sedanjaprijateljica
.
«
Helena
je
videla
dvoje
jasnih
oči
in
prikupen
usmev
na
veselem
licu
.
Baron
Plass
se
ji
je
spoštljivo
priklonil
in
jo
ljubeznivo
pozdravil
—
ni
bil
torej
ne
hladen
,
ne
ošaben
.
Heleni
je
postalo
v
tem
hipu
lahko
pri
srcu
...
Leta
1847.
je
bila
»
Zvezda
«
zbirališče
vsega
odličnejšega
občinstva
;
Lattermanov
drevored
je
bil
zaničevan
kot
shajališče
vojakov
in
njihovih
ljubic
.
»
Zvezda
«
je
bila
sicer
slabo
oskrbovana
in
soparno
je
bilo
tam
poleti
,
prav
tako
,
kakor
je
dandanes
,
a
vendar
so
se
od
pete
do
sedme
zvečer
ob
nedeljah
,
pa
tudi
opoldne
tamkaj
šetali
vsi
,
ki
so
hoteli
kaj
veljati
.
Mladina
je
imela
tedaj
navado
,
da
je
posedala
na
debelih
hlodih
,
s
katerimi
so
bili
ograjeni
posamezni
razpredelki
»
Zvezde
«
.
Moški
so
najraje
postajali
okrog
središča
,
pa
tudi
ob
obeh
straneh
glavne
pasaže
in
so
od
tod
opazovali
šetajoči
se
ženski
svet
.
Koncem
avgusta
se
je
tod
sprehajala
tudi
grofica
Lici
in
spremljala
sta
jo
baron
Spinetii
in
ritmojster
baron
Plass
,
ki
je
vzbujal
med
ženskim
svetom
največjo
pozornost
,
ker
je
bil
Ljubljani
skoro
popolnoma
neznan
.
Grofica
Lici
je
,
kadar
je
imela
zagotovljeno
primerno
spremstvo
,
prav
rada
prihajala
na
promenado
,
ker
ji
je
delalo
veselje
,
da
so
jo
moški
občudovali
,
ženske
pa
jo
zavidale
.
Vedela
je
tudi
,
da
jo
klepetavi
jeziki
neusmiljeno
opravljajo
,
toda
ni
se
za
to
zmenila
,
ker
je
vsako
opravljanje
smatrala
samo
za
izraz
zavisti
in
nov
dokaz
svoje
lepote
in
veljave
.
Ta
dan
pa
je
čemerno
gledala
pred
se
;
nič
se
ni
zanimala
za
občinstvo
in
njena
spremljevalca
sta
se
zaman
trudila
,
da
bi
jo
razvedrila
.
Dolgočasila
se
je
neznansko
in
se
jezila
na
svoja
spremljevalca
.
Priznavala
si
je
,
da
je
bila
barona
Spinettija
že
do
grla
sita
.
Ko
je
začela
ž
njim
ljubimkovati
za
stavo
,
da
pri
njej
z
vztrajnostjo
končno
vendarle
doseže
vse
,
samo
če
bo
znal
najti
in
uporabiti
pravi
trenotek
,
tedaj
je
pričakovala
,
da
doživi
v
tem
razmerju
kaj
posebnega
,
kaj
izrednega
,
česar
še
ni
doživela
in
česar
si
niti
predstavljati
ni
mogla
.
Če
bi
se
bilo
izpolnilo
to
njeno
pričakovanje
,
bi
se
bila
vzlic
vsem
svojim
dobrim
namenom
najbrž
dala
celo
premagati
,
ne
da
bi
se
radi
tega
kesala
.
Zdaj
pa
se
ji
je
zdelo
,
da
je
barona
Spinettija
precenjevala
,
da
ni
izpolnil
niti
najskromnejše
njene
nade
in
da
je
banalen
vzdihovalec
,
kakor
vsi
moški
,
kadar
so
količkaj
resnično
zaljubljeni
.
Domišljala
si
je
,
da
ga
pozna
skozinskoz
,
vsako
gubico
njegovega
srca
in
njegove
duše
,
vsako
ljubezensko
frazo
,
ki
jo
je
rabil
in
ki
jih
je
bila
prej
že
neštetokrat
slišala
.
In
baron
Spinetti
še
ni
nehal
in
ni
mislil
zapustiti
svoje
pozicije
.
Celo
na
promenadi
ji
je
pri
vsaki
priliki
kaj
povedal
o
svoji
ljubezni
do
nje
in
se
ni
dal
pregnati
,
dast
mu
je
odgovarjala
zbadljivo
in
včasih
celo
nekam
žaljivo
.
»
Lepo
vas
prosim
,
prizanašajte
mi
s
temi
dolgočasnostmi
vsaj
danes
,
«
je
končno
rekla
grofica
Lici
ko
jo
je
bil
baron
Spinetti
zopet
prosil
za
ljubezenski
sestanek
.
Nevoljno
mu
je
pokazala
hrbet
in
se
obrnila
k
baronu
Piassu
,
ki
je
že
nekaj
časa
molče
korakal
poleg
nje
in
med
šetajočim
se
občinstvom
iskal
znanih
obrazov
,
ne
da
bi
jih
našel
.
Grofica
Lici
tudi
z
baronom
Plassom
ni
bila
zadovoljila
.
S
kako
nestrpnostjo
ga
je
pričakovala
zlasti
zadnje
tedne
,
s
kakim
veseljem
ga
je
sprejela
,
a
on
je
bil
samo
prijazen
,
zabaven
in
vljuden
.
Sama
si
ni
bila
na
jasnem
,
kaj
je
prav
za
prav
od
njega
pričakovala
,
a
jezilo
jo
je
,
da
se
ni
čisto
nič
spominjal
njunega
nekdanjega
ljubezenskega
razmerja
,
kaj
še
,
da
bi
bil
poskušal
nadaljevati
,
kjer
je
moral
pred
mnogimi
leti
prenehati
Bil
je
samo
prijazen
,
zabaven
in
vljuden
,
sicer
pa
se
je
vedel
tako
,
kakor
se
vede
dober
prijatelj
izza
mladih
dni
in
kakor
bi
bil
izbrisal
iz
svojega
spomina
vse
doživljaje
onih
mladih
dni
dasi
niso
bili
nič
kaj
krepostnega
značaja
.
Videla
je
v
tem
grdo
nehvaležnost
,
kajti
v
njenem
spominu
so
bili
vsi
njeni
doživljaji
Z
Leonom
neizbrisno
začrtani
.
Doživela
je
potem
pač
še
marsikaj
,
a
vse
to
je
zlahka
pozabila
;
svež
je
bil
edino
spomin
na
prvo
ljubezen
.
Ta
spomin
ji
je
bil
ljub
in
sladak
in
velika
opora
v
urah
slabovoljnosti
in
dolgočasja
.
Kolikokrat
je
v
teh
dolgih
letih
,
kar
se
nista
videla
,
mislila
nanj
in
si
rekla
:
»
O
,
da
,
če
bi
bil
Leon
pri
meni
...
ta
bi
me
zabaval
...
s
tisto
veliko
,
močno
ljubeznijo
,
ki
pahne
še
svetnice
v
greh
...
«
In
zdaj
je
bil
pri
njej
in
se
je
vedel
,
kakor
da
ni
med
njima
prav
nobene
skrivnosti
in
kakor
da
se
nista
nikdar
poznala
.
Dopovedovala
si
je
,
da
je
življenje
Leona
predrugačilo
in
skušala
se
je
čuditi
sama
sebi
češ
,
kako
sem
mogla
nekoč
tega
človeka
tako
blazno
ljubiti
—
a
to
prizadevanje
ni
imelo
nobenega
uspeha
.
Po
vsakem
takem
poskusu
,
varati
samo
sebe
,
si
je
morala
priznati
,
da
bi
se
niti
hip
ne
branila
,
če
bi
jo
hotel
Leon
Plass
objeti
in
poljubiti
.
Videla
je
,
s
kakimi
vabljivimi
,
božajočimi
pogledi
se
je
ženstvo
oziralo
na
Leona
in
kako
so
se
lepa
,
cvetoča
dekleta
celo
obračala
za
njim
.
To
je
dražilo
njene
živce
in
ji
jemalo
tisti
mir
,
s
katerim
si
je
sicer
znala
vedno
pomagati
.
Leon
Plass
ni
nič
tega
uganil
,
kar
je
divjalo
v
srcu
grofice
Lici.
Ravnodušno
,
a
pri
kupno
,
dobrohotnost
razodevajoče
samozavestjo
je
hodil
kraj
nje
po
drevoredu
gor
in
dol
in
se
veselih
da
so
ga
dekleta
prijazno
gledala
in
se
mu
nasmehovala
.
Življenje
ga
je
veselilo
in
imel
je
rad
vse
ljudi
,
ki
so
mu
količkaj
pokazali
,
da
jim
je
všeč
.
Zapazil
pa
je
,
da
je
grofica
Lici
slabovoljna
in
malobesedna
in
ji
je
končno
predlagal
,
naj
priredi
kak
izlet
.
»
Jutri
popoldne
bi
prav
lahko
šli
kam
ven
iz
mesta
,
«
je
dejal
in
se
obrnil
h
grofici
Lipi
.
»
Kdo
bo
vedno
samo
po
hišah
hodil
in
se
sprehajal
tu
po
»
Zvezdi
«
.
Treba
je
iti
na
zrak
,
ven
na
deželo
;
z
veselo
družbo
je
tak
izlet
najkrasnejša
zabava
.
Če
vam
je
všeč
,
bom
govoril
s
svojo
sestro
?
«
Grofica
Lichtenberg
,
ki
se
je
tudi
z
nekaterimi
prijateljicami
sprehajala
po
»
Zvezdi
«
,
je
z
veseljem
pozdravila
nasvet
svojega
brata
in
razne
dame
in
gospodje
so
takoj
obljubili
svojo
udeležbo
.
Samo
baron
Spinetti
je
ugovarjal
in
odsvetoval
na
vse
načine
.
Leonov
načrt
je
bil
namreč
v
nasprotju
z
načrtom
,
ki
ga
je
bil
napravil
za
svojo
osebo
in
zato
ga
je
skušal
preprečiti
.
Grofica
Lici
je
dolgo
molče
poslušala
.
Naenkrat
je
šinil
čez
njen
obraz
zadovoljen
usmev
.
»
Ker
se
ne
morete
zediniti
in
ker
hoče
vsak
kaj
drugega
,
bom
pa
jas
nekaj
predlagala
.
Pojdimo
jutri
na
Grad
.
Od
tam
je
krasen
razgled
in
polno
šetališč
.
O
,
vi
še
ne
veste
,
kako
lepo
je
na
Gradu
.
Kadar
se
bomo
dovolj
nahodili
,
pa
se
zatečemo
v
skrivnosten
vrt
,
ki
je
poln
čudokrasnih
cvetlic
.
Baron
Spinetti
ga
je
iztaknil
.
Na
tem
zapuščenem
vrtu
bomo
lahko
južinali
in
se
nemoteno
zabavali
do
mraka
.
«
Grofica
je
pri
teh
besedah
pogledala
baronu
Spinettiju
hladno
in
ostro
v
oči
in
baron
je
umel
,
da
je
konec
ljubimkovanja
z
grofico
.
Razodela
je
vsem
njegovo
ljubezensko
zavetišče
—
to
je
bilo
dovolj
dokaza
,
da
je
trdno
odločena
,
pretrgati
ž
njim
vse
vezi
.
Želja
po
maščevanju
je
spreletela
barona
Spinettija
,
a
imel
je
toliko
moči
,
da
se
je
sam
zatajil
in
ljubeznivo
izjavil
:
»
Z
veseljem
vas
popeljem
v
ta
kotiček
—
ne
bo
vam
žal
.
«
Ne
vedoč
za
dogovorjen
izlet
,
je
prišla
naslednjega
dne
Helena
s
Franekom
na
obisk
h
grofici
Lici
in
je
tam
na
svoje
začudenje
našla
večjo
družbo
.
Grofica
Lichtenberg
je
bila
preveč
ošabna
,
da
bi
bila
povabila
Heleno
,
naj
se
tudi
ona
izleta
udeleži
,
grofica
Lici
pa
se
je
še
mudila
v
svoji
oblačilnici
.
Izvedši
kaj
se
pripravlja
in
čuteč
,
da
je
njena
navzočnost
nepotrebna
,
se
je
hotela
Helena
oddaljiti
m
se
je
poslovila
od
zbrane
gospode
.
»
Pojdite
vendar
z
nami
,
zelo
nas
bo
veselilo
.
«
Te
besede
je
Heleni
rekel
baron
Leon
,
ki
je
edini
čutil
,
da
Heleno
boli
,
ker
je
nihče
ni
povabil
.
»
Svojega
brata
pustite
lahko
tu
,
saj
je
pod
dobrim
nadzorstvom
in
do
mraka
se
itak
ne
vrnemo
.
«
Baron
Leon
je
videl
,
da
njegova
sestra
ni
bila
zadovoljna
z
njegovim
ravnanjem
,
a
njena
velika
ošabnost
mu
ni
nikdar
ugajala
in
če
je
le
mogel
,
jo
je
kako
podražil
.
»
Nič
se
ne
obotavljajte
,
gospodična
,
«
je
prigovarjal
baron
Leon
,
»
moja
sestra
me
je
pooblastila
,
da
vas
povabim
in
grofica
Lici
mi
bo
hvaležna
,
da
sem
to
storil
.
«
Helena
,
ki
se
je
čutila
tako
osamljeno
v
salonu
,
kjer
doslej
ni
nihče
ž
njo
govoril
,
se
je
z
očmi
zahvalila
baronu
Leonu
za
njegovo
pozornost
.
Bila
mu
je
toliko
bolj
hvaležna
,
ker
se
ji
je
zdelo
,
da
grofica
Lichtenberg
ni
zadovoljna
,
da
je
njen
brat
nastopil
v
njenem
imenu
.
Toda
povabila
si
vendar
ni
upala
sprejeti
.
»
Ne
morem
,
gospod
baron
,
«
je
rekla
z
glasom
,
ki
je
izdajal
,
kako
rada
bi
šla
,
»
ostaja
bom
tu
pri
malem
grofu
.
«
»
Ne
,
ne
,
«
je
ugovarjal
baron
Leon
in
pohitel
je
k
vratom
oblačilnice
ter
nanje
potrkal
:
»
Grofica
Lici
«
,
je
zaklical
,
»
ali
sem
prav
storil
,
da
sem
gospodično
Heleno
povabil
,
naj
gre
z
nami
?
«
Grofica
Lici
je
bila
s
svojo
toaleto
že
gotova
.
Stopivši
iz
oblačilnice
,
je
pohitela
k
Heleni
:
»
Vi
greste
na
vsak
način
z
nami
,
«
je
odločila
kategorično
.
Helena
,
ki
se
je
tako
rada
uklonila
temu
ukazu
,
ni
ugovarjala
z
nobeno
besedo
več
.
Družba
aristokratičnih
dam
in
gospodov
se
je
odločila
,
da
pojde
po
Študentov
skih
ulicah
na
Grad
in
da
se
vrne
po
drugi
strani
skozi
Flori
jamske
ulice
v
mesto
.
Ko
je
ta
glasna
in
vesela
družba
zavila
v
Študentovske
ulice
,
je
Heleni
vroče
postalolo
.
Ljudje
so
hiteli
k
oknom
in
z
odprtimi
ustmi
zijali
na
to
elegantno
družbo
,
od
katere
se
je
Helena
s
svojo
preskromno
obleko
tako
čudno
razlikovala
.
Čuk
je
tudi
od
tod
in
od
tam
opazko
in
končno
zagledala
pred
hišnimi
vrati
študenta
Bernarda
,
ki
je
bled
kakor
zid
strmel
vanjo
in
s
sovražnimi
pogledi
meril
barona
Plassa
,
ki
je
korakal
poleg
nje
.
Ozrla
se
je
na
okno
svojega
stanovanja
,
na
tisto
okno
,
s
katerega
je
tolikrat
občudovala
grofico
Lici
ki
barona
Spinettija
,
in
ko
je
na
drugem
oknu
zagledala
svojo
sosedo
,
ki
je
v
nemem
s
trmenju
gledala
nanjo
,
jo
je
pozdravila
z
očmi
.
»
Kaj
vas
zanima
na
tej
stari
podrtiji
?
«
je
vprašal
baron
Plass
,
ki
ni
slutil
,
da
je
Helena
tod
doma
.
Za
trenotek
Helena
ni
vedela
,
kaj
bi
odgovorila
,
potem
pa
je
rekla
pogumno
:
»
Tu
sem
prišla
na
svet
in
tu
prebivam
še
zdaj
s
svojim
očetom
.
«
Komaj
je
izrekla
te
besede
,
ji
je
bilo
žal
in
žal
je
bilo
tudi
baronu
,
da
jo
je
vprašal
,
kajti
mislil
je
,
da
se
ne
spominja
rada
svojega
uboštva
,
dočim
je
Helena
mislila
,
da
izgubi
kdo
ve
kaj
v
baronovih
očeh
,
če
prizna
svoje
domovanje
.
Toda
baron
Plass
je
cenil
njen
ponos
,
ki
se
je
pokazal
v
njenih
besedah
,
in
potrudil
se
je
,
da
bi
jo
še
bolj
zabaval
.
Gredoč
navkreber
,
je
družba
nevajena
takih
strmih
potov
,
malo
govorila
.
Helena
je
imela
torej
časa
,
da
se
je
bavila
s
svojimi
mislimi
.
Te
so
hitele
naprej
.
Radovedna
je
bila
videti
tisti
skrivnostni
kraj
,
kamor
sta
grofica
Liof
in
baron
Spinetti
še
pred
kratkim
delala
popoldanske
izlete
,
o
katerih
ni
razen
nje
nihče
v
družbi
ničesar
vedel
.
Baron
Spinetti
je
družbi
najprej
razkazal
ves
Grad
.
Občudovali
so
razgled
na
vse
strani
,
se
divili
planinam
in
obžalovali
Barjane
,
se
šetali
pod
drevesi
in
se
podili
po
travnikih
ter
končno
kreniti
na
stran
stare
zvonarne
,
kjer
je
v
soseščini
ležal
vrt
,
ki
ga
je
imel
baron
Spinetti
v
najemu
.
Dohod
do
tega
vrta
je
bil
mogoč
od
dveh
strani
,
a
ležal
je
tako
daleč
od
sosednjih
hiš
,
da
je
bil
skoro
neviden
,
kajti
pot
je
bila
slaba
in
vrt
okrog
ves
zarasel
z
visoko
živo
mejo
za
leseno
ograjo
.
Vrt
je
bil
v
zadnjih
tednih
popolnoma
zapuščen
.
Odkar
je
grofica
Lici
ustavila
svoje
izlete
,
se
baron
Spinetti
ni
več
brigal
za
ta
vrt
.
Cvetlice
so
že
ovenele
,
na
potih
je
rasla
trava
,
grede
so
bile
prerasle
s
plevelom
,
a
poznalo
se
je
,
da
je
bil
ta
vrt
pred
nedavnim
časom
še
vestno
oskrbovan
.
Ko
je
baron
Spinetti
videl
to
zanemarjenost
,
mu
je
postalo
žal
za
žrtvovane
stotake
in
jezno
je
pogledal
grofico
Lici
,
ki
je
tako
neusmiljeno
podrla
vse
njegove
nade
.
Upal
je
,
da
bo
ž
njo
na
tem
vrtu
,
v
leseni
,
a
lepo
urejeni
lopi
,
kjer
so
zdaj
prek
in
prek
visele
pajčevine
in
so
taborili
vrabci
,
preživel
nebeške
ure
sladkega
ljubezenskega
razkošja
,
a
dosegel
ni
drugega
,
kakor
da
je
mogel
s
silo
ujeti
nekaj
poljubov
.
Grofica
Lici
je
uganila
,
kake
misli
trpinčijo
barona
Spinettija
in
ker
je
znala
biti
z
odslovljenimi
čestilci
ne
le
brezobzirna
,
nego
tudi
neusmiljena
,
je
z
vsakovrstnimi
vprašanji
barona
Spinettija
kruto
trpinčila
.
Hotela
je
vedeti
,
kdo
je
lastnik
vrta
in
čemu
je
vrt
tako
priredil
in
nasadil
toliko
lepih
cvet
,
ko
ga
je
potem
zopet
popolnoma
zanemaril
.
»
Kakor
bi
si
bil
priredil
ljubezensko
gnezdeče
za
nedovoljene
sestanke
,
«
se
je
rogala
grofica
Lici
in
gledala
barona
Spinettija
v
oči
,
»
a
izvoljena
golobica
mu
je
utekla
in
nesrečni
ljubimec
je
prepustil
golobnjak
svoji
usodi
.
«
Baron
Spinetti
je
lagal
kolikor
je
mogel
,
a
grofica
je
vsak
hip
kaj
vprašala
in
s
to
naglostjo
zapletla
Spinettija
v
različna
protislovja
ter
ga
spravljala
v
vedno
večjo
zadrego
.
»
Ta
satanska
ženska
me
hoče
namenoma
osmešiti
,
«
si
je
mislil
Spinetti
,
ko
je
spoznal
svoj
položaj
.
»
Vsa
družba
naj
ve
,
da
imam
jaz
ta
vrt
v
najemu
—
tako
vsaj
nihče
ne
bo
verjel
,
če
bi
prišlo
na
dan
,
kolikokrat
je
bila
ona
sama
tu
.
«
Moral
je
postati
brezobrazen
,
da
je
napravil
konec
manevrom
grofice
Lici.
A
storil
je
to
prekasno
.
Vsa
družba
je
bila
mnenja
,
da
si
je
Spinetti
preskrbel
ta
vrt
za
ljubavne
sestanke
s
kako
odlično
damo
,
ki
se
v
mali
Ljubljani
ne
more
drugod
pokazati
;
vsa
družba
je
tudi
ugibala
,
kdo
bi
mogla
biti
ta
dama
;
vsak
je
imel
kako
osebo
na
sumu
,
samo
na
grofico
Lici
ni
nihče
mislil
,
saj
je
vendar
ona
sama
razkrila
Spinettijevo
tajnost
in
pripravila
barona
v
največjo
stisko
.
Prerekanje
med
grofico
Lici
in
baronom
Spinettijem
je
zanimalo
vso
družbo
.
Vsi
so
se
zbrali
okrog
njiju
in
ju
poslušali
z
napeto
pozornostjo
.
Helena
ni
hotela
biti
nediskretna
in
je
ostala
v
daljavi
.
Ko
je
še
čula
,
o
čem
se
suče
pogovor
,
jo
je
spreletel
strah
.
Grofica
Lici
je
govorila
ostro
in
izzivajoče
,
baron
Spinetti
je
bil
v
zadregi
in
Helena
se
je
ustrašila
,
da
pride
vse
na
dan
,
kar
je
ona
vedela
o
sestankih
grofice
Lice
z
baronom
in
morda
še
kaj
več
.
Naposled
bi
morala
še
ona
kaj
reči
.
Ta
misel
jo
je
vso
zbegala
.
Odmikala
se
je
od
družbe
vse
bolj
in
bolj
in
se
naposled
zatekla
v
zadnji
kotiček
vrta
,
kjer
jo
je
zakrivalo
gosto
grmičevje
in
je
ni
nihče
mogel
opaziti
.
Tu
je
sedla
na
prevrnjen
zaboj
in
se
vdala
svojim
mislim
.
Slikala
si
je
,
kako
lepe
ure
sta
morala
na
tem
vrtu
preživeti
grofica
Lici
in
baron
Spinetti
.
V
duhu
ju
je
gledala
,
kako
sta
hodila
od
grede
do
grede
in
trgala
cvetlice
,
kako
sta
se
potem
šetala
pod
drevesi
,
vodeč
se
za
roko
in
kako
so
se
potem
našle
njiju
ustne
.
Te
misli
so
jo
mikale
in
ji
razvnemale
kri
.
Sama
ni
vedela
,
kdaj
se
je
zgodilo
,
da
se
je
ta
slika
prememla
.
Videla
je
zdaj
samo
sebe
hoditi
po
vrtu
in
trgati
cvetice
in
poleg
nje
je
hodil
mož
prijaznih
oči
,
ki
ni
bil
kar
nič
mrzel
in
ošaben
,
kakor
njegova
sestra
,
in
ki
jo
je
prijel
za
roko
in
končno
jo
pritisnil
k
sebi
in
jo
poljubil
...
»
Torej
semkaj
ste
se
skrili
,
gospodična
?
Mislili
smo
že
,
da
ste
nam
utekli
!
Dame
so
me
poslale
,
naj
vas
poiščem
.
«
Helena
je
planila
pokonci
.
Pred
njo
je
stal
oni
mož
,
ki
ga
je
pravkar
videla
v
svoji
domišljiji
,
da
je
ž
njo
trgal
cvetlice
,
jo
vodil
za
roko
in
jo
poljubu
.
Zardela
je
do
las
in
strah
jo
je
pretresel
,
da
je
baron
Plass
uganil
njene
misli
.
»
Sediva
,
gospodična
,
«
je
dejal
baron
Plass
in
se
vsedel
na
zaboj
.
V
mislih
je
še
dostavil
:
»
Ubogo
dekle
,
kako
te
vsi
prezirajo
,
dasi
te
krvavo
potrebujejo
;
kaj
bi
sicer
počel
mali
grof
Emil
?
«
Baron
Plass
je
bil
dobrohoten
in
ni
mogel
gledati
,
če
je
kdo
trpel
,
bodisi
že
kakorkoli
.
Helena
se
mu
je
zelo
smilila
.
Domišljal
si
je
,
da
jo
grofica
Lici
samo
vara
,
ko
se
ji
dela
prijazno
;
prepričan
je
bil
,
da
grofica
Lici
v
svojem
srcu
Heleno
zasmehuje
,
a
jo
vabi
k
sebi
,
da
bi
njen
brat
delal
družbo
malemu
grofu
,
ki
brez
tega
prijatelja
ni
mogel
več
izhajati
.
Helenina
čudovita
lepota
je
baronu
Plassu
še
olajšala
njegovo
simpatiziranje
z
ubogim
dekletom
.
Še
bolj
kakor
ta
lepota
,
pa
mu
je
ugajala
njena
plaha
nedolžnost
in
skromno
pa
vendar
samozavestno
vedenje
,
v
katerem
se
je
kazal
vedno
naraven
takt
.
Radoveden
je
bil
zdaj
,
kaj
je
Heleno
pregnalo
v
ta
kotiček
vrta
in
o
čem
je
tukaj
razmišljala
.
»
Kaj
ste
pa
tukaj
iskati
,
gospodična
?
«
jo
je
vprašal
.
»
Rad
bi
vedel
,
o
čem
ste
morali
tako
nujno
razmišljevati
,
da
ste
zapustiti
družbo
v
trenotku
prav
zanimivega
prepira
.
Ali
mi
nočete
zaupati
svojih
misli
.
«
»
Ne
—
ne
,
«
je
trdo
in
kratko
odgovorila
Helena
vsa
prestrašena
,
da
jo
baron
kaj
takega
vpraša
,
saj
bi
svojih
misli
ne
izdala
za
ves
svet
.
»
Nikari
ne
mislite
,
da
sem
nediskreten
,
«
je
dejal
baron
Plass
.
»
Take
obsodbe
bi
ne
zaslužil
.
Mene
sploh
zanima
izvedeti
,
kaj
mlada
dekleta
razmišljajo
,
kadar
so
same
,
kakor
ste
bili
vi
poprej
.
Sicer
pa
mi
lahko
verjamete
,
da
sem
vreden
zaupanja
.
«
Govoril
je
prepričevalno
in
z
odkritosrčnostjo
,
dočim
je
Helena
strmela
predse
v
tla
,
želeč
le
eno
,
da
bi
bil
ta
pogovor
hitro
končan
.
»
Jaz
vam
nimam
ničesar
povedati
,
niti
zaupati
,
gospod
baron
.
«
»
No
,
na
nekaj
ste
gotovo
misliti
.
Ali
naj
uganem
vaše
misli
?
«
»
Ne
—
ne
.
«
Kakor
vzklik
,
izvirajoč
iz
prestrašenosti
,
se
je
glasil
ta
odgovor
,
tako
,
da
se
je
baron
resno
začudil
.
Obenem
je
Helena
skočila
s
svojega
sedeža
.
Ker
je
bil
vrt
povešen
in
Helena
ni
pazila
na
to
,
ji
je
zmanjkalo
tal
in
padla
bi
bila
,
da
je
ni
baron
Plass
pravočasno
ujel
na
svoje
močne
roke
.
Za
trenotek
je
obležala
Helena
na
rokah
barona
Plassa
.
Dvignila
je
k
njemu
pogled
in
videla
v
njegovih
jasnih
,
dobrohotnih
očeh
toliko
toplote
,
da
je
zamižala
,
kakor
bi
bila
omamljena
.
Koj
nato
se
je
izvila
iz
teh
rok
in
še
besedica
»
hvala
«
ji
ni
prišla
čez
ustni
,
tako
jo
je
bil
prevzel
ta
trenotek
,
ki
je
v
njeni
notranjosti
vzbudil
pravi
vihar
najraznovrstnejših
čuvstev
.
Iz
bližine
so
se
čuli
glasovi
,
oznanjajoči
,
da
je
družba
prišla
na
ta
konec
vrta
.
»
Pojdiva
k
onim
,
«
je
rekel
baron
Plass
,
»
saj
naju
bodo
že
pogrešali
.
«
Kakor
pokoren
otrok
mu
je
sledila
Helena
.
Šele
zdaj
ji
je
prišlo
na
misel
,
da
se
baronu
Plassu
še
ni
zahvalila
za
njegovo
pomoč
.
A
zdaj
ni
vedela
,
kaj
naj
bi
rekla
,
kako
naj
se
izrazi
.
Končno
je
stopila
na
njegovo
stran
.
»
Hvala
za
pomoč
,
«
je
zašepetala
komaj
slišno
in
vsa
rdeča
v
obraz
.
»
Hvala
za
to
besedo
,
«
je
odgovoril
baron
in
s
toplim
pogledom
objel
poleg
sebe
korakajoče
jedrnato
in
tako
sveže
ter
nedolžno
dekle
.
»
A
družbi
ni
treba
ničesar
povedati
o
tem
,
kar
se
je
zgodilo
.
«
Baron
Plass
je
poznal
svoje
ljudi
,
njih
porednost
,
ki
je
lahko
postala
zlobnost
.
In
zdelo
se
mu
je
,
da
je
njegova
dolžnost
,
obvarovati
Heleno
pred
vsako
zbadljivo
opazko
in
pred
vsakim
posmehljivim
pogledom
.
Septembrsko
solnce
je
razlivalo
nekaj
svoje
svetlobe
tudi
v
Študentovske
ulice
.
Helena
je
odprla
vsa
okna
na
stežaj
,
da
je
topli
zrak
napolnil
sicer
vlažno
in
zadehlo
stanovanje
,
v
katerem
je
bilo
ta
dan
razgrnjeno
vse
perilo
,
kar
ga
je
bilo
pri
hiši
.
Dva
dni
se
je
Helena
bavila
s
pranjem
in
sedaj
je
ves
prosti
čas
porabila
za
likanje
.
Hotela
je
biti
gotova
čim
prej
,
ker
je
vsak
dan
pričakovala
,
da
se
povrne
grofica
Lici
,
ki
se
je
bila
za
nekaj
časa
odpeljala
na
Goriško
.
Kadar
se
začno
zopet
obiski
pri
grofici
,
je
vedela
,
da
včasih
po
ves
teden
ne
bo
utegnila
spraviti
doma
v
red
.
Odkar
je
bila
z
grofico
Lici
in
njeno
družbo
napravila
izlet
na
Grad
in
obiskala
zapuščeni
vrt
,
je
porabila
vsako
prosto
uro
,
da
je
pohitela
tja
.
Prej
ni
marala
hoditi
na
izprehod
in
zgodilo
se
je
dostikrat
,
da
po
več
mesecev
ni
prišla
na
Grad
.
Čutila
je
,
kako
dobro
ji
de
jo
ti
izleti
,
kako
jo
sveži
zrak
poživiš
in
zato
se
je
navadila
teh
izletov
,
toliko
laglje
še
,
ker
ji
je
bil
spomin
na
prvi
obisk
zapuščenega
vrta
ljub
in
sladak
.
Marljivo
je
vodila
Helena
likalo
po
razprostrtem
perilu
,
njene
misli
pa
so
bile
daleč
od
dela
,
tako
,
da
niti
slišala
ni
,
ko
se
je
pred
njenim
oknom
imenovalo
njeno
ime
in
ko
so
se
čuli
s
stopnic
krepki
koraki
.
»
Heleno
iščete
—
Knifičevo
Heleno
?
«
To
glasno
in
z
začudenjem
izrečeno
vprašanje
je
vzbudilo
Heleno
iz
njenih
sanj
.
Spoznala
je
glas
svoje
sosede
.
Nehala
je
likati
in
držeč
likalo
v
rokah
,
se
je
obrnila
k
vratom
.
Slišati
je
bilo
nerazločno
mrmranje
,
nakar
se
je
zopet
oglasila
soseda
:
»
Kar
tu
notri
—
tukaj
stanuje
.
«
Na
vratih
je
nekdo
rahlo
potrkal
.
»
Notri
,
«
je
velela
Helena
,
ki
ji
je
postalo
naenkrat
kaj
čudno
pri
srcu
in
storila
korak
naprej
,
da
bi
vrata
odprla
,
ko
se
je
na
pragu
že
pokazala
moška
oseba
—
baron
Spinetti
.
Helena
je
bila
tako
presenečena
,
da
se
ni
mogla
ganiti
;
zdelo
se
ji
je
,
kakor
bi
bila
okamenela
;
niti
odzdraviti
ni
mogla
baronu
Spinettiju
,
ki
se
ji
je
galantno
približal
in
se
ji
priklanjal
.
»
Kakor
vidim
,
vas
je
moj
prihod
zelo
presenetil
,
«
je
dejal
baron
Spinetti
in
prijel
Heleno
za
roko
,
dasi
mu
je
ni
ponudila
.
»
Da
—
res
—
presenečena
sem
,
«
je
jecljala
Helena
,
držeč
likalo
še
vedno
v
rokah
.
»
Mislila
sem
,
da
ste
tudi
vi
odpotovali
.
«
Baron
Spinetti
si
je
vzel
stol
in
se
vsedel
.
»
Da
—
odsoten
sem
bil
nekaj
dni
—
šel
sem
na
deželo
—
a
naveličal
sem
se
hitro
.
«
Zavzdihnil
je
,
pogledal
Heleno
z
gorečim
pogledom
in
dejal
tiše
:
»
Neka
posebna
moč
me
je
neprestano
vlekla
nazaj
v
Ljubljano
.
«
Helena
tega
migljaja
ni
razumela
.
Zdaj
,
ko
je
bilo
prvo
iznenadenje
premagano
,
jo
je
bilo
sram
ubožnega
stanovanja
in
sram
,
da
je
je
baron
našel
v
takem
neredu
.
»
Oprostite
ta
nered
,
gospod
baron
,
«
je
dejala
Helena
in
začela
v
naglici
pospravljati
perilo
.
»
K
nam
ne
prihaja
nihče
na
obisk
,
nikdar
,
in
ker
je
stanovanje
majhno
,
sem
prisiljena
tukaj
likati
.
«
Prvič
v
svojem
življenju
je
čutila
,
da
bi
morala
veliko
sobo
imeti
vedno
v
najlepšem
redu
,
prvič
se
je
zavedla
ubožnosti
svojega
prebivališča
.
Spinetti
je
obsuj
Heleno
s
toplim
priznanjem
za
njeno
marljivost
in
je
slavil
njeno
delavnost
in
spretnost
v
domačih
poslih
.
Zatrjeval
je
,
da
ga
prav
to
veseli
,
da
jo
je
našel
pri
domačih
opravkih
,
češ
,
da
jo
je
šele
zdaj
do
dobra
spoznal
,
ker
jo
je
prej
poznal
samo
kot
damo
in
prijetno
družabnico
,
sedaj
pa
jo
pozna
tudi
kot
gospodinjo
.
Dolgovezni
komplimenti
barona
Spinettija
so
spravili
Heleno
nekoliko
v
zadrego
,
ki
je
še
narasla
,
ko
je
zapazila
,
s
kakimi
pogledi
jo
motri
njen
gost
.
Zavedla
se
je
šele
zdaj
,
da
ima
rokave
zasukane
in
bluzo
odpeto
.
Naglo
je
bluzo
zapela
in
spravila
rokave
v
red
,
a
obšlo
jo
je
tako
neprijetno
čuvstvo
,
da
se
je
odmaknila
od
barona
za
nekaj
korakov
,
kakor
bi
se
ga
bala
.
Za
blaži
ranega
,
v
vseh
ljubezenskih
stvareh
mnogoizkušenega
barona
Spinettija
je
bila
Helenina
sramežljiva
boječnost
nekaj
čisto
novega
,
česar
doslej
ni
doživel
.
To
ga
je
mikalo
bolj
kot
vse
drugo
,
boli
celo
kot
Helenina
lepota
.
Žalostni
konec
,
ki
ga
je
vzelo
njegovo
ljubimkovanje
z
grofico
Lici
,
ga
je
bil
navdal
s
trpko
nevoljo
zoper
vse
elegantne
dame
njegovega
kroga
.
Želel
si
je
zdaj
,
dobiti
ljubico
preprostega
stanu
,
a
vendar
nekoliko
omikano
,
ljubico
,
s
katero
bi
se
lahko
ponašal
in
jo
pokazal
vsem
znancem
in
znankam
,
ne
da
bi
moral
imeti
kake
posebne
obzire
nanjo
in
ki
bi
jo
lahko
zopet
zapustil
,
kadar
bi
se
mu
zahotelo
.
Helena
mu
je
ugajala
že
od
prvega
dneva
,
ko
jo
je
spoznal
.
Dokler
je
mislil
na
grofico
Lici
in
si
delal
upanja
,
da
si
jo
le
pridobi
,
je
imel
Heleno
nekako
v
rezervi
.
Zdaj
je
bil
mnenja
,
da
mora
vsaj
za
nekaj
časa
opustiti
približevanja
grofici
Lici
in
zato
je
hotel
pri
Heleni
poskusiti
svojo
srečo
.
Ne
da
bi
se
tega
zavedal
,
je
pri
tem
nekoliko
govorilo
tudi
njegovo
srce
.
Kakor
je
bil
prekanjen
in
zvijačen
,
pokvarjen
in
brezvesten
,
vendar
mu
ni
bilo
toliko
na
tem
,
da
bi
Heleno
zapeljal
,
kakor
da
si
pridobi
njeno
ljubezen
.
Sam
pri
sebi
bi
se
bil
smejal
,
če
bi
ga
bila
obšla
misel
na
zakonsko
zvezo
s
Heleno
,
a
čutil
je
,
da
ima
to
dekle
nekoliko
rad
,
kolikor
je
bila
tega
pač
zmožna
njegova
korumpirana
narava
.
Ogleduje
Heleno
,
je
bil
baron
Spinelli
popolnoma
pozabil
povedati
,
čemu
je
prišel
,
kakor
je
Helena
pozabila
vprašati
,
kaj
ga
je
k
njt
pripeljalo
.
Prišlo
mu
je
to
v
spomin
šele
zdaj
,
ko
se
je
Helena
v
svoji
sramežljivosti
od
njega
odmaknila
.
»
Zmotil
sem
vas
pri
delu
,
gospodična
,
«
je
dejal
sladko
.
»
Ne
zamerite
.
Kaj
ko
bi
nadaljevali
z
delom
?
Jaz
bi
vam
medtem
pojasnil
,
kaj
je
vzrok
mojemu
obisku
.
«
Spinettijev
poziv
,
naj
Helena
kar
nadaljuje
s
svojim
delom
,
je
imel
ta
uspeh
,
da
je
Helena
odložila
likalo
,
ki
je
je
še
vedno
držala
v
rokah
in
začela
spravljati
razgrnjeno
perilo
.
»
Obiskal
sem
vas
,
ker
ne
vem
,
kdaj
se
vrne
grofica
Lici
in
kdaj
bi
imel
priliko
vas
videti
.
Kdo
ve
,
kako
dolgo
se
bom
sploh
mogel
muditi
v
Ljubljani
.
Zdi
se
mi
pa
dolžnost
človekoljubnosti
,
da
vas
na
nekaj
opozorim
,
kar
sem
slučajno
izvedel
.
Na
Dunaju
je
namreč
sloveč
zdravnik
,
ki
je
ozdravil
že
več
takih
bolnikov
,
kakor
je
vas
brat
.
Franek
je
inteligenten
dečko
,
izredno
je
nadarjen
in
večna
škoda
bi
bila
,
če
bi
ostal
pohabljen
in
nesposoben
za
vsako
koristno
delo
samo
zaraditega
,
ker
nima
vaš
oče
dovolj
sredstev
,
da
bi
poklical
kakega
odličnega
zdravnika
.
Ko
bi
se
vaš
oče
sam
obrnil
do
tega
dunajskega
zdravnika
,
bi
najbrže
še
odgovora
ne
dobil
.
Kaj
naj
zdravniku
ponudi
?
Meni
je
pa
mogoče
vašega
očeta
pri
tem
zdravniku
priporočiti
;
grofica
Hohenwartova
mu
je
že
sporočila
,
da
se
zanimam
za
usodo
bolnega
a
ubožnega
dečka
in
da
se
bom
nanj
obrnil
za
pomoč
.
Glejte
,
gospodična
Helena
,
to
me
je
danes
pripeljalo
sem
k
vam
.
Če
vam
je
prav
,
naj
vaš
oče
sestavi
natančen
popis
Franekove
bolezni
in
kako
so
ga
zdravniki
doslej
zdravili
—
jaz
pa
pripišem
svoje
priporočilo
.
Morda
se
bo
dečku
dalo
vendar
pomagati
.
«
Tako
je
govoril
baron
Spinetti
.
Govoril
je
s
toplim
,
sočutja
polnim
glasom
in
mehkota
je
odsevala
tudi
iz
njegovih
oči
,
samo
usmiljenje
ga
je
bilo
.
Že
sredi
njegovega
pripovedovanja
je
Helena
nehala
pospravljati
perilo
.
Kar
ji
je
baron
pripovedoval
,
jo
je
veselo
presenetilo
.
Stopila
je
pred
njega
in
ga
poslušala
z
napeto
pozornostjo
,
v
njenem
srcu
pa
se
je
porajalo
radostno
upanje
,
da
Franek
ozdravi
,
da
bo
čil
in
krepak
in
zmožen
življenja
in
dela
.
»
Kako
ste
dobri
,
gospod
baron
,
«
je
vzkliknila
Helena
,
ko
je
Spinetti
nehal
in
dala
mu
je
roko
.
Vsa
njena
nezaupnost
do
barona
je
v
tem
hipu
izginila
iz
njenega
srca
in
zahvaljevala
se
mu
je
za
njegovo
dobroto
tako
presrčnost
da
jo
je
baron
moral
sam
ustaviti
.
»
Nehajte
vendar
,
gospodična
,
«
je
rekel
Spinetti
.
»
To
je
vendar
nekaj
samo
ob
sebi
umljivega
,
da
človek
v
takih
slučajih
pomaga
kolikor
pač
more
.
To
je
človeška
dolžnost
,
kar
hočem
in
sem
že
storil
in
za
to
ne
zaslužim
nobene
zahvale
.
«
Ponudil
je
Heleni
listek
,
na
katerem
je
bilo
zapisano
ime
dunajskega
zdravnika
.
Spisal
je
bil
naslov
namenoma
nekoliko
nečitljivo
,
ker
je
hotel
,
naj
bi
Helena
prezrla
,
da
ni
zapisana
ulica
in
hišna
številka
zdravnikovega
stanovanja
.
Spinetti
je
računal
,
da
mu
da
to
priliko
,
ponoviti
svoj
obisk
in
z
zadovoljstvom
je
zapazil
,
da
je
Helena
res
prezrla
nezadostnost
izročenega
ji
naslova
.
Sedaj
,
ko
je
bil
srečno
prebit
led
,
ki
je
doslej
ločil
Heleno
od
barona
Spinettija
,
se
je
lahko
razvnel
prijateljski
pogovor
.
Sukal
se
je
v
začetku
največ
okrok
Franeka
.
Spinetti
je
iz
previdnosti
govoril
nekako
očetovsko
in
pripravil
Heleno
do
tega
,
da
mu
je
odkritosrčno
in
brez
zadržka
povedala
vse
o
očetovih
razmerah
ter
mu
pojasnila
vse
svoje
življenje
in
nehanje
.
Bila
je
tako
srečna
,
da
je
mogla
govoriti
o
Franeku
,
da
je
popolnoma
prezrla
,
kako
vse
drugače
jo
je
sedaj
gledal
Spinetti
in
ni
zapazila
,
da
ji
je
časih
pogladil
roko
.
Ta
prijateljski
pogovor
je
trajal
toliko
časa
,
dokler
se
ni
oglasil
Franek
,
ki
je
ta
dan
zaradi
likanja
ležal
v
temni
kamrici
kraj
kuhinje
.
»
Vidim
,
da
sem
vas
že
predolgo
zadrževal
,
«
je
dejal
baron
Spinetti
,
videč
,
da
je
na
Franekov
klic
skočila
Helena
s
svojega
stola
in
hotela
sobo
zapustiti
.
»
Izvolite
torej
svojemu
gospodu
očetu
sporočiti
,
kar
sem
vam
povedal
in
če
bo
še
kaj
mogoče
storiti
,
bodite
prepričani
,
da
sem
vam
vedno
z
veseljem
na
razpolaganje
.
«
Podal
ji
je
roko
in
ko
je
čutil
njene
roke
na
svoji
dlani
,
se
je
nagnil
in
ji
je
roko
poljubil
.
Heleno
je
to
pretreslo
;
zganila
se
je
in
naglo
umaknila
svojo
roko
,
a
baron
Spinetti
ni
slutil
,
da
je
to
zopet
vzbudilo
njeno
nezaupnost
do
njega
,
nego
je
zadovoljno
odšel
.
»
Težava
bo
le
s
Franekom
,
«
je
mrmral
,
stopajoč
previdno
po
ozkih
stopnicah
.
»
Če
bi
mu
zdravnik
le
količkaj
,
makari
samo
navidezno
pomagal
,
bi
se
Helena
že
iz
same
hvaležnosti
vame
zaljubila
.
«
Zvečer
je
Helena
vse
povedala
staremu
Knificu
in
mu
izročila
tudi
listek
z
naslovom
dunajskega
zdravnika
.
Zapazil
je
takoj
,
da
ni
zapisan
naslov
dosti
natančno
in
zdelo
se
mu
je
to
sumljivo
,
toda
pomiril
se
je
takoj
,
čim
mu
je
Franek
povedal
,
da
je
baron
Spinetti
črnega
obraza
in
debel
.
Deček
je
smatral
debelost
za
dokaz
starosti
in
oče
je
bil
z
dobljenim
pojasnilom
zadovoljen
.
»
Pa
pošljem
jutri
uradnega
slugo
vprašat
barona
za
naslov
;
obenem
bo
lahko
kar
pripisal
na
pismo
svoje
priporočilo
.
«
S
tem
je
bila
stvar
za
starega
Knifica
urejena
.
Odločil
se
je
pisati
zahtevano
pismo
dunajskemu
zdravniku
,
samo
ker
se
ni
hotel
zameriti
baronu
Spinettiju
in
ker
je
videl
,
kako
srečna
sta
Helena
in
Franek
,
da
bo
imeniten
zdravnik
izrekel
svoje
mnenje
o
Franeovi
bolezni
.
Helena
in
Franek
sta
upala
,
da
bo
dunajski
zdravnik
pomagal
;
Knific
se
ni
vdal
taki
iluziji
,
a
pustil
jo
je
svojima
otrokoma
,
sodeč
,
da
vsaka
nada
na
ozdravljenje
poživi
in
okrepi
bolnika
,
tudi
če
je
očitno
in
brez
dvoma
,
da
mu
ni
pomoči
in
da
je
njegova
usoda
za
vselej
odločena
.
Naslednjega
dne
je
baron
Spinetti
prišel
že
dopoldne
in
je
prinesel
»
slučajno
pozabljeni
«
popolni
naslov
dunajskega
zdravnika
.
Ostal
je
le
malo
časa
,
komaj
kakih
pet
minut
.
Dosi
mu
je
Helena
ponudila
stol
,
se
ni
vsedel
,
marveč
se
je
stoje
nekoliko
pogovoril
s
Franekom
.
Izpraševal
ga
je
same
resne
stvari
,
kakor
bi
se
hotel
prepričati
o
njegovem
znanju
hi
pohvalil
Heleno
,
da
je
bratca
naučila
pisati
,
čitati
in
računati
.
»
Treba
je
,
da
se
deček
s
črtanjem
primernih
knjig
sam
nadalje
izobražuje
,
«
je
končno
menil
baron
Spinetti
,
obrnivši
se
k
Heleni
,
»
škoda
bi
bilo
tako
nadarjenega
dečka
.
«
Helena
je
molče
prikimala
.
Kar
ji
je
baron
Spinetti
poročal
,
to
je
sama
že
davno
vedela
,
a
sram
jo
je
bilo
povedati
,
da
oče
neče
nobenih
knjig
kupiti
,
češ
,
da
je
gotov
denar
več
vreden
kakor
vsa
izobrazba
.
»
Skrbela
bom
,
da
dobim
take
knjige
,
«
je
končno
izjavila
Helena
,
na
kar
se
je
Spinetti
poslovil
od
nje
in
je
odšel
,
naglo
,
kakor
da
ima
nujne
opravke
in
si
je
le
s
težavo
pritrgal
čas
,
da
je
Heleni
prinesel
»
slučajno
pozabljeni
«
natančni
naslov
dunajskega
zdravnika
.
Franek
navadno
ni
prišel
dosti
na
zrak
.
Na
Grad
ga
ni
kazalo
voziti
,
ker
je
bila
pot
prestrma
in
tudi
preslaba
za
primitivni
voziček
,
na
katerem
so
ga
spravljali
na
zrak
.
Odkar
je
pa
zahajal
k
malemu
grofu
Attemsu
,
je
ostajal
le
težko
doma
in
je
skoro
vsako
popoldne
silil
,
naj
ga
kam
peljejo
.
Ker
je
Helena
malokdaj
utegnila
zapustiti
svoje
delo
,
je
naprosil
svojo
sosedo
,
da
je
fantiča
peljala
na
zrak
,
ne
daleč
,
le
v
sedanje
Streliške
ulice
,
kjer
je
bil
Franek
prav
zadovoljen
,
ker
so
se
tam
vedno
podili
dečki
iz
soseščine
.
To
je
Franeka
tolažilo
,
ko
je
moral
čakati
,
da
se
vrne
mali
grof
s
svojo
lepo
materjo
v
Ljubljano
.
Sem
in
tam
je
Helena
sama
peljala
Franeka
za
Strelišče
in
pod
kakim
drevesom
šivala
,
dočim
je
Franek
opazoval
zabave
in
igre
svojih
vrstnikov
.
Tega
dne
je
nenadoma
zagledala
pred
seboj
barona
Spinettija
.
Prišel
je
bil
okrog
Grada
,
a
Helena
je
mislila
,
da
se
je
zopet
mudil
na
vrtu
,
na
kateri
jo
je
vezal
tako
ljub
spomin
in
je
nekoliko
zardela
,
kar
je
Spinetti
smatral
za
dobro
znamenje
za
svoje
namene
.
Poizvedoval
je
bil
že
poprej
,
da
vodijo
semkaj
Franeka
,
a
dasi
je
prišel
skoro
vsak
dan
gledat
,
je
vendar
slučajno
šele
zdaj
naletel
na
Heleno
.
Franek
je
bil
jako
vesel
,
da
je
zopet
videl
barona
Spinettija
,
kajti
smatral
ga
je
za
svojega
dobrotnika
,
ki
mu
bo
pomagal
do
ozdravljenja
.
Helena
sicer
ni
bila
Spinettijeve
navzočnosti
ravno
vesela
,
a
vendar
ji
tudi
ni
bilo
neljubo
,
da
se
je
vsedel
kraj
nje
.
Nekoliko
nezaupnosti
je
bilo
vedno
v
njej
napram
Spinettiju
,
a
daleč
ne
več
toliko
kakor
poprej
.
Helena
in
Spinetti
sta
govorila
največ
o
grofici
Lici.
Helena
je
že
jako
težko
čakala
,
da
se
grofica
vrne
s
svojega
gradu
.
Začetkoma
je
hotela
tam
ostati
samo
nekaj
dni
,
toda
od
njenega
odhoda
sta
med
tem
minula
že
dva
tedna
in
še
ni
nihče
vedel
,
kdaj
se
vrne
.
Tudi
Spinetti
ni
mogel
dati
nobenega
pojasnila
,
ali
pa
ga
ni
hotel
dati
,
pač
pa
je
obljubil
,
da
bo
vprašal
in
potem
Heleni
sporočil
uspeh
svojih
poizvedb
.
Spinettiju
je
to
popoldne
v
družbi
malega
Franeka
in
Helene
prav
prijetno
minilo
.
Živel
je
v
zavesti
,
da
si
je
popolnoma
pridobil
malega
Franeka
in
da
mu
tudi
Helena
ni
nenaklonjena
.
Občevala
je
ž
njim
prijazno
in
prijateljsko
in
mu
celo
razodela
,
da
jo
ljubi
pijani
študent
Bernard
ter
zlaga
nanjo
poredne
pesmi
,
v
katerih
jo
zasmehuje
,
da
se
sili
v
aristokratske
kroge
,
dasi
še
primerile
obleke
nima
.
Nič
ni
Helena
prikrivala
,
da
jo
to
hudobno
zasmehovanje
zelo
boli
in
da
ima
prav
bridke
in
težke
ure
,
če
ji
študentje
katero
teh
pesmic
pod
oknom
zapojo
,
a
priznala
je
brez
ovinkov
,
da
vzlic
temu
in
vsemu
zabavljanju
celih
študentovskih
ulic
ne
misli
in
neče
ustaviti
svojih
obiskov
v
hiši
grofice
Lici.
Edino
,
kar
je
bilo
baronu
Spinettiju
neprijetno
,
je
bilo
Helenino
vpraševanje
po
baronu
Plassu
.
Ta
je
odšel
z
grofico
Lici
in
s
svojo
sestro
na
Goriško
in
se
je
hotel
šele
ž
njima
vrniti
.
Helena
se
sama
ni
zavedala
,
da
je
barona
Plassa
bolj
pogrešala
,
kakor
vse
druge
.
Vpraševala
je
po
njem
,
po
njegovih
osebnih
razmerah
kar
instinktivno
ne
vedoč
,
da
so
se
ta
njena
vprašanja
zdela
Spinettiju
takoj
sumljiva
.
Toda
prekanjeni
Italijan
je
hitro
spoznal
,
da
Helena
s
svojimi
vprašanji
nima
posebnih
namenov
in
to
ga
je
pomirilo
;
da
bi
kdo
mogel
kaj
vprašati
,
ne
zavedajoč
se
,
da
se
s
tem
izda
,
tega
lisjaški
mož
sploh
ni
pojmil
.
Zgolj
ker
je
Spinetti
obljubil
,
da
izve
,
kdaj
se
vrne
grofica
Lici
,
je
Helena
šla
tudi
naslednjega
dne
s
Franekom
na
šetnjo
za
Strelišče
.
Tam
,
kjer
ni
bilo
več
hiš
,
je
pomaknila
voziček
na
stran
in
se
je
vsedla
pod
košato
drevo
.
Pričakovala
je
,
da
pride
Spinetti
,
ker
ji
dopoldan
ni
ničesar
pisal
in
prišel
je
v
resnici
.
Franeku
je
prinesel
lepo
knjigo
s
podobami
,
ki
jo
je
dečko
vriskaje
stisnil
z
obema
rokama
k
sebi
,
ves
srečen
,
da
ima
tudi
on
zdaj
tako
knjigo
kakor
njegov
grofovski
prijatelj
.
Kdaj
se
vrne
grofica
Lici
,
tega
pa
Spinetti
še
ni
mogel
izvedeti
.
Zopet
je
sedel
kraj
nje
pod
drevesom
in
jo
je
skušal
zabavati
,
kar
je
najbolje
mogel
.
Kot
izkušen
mož
je
lahko
uganil
,
kaj
Heleno
zanima
in
o
čem
ne
sme
z
njo
govoriti
.
Kakor
je
drugače
Spinetti
vsak
pogovor
,
pa
naj
je
bil
še
tako
stvarnega
značaja
,
belil
s
pikantnostmi
in
vobče
zastopal
stališče
,
da
je
z
ženskami
nemogoč
drug
pogovor
,
kakor
o
ljubezenskih
rečeh
,
pri
Heleni
ni
tega
nikdar
pokazal
.
Kar
je
govoril
,
je
bilo
vseskoz
spodobno
,
kar
je
povedal
,
je
bilo
mikavno
in
zanimivo
povedano
.
In
ker
so
bile
vse
te
stvari
Heleni
le
malo
znane
ali
celo
nič
,
je
z
veliko
pozornostjo
poslušala
spretnega
pripovedovalca
in
niti
zapazila
ni
,
kako
hitro
so
minevale
ure
.
Ko
je
bilo
solnce
že
izginilo
,
se
je
odpravila
domov
.
Spinetti
jo
je
spremil
.
Heleni
to
sicer
ni
bilo
všeč
,
ker
se
je
bala
zlobnih
jezikov
,
ki
so
posebno
pridno
migali
,
odkar
jo
je
Spinetti
na
njenem
domu
obiskal
,
a
rekla
si
je
,
da
bi
bila
smešna
in
malenkostna
,
če
bi
Spinettija
prosila
,
naj
je
ne
spremi
.
Spinetti
je
smatral
kot
samo
ob
sebi
umljivo
,
da
spremi
Heleno
.
Ker
ni
imel
pojma
o
nazorih
prebivalstva
Študentovskih
ulic
in
okolice
,
mu
še
na
misel
ni
prišlo
,
da
bi
bilo
njegovo
spremstvo
Heleni
neprijetno
.
Nasprotno
je
sodil
,
da
bi
bila
Helena
užaljena
,
če
bi
je
ne
spremil
,
ker
bi
si
lahko
mislila
,
da
ga
je
sram
se
ž
njo
pokazati
pred
ljudmi
.
Prišla
sta
bila
ravno
do
Strelišča
,
ko
se
jima
je
v
lahkem
trabu
približal
baron
Plass
.
Spoznal
je
od
daleč
Spinettija
in
njegovo
spremljevalko
.
Ko
je
prišel
bližje
,
je
salutiral
,
a
tako
hladno
in
resno
,
da
sta
prišla
Spinetti
in
Helena
v
zadrego
.
»
O
,
gospod
baron
,
«
je
vzkliknil
Spinetti
,
»
kdaj
ste
se
vrnili
?
«
»
Že
pred
tremi
dnevi
,
«
je
odgovoril
baron
Piass
in
ustavil
konja
.
S
hitrim
pogledom
je
spreletel
skupino
,
ki
je
stala
pred
njim
.
Poznal
je
Spinettija
,
njegove
navade
in
namene
in
zato
ni
bil
niti
trenotek
v
dvomu
,
kaj
pomeni
ta
sprehod
Spinettija
za
Gradom
.
Potem
je
baron
Plass
pogledal
na
Heleno
.
Vprašujoč
ji
je
zrl
nekaj
hipov
v
oči
,
tako
resno
,
da
jo
je
obšla
nekaka
plahost
,
potem
je
pognal
konja
in
s
hladnim
pozdravom
odjezdil
po
svoji
poti
.
Spinetti
je
spremil
Heleno
do
doma
.
Govorila
nista
skoro
nič
,
kajti
Helena
je
bila
bleda
in
prepadla
,
v
Spinettiju
pa
je
vse
vrelo
,
ne
le
ker
mu
je
baron
Plass
slučajno
prišel
na
sled
,
nego
še
bolj
zaradi
tega
,
ker
je
uvideval
,
da
mu
utegne
vse
pokvariti
.
Med
svojimi
tovariši-oficirji
je
veljal
baron
Plass
za
nekoliko
sentimentalnega
človeka
.
Ta
glas
pa
ni
bil
utemeljen
.
V
svojih
kadetskih
in
poročniških
letih
se
baron
Plass
ni
skoro
nič
razlikoval
od
drugih
uniformirancev
;
bil
je
lahkomiseln
in
imel
mnogo
ljubezenskih
razmerij
.
Poznal
je
življenje
in
poznal
je
ženski
svet
,
a
ohranil
si
je
vendar
nekoliko
honetnosti
,
ki
se
je
po
letih
viharne
mladosti
utrdila
in
razvila
.
Zvijačno
in
zavratno
,
kakor
navadni
zapeljivci
ni
baron
Plass
nikdar
ravnal
z
ženskami
,
a
sedaj
,
ko
je
bil
dozorel
do
ritmojstra
,
mu
je
bilo
to
že
celo
zoprno
.
Tovariši
njegovi
so
to
njegovo
naziranje
razkričali
kot
sentimentalnost
,
on
sam
je
to
smatral
kot
preprosto
dostojnost
.
Ko
je
bil
zalotil
barona
Spinettija
na
sprehodu
s
Heleno
,
se
je
v
njem
vzbudila
velika
nevolja
zoper
»
italijanskega
zapeljivca
«
in
priznal
si
je
,
da
bi
se
nikdar
ne
hotel
poslužiti
takih
sredstev
,
kakor
se
jih
je
brez
dvoma
poslužil
baron
Spinetti
,
da
je
Heleno
pripravil
na
svojo
stran
.
Plass
je
bil
preprčan
,
da
ima
Spinetti
nepoštene
namene
.
Trdil
je
,
da
jih
sicer
še
ni
dosegel
,
a
da
je
na
pravi
pori
,
zakaj
o
tem
ni
dvomil
,
da
sta
imela
Spinetti
in
Helena
dogovorjen
sestanek
in
da
se
nista
slučajno
našla
.
Baronu
Plassu
je
bilo
neprijetno
,
da
je
prišel
tej
stvari
po
naključju
na
sled
.
Rekel
si
je
,
da
ga
vendar
prav
nič
ne
briga
,
kaj
počenja
Spinetti
in
kaj
dela
Helena
,
a
vzlic
temu
mu
je
ta
stvar
skoro
neprestano
rojila
po
glavi
.
»
Škoda
dekleta
,
«
si
je
dejal
,
»
a
če
ji
Spinetti
ugaja
,
naj
se
zgodi
kar
hoče
,
saj
je
naposled
dekle
vendar
le
samo
zase
odgovorno
.
«
Toda
ta
trda
sodba
mu
ni
ugajala
.
Kmalu
je
našel
polno
opravičevanj
za
Heleno
.
»
Matere
nima
—
prave
vzgoje
ni
imela
—
skoro
nič
ne
pozna
sveta
in
moških
,
«
tako
je
modroval
baron
Plass
,
»
Grofica
Lici
bi
jo
bila
pač
lahko
podučila
.
Sploh
je
pa
jako
neprevidno
,
da
starši
ne
opozarjajo
svojih
hčera
še
o
pravem
časa
,
kake
nevarnosti
jim
prete
od
moških
.
Posebno
revnejši
starši
bi
morali
na
to
gledati
,
saj
nimajo
časa
,
svoje
hčere
trajno
nadzorovati
,
in
saj
je
ubožno
dekle
izpostavljeno
vsakovrstnim
zapeljivostim
še
vse
bolj
,
kakor
premožno
dekle
.
«
Tako
je
ugibal
baron
Plass
,
ko
je
jezdil
svojo
pot
in
zatekel
se
je
naposled
v
temeljito
razmišljanje
,
kako
bi
bilo
treba
reformirati
žensko
vzgojo
,
da
bi
bila
dekleta
obvarovana
pred
korumpiranimi
in
brezvestnimi
moškimi
.
Pa
tudi
še
drugi
dan
si
ni
mogel
te
stvari
izbiti
iz
glave
.
Helena
se
mu
je
smilila
.
V
črnih
barvah
si
je
slikal
njeno
nesrečo
in
sramoto
,
v
katero
jo
pahne
baron
Spinetti
,
ako
se
mu
posrečijo
njegovi
nameni
.
Helena
se
mu
je
smilila
toliko
bolj
,
ker
je
poznal
njeno
uboštvo
in
je
vpošteval
imovitost
barona
Spinettija
.
»
Nesreča
se
še
ni
zgodila
in
se
da
še
preprečiti
.
«
Ta
misel
je
pomirjevalno
vplivala
na
barona
Plassa
.
»
Spinetti
je
preveč
prekanjen
,
da
bi
se
prenaglil
in
Helena
je
preveč
poštena
,
da
bi
se
dala
kar
meni
nič
tebi
nič
premotiti
—
torej
je
še
čas
,
Heleno
posvariti
.
«
Poskusil
je
svojo
sestro
,
grofico
Lichtenberg
,
pridobiti
za
to
,
da
bi
svarila
Heleno
,
a
komaj
ji
je
bil
stvar
nekoliko
pojasnil
,
ga
je
odločno
zavrnila
.
»
Taka
dekleta
,
kakor
je
ta
Helena
,
naj
ostanejo
v
svojem
krogu
in
naj
se
ne
silijo
v
višje
kroge
,
ki
jih
ne
poznajo
.
Vsak
krog
ima
svoje
posebne
zapeljivosti
in
nevarnosti
.
Helena
bi
se
teh
zapeljivosti
in
nevarnosti
v
svojem
krogu
že
ubranila
,
saj
je
pošteno
dekle
,
a
če
se
jih
v
našem
krogu
ne
bo
,
ker
jih
ne
pozna
,
bo
to
njena
lastna
krivda
.
Še
obžalovati
je
ne
bom
mogla
.
Sploh
je
pa
že
smešno
,
kar
uganja
Lici
s
tem
dekletom
.
«
Ko
se
je
končno
povrnila
grofica
Lici
v
Ljubljano
,
se
je
baron
Plass
obrnil
nanjo
.
Poznal
jo
je
dosti
dobro
in
je
vedel
,
da
mora
postopati
jako
previdno
,
če
si
noče
vsega
pokvariti
.
Smatral
jo
je
sicer
za
nekako
odgovorno
za
Helenino
usodo
,
a
naravnost
se
vendar
ni
upal
tega
reči
.
Posebno
težavo
mu
je
še
delalo
to
,
kakor
naj
stvar
razloži
,
ne
da
bi
imenoval
Spinettija
,
zakaj
vedel
je
,
da
bi
mu
grofica
odrekla
vsako
pomoč
,
če
bi
imenoval
to
ime
.
S
prvim
poskusom
,
napeljati
pogovor
na
to
stvar
,
je
bil
baron
Plass
prav
srečen
.
Pripravil
je
grofico
Lici
do
tega
,
da
je
sama
začela
govoriti
o
Heleni
.
»
Ne
morete
si
misliti
,
kako
je
bila
Helena
srečna
in
vesela
,
da
me
je
zopet
videla
,
«
je
pripovedovala
grofica
Lici.
»
Skoro
moram
verjeti
,
da
so
najlepše
ure
njenega
življenja
tiste
,
ki
jih
preživi
pri
meni
.
Ko
bi
vi
vedeli
,
kako
me
posluša
,
če
ji
pripovedujem
o
svojem
življenju
,
o
zabavah
,
ki
jih
uživam
.
To
dekle
ni
rojeno
za
tiste
kroge
,
v
katerih
živi
.
Kdo
ve
,
če
se
ne
pretaka
v
njenih
žilah
kaj
plemenitejše
krvi
,
kajti
darove
ima
vse
,
da
bi
bila
prav
odlična
dama
.
«
»
Pod
vašim
vodstvom
bi
to
lahko
postala
,
«
je
ljubeznivo
rekel
baron
Plass
.
»
Koliko
je
v
občevanju
z
vami
pridobila
,
si
lahko
mislim
.
Toda
,
ali
ste
že
kdaj
mislili
,
da
utegne
to
občevanje
preprostega
dekleta
v
aristokratskih
krogih
imeti
zle
posledice
?
Danes
ali
jutri
zna
to
občevanje
vzeti
konec
in
to
bi
Helena
težko
prenašala
.
In
misliti
je
tudi
na
njeno
bodočnost
.
Kaj
pa
bo
,
če
se
odtuji
tistim
krogom
,
v
katerih
bi
lahko
dobila
moža
,
in
kako
naj
se
potem
,
odvajena
trdega
dela
in
navajena
vaše
družbe
,
preživlja
?
«
Grofica
Lici
se
je
na
glas
zasmejala
.
»
Ravno
to
moram
vsak
dan
poslušati
od
svojega
moža
.
Venomer
mi
trobi
,
da
postanem
še
prava
nesreča
za
Heleno
,
ker
jo
odtujujem
njenemu
krogu
in
jo
izpostavljam
—
kdo
ve
čemu
?
«
»
Velikim
zapeljivostim
,
«
je
dejal
baron
Plass
naglo
.
»
Zapeljivostim
?
Bežite
no
!
Saj
moja
hiša
vendar
ni
brezno
greha
.
Bodite
pomirjeni
,
ljubi
baron
;
v
moji
hiši
ni
za
žensko
krepost
nobene
nevarnosti
.
«
»
O
tem
ni
nobenega
dvoma
,
«
je
pritrjeval
Plass
.
»
Toda
Helena
pride
lahko
v
dotik
z
ljudmi
,
ki
se
bodo
pri
njej
pač
upali
poskusiti
to
,
česar
bi
se
pri
kakem
drugem
dekletu
iz
naših
krogov
nikdar
ne
upali
.
«
»
Pri
meni
,
v
moji
hiši
se
nihče
kaj
takega
ne
bo
upal
,
«
je
ponosno
izjavila
grofica
.
Videlo
se
je
,
da
je
nekoliko
užaljena
in
baron
Plass
je
spoznal
,
da
bo
imel
z
drugim
delom
svojega
diplomatičnega
manevra
veliko
več
težav
,
kakor
jih
je
imel
s
prvim
delom
.
Razume
se
samo
ob
sebi
,
da
bo
vas
in
vašo
hišo
vsakdo
respektiral
,
«
je
dejal
baron
Plass
.
Tu
je
Helena
varna
.
A
morda
bi
ta
ali
oni
,
če
jo
enkrat
spozna
,
poskusil
približati
se
ji
zunaj
vaše
hiše
.
Mislim
,
da
bi
storiti
dobro
delo
,
če
bi
Heleno
posvarili
,
naj
bo
previdna
in
nezaupna
.
«
»
Dobro
delo
?
Prav
!
Jaz
je
storim
,
če
je
treba
.
A
najprej
mi
povejte
,
pred
čim
in
pred
kom
naj
Heleno
svarim
.
«
»
Saj
ni
treba
nič
določnega
reči
in
nikogar
imenovati
.
Le
splošno
bi
bil
resen
in
dober
svet
prav
na
mestu
.
«
»
Svetovanje
je
vedno
nehvaležno
,
zlasti
pa
nikar
dajati
svete
mladim
dekletom
.
S
tem
se
jih
samo
opozarja
na
stvari
,
ki
jih
prej
niso
poznale
in
ki
je
zdaj
začno
mikati
.
Kar
se
mene
tiče
,
sem
se
vedno
ravnala
po
tem
in
se
bom
skrbno
varovala
spravljati
Heleno
na
take
misli
.
Sploh
pa
ne
razumem
te
vase
nepričakovane
skrbi
za
dekleta
.
Kaj
more
vam
biti
na
Heleni
?
Kolikor
vas
poznam
,
niste
bili
vedno
čuvar
dekliške
nedolžnosti
.
«
Grofica
Lici
je
postala
osebna
.
To
spominjanje
na
njuno
lastno
zvezo
v
mladih
letih
,
je
spravilo
barona
Plassa
popolnoma
iz
ravnotežja
.
Zdaj
že
celo
ni
vedel
,
kako
bi
nadaljeval
.
Tega
vendar
ni
hotel
povedati
,
da
je
Heleno
srečal
v
družbi
barona
Spincttija
za
Streliščem
,
kajti
vedel
je
,
da
bi
grofica
Lici
v
tem
hipu
začela
Heleno
sovražiti
.
Toliko
je
baron
Plass
že
vedel
,
da
smatra
grofica
Lici
barona
Spincttija
za
čestilca
,
ki
ga
sicer
čisto
nič
ne
ljubi
,
ki
bi
ga
pa
vendar
nobeni
drugi
ženski
ne
privoščila
.
»
Ko
bi
mi
vedeli
kaj
povedati
,
kaj
določnega
seveda
,
iz
česar
bi
se
dalo
spoznati
,
da
je
nedolžnost
uboge
Helene
res
v
nevarnosti
,
bi
že
nič
ne
rekla
,
«
je
zopet
povzela
grofica
Lici
,
ker
je
baron
Plass
trdovratno
molčal
.
»
Tako
pa
vidim
,
da
se
vam
prikazujejo
strahovi
,
kar
je
očiten
dokaz
,
da
se
neizmerno
dolgočasite
.
Kaj
res
ne
znate
svojega
dopusta
bolje
porabiti
,
kakor
s
tem
,
da
si
delate
skrbi
za
nedolžnost
neznanih
vam
meščanskih
deklet
?
«
Baron
Plass
je
čutil
,
da
ga
je
začela
grofica
Lici
zasmehovati
.
Tega
ni
prenesel
,
to
ga
je
vselej
razdražilo
.
Opustil
je
torej
svoj
namen
,
pridobiti
grofico
Lici
,
naj
bi
Heleno
svarila
pred
nevarnostmi
in
zapeljivostmi
življenja
;
opustil
tega
namena
sicer
ni
rad
,
a
uvidel
je
,
da
pri
grofici
ničesar
ne
doseže
,
in
da
bo
moral
na
drug
način
izpeljati
svoj
namen
.
Zapustil
je
grofico
in
šel
v
kavarno
,
kjer
je
naletel
na
grofa
Attemsa
,
čakajočega
na
običajno
večerno
partijo
.
»
Kar
nobene
partije
ni
več
skupaj
spraviti
,
«
se
je
bil
jezil
grof
Attems
.
»
Spinetti
je
bil
časih
ves
dan
v
kavarni
,
zdaj
se
pa
prikaže
le
še
vsake
kvatre
.
Ko
sem
poprej
šel
čez
Mestni
trg
,
sem
ga
videl
,
da
je
korakal
mimo
stolne
cerkve
in
doli
proti
Poljanam
.
Pravijo
,
da
ga
je
tam
večkrat
videti
.
Kaj
vraga
išče
tam
?
Pa
ne
da
je
začel
tamkaj
s
kakim
dekletom
ljubezensko
razmerje
?
«
»
Jaz
ničesar
ne
vem
,
«
je
zlovoljno
odgovoril
baron
Plass
.
»
Stvar
me
sicer
nič
ne
briga
,
«
je
nadaljeval
grof
Attems
,
»
a
skrbi
me
,
če
Spinetti
ne
zasleduje
Helene
Knifičeve
,
s
katero
se
je
pri
nas
seznanil
.
V
tem
slučaju
bi
moja
žena
in
jaz
imela
na
sebi
nekako
odgovornost
in
to
bi
mi
bilo
jako
neprijetno
.
«
Baron
Plass
je
takoj
izrabil
to
priliko
,
ki
se
mu
je
tako
nepričakovano
ponudila
.
»
Potrjujem
vam
popolnoma
,
da
bi
grofico
in
vas
zadela
precejšnja
odgovornost
,
če
bi
se
Heleni
zgodila
kaka
nesreča
,
«
je
dejal
baron
Plass
.
»
Da
je
Spinetti
zvit
in
malo
vesten
,
to
vam
je
itak
znano
.
Morda
bi
bilo
le
bolje
,
če
bi
Heleno
na
primeren
način
posvarili
in
ji
priporočali
,
naj
bo
oprezna
.
«
»
Tega
ne
morem
storiti
,
«
je
na
neprijetno
začudenje
barona
Piassa
izjavil
grof
Attems
.
»
Spinetti
je
moj
prijatelj
in
torej
o
njem
ne
morem
in
ne
smem
nič
slabega
reči
.
S
kakim
splošnim
svarilom
bi
se
pa
le
osmešil
.
Splošnih
svaril
sliši
Helena
gotovo
dovolj
že
doma
.
«
Nikjer
torej
ni
bilo
dobiti
pomoči
.
Baron
Plass
se
je
v
svojem
srcu
razljutil
tako
,
da
ga
je
obšla
želja
,
začeti
s
Spinettijem
prepir
,
ga
zgrabiti
za
vrat
in
ga
treščiti
ob
zid
.
Prav
v
tem
trenutku
so
se
odprla
vrata
in
v
kavarno
je
vstopil
baron
Spinetti
.
Z
zadovoljnim
,
zmagonosnim
usmevom
se
je
približal
grofu
Attemsu
in
baronu
Piassu
ter
ju
pozdravil
.
»
Kaj
pa
ti
je
?
«
je
vprašal
barona
Plassa
,
videč
,
da
je
rdeč
in
razburjen
.
»
Kaj
si
morda
zaljubljen
?
«
»
Ne
,
«
je
odgovoril
baron
Plass
,
»
a
slabovoljen
sem
in
kadar
sem
siten
,
nisem
za
družbo
.
«
Vstal
je
in
zapustil
kavarno
.
Hoteč
se
pred
večerjo
izprehoditi
,
korakal
po
raznih
ulicah
,
in
je
po
dolgih
ovinkih
prišel
na
Mestni
trg
,
ki
je
bil
tedaj
slabo
razsvetljen
in
koder
se
že
po
sedmi
uri
ni
nihče
več
sprehajal
.
Ko
je
hodil
po
Mestnem
trgu
,
je
zapazil
na
nasprotni
strani
naglo
korakajočo
žensko
,
ki
je
bila
vsa
zavita
.
Spoznati
je
ni
mogel
,
a
hoja
njena
se
mu
je
zdela
znana
.
Ženska
je
prišla
od
nasprotne
strani
in
je
izginila
v
knjigo
tržnico
,
ki
je
bila
na
ti
strani
.
Baron
Plass
je
pogledal
uro
in
je
videl
,
da
je
že
pol
devetih
.
Ob
tej
uri
vendar
nobena
dama
tako
zavita
ne
gre
sama
z
doma
,
«
si
je
rekel
in
je
polagoma
krenil
čez
trg
proti
knjigotržnici
.
»
Ali
je
to
kaka
ženska
,
ki
je
sploh
ne
poznam
,
ali
pa
ima
ta
ženska
kaj
skrivati
,
ker
je
tako
zavita
.
«
Gredoč
mimo
vrat
je
ostro
pogledal
v
prodajalno
,
a
ženska
,
ki
je
pregledovala
neke
zvezke
,
mu
je
kazala
hrbet
in
ni
se
mogel
orijentirati
,
če
jo
pozna
ali
ne
.
Storil
je
kakih
deset
korakov
naprej
in
se
potem
obrnil
ter
šel
zopet
nazaj
.
Prav
,
ko
je
bil
le
še
dober
korak
od
vrat
,
je
smuknila
zavita
ženska
iz
prodajalne
in
nadaljevala
svojo
pot
.
Baron
Plass
pa
jo
je
spoznal
.
Bila
je
Helena
.
Kakor
okamenel
je
obstal
baron
pred
prodajalno
,
vsa
kri
mu
je
silila
k
srcu
in
v
glavo
.
Prva
njegova
misel
je
bila
:
Kje
se
je
mogla
Helena
muditi
,
ko
je
prišla
s
Starega
trga
,
kjer
ob
tej
uri
vendar
ni
imela
ničesar
iskati
Druga
njegova
misel
je
bila
:
Helena
je
imela
s
Spinettjjem
jubavni
sestanek
;
Šla
sta
na
ta
konec
mesta
,
ker
ju
tu
najbrž
malokdo
pozna
in
se
ob
tej
uri
ni
bati
srečanja
z
znanimi
ljudmi
.
Sam
nase
je
bil
baron
Plass
v
tem
hipu
bolj
jezen
,
kakor
na
»
italijanskega
zapeljivca
«
Spinettija
.
Kar
sram
ga
je
bilo
,
da
je
tako
trdno
in
iskreno
verjel
v
čistost
in
krepost
tega
dekleta
.
»
Kako
sem
bil
neumen
,
«
si
je
očital
.
»
Bogastvu
tako
dekle
ne
more
kljubovati
.
Spinettijev
denar
jo
je
premotil
.
Jaz
sem
pač
naiven
tepec
.
«
Helena
je
blizu
mestne
hiše
srečala
staro
ženo
in
je
ž
njo
govorila
.
To
priliko
je
porabil
baron
Plass
.
Kar
je
mogel
je
hitel
po
ovinku
na
nasprotno
stran
mestne
hiše
in
se
od
tam
počasnih
korakov
bližal
Heleni
.
Ta
ga
ni
spoznala
