuče
se
naglo
in
v
istem
trenotku
plane
divje
kvišku
in
se
s
kletvijo
zadrvi
proti
Korti
.
Ta
je
hitro
zaprla
vrata
in
se
umaknila
v
kot
ter
položila
prst
na
ustnice
.
„
Tiho
,
ljudje
slišijo
!
Škandal
bo
!
“
„
Vrag
naj
pogoltne
ljudi
,
tebe
in
vse
škandale
!
Poberi
se
,
coprnica
,
vlačuga
!
“
Seme
je
stopil
proti
njej
in
jo
sunil
iz
kota
.
Z
zobmi
je
škripal
in
jecal
nerazumljive
besede
.
Korta
se
je
sesedla
ob
steni
in
popolnoma
mirno
čakala
.
Bila
si
je
v
svesti
zmage
,
kakor
izkušen
vojskovodja
,
ki
se
malo
briga
za
spopadke
prvih
straž
.
„
Ne
greš
?
Glavo
ti
razbijem
!
“
„
Na
,
udari
!
Bo
vsaj
konec
mojega
gorja
!
Egonček
,
ali
ne
veš
,
da
ljubezen
vse
prenese
?
Ti
si
me
ljubil
,
kakor
se
ljubi
kozarec
vina
.
Izpije
se
,
in
ljubezni
je
konec
.
Jaz
pa
drugače
!
Ljubila
sem
te
in
te
še
ljubim
in
te
bom
do
konca
.
In
ne
bilo
bi
me
danes
sem
,
ko
bi
te
sovražila
.
Ali
ljubezen
zahteva
,
da
te
rešim
smrti
!
“
„
Kaj
,
kaj
—
kaj
,
smrti
,
kakšne
smrti
?
“
Seme
se
je
naenkrat
ponižal
in
postal
slaboten
kakor
fantiček
.
„
Vstani
in
govori
!
“
Korta
je
pa
še
obsedela
prihuljena
na
tleh
.
„
V
gozdu
sem
bila
pri
Črnem
bajerju
...
“
„
Kdaj
?
“
Seme
se
je
spomnil
dvoboja
in
se
prestrašil
.
„
Danes
,
sedajle
,
preden
sem
prišla
do
Vas
,
gospod
nadzornik
.
Med
ljudi
ne
morem
;
poglejte
,
to
je
najboljša
obleka
.
“
„
Kaj
kvasiš
toliko
!
Povej
hitro
,
kar
veš
!
“
„
Pri
bajerju
sem
bila
v
grmu
skrita
in
sladke
koreninice
sem
jedla
.
Pa
je
prišlo
vse
črno
delavcev
in
so
se
pogovarjali
—
“
„
Kaj
so
se
pogovarjali
?
“
„
Vsega
ne
vem
.
Bila
sem
predaleč
.
Slišala
sem
pa
Vaše
ime
in
videla
,
kako
dvigajo
pesti
!
“
„
Kdo
so
bili
?
Povej
imena
!
“
Seme
je
vzel
list
papirja
in
svinčnik
.
„
Tega
ne
morem
povedati
,
ker
sem
bila
predaleč
in
se
ni
videlo
toliko
,
da
bi
jih
spoznala
.
“
„
Slišala
si
glasove
!
Saj
jih
poznaš
po
glasu
.
Morda
je
bil
Peter
Rožman
...
“
Korti
se
je
rodila
maščevalna
misel
.
V
trenotku
se
je
domislila
Maretke
in
zveselila
se
je
njenih
solz
.
Vstala
je
ob
zidu
.
Njene
oči
so
zadobile
zloben
blesk
.
„
Rožman
je
bil
!
Prisegla
bi
zanj
.
Natančno
sem
ga
poznala
po
glasu
!
“
„
Torej
vsaj
eden
!
No
,
druge
že
dobim
,
da
jim
posvetim
.
Sedaj
pojdi
!
Tu
imaš
za
trud
.
Vohuni
še
dalje
.
Tovarno
je
treba
pomesti
,
sicer
te
kanalje
vzdignejo
glave
.
“
Korta
je
stisnila
goldinar
in
se
potuhnjeno
splazila
čez
dvorišče
in
odšla
skozi
vrata
.
Ubrala
je
pot
proti
žganjarni
...
Seme
je
hodil
dolgo
silno
razburjen
po
sobi
.
Sramote
,
ki
jo
je
doživel
v
dvoboju
,
še
ni
prebolel
.
Ostalo
je
sicer
vse
tajno
.
Ali
vedel
je
dobro
,
da
je
zdravniku
znan
izid
dvoboja
.
Ta
človek
ga
je
nabil
po
adjunktu
kakor
paglavca
.
In
sedaj
hodita
skupaj
po
tovarni
,
shajata
se
v
pisarni
,
celo
pozdravljata
drug
drugega
.
In
vendar
se
mu
zdi
,
da
iz
vsakega
pozdrava
zdravnikovega
zveni
zasmeh
in
poroga
.
Ne
!
Tega
ne
preboli
.
—
Izgrizem
ga
odtod
in
mu
zagrenim
vsako
uro
!
Sedaj
pa
še
delavci
,
te
živali
,
ta
goveda
,
psi
—
ti
dvigajo
pesti
proti
meni
.
Korobač
!
Tako
kleto
vas
ponižam
,
da
se
boste
zvijali
kakor
gliste
.
Rožman
je
priglašen
na
jutri
za
delo
.
Tebi
je
odzvonilo
...
Rezko
je
zapel
električni
zvonček
v
ponedeljek
zjutraj
nad
glavo
mojstra
valjavcev
.
Za
trenutek
so
se
ozrli
delavci
kvišku
proti
zvončku
.
Toda
samo
za
trenotek
.
Goreče
železne
kače
so
se
zvijale
iz
valja
na
valj
;
stroji
so
brezčutni
,
nič
ne
slišijo
,
in
roke
niso
smele
zakasniti
najmanjšega
hipca
.
Mojster
je
vrgel
orodje
na
tla
in
hitro
odšel
iz
tovarne
v
uradniški
oddelek
.
„
Ponižno
prosim
,
gospod
nadzornik
,
kaj
želite
?
“
Mojster
je
obstal
za
vratmi
in
se
globoko
priklonil
nadzorniku
.
Drugih
uradnikov
še
ni
bilo
v
pisarni
.
„
Ali
je
prišel
Peter
Rožman
pri
Martinovi
peči
danes
na
delo
?
“
„
Pokorno
naznanjam
,
da
je
na
delu
!
“
„
Naj
pride
takoj
sem
!
“
„
Prosim
gospod
nadzornik
,
takoj
!
“
S
hlapčevskim
poklonom
je
izginil
mojster
skozi
vrata
.
Nadzornik
je
vstal
,
šel
po
sobi
,
pogledal
v
sosednje
pisarne
,
če
ni
že
kdo
pri
delu
.
Zgodaj
je
še
bilo
in
uradna
ura
se
še
ni
pričela
.
Sobe
so
bile
prazne
.
Seme
je
vrata
zaprl
in
se
vrnil
.
„
Sedaj
si
privoščim
tega
kozla
!
Na
kolena
mora
—
vse
mora
povedati
...
Ne
!
Čemu
?
Saj
dosti
vem
.
Zapodim
ga
!
In
direktor
?
Disciplina
—
ta
mora
biti
.
O
tej
mu
nasujem
ušesa
,
in
vse
mi
odobri
.
“
Pri
vratih
se
je
pojavil
Peter
.
Pozdravil
je
nadzornika
dostojno
,
toda
v
tem
poklonu
je
bila
neka
samozavest
,
nič
suženjskega
.
„
Prosim
,
kaj
želite
?
“
Seme
je
prekrižal
roke
na
prsih
in
se
široko
razkoračil
pred
Petrom
.
Divje
in
zaničljivo
je
gledal
vanj
,
kakor
zver
napol
mrtev
plen
.
Nekaj
časa
je
molčal
.
Mislil
je
,
da
že
ta
nastop
Petra
uniči
,
da
se
prične
tresti
in
jecljaje
prositi
odpuščanja
,
če
ga
je
morda
razžalil
.
Toda
Seme
se
je
kruto
varal
.
Peter
je
stal
za
vratmi
vzravnan
kakor
sveča
.
Njegovo
oko
je
vzdržalo
nadzornikov
pogled
in
ga
odločno
prašalo
,
če
želi
,
da
se
pomerita
.
Seme
je
bil
ljut
,
žolč
mu
je
bruhal
v
telesu
.
„
Ali
se
tako
stoji
pred
menoj
,
pred
nadzornikom
?
Pes
!
“
„
Nisem
pes
!
Človek
sem
,
morda
toliko
vreden
kakor
Vi
!
“
„
Človek
?
Bestija
si
,
še
pes
nisi
!
Tolovaj
!
“
„
Gospod
nadzornik
,
jaz
sem
opravil
.
“
Peter
se
je
priklonil
z
gnevom
in
s
tako
gesto
,
kakor
bi
pljunil
pred
Semena
.
Hotel
je
iti
.
„
Stoj
!
“
Seme
je
zaloputnil
vrata
.
„
Kje
si
bil
včeraj
?
“
„
Mislim
,
da
zato
nisem
nikomur
odgovoren
!
“
Seme
je
skočil
k
zidu
in
snel
s
kljuke
bič
,
katerega
je
rabil
drug
uradnik
za
psa
.
Zamahnil
je
nad
Petrom
.
Peter
je
odstopil
,
iz
njegovih
oči
sta
šinili
dve
iskri
,
roka
se
je
mehanično
nagnila
proti
stolu
,
pesti
so
se
mu
zaprle
,
izpod
zavihanih
rokavov
so
pogledale
strašne
mišice
.
Nadzornik
ni
udaril
.
Spoznal
je
kritični
položaj
,
zbal
se
je
teh
jeklenih
pesti
in
napetih
mišic
.
„
Nikomur
nisi
odgovoren
?
Meni
,
veš
,
meni
si
odgovoren
,
ker
si
hujskal
pri
Črnem
bajerju
delavce
,
naj
me
ubijejo
!
“
Skozi
Petrove
živce
je
šinil
skeleč
blisk
:
Izdani
!
Ali
ostal
je
miren
.
Niti
atom
krvi
mu
ni
pljusknil
v
lice
.
„
To
je
laž
,
gospod
nadzornik
!
“
„
La-až
?
Povej
,
ali
si
bil
pri
bajerju
?
“
„
Bil
!
“
„
Kaj
ste
delali
?
“
„
Pogovarjali
smo
se
!
“
„
O
čem
ste
govorili
?
“
„
O
tem
,
česar
me
dolžite
,
se
nismo
!
“
„
Kaj
potem
?
“
„
Ne
povem
!
“
„
Kdo
je
bil
?
“
„
Ne
povem
!
“
Peter
je
odgovarjal
če
dalje
trje
in
odločneje
.
Izpoznal
je
,
da
se
je
pričela
igra
—
vabank
.
„
Zato
ti
povem
jaz
:
Takoj
imaš
zapustiti
tovarno
!
Poberi
se
!
“
„
Grem
,
toda
pomnite
,
da
se
vsaka
krivica
maščuje
!
“
Peter
je
odšel
brez
pozdrava
.
Po
tovarni
je
šumelo
mrmranje
.
Peter
se
je
poslavljal
in
dvanajsterim
naročil
molk
in
negacijo
.
Vsi
so
zrli
za
Petrom
,
vsa
srca
so
šla
za
njim
.
Ko
bi
bil
Peter
zakričal
:
Udarimo
!
—
dvignilo
bi
se
na
stotine
rok
,
zahreščali
bi
stroji
,
zagromela
kladiva
in
tekom
ure
bi
bila
tovarna
razrušena
.
Peter
je
čul
to
mrmranje
,
čutil
je
utripanje
src
in
odhajal
je
,
izgnanec
,
a
vendar
v
svesti
,
da
se
poslavlja
kot
zmagovavec
.
Novica
je
šla
tudi
med
ženske
.
Vse
so
bile
osuple
in
vse
hkrati
so
se
ozrle
na
Maretko
.
Njej
je
padlo
delo
v
naročje
,
usta
so
se
ji
odprla
—
ali
glasu
ni
bilo
skoznje
.
Zajokalo
je
srce
s
tistim
strašnim
jokom
,
ki
navda
človeka
z
bolestjo
,
kakor
bi
vsak
živec
posebej
trgal
z
železnim
kavljem
.
Korta
edina
ni
pogledala
Maretke
.
Zbudila
se
ji
je
vest
.
Zgubila
se
je
na
stolčku
in
delala
dalje
.
Nekoliko
pred
poldnem
se
je
vrnil
Peter
v
tovarno
.
Prišel
je
pražnje
oblečen
in
potrkal
na
vrata
ravnateljeva
.
„
Prosim
,
če
smem
govoriti
.
Moje
ime
je
Peter
Rožman
,
delavec
pri
Martinovi
peči
!
“
„
Da
,
tisti
,
ki
mu
je
nogo
ožgalo
.
Ali
je
že
zdrava
?
“
„
Danes
sem
prišel
na
delo
,
pa
me
je
gospod
nadzornik
zapodil
—
in
sicer
brez
vzroka
.
“
„
Brez
vzroka
?
He-he
,
tako
ne
bo
!
Vzroka
je
bilo
gotovo
dosti
.
Gospod
nadzornik
ve
,
kaj
dela
!
“
„
Oprostite
,
jaz
pravim
,
da
ne
ve
,
kaj
dela
.
Meni
se
je
podtaknil
izmišljen
vzrok
!
“
„
Pojdite
vun
in
počakajte
,
da
Vas
pokličem
!
“
Peter
je
odšel
na
hodnik
,
ravnatelj
je
pozval
Semena
.
„
Kaj
je
s
Petrom
Rožmanom
?
Zakaj
ste
ga
odpustili
?
“
„
Zvedel
sem
,
da
hujska
delavce
in
da
jih
nagovarja
,
naj
me
ubijejo
!
“
„
Tako
?
Ne
verjamem
.
Imate
dokazov
?
“
„
Korta
mi
je
povedala
,
da
so
imeli
shod
pri
Črnem
bajerju
.
Čula
je
moje
ime
in
videla
je
dvigati
pesti
!
“
„
Druzega
nič
?
“
„
Ne
,
gospod
ravnatelj
!
“
„
Slab
dokaz
.
Korta
je
pijanka
,
vlačuga
.
Vi
ste
se
prenaglili
.
“
„
Oprostite
,
gospod
ravnatelj
,
upam
,
da
se
nisem
.
Ta
Rožman
že
dolgo
ruje
;
vede
se
silno
arogantno
.
Vsa
disciplina
bo
skvarjena
.
Kako
mi
je
odgovarjal
!
To
je
bilo
grozno
!
Drugače
nisem
smel
ravnati
,
sicer
je
najbolje
,
da
grem
,
ker
bi
se
me
nihče
ne
bal
.
“
Direktor
je
kadil
portoriko
in
hodil
s
trdimi
koraki
po
parketu
.
„
Odstopite
!
“
Nadzornik
je
odšel
servilno
in
ponižno
.
„
Ta
človek
je
zaletel
prve
vrste
!
—
Ali
železna
roka
—
In
disciplino
,
seveda
,
disciplino
razume
.
—
Rožman
mora
biti
odpuščen
,
sicer
se
Semenu
izpodkoplje
ugled
.
Je
že
vrag
!
Ravnatelj
naj
pokriva
grehe
uslužbencev
.
—
Torej
zborovali
so
!
Zaradi
večurnega
dela
!
To
je
tudi
nadzornikovo
delo
.
Prepovem
mu
,
da
poslej
ne
ukrene
ničesar
brez
mene
.
Navsezadnje
je
on
ravnatelj
,
ne
jaz
—
“
„
Peter
Rožman
!
“
Ravnatelj
je
poklical
skozi
vrata
,
in
Peter
je
vstopil
.
„
Vi
ste
torej
hujskač
?
Ali
ne
veste
,
da
vas
damo
lahko
zapreti
?
“
„
Vem
,
da
me
ne
morete
dati
.
Če
si
kdo
izmisli
grdo
laž
,
ni
še
to
povod
za
zapor
!
“
„
Z
menoj
se
ne
boste
pričkali
!
Od
dela
ste
odpuščeni
,
toda
štirinajst
dni
še
dobivate
polovico
plače
.
Pojdite
!
“
„
Hvala
lepa
za
plačo
.
Kruha
si
bodo
prislužile
te
roke
drugod
.
Ko
pa
obnemorejo
,
trkala
bodo
na
boljša
vrata
,
kot
so
vaša
!
“
Peter
je
odšel
.
Po
hodniku
so
doneli
trdi
koraki
.
„
Petelin
ti
zanikarni
!
Kako
se
repenči
!
Prav
je
naredil
,
da
te
je
pognal
!
“
Direktor
je
obstal
čemeren
in
zamišljen
pri
oknu
.
Nad
tovarno
se
je
oglasil
rog
.
Umazane
postave
so
vrele
na
cesto
.
Ravnatelj
je
gledal
te
čete
,
ki
so
brez
glasu
hitele
vsaka
proti
svojemu
domu
.
Bilo
je
v
tem
molku
,
na
teh
počrnelih
obrazih
,
v
namršenih
obrvih
nekaj
strašnega
.
Nehote
se
je
ravnatelju
vrinila
misel
,
jeli
ni
ta
hrupna
sila
tako
grozna
,
da
lahko
zamaje
celi
svet
v
tečajih
?
Ali
ni
izključen
dan
,
ko
bi
nezadovoljneži
stresli
s
tilnikom
in
vrgli
proč
jarem
ter
vzravnali
glave
in
stisnili
pesti
?
Ravnatelju
je
bilo
neugodno
.
Zapustil
je
pisarno
in
šel
v
park
,
da
ne
bi
dalje
gledal
te
neme
sile
,
ki
se
je
valila
po
cesti
kakor
hudourni
oblak
izza
gore
.
Peter
je
za
tovarno
počakal
Maretke
in
se
ji
pridružil
.
„
Ali
si
že
slišala
?
“
Maretka
je
zaihtela
.
„
Ne
jokaj
,
lepo
te
prosim
!
“
„
Saj
ne
morem
drugače
!
“
Maretka
se
je
naslonila
potoma
ob
Petra
.
„
Povej
,
zakaj
te
je
zapodil
?
“
„
Maretka
,
vse
ti
razodenem
.
Pripravi
se
na
trpljenje
!
Še
bolje
pa
je
—
da
me
pozabiš
!
“
„
Ne
,
ne
,
nikoli
te
ne
pozabim
.
Zakaj
mi
to
praviš
?
“
„
Pravim
,
da
bi
bilo
najbolje
.
Mene
so
zapodili
.
Bogve
,
kdaj
dobim
delo
.
Ali
odtod
ne
grem
;
Maretka
,
povem
ti
,
da
sem
kolovodja
delavcev
,
ki
se
prav
kmalu
upró
in
zahtevajo
pravic
.
Tega
ne
vedó
v
tovarni
.
Tudi
ti
ne
veš
.
Ali
danes
ti
povem
,
ker
se
poslavljam
.
Bogve
,
kaj
se
še
vse
zgodi
.
Bodi
pa
prepričana
,
da
nimam
namena
moriti
—
dasi
ta
človek
,
ta
črna
zver
ne
zasluži
drugega
.
Namena
niman
;
ali
zgodi
se
vse
lahko
.
Zato
te
pustim
sedaj
;
morda
se
še
vse
izpremeni
,
tedaj
se
lahko
vrnem
—
—
—
“
Peter
je
pogledal
Maretki
v
objokane
oči
.
Iskal
je
v
njih
odgovora
.
In
bral
ga
je
,
slišal
je
plač
srca
,
ki
je
klicalo
:
„
Pridi
,
vrni
se
!
“
„
Morda
tudi
padem
,
morda
bom
zaprt
za
to
,
ker
se
hočem
boriti
za
pravico
in
braniti
človeško
kri
—
“
„
Peter
,
nikar
tega
ne
govori
!
Kako
silno
mi
je
hudo
!
“
„
Saj
ti
nisem
govoril
še
nikoli
.
Danes
sem
ti
moral
vsaj
nekaj
povedati
.
Toda
za
sedaj
molči
!
Ko
pride
čas
,
te
morda
poprosim
,
da
izpregovoriš
—
?
Ali
boš
?
“
„
Samo
ukaži
,
Peter
!
Poslej
mi
je
vseeno
.
Če
ti
trpiš
,
naj
še
jaz
!
Peter
,
jaz
sem
močna
!
“
Maretka
se
je
nekako
postavila
ob
Petru
.
Skozi
solze
v
očeh
ji
je
žarel
pogum
.
„
Daj
mi
roko
!
Maretka
,
velja
!
Ko
pride
čas
,
te
poiščem
in
poučim
!
Z
Bogom
!
“
Maretka
je
naslonila
glavo
na
njegove
prsi
,
stisnila
mu
roko
,
potem
pa
naglo
odstopila
in
rekla
krepko
:
„
Z
Bogom
!
“
Njuni
stezi
sta
se
ločili
...
Pred
materjo
je
Maretka
prikrivala
žalost
.
Vedela
je
,
da
mati
čuti
z
edinko
in
da
bi
njo
takisto
bolelo
srce
,
če
bi
ji
razodela
.
Nikdar
še
ni
resno
govorila
o
zakonu
s
Petrom
.
Vendar
je
vedela
,
da
je
to
srčno
nagnjenje
tudi
materi
očita
skrivnost
.
Zaradi
tega
se
je
delala
Maretka
veselo
,
kakor
sicer
.
Povedala
ji
je
nekaj
novic
,
ki
jih
je
vedela
...
Vsakdanjosti
,
blebetanje
,
ki
ga
rade
poslušajo
stare
ženice
.
Ko
je
šla
popoldne
v
tovarno
,
se
ji
je
zazdelo
naenkrat
,
da
to
ni
mogoče
,
da
bi
bil
Peter
brez
kruha
.
Kakor
sanje
ji
je
bil
dopoldanji
dogodek
.
In
če
je
resnica
,
mora
se
izpremeniti
.
Peter
je
nagel
,
dober
sicer
,
a
človek
tako
trde
glave
,
da
ne
odneha
,
česar
se
loti
.
Maretka
ga
je
dobro
poznala
.
Mislila
je
na
vse
načine
,
kaj
bi
ukrenila
,
da
spravi
Petra
nazaj
v
delo
.
Pripravljena
bi
bila
iti
do
nadzornika
,
pred
njim
bi
pala
na
kolena
in
ga
prosila
in
rotila
,
naj
ne
veruje
—
Peter
je
nedolžen
.
Toda
tudi
mrvica
upanja
ji
odtod
ni
sijala
.
Naenkrat
se
domisli
zdravnika
.
Ta
je
tako
dober
.
Kaj
,
ko
bi
šla
do
njega
,
povedala
mu
vso
stvar
in
ga
prosila
,
naj
govori
pri
direktorju
za
Petra
.
Sicer
je
ugajalo
njenemu
ženskemu
ponosu
,
da
je
njen
ljubec
v
časti
pri
vseh
delavcih
,
da
jih
vodi
in
se
bori
za
pravice
.
Ali
vstajala
je
ljubezen
,
tista
tiha
in
sebična
ljubezen
,
ki
ji
je
šepetala
strah
v
srce
.
Kaj
koristi
ugled
,
delo
za
druge
,
ko
se
pa
vendar
utegne
pogubiti
,
in
zanjo
bi
bil
potem
zavedno
izgubljen
.
In
ta
ljubezen
ji
je
čedalje
bolj
narekovala
in
jo
silila
,
naj
ga
poizkusi
oteti
in
privesti
nazaj
na
delo
.
—
V
tovarni
celo
popoldne
ni
nič
govorila
.
Tovarišice
je
niso
dražile
.
Velika
večina
jo
je
pomilovala
;
nekatere
so
ji
morda
privoščile
,
toda
pokazala
tega
ni
nobena
.
Ob
sedmih
je
sklep
dozorel
.
Opogumila
se
je
in
šla
iz
tovarne
naravnost
k
zdravniku
.
Težka
je
bila
ta
pot
.
Zase
bi
je
ne
bila
prehodila
nikoli
.
Pri
vratih
na
dvorišče
ji
je
silno
plalo
drobno
srce
.
Najbolj
se
je
bala
Klešmana
,
njegovih
zelenih
oči
in
kačjega
jezika
.
Smuknila
je
skozi
vrata
—
Klešmana
ni
bilo
v
obližju
.
Hitro
je
bila
pred
Slugovimi
durmi
.
Pred
zdravnikom
se
je
drhteč
razjokala
in
ga
za
božjo
voljo
prosila
pomoči
.
Povedala
mu
je
vse
,
kar
je
vedela
o
Petru
,
kar
je
sumila
o
njem
,
povedala
mu
,
da
se
vzameta
in
da
bi
potem
ona
vplivala
nanj
,
da
se
ne
prenagli
.
Dr.
Slugi
se
je
Maretka
smilila
.
Izpoznal
je
hitro
,
da
to
dejanje
nadzornikovo
le
pospeši
skoro
neizogibni
izbruh
med
delavci
.
Zato
jo
je
potolažil
in
obljubil
,
da
stori
,
kar
bo
mogoče
,
da
se
vrne
Peter
zopet
na
delo
.
Maretka
je
odhitela
po
stopnicah
,
kakor
človek
,
ki
je
ječal
pod
neizogibnim
sklepom
upnikov
,
da
ga
prodajo
,
pa
naenkrat
zadene
terno
.
Za
Klešmana
se
še
zmenila
ni
,
dasiravno
je
stal
pri
vratih
in
jo
zbadljivo
ogovoril
.
Šla
je
proti
domu
.
Najrajše
bi
stekla
k
Petru
in
ovila
roke
krog
njegovega
vratu
ter
mu
povedala
:
„
Peter
,
ne
pojdeš
,
ti
se
vrneš
na
delo
in
boš
moj
!
“
Zdravnik
je
po
Maretkinem
odhodu
premišljal
dano
obljubo
.
„
Pravzaprav
je
ta
stvar
sitna
!
Disciplina
mi
ni
čisto
nič
mar.
In
to
mi
lahko
pove
v
obraz
ravnatelj
,
nadzornik
ali
kdorkoli
.
In
tako
se
jaz
samo
blamiram
.
Če
povem
o
Petru
,
kar
sem
slišal
na
lastna
ušesa
,
ne
bi
bilo
zanj
ugodno
.
In
vendar
sem
s
celo
dušo
sovražnik
zistema
,
ki
vlada
v
tovarni
.
Moram
se
principielno
boriti
zoper
.
In
hočem
se
!
Nekaj
ugleda
imam
po
okolici
—
živelo
se
bo
,
naj
tudi
grem
odtod
.
Nič
,
nobenega
konflikta
se
ne
bojim
.
Na
vsa
usta
jim
povem
—
—
—
“
Zunaj
je
bil
lep
mesečen
večer
.
Jug
je
prinašal
gorke
sape
,
v
vrhovih
dreves
je
šumelo
kakor
probujeno
življenje
.
Zdravnik
je
slonel
pri
oknu
.
Na
ravnateljevem
vrtu
so
šumele
stopinje
po
pesku
.
Kmalu
sta
se
zablesteli
v
mesečini
dve
vitki
ženski
postavi
.
Pavla
in
Alma
.
Zdravnik
je
dobro
razločeval
konture
Pavle
,
ki
je
hodila
s
tihimi
koraki
,
kakor
bi
stopala
po
jezerski
gladini
.
Zdravniku
se
je
zahotelo
:
ko
bi
sedaj
on
šetal
z
njo
!
Ali
vrinil
se
je
vmes
zločesti
Pan
—
konflikt
mu
je
bilo
ime
—
razpor
,
ki
ga
bržkone
čaka
jutri
pri
ravnatelju
.
Komaj
je
trenutek
zasanjani
,
kakor
bi
sedel
na
dehtečo
travo
po
dolgem
potu
,
že
je
zazvenelo
zopet
orožje
,
razvili
sta
se
dve
zastavi
:
Pavla
—
principi
...
Pri
ravnatelju
sta
bila
kontrolor
in
nadzornik
.
Sedeli
so
vsi
komodno
,
kadili
in
se
razgovarjali
o
slučaju
Petra
Rožmana
.
„
Disciplina
,
“
je
nosljal
v
enomer
nadzornik
.
Drugega
dokaza
ni
imel
za
svoje
ravnanje
.
Kontrolor
je
zrl
nepremično
v
ravnatelja
in
za
njim
ponavljal
vsako
sodbo
ter
jo
spremljal
z
gostobesednim
odobravanjem
.
Vsi
so
bili
edini
,
da
je
socialno
gibanje
v
svetu
samo
prazen
manever
,
da
se
to
pojavlja
samo
tam
,
kjer
ni
železne
roke
,
da
bi
držala
tolpo
na
verigi
.
Tedaj
nekdo
potrka
.
Prijavi
se
zdravnik
.
Ravnatelj
ga
vljudno
sprejme
,
vsi
si
podajo
roke
,
izgovarjajoč
navadne
fraze
.
Ravnatelj
ponudi
zdravniku
stol
.
„
Gospod
ravnatelj
,
neko
prošnjo
ali
pravzaprav
vprašanje
bi
imel
za
Vas
.
“
„
Izvolite
,
da
sva
sama
?
“
Oba
uradnika
sta
takoj
vstala
.
„
Ne
,
ne
,
prosim
,
sedita
gospoda
!
Prav
drago
mi
je
,
da
sta
navzoča
.
“
„
Torej
želite
,
gospod
doktor
?
“
„
Stvar
Vas
morda
razočara
.
Prosil
bi
namreč
za
Petra
Rožmana
!
“
Zdravnik
je
nekoliko
prenehal
,
da
bi
sodil
vtisk
na
obrazih
.
Nadzornik
je
namrdil
spodnjo
ustnico
v
zaničljiv
smeh
,
kontrolor
je
gledal
ravnatelja
,
ta
je
pa
čisto
mirno
otresal
pepel
od
portorike
v
skodelico
.
„
Stvar
je
gospodom
bolje
znana
kot
meni
!
“
„
Gotovo
!
“
Nadzornik
se
ni
mogel
zmagati
.
Zdravnik
ga
je
mimogrede
pogledal
in
nadaljeval
.
„
Za
slučaj
se
zanimam
samo
s
socialno-filozofičnega
ozira
.
Zakaj
,
to
mi
je
jasno
,
da
je
disciplina
v
tvornici
Vaša
stvar
.
“
„
Gotovo
!
“
Sedaj
je
ravnatelj
pogledal
nadzornika
,
ki
se
je
nemirno
premikal
po
stolu
.
„
Ta
delavec
,
ki
je
odpuščen
,
se
mi
zdi
zelo
inteligenten
,
in
vem
,
da
je
pri
tovariših
vplivna
oseba
.
Ker
pa
visi
kar
nad
nami
,
prav
nad
glavo
že
vsepovsod
socialno
gibanje
,
zato
se
mi
zdi
umestno
,
da
ljudi
,
ki
lahko
mnogo
škodujejo
ali
koristijo
,
pridobimo
.
In
tak
človek
je
Peter
.
Menim
torej
,
da
odpust
,
ki
ga
je
diktiral
gospod
nadzornik
,
ni
na
mestu
vsled
navedenih
razlogov
.
“
Nadzorniku
se
je
tresla
spodnja
čeljust
.
Oziral
se
je
na
ravnatelja
in
ga
prosil
z
očmi
,
naj
mu
dovoli
,
da
govori
.
Ravnatelj
je
pa
kadil
stoično-mirno
in
čakal
,
da
zdravnik
izgovori
.
„
Poleg
tega
sem
se
prepričal
,
daje
nevarno
pretenje
,
zaradi
katerega
je
bil
odpuščen
,
izmišljeno
.
To
so
razlogi
,
da
sem
se
drznil
govoriti
!
“
Ravnatelj
se
je
važno
in
počasi
nagnil
na
stolu
nekoliko
naprej
,
odložil
smodko
in
odgovarjal
.
„
Kar
sem
že
trdil
enkrat
,
gospod
doktor
,
to
trdim
še
vedno
.
Teorija
—
je
pač
teorija
.
Praktično
življenje
je
čisto
drugačno
.
Teoretično
imate
čisto
prav
,
praktično
pa
imamo
mi
prav
.
Delavsko
gibanje
je
vkoreninjeno
v
slabosti
onih
,
ki
bi
morali
voditi
te
sloje
,
ki
jim
režejo
kruha
.
Delavec
je
tako
precej
pasje
narave
.
Če
mu
pomoliš
košček
mesa
,
te
ugrizne
za
prst
.
S
tem
mislim
,
da
je
ta
malo
pomembna
stvar
rešena
.
Ali
ste
zadovoljni
,
gospod
doktor
?
“
Direktor
ga
je
sladko
smehljaje
pogledal
in
segel
po
smodki
.
„
Nikakor
nisem
zadovoljen
.
Popolnoma
neresnično
je
,
da
bi
bil
navedeni
vzrok
podlaga
sedanjemu
gibanju
.
V
kolikor
je
meni
znano
,
bi
bil
vzrok
prav
nasproten
.
Delavec
ječi
pod
velikim
kapitalom
.
Masa
je
vpognjena
precej
do
tal
—
ali
zlomiti
se
taka
sila
ne
dá
.
In
sila
zbudi
vedno
protisilo
,
in
ta
divja
protisila
je
lahko
zelo
pogubna
za
delodajavca
in
za
delavca
.
Zato
trdim
še
vedno
,
da
je
naloga
izobraženstva
in
prav
posebno
onih
,
ki
so
v
neposredni
stiki
z
delavci
,
da
se
zanje
zavzamejo
.
“
„
Teorija
,
gospod
doktor
,
sama
teorija
!
Kaj
bi
bilo
z
disciplino
,
kaj
z
ugledom
,
če
bi
se
tako
ravnalo
!
Recimo
,
da
bi
bil
slučaj
,
o
katerem
govorimo
,
krivičen
.
Ugled
zahteva
,
da
vsi
branimo
nadzornika
.
Kdorkoli
je
proti
,
ruši
disciplino
!
“
„
Da
,
disciplino
!
“
Nadzornik
je
kot
zmagovavec
izgovoril
to
besedo
.
Zdravnik
se
je
obrnil
proti
njemu
.
„
Če
se
dene
divjemu
biku
roč
skozi
nos
in
se
ga
otveze
zanj
na
verigo
—
tega
jaz
ne
smatram
za
disciplino
.
“
Direktor
je
bil
na
te
besede
nekoliko
užaljen
.
„
Gospod
doktor
,
Vi
ste
si
pridobili
že
mnogo
ugleda
po
okolici
kot
izboren
zdravnik
.
Prosim
,
ostanimo
vsak
pri
svojem
in
bodimo
prijatelji
!
“
„
Kolikor
bo
mogoče
,
vedno
,
gospod
ravnatelj
.
Želim
pa
samo
,
da
se
ne
bi
kdaj
bridko
spominjali
današnjega
datuma
.
Moj
naklon
!
“
Ko
je
zdravnik
odšel
,
je
zavladal
med
ostalimi
molk
.
Nekaj
jih
je
pretreslo
,
kakor
bi
bil
govoril
prerok
.
„
Ne
rečem
,
dober
človek
je
,
življenja
pa
ne
ume
.
Celo
škoduje
nam
lahko
!
“
„
Gospod
ravnatelj
,
to
je
moje
davno
prepričanje
.
“
Nadzornik
je
porabil
priliko
,
da
bi
zbudil
kak
sum
zoper
zdravnika
.
„
Jaz
bom
pazil
nanj
!
Meni
se
zdi
silno
slavohlepen
.
Nalašč
se
zaplete
in
nam
poruši
disciplino
,
da
bi
ga
ljudje
hvalili
in
slavili
.
Naše
izgube
,
kaj
mu
mar
!
Pobere
in
gre
!
Da
bi
ga
nikdar
ne
bilo
v
tovarno
!
“
Ravnatelj
ni
nič
odgovoril
.
Nejevoljen
se
je
obrnil
k
pisalni
mizi
.
Uradnika
sta
šla
v
svoje
sobe
.
Dr.
Sluga
je
bil
razočaran
.
Prepričan
je
bil
,
da
se
stvar
kako
ugodno
uredi
in
reši
.
Ali
ves
načrt
mu
je
bil
debelo
prekrižan
.
Zato
je
tudi
v
hipu
sklenil
,
da
se
prične
nalašč
vmešavati
med
delavce
,
da
jim
hoče
pomagati
in
svetovati
,
kjer
in
kakor
bo
mogel
.
Sklenil
je
zasledovati
delovanje
nadzornikovo
in
ob
priliki
glasno
povedati
vsevnebo
vpijoče
krivice
.
Naenkrat
je
v
njem
oživelo
vse
nekdanje
navdušenje
in
sam
nad
seboj
se
je
jezil
,
da
doslej
ni
še
ganil
z
mazincem
.
Šel
je
naglo
čez
dvorišče
mimo
direktorjevega
paviljona
v
svoje
stanovanje
.
Čutil
je
,
da
so
ga
ponižali
,
vedel
je
,
kako
si
mane
roke
nadzornik
.
In
to
ga
je
še
najbolj
dražilo
.
Pred
paviljonom
je
srečal
Pavlo
.
Pozdravil
jo
je
dostojno
,
vendar
nekam
malomarno
.
Ozrl
se
ni
skoro
nič
.
Zganilo
se
je
sicer
v
njem
,
ali
jeza
,
da
je
ona
hčerka
tistega
,
ki
mu
je
za
najboljše
namene
vrgel
v
obraz
„
sutor
ne
ultra
crepitam
,
“
ta
jeza
je
porušila
v
njem
vse
.
Jezilo
ga
je
,
da
se
je
sploh
kdaj
brigal
zanjo
.
V
sobi
je
pa
na
glas
hvalil
Prosenca
,
da
mu
je
tako
pametno
svetoval
.
Sicer
bi
se
bil
morda
prenaglil
.
Pavla
je
s
finim
ženskim
čutom
zapazila
v
mrzlem
pozdravu
nenadno
izpremembo
.
Šla
je
k
Almi
in
sedla
k
njej
na
altano
,
kjer
je
ona
slikala
.
„
Alma
,
ta
doktor
je
strašen
človek
!
“
„
Zakaj
?
“
„
Srečal
me
je
in
še
pogledal
me
ni
!
Komaj
da
je
dvignil
klobuk
!
Tak
kmetiški
blaziranec
!
“
„
Ne
sodi
tako
hitro
!
Morda
je
bil
kaj
razburjen
ali
zamišljen
.
Mož
vendar
ne
more
biti
vedno
sladak
kot
bonbonček
!
“
„
Ne
,
to
je
bilo
sirovo
!
Pravim
ti
,
žaljivo
je
bilo
,
kakor
bi
se
mu
kdo
silil
.
Takih
napetežev
polne
ulice
!
“
Almi
je
sestrina
jeza
zelo
ugajala
.
Kako
je
Pavla
doslej
govorila
o
zdravniku
!
Alma
ji
je
morala
često
ugovarjati
,
da
ni
zbudila
v
njej
ljubosumnosti
.
In
danes
je
prav
s
to
jezico
jasno
pokazala
,
da
ji
zdravnik
ni
nikakor
človek
,
za
katerega
se
ne
briga
,
marveč
da
je
v
njej
gorela
ljubezen
do
njega
,
ki
je
ne
more
utajiti
.
„
Pavla
,
meni
pa
moški
,
ki
je
često
zamišljen
,
veliko
bolj
ugaja
,
kakor
kak
večni
klepetavec
.
“
„
Kdo
ga
pa
sili
,
da
naj
govori
?
Toda
dostojen
naj
bo
,
kot
se
spodobi
,
ne
pa
tak
kmet
!
“
Pavla
je
skrčila
ustnice
,
kakor
bi
jih
grizla
.
Alma
jo
je
pogledala
čez
ramo
in
se
ji
glasno
nasmejala
in
mirno
slikala
dalje
.
„
Ali
si
čudna
,
Pavla
!
Kar
ti
zahtevaš
od
moških
,
to
je
včasih
že
smešno
!
“
„
Otrok
,
tebi
je
pa
vsak
drvar
dober
!
“
„
Bravo
,
le
naprej
!
Ne
veš
,
kako
si
lepa
,
kadar
si
jezna
!
“
„
Alma
!
Ne
draži
me
!
Pomisli
,
da
sem
starejša
od
tebe
!
“
„
Zato
imaš
starejše
nazore
—
moji
so
mlajši
,
recimo
modernejši
!
“
Alma
je
odložila
čopič
in
paleto
ter
sedla
tesno
k
Pavli
.
„
Torej
ti
stara
tetka
,
poslušaj
,
kakega
moža
si
želi
imeti
tale
otrok
.
“
Alma
je
poljubila
Pavlo
in
ji
ovila
roko
krog
vrata
.
„
Le
poslušaj
,
moj
mož
bo
tak-le
:
Govoril
bo
malo
,
pa
veliko
mislil
.
Sedel
bo
pri
pultu
in
bo
študiral
in
pisal
in
tuhtal
velike
modrosti
.
Tedaj
bom
jaz
hodila
po
prstih
v
drugi
—
tretji
sobi
in
še
zakašljala
ne
bom
.
Ko
pa
preneha
z
delom
,
tedaj
pohitim
k
njemu
v
naročje
in
bom
taka
,
kakor
bo
želel
:
otročja
,
ljubezniva
in
naivna
,
kakor
institutka
ali
pa
morda
,
kakor
doktor
filozofije
.
In
če
me
tri
dni
ne
pogleda
,
kadar
bo
zamišljen
in
v
delu
,
mu
ne
zamerim
čisto
nič
.
Takega
moža
hočem
imeti
.
Beži
,
beži
,
zaradi
puhlega
pozdrava
bi
se
jezila
!
Saj
izobražen
človek
ni
trgovski
pomočnik
,
ki
se
še
v
spanju
priklanja
!
“
„
Brbljačica
!
—
Papa
gre
.
Tudi
on
je
slabe
volje
.
Kašlja
!
Hitro
v
obednico
!
“
Gospodični
sta
šli
pozdravljat
papa
,
ki
je
nekaj
zamrmral
in
šel
naravnost
v
obednico
.
Pri
juhi
je
vladal
splošen
molk
.
Papa
je
bral
časnik
.
Poznali
so
ga
vsi
,
da
je
slabe
volje
.
In
tedaj
ga
ni
bilo
varno
ogovarjati
.
Pri
črni
kavi
mu
je
Pavla
prižgala
smodko
in
ga
pogladila
po
licu
.
„
Papači
,
bodi
dobre
volje
!
“
„
E
,
večne
sitnosti
!
“
„
Zopet
kak
nered
v
tovarni
,
“
je
poizkušala
rahlo
mama
.
„
Nered
,
nered
,
seveda
je
in
bo
še
večji
.
Tale
zdravnik
je
—
kaj
je
—
eksaltiran
teoretik
.
“
Vsi
so
napeto
poslušali
.
Mama
se
je
bala
,
da
se
izjalovi
ugodna
partija
,
Pavla
se
je
v
slučajni
jezi
veselila
,
da
Papa
zabavlja
čez
zdravnika
,
Almi
je
bilo
pa
tako
skrivnostno
neugodno
,
ker
je
bil
dr.
Sluga
skriti
idol
njenega
srca
.
„
Pa
res
čuden
človek
!
“
omeni
Pavla
.
„
Mene
še
pogledal
ni
danes
!
“
„
Aha
,
tega
sem
jaz
kriv
.
Čemu
se
vmešava
v
stvari
,
ki
ga
ne
brigajo
?
Danes
pride
in
prosi
za
nekega
delavca
,
ki
ga
je
nadzornik
odslovil
.
Kam
pridemo
,
če
bo
vlekel
vsak
na
svojo
stran
?
Moral
sem
mu
čisto
jasno
povedati
,
da
ga
to
nič
ne
briga
.
“
„
Dobre
namene
ima
in
dobro
srce
!
Ta
spor
se
hitro
pozabi
.
“
Mami
ni
bilo
ljubo
,
da
sta
se
sporekla
.
„
Ne
pozabi
se
ne
!
On
je
trdoglav
!
“
„
Značajen
se
meni
zdi
.
Saj
je
isto
trdil
oni
večer
pri
kontrolorjevih
.
“
„
Alma
,
lepo
te
prosim
,
molči
no
!
Papa
bo
vedel
,
kaj
je
značaj
in
kaj
je
navadna
aroganca
!
“
„
Zakaj
bi
morala
jaz
molčati
?
Še
in
še
trdim
,
da
je
značajen
in
blag
,
bolj
kot
sto
Semenov
.
“
„
Pst
,
Alma
ne
govori
preveč
!
“
Mama
je
dvignila
prst
in
ji
požugala
.
„
Ubogam
te
,
mama
.
Samo
to
še
rečem
,
da
vsak
sme
povedati
svoje
mnenje
,
samo
jaz
ne
.
“
„
Le
povej
,
zdravniku
le
povej
;
tje
teci
in
mu
povej
,
da
si
zaljubljena
vanj
!
“
„
Pavla
,
pometaj
po
svoji
cesti
!
“
„
Mir
!
“
je
ukazal
papa
in
se
zleknil
v
naslonjač
.
Dr.
Sluga
se
je
vračal
iz
tvornice
.
Kakor
slučajno
je
srečal
vse
uradnike
.
Z
vsemi
so
se
vljudno
pozdravili
.
Ali
zdravnik
je
dobro
čutil
,
da
so
bili
vsi
ti
pozdravi
tista
puhla
zunanja
fraza
,
ki
človeka
ne
razveseli
,
ampak
mu
dá
zaušnico
,
da
je
jezen
sam
nase
in
na
onega
,
s
katerim
se
je
srečal
.
Vsak
pogled
ga
je
zmagovalno
bičal
in
se
mu
je
režal
v
lice
,
češ
,
čemu
pišeš
,
kar
te
ne
peče
!
Ponavljal
si
je
sicer
stoično
:
Kaj
me
brigajo
?
Kljub
temu
pa
ni
mogel
sebe
nalagati
,
da
mu
je
vendar
stvar
zelo
neljuba
.
Vzlovoljen
je
šel
po
belem
pesku
proti
stanovanju
.
Potoma
je
naletel
na
Klešmana
.
Ko
se
je
z
namršenimi
obrvmi
ozrl
v
tiste
zelene
oči
,
slišal
je
iz
njih
kakor
krohot
gavrana
,
ki
zafrfota
nad
brezdnom
,
v
katerem
čuti
plen
.
Klešman
je
oblastno
korakal
mimo
njega
.
Dvignil
je
leno
svojo
roko
,
da
bi
prijel
za
klobuk
.
Toda
pokrivala
ni
dvignil
.
Drugekrat
bi
bilo
zdravniku
čisto
vseeno
,
naj
ga
uslužbenec
pozdravi
ali
ne
,
toda
danes
je
bil
slabe
volje
.
„
Klešman
!
“
Rezko
ga
je
pozval
.
Klešman
se
je
vstopil
predenj
s
široko
razkoračenimi
nogami
in
ga
predrzno
gledal
.
„
Ali
me
poznate
?
“
„
Poznam
!
“
„
Zapomnite
si
,
da
zahtevam
od
vas
dostojnosti
.
Dokler
sem
tvorniški
zdravnik
,
me
pozdravite
,
ali
se
me
pa
ognite
,
kar
mi
je
mnogo
ljubše
.
Razumete
?
“
Klešman
je
dvignil
klobuk
in
nekaj
zamrmral
.
Njegove
oči
so
se
posvetile
in
satansko
pomežiknile
,
da
se
je
dr.
Sluga
hitro
obrnil
in
šel
dalje
.
Ko
se
je
obrnil
proti
altani
direktorjevega
paviljona
,
je
zagledal
Pavlo
,
ki
se
je
v
tem
trenutku
obrnila
in
z
dvignjeno
glavo
odšla
skozi
vrata
.
„
Ta
tudi
!
“
—
—
—
Zdravnik
je
hitel
v
stanovanje
in
najraje
bi
bil
zmetal
knjige
,
instrumente
in
pohištvo
v
majhen
kovčeg
,
zaloputnil
vrata
in
zbežal
odtod
kakor
delavec
,
ki
gre
s
culico
na
plečih
v
široki
svet
.
Bil
je
jako
razburjen
.
Dolgo
je
hodil
po
sobi
s
povešeno
glavo
in
se
trudil
z
vso
močjo
svoje
volje
,
da
se
umiri
in
razbere
pametne
misli
.
Polagoma
je
uvideval
,
da
je
popolnoma
nepotrebno
vsako
razburjenje
.
Če
se
je
zameril
,
izvira
zamera
iz
dobrega
dela
,
katero
je
hotel
izvršiti
.
Če
ga
torej
pravzaprav
kolegi
zaradi
tega
prezirajo
,
ker
se
je
potegnil
za
Petra
,
bodi
.
Saj
pride
dan
,
ko
bo
hodil
on
z
dvignjeno
glavo
,
dočim
bodo
drugi
trepetali
in
se
spominjali
današnjega
dne
.
Zdravnik
je
bil
kmalu
miren
glede
uradnikov
.
Ali
drugače
je
bilo
glede
Pavle
.
Dobro
je
vedel
,
da
ga
je
gledala
z
altane
,
ko
je
zavrnil
Klešmana
.
In
tega
dejanja
se
je
kesal
.
Zdelo
se
mu
je
,
da
se
je
ponižal
na
nivó
oholega
korporala
,
ki
pozove
prostaka
sredi
ceste
predse
,
ker
ga
ni
primerno
pozdravil
.
To
je
videla
in
čula
Pavla
.
Kaj
si
bo
mislila
?
Ali
se
ni
obrnila
s
studom
od
njega
in
mu
s
tem
očitala
oholost
in
sirovost
?
In
gotovo
je
direktor
doma
povedal
,
kako
so
mu
soglasno
odbili
prošnjo
za
Petra
,
in
direktor
je
brez
dvoma
zabavljal
čezenj
.
In
gledal
je
v
duhu
njeno
ponosno
dvignjeno
glavo
,
ki
je
z
napol
odprtimi
očmi
gledala
prezirljivo
nanj
in
mu
očitala
plebejstvo
.
Zdravnik
je
bil
čedalje
bolj
razburjen
.
Vojskoval
se
je
s
srcem
.
Vsi
zadnji
dogodki
so
prihajali
predenj
.
Nazadnje
si
ni
vedel
drugače
pomagati
,
da
se
je
oklenil
Prosenca
in
njegove
apodiktične
sodbe
:
Pavla
ni
zate
!
„
Dovolj
!
Bedak
,
malo
razburjenja
,
nekoliko
podraženi
živci
vsled
lepe
ženske
—
bà
—
ali
je
to
že
ljubezen
?
“
Zdravnik
se
je
polglasno
zasmejal
samemu
sebi
,
sedel
v
naslonjač
in
odprl
knjigo
.
Komaj
je
prečital
pol
strani
,
kar
prileti
skozi
okno
majhen
šopek
in
obleži
prav
pri
njegovih
nogah
.
Vinko
se
je
izprva
nekako
radostno
začudil
,
ali
hitro
se
je
zopet
ozlovoljil
in
jezno
zamrmral
:
Kako
so
predrzni
ti
otroci
!
Prepričanje
bil
,
da
so
vrgli
šopek
iz
vrta
kontrolorjevi
otroci
,
ki
so
se
igrali
često
z
direktorjevim
malim
sinom
.
Saj
se
je
že
parkrat
primerilo
,
da
je
priletela
žoga
skozi
okno
.
Ali
tedaj
ga
ni
ujezilo
.
Vselej
jo
je
smehljaje
pobral
in
jim
jo
vrgel
v
nastavljene
majhne
roke
ter
še
obstal
pri
oknu
in
se
veselil
njihove
igre
.
Danes
ga
je
pa
pograbilo
.
Z
nogo
je
sunil
šopek
in
stopil
k
oknu
,
da
ga
zapre
.
Tedaj
pa
zagleda
pod
oknom
velike
proseče
oči
Almine
.
„
Gospod
doktor
,
lepo
vas
prosim
,
ne
bodite
užaljeni
!
Verjemite
,
da
ne
vem
,
zakaj
sem
storila
to
otročarijo
.
“
Zdravniku
je
bilo
to
jasno
in
odkritosrčno
lice
,
te
široko
odprte
,
proseče
oči
kakor
tiho
zavetje
,
katerega
bi
danes
ne
mogel
dobiti
nikjer
,
ko
ga
je
vse
šibalo
in
pehalo
od
sebe
.
Sklonil
se
je
hitro
nazaj
,
pobral
šopek
in
se
naslonil
na
okno
.
„
Gospica
,
ko
bi
Vam
mogel
povedati
,
kako
hvaležen
sem
za
ta
trenutek
!
Šopek
spravim
za
spomin
na
vesel
trenutek
sredi
prav
bridkih
ur
!
“
„
Vse
vem
,
gospod
doktor
!
Ne
zmenite
se
za
to
,
saj
ste
mož
!
Z
Bogom
!
“
Alma
je
odšla
po
peščeni
stezi
.
Njena
hoja
je
bila
ponosna
in
odločna
,
kakor
da
bi
pri
vsakem
koraku
zadonelo
izpod
elegantnega
čeveljčka
:
mož
—
mož
—
mož
.
Ko
je
krenila
na
desno
in
postavila
nogo
na
stopnico
,
ki
je
vodila
iz
vrta
v
paviljon
,
je
za
časek
obstala
in
se
ozrla
na
zdravnikovo
okno
.
Vinko
se
ji
je
priklonil
—
ona
je
odzdravila
in
izginila
.
Dr.
Sluga
je
približal
šopek
vijolic
,
da
se
je
dotikal
ustnic
,
in
je
pil
iz
njega
vonjavo
.
Kakor
bi
hotel
poljubiti
drobno
cvetje
in
ga
prositi
odpuščenja
,
ker
ga
je
sunil
z
nogo
.
Natočil
je
v
kristalno
čašico
vode
,
del
vanjo
vijolice
in
jih
postavil
predse
na
pisalno
mizo
.
Obsedel
je
pri
njej
in
srce
je
pričelo
pogovor
z
nemim
cvetjem
...
Trda
noč
je
že
ležala
tistega
dne
po
zemlji
.
Peter
je
sedel
v
podstrešni
sobi
in
gledal
predse
na
široko
razgrnjeno
polo
.
Njegov
obraz
se
je
zadnje
dni
,
odkar
so
ga
odpustili
iz
tovarne
,
silno
zmračil
.
Cele
dni
je
tičal
doma
in
bral
razne
liste
in
drobne
brošure
.
Pisal
je
mnogo
pisem
,
dogovarjal
se
z
voditelji
delavcev
v
raznih
tovarnah
in
jim
pojasnjeval
krivice
,
ki
se
godé
.
Od
vseh
strani
je
dobival
obširne
odgovore
.
Vsako
pismo
je
pretuhtal
od
stavka
do
stavka
,
primerjal
je
razne
nasvete
in
iz
vsakega
posnel
,
kar
mu
je
najbolj
ugajalo
.
Nocoj
je
zopet
pričakoval
dvanajstorico
,
da
ji
da
navodila
in
da
jim
hkrati
prebere
obširno
pritožbo
na
šefa
tvorniškega
podjetja
—
barona
Pinkelesa
.
Koliko
je
Peter
pisal
,
črtal
in
dostavljal
,
preden
je
bilo
dogotovljeno
zanj
velikansko
delo
:
dolga
pritožna
spomenica
!
Nocoj
je
ležala
pola
na
mizi
,
skrbno
prepisana
brez
popravkov
in
brez
črtanja
.
Treba
je
bilo
le
še
podpisov
.
Te
pa
naj
bi
pristavili
ti
,
ki
so
nocoj
povabljeni
na
posvet
.
Krog
desetih
zvečer
so
zakrulila
vezna
vrata
in
strme
,
slabotne
stopnice
so
škripale
pod
težkimi
nogami
prihajavcev
.
Peter
je
hitro
odprl
vrata
in
posvetil
z
lučjo
,
da
so
lažje
prišli
v
sobo
.
Bile
so
to
umazane
postave
,
ki
so
ob
slabi
svečavi
budile
grozo
.
Peter
je
vsakemu
posebej
stisnil
desnico
,
in
možje
so
mrmrali
pozdrav
:
„
Naša
moč
!
“
Globoki
,
raskavi
glasovi
so
doneli
v
nizki
in
ozki
sobici
zamolklo
in
grozeče
.
Ko
so
se
prestopali
po
podu
,
se
je
tresel
plamen
svetilke
na
mizi
.
Vsi
so
ročno
posedli
naokrog
:
po
postelji
,
na
skrinjo
,
na
stole
,
drugi
po
tleh
.
‚
Dvorana
‘
je
bila
natlačena
.
Nekdo
je
hotel
zapreti
okno
.
„
Pusti
,
brate
!
“
je
začel
Peter
.
„
Zadnjikrat
smo
bržkone
zbrani
tako
na
skrivaj
.
Poslej
izpregovorimo
tako
glasno
,
da
se
bo
čulo
po
vsem
svetu
.
Tovariši
,
poglejte
pisma
—
Peter
je
pokazal
kup
zloženih
listov
—
sama
ljubezen
je
v
njih
.
Prav
vsi
so
mi
odgovorili
,
neznanci
,
ki
bivajo
daleč
in
nas
ne
poznajo
.
Poznajo
pa
našo
in
svojo
bedo
.
In
zato
nas
ljubijo
in
nam
dajejo
modrih
nasvetov
.
Povem
vam
jih
kasneje
.
Najprvo
pa
preberem
tehtne
besede
,
ki
sem
jih
sestavil
na
barona
;
poslušajte
pazljivo
,
ker
vsak
bo
podpisan
in
zastavi
s
tem
vse
za
resnico
Pozvani
bomo
na
odgovor
,
treba
nam
je
biti
odločnim
in
pripravljenim
na
še
večje
krivice
.
Če
kaj
dosežemo
,
ne
vem
.
Toda
ve
naj
svet
,
da
smo
bili
voljni
in
pripravljeni
si
mirnim
potom
izprositi
pravic
.
“
Nato
je
Peter
začel
brati
s
tehtnim
in
počasnim
poudarkom
stavek
za
stavkom
.
Po
sobi
je
donela
samo
njegova
beseda
in
tuintam
se
je
čul
vmes
kratek
kašelj
,
kakor
bi
se
kdo
pripravljal
,
da
še
ostreje
pove
isto
stvar
.
Bilo
je
nekaj
svečanega
,
kakor
bi
vojskovodja
bral
pogoje
miru
,
katere
misli
poslati
sovražniku
,
dasi
dobro
ve
,
kako
je
cela
stvar
samo
navidezna
in
da
je
obenem
,
ko
odide
poslanec
s
pogoji
,
tudi
že
treba
prijeti
za
meč
in
ga
izdreti
iz
nožnice
.
Ko
je
Peter
prebral
,
se
je
ozrl
vpraševaje
po
zaupnikih
.
Videl
je
povsod
ogenj
v
očeh
,
ki
je
žarel
pod
umazanim
obrvmi
,
ki
je
švigal
že
vun
izpod
čela
in
želel
,
da
izbruhne
z
vso
silo
in
grozo
.
Petrovo
obličje
je
žarelo
v
slovesnosti
kakor
svečeniku
,
ki
v
imenu
ljudstva
poklada
dar
na
žrtvenik
.
Mož
za
možem
se
je
dvignil
in
s
težko
roko
podpisal
listino
.
Nekateri
so
se
podkrižali
.
Vsaka
krivenčasta
črka
je
bila
kakor
silen
udarec
s
pestjo
,
ki
pušča
sled
,
kamor
zadene
.
Peter
je
skrbno
zvil
podpisano
spomenico
in
jo
dal
v
zavitek
.
Dvignil
je
zavitek
proti
tovarišem
:
„
Bratje
,
to
bi
bilo
naše
upanje
in
bi
moralo
biti
,
a
—
žal
—
prepričan
sem
,
da
ni
.
Torej
dalje
!
“
Na
obrazih
zborovavcev
se
je
pojavil
porogljiv
smeh
,
ki
je
dokazoval
isto
nevero
v
prošnjo
in
glasni
vzklik
:
Čemu
bi
prosil
kakor
dete
milosti
,
če
imaš
v
roki
moč
in
meč
?
Udari
!
„
Ker
berem
tudi
vam
z
obraza
,
da
nimate
upanja
,
zato
vam
kratko
podam
nasvete
.
Ali
so
vsi
delavci
obveščini
o
našem
namenu
?
“
„
Vsi
vedó
!
“
„
Ali
je
med
njimi
kaj
nasprotnikov
?
“
„
Nikogar
ni
!
Kakor
en
mož
udarijo
,
kadar
bi
bilo
treba
.
“
„
Dobro
!
Ali
pa
znajo
skrivati
naše
sklepe
!
“
„
Izvrstno
!
Nihče
ne
zagodrnja
,
delajo
ponižno
in
pridno
.
Nadzornika
smo
slišali
,
da
se
je
hvalil
,
češ
,
kakšen
red
je
napravil
,
ker
je
zapodil
hujskača
Petra
!
“
„
Saj
ima
prav
.
Red
je
napravil
,
ki
uredi
njega
in
nas
.
Povejte
torej
vsem
,
naj
štedijo
pri
vinarju
.
Treba
si
je
odreči
vsak
priboljšek
ob
nedeljah
,
da
bomo
v
štrajku
lahko
izhajali
.
Zakaj
lakota
premaga
vse
sklepe
.
Če
pa
ustavimo
delo
le
za
par
dni
in
gremo
potem
kot
lačni
kužki
zopet
ponižno
v
tovarno
,
da
dobimo
kosec
kruha
,
tedaj
zmaga
zopet
nadzornik
in
ne
mi.
In
prične
se
še
gorje
življenje
.
Počakati
pa
je
treba
tako
dolgo
,
da
pride
bogato
naročilo
Takrat
bo
treba
zopet
delati
čez
uro
—
in
to
bo
trenutek
,
da
zakričimo
:
Ne
več
—
dovolj
je
tlake
!
In
sedaj
tovariši
zopet
na
delo
.
Če
bi
bil
kdo
pozvan
ali
sumničen
,
naj
se
hlini
in
ponižuje
do
tal
.
Vso
krivdo
naj
zvali
name
,
naj
govori
zoper
mene
,
samo
,
da
sebe
reši
!
“
„
Ne
,
nikdar
,
nikdar
!
Zoper
Petra
ne
govorimo
.
“
Soglasno
je
zagromelo
po
sobi
,
nekateri
so
se
dvignili
s
sedežev
.
Petru
je
lice
zažarelo
v
mogočnem
ponosu
.
Kakor
vojvoda
je
pogledal
na
tovariše
in
rekel
slovesno
:
„
Zato
sem
vam
hvaležen
.
Bratje
,
to
je
dokaz
ljubezni
.
Toda
ker
vas
ljubim
še
bolj
kot
vi
mene
,
vam
strogo
ukazujem
:
Vi
morate
!
“
To
povelje
je
izrekel
tako
odločno
in
z
glasom
,
kateremu
pristuje
brezpogojna
pokorščina
.
Vsi
so
zopet
posedli
,
kakor
bi
jih
železna
roka
pritisnila
nazaj
,
in
brez
besedi
so
kimaje
pritrdili
ukazu
.
„
Sedaj
,
tovariši
,
lahko
noč
!
“
„
Prosim
besede
,
“
se
oglasi
najmlajši
.
„
Govori
!
“
„
Izvedel
sem
za
izdajavca
,
ki
je
naznanil
naš
shod
ob
Črnem
bajerju
.
“
Vsi
so
stopili
korak
bliže
k
mladeniču
.
„
Petra
je
izdala
Korta
!
“
„
Korta
!
Vlačuga
,
pijanka
,
potepuhinja
!
“
Kletve
so
se
vmešavale
med
zmerjanje
in
pesti
so
se
krčile
.
„
Kako
si
izvedel
?
“
„
Znano
mi
je
bilo
,
da
se
potepa
ob
nedeljah
često
po
onem
gozdiču
.
Zato
sem
jo
sumil
.
Snoči
jo
dobim
in
jo
zvabim
seboj
ter
ji
kupim
žganja
.
Ko
se
je
opila
,
mi
je
vse
povedala
.
Storila
je
zato
,
da
je
dobila
denar
od
Semena
in
da
se
je
zmaščevala
nad
Maretko
,
ki
jo
je
baje
oštela
.
Sedaj
mi
je
obljubila
,
da
gre
do
Semena
in
mu
pove
,
da
je
bilo
vse
laž
in
da
je
poslej
nam
na
službo
!
“
„
Ali
si
ji
kaj
povedal
?
Pijanka
je
,
propalica
!
“
Peter
se
je
tresel
.
Prepričan
je
bil
,
če
ve
Korta
,
ve
kmalu
tudi
Seme
.
„
Niti
besedice
!
Nasprotno
je
pa
trdila
ona
,
da
Semena
zastrupi
ali
zadavi
—
no
,
prazne
besede
!
“
„
Dobro
je
,
da
vemo
!
Pazite
nanjo
!
“
„
Naša
moč
!
“
„
Naša
moč
!
“
je
odgovarjalu
dvanajstero
temnih
glasov
...
Peter
je
slonel
na
oknu
in
gledal
v
brezzvezdnato
noč
,
v
katero
so
se
porazgubljali
težki
koraki
.
—
—
—
—
—
—
—
—
—
Prav
ob
isti
uri
sta
sedela
pod
platano
v
tihem
šepetu
Seme
in
Klešman
.
Seme
se
je
vrnil
iz
mesta
in
vratarja
pozval
iz
sobe
v
park
.
„
Ali
ste
že
kaj
naredili
zoper
zdravnika
?
Sedaj
je
lahko
,
ker
je
užaljen
ravnatelj
zaradi
Petra
.
“
„
Gospod
nadzornik
,
danes
je
že
en
slučaj
.
Delavca
Marka
žena
je
obolela
.
Napisal
sem
listek
in
čakal
,
kdaj
je
šel
zdravnik
na
izprehod
.
Potem
sem
šel
do
stanovanja
in
prašal
po
njem
.
Ker
ga
seveda
ni
bilo
,
sem
nesel
listek
v
pisarno
in
povedal
,
da
ga
ni
doma
!
“
„
To
je
bilo
dobro
!
Se
par
takih
listov
,
in
to
se
odpošlje
baronu
Pinkelesu
.
Poznam
ga
,
takoj
mu
odpove
službo
!
“
„
Če
pa
danes
zopet
pridejo
ponj
?
“
„
Skrbite
,
da
pridete
tedaj
,
ko
ga
zopet
ne
bo
doma
!
Pred
ljudmi
se
jezite
,
da
je
to
strašen
človek
,
ki
hodi
le
krog
bolnikov
,
ki
dobro
plačujejo
,
za
delavce
se
pa
ne
meni
.
Treba
je
dobiti
prič
,
ki
bodo
potrdile
tožbo
.
“
„
To
je
že
lepo
in
ugodno
.
Toda
pri
delavcih
ne
bomo
dosti
opravili
.
Zadnje
dni
občuje
zelo
veliko
z
njimi
.
Bolnikom
daje
podporo
in
k
vsaki
ženski
,
če
le
zakašlja
,
gre
že
na
dom
pogledat
.
Kaj
ko
bi
moja
žena
zbolela
na
videz
prav
tedaj
,
ko
bi
se
odpeljal
k
daljnemu
bolniku
?
Tedaj
ga
lahko
petkrat
kličem
in
nazadnje
naročim
druzega
zdravnika
—
to
se
pravi
—
samo
po
zdravila
grem
.
Tako
imamo
dve
tehtni
priči
:
ženo
in
zdravnika
!
“
„
Klešman
,
ti
imaš
možgane
,
vredne
za
muzej
!
Tako
naredite
!
Troške
plačam
jaz
in
—
še
kaj
povrhu
!
“
Klešman
je
zamlaskal
z
jezikom
in
počasi
pljunil
na
tla
.
„
E
,
gospod
nadzornik
,
morda
imate
doma
kaj
malega
zoper
žejo
.
—
Tako
me
nekaj
črviči
...
“
„
Pojdite
z
menoj
!
Konjak
vas
ozdravi
!
“
Seme
je
vstal
in
se
obrnil
proti
vhodu
.
Tiho
je
stopal
,
glavo
pa
nepremično
imel
obrnjeno
v
razsvetljeno
okno
pri
kontrolorjevih
.
Dvigal
se
je
na
prste
,
ko
je
hodil
,
kakor
bi
rad
zrasel
do
okna
,
kjer
bi
potrkal
in
vzdihnil
:
Luci
,
Luci
!
Klešman
se
je
gugal
za
njim
