stojita,
da
sprejmeta
vpričo
krščanske
družbe
sveti
zakrament
zakona
.
Ta
zakrament
je
pa
,
kakor
govori
apostol
,
velika
skrivnost
v
Kristusu
in
v
cerkvi
...
«
Pl.
Jekler
se
je
tedaj
nagnil
k
sodnici
ter
je
pošepetal
s
porogljivim
nasmehom
okoli
ust
:
»
Kolika
ironija
,
razlagati
Pajku
‚
skrivnost
‘
zakona
!
«
»
Zakaj
,
gospod
ritmojster
?
«
»
Ej
,
moja
mila
,
dr.
Pajk
je
bil
svoje
dni
špecijalist
v
‚
skrivnostih
‘
drugih
zakonov
...
Nu
,
‚
skrivnost
‘
lastnega
prvega
zakona
pa
mu
je
pomagala
razreševati
tudi
gospica
nevesta
.
«
»
In
kdo
jo
bo
razreševal
bodoči
gospej
Pajkovi
?
—
Morda
celo
vi
?!
«
»
Ne
branil
bi
se
storiti
te
usluge
niti
—
vam
,
milostljiva
!
«
»
Grdoba
!
-
Na
tako
svetem
kraju
...!
«
Župnik
se
je
bil
useknil
,
in
njegov
nos
je
zapel
kakor
mogočna
tromba
skozi
cerkveno
tišino
;
a
potem
je
nadaljeval
:
»
Kakor
se
je
neskončno
dobrotljivi
odrešenik
zedinil
s
svojo
cerkvijo
ter
ne
odstopi
nikoli
več
od
nje
—
ravno
tako
edini
danes
tudi
vaju
sam
božji
ženin
z
nerazvezljivo
zavezo
ter
vama
deli
svojo
milost
,
ki
naj
ostane
pri
vaju
.
On
vaju
hoče
posvetiti
v
krščanske
zakonske
ljudi
—
on
vaju
hoče
potrditi
v
vsem
dobrem
,
da
le
v
Bogu
živita
,
da
po
Bogu
v
sebi
in
v
svoji
družini
najdeta
srečo
...
«
»
A
ne
za
dolgo
,
«
je
pristavil
Tužen
.
»
Poslej
bosta
iskala
in
najdeta
srečo
tudi
drugod
.
Ali
ne
,
dušica
?
«
Notarka
,
ki
je
sedela
poleg
slikarja
,
rahlo
se
pritiskaje
z
vznesenimi
boki
k
svojemu
ljubimcu
,
je
sklonila
glavico
ter
ga
po
strani
pogledala
,
napol
ogorčeno
,
napol
ljubeznivo
se
smehljaje
.
Tužen
pa
je
poiskal
,
delajoč
se
pazljivega
poslušalca
župnikove
pridige
,
njeno
drobno
ročico
ter
jo
ljubkujoče
gladil
in
stiskal
.
Berčič
in
Strel
sta
stala
za
poročencema
,
se
dolgočasila
ter
željno
pogledovala
po
klopeh
,
kjer
so
se
zabavali
,
šepetali
,
dražili
in
ljubimkali
svatje
in
družice
,
ne
meneč
se
za
svetost
kraja
,
kakor
da
so
v
frivolnem
salonu
gospe
Žuljanke
.
Le
tam
zadaj
sta
sedela
tiho
,
mirno
,
zatopljena
v
misli
in
polna
nežnih
,
čistih
čutov
mladenca
:
Minka
in
Vid.
Sloneč
drug
ob
drugem
,
sta
zrla
z
blaženim
nasmehom
tja
pred
oltar
.
Vse
se
jima
je
zdelo
tako
veličastno
,
vzvišeno
,
krasno
,
sveto
!
Zdelo
se
jima
je
,
da
nista
čula
še
nikdar
tako
divnega
,
srce
in
dušo
pretresujočega
igranja
na
cerkvene
orgle
,
da
gore
debele
sveče
na
oltarju
z
nekim
posebnim
svitom
,
da
duhte
in
diše
razpostavljene
cvetlice
nenavadno
opojno
,
sladko
.
Zdelo
se
jima
je
,
da
je
današnji
dan
tako
svetel
in
vesel
,
kakršen
še
ni
bil
noben
v
njiju
življenju
.
Župnik
pa
je
govoril
dalje
:
»
Ljuba
ženin
in
nevesta
!
Skrbno
se
varujta
,
da
ne
oskrunita
z
nespodobnim
življenjem
svetosti
zakona
ter
s
tem
ne
postaneta
ne
vredna
njega
milosti
!
Ogibajta
se
vsake
priložnosti
h
grehu
,
postavita
se
v
bran
izkušnjavi
takoj
s
prva
,
varujta
se
greha
celo
v
mislih
,
ker
vesta
,
kar
je
rekel
Jezus
...
«
Svatje
so
se
začeli
dolgočasiti
ob
dolgi
pridigi
,
ki
so
jo
že
često
čuli
.
Polagoma
so
se
jeli
zabavati
vsi
med
seboj
,
nepotrpežljivo
čakajoč
konca
.
Župnik
pa
je
učil
poročenca
,
naj
nikar
ne
mislita
,
da
sta
storila
že
vso
zakonsko
dolžnost
,
če
skrbita
za
lastno
»
časno
srečo
,
«
temveč
morata
iskati
tudi
večne
sreče
,
prizadevajoč
si
,
da
boljšata
drug
drugega
,
se
napeljujeta
k
svetosti
ter
sebe
in
svojo
celo
hišo
zveličata
.
Potem
je
spominjal
ženina
,
naj
ne
zabi
,
da
je
mož
sicer
glava
družini
,
da
pa
mu
Bog
ni
dal
žene
kakor
deklo
,
ampak
za
pomočnico
.
Žena
naj
bo
možu
podložna
iz
ljubezni
ter
iz
srca
vdana
,
kakor
je
cerkev
Kristusu
.
»
Ljubezen
,
mir
in
edinost
naj
bodo
vedno
med
vama
!
Enega
srca
in
ene
misli
ostanita
oba
!
«
Opozarjal
ju
je
,
da
ju
modri
oče
v
sreči
zakona
obišče
tudi
z
nadlogami
.
Naj
ne
bosta
torej
prevzetna
v
sreči
,
pa
naj
ne
mrmrata
v
nesreči
!
Veselje
in
žalost
naj
uživata
skupaj
,
naj
si
v
trpljenju
pomagata
ter
tolažita
.
—
Naj
ne
zabita
,
da
ima
vsaki
človek
svoje
napake
in
slabosti
.
»
Ne
jemljita
za
zlo
vsake
besede
,
ne
sodita
prenaglo
,
ne
govorita
,
ako
vaju
premaga
nevolja
.
Ne
razodevajta
nikomur
napak
drugega
!
Ako
se
kdaj
sporečeta
,
naj
tega
ne
ve
nihče
drugi
!
Potemtakem
ohranita
mir
v
svoji
hiši
ter
zaslužita
zmeraj
blagoslov
božji
.
«
Omenjajoč
,
da
jima
podari
Bog
morda
tudi
potomcev
,
jima
je
zabičeval
,
naj
skrbita
tedaj
za
telo
in
neumrljivo
dušo
svojih
otrok
,
vzgajajoč
jih
v
strahu
do
zapovedi
božjih
in
v
pokorščini
do
starišev
.
»
Sklepajta
ljubezen
z
ostrostjo
ter
molita
za-nje
!
«
»
Ohranita
Jezusovo
vero
kakor
najdražjo
iglo
!
Vera
vama
bodi
varuh
,
ljubezen
in
pobožnost
naj
vaju
navdajata
v
vsem
dejanju
!
...
Ne
pozabita
nikdar
današnjega
dne
!
Spomnita
se
vselej
obljube
,
ki
jo
storita
Bogu
!
—
Potem
ne
bosta
zapuščena
nikdar
od
Boga
.
Za
veliko
let
se
bodeta
še
tako
ljubila
,
kakor
se
danes
ljubita
,
in
vekomaj
bodeta
to
uro
blagoslavljala
,
ko
sta
bila
sklenjena
v
zavezo
sv.
zakona
.
«
Tedaj
pa
so
se
oddahnili
svatje
.
Župnik
je
prenehal
ter
začel
z
obredom
.
Vse
oči
so
se
sedaj
pozorno
obrnile
k
oltarju
.
Zlasti
ženske
so
nestrpno
čakale
trenotka
,
ko
ju
vpraša
župnik
:
»
Ali
je
vaša
resnična
volja
vzeti
v
zakon
pričujočo
nevesto
Antonijo
«
...
in
...
»
ženina
Karola
?
«
In
tudi
ta
želja
se
jim
je
izpolnila
.
Poročenca
sta
odgovorila
na
župnikovo
vprašanje
krepko
,
razločno
,
brez
strahu
:
»
Da
!
—
Da
!
«
Neka
vesela
vznemirjenost
se
je
polastila
vseh
prisotnih
,
ko
sta
izročila
ženin
in
nevesta
svoja
prstana
,
da
se
položita
na
oltar
,
ko
sta
si
podala
desni
roki
,
in
ko
jima
je
poročevalec
obvil
sklenjeni
roki
s
štolo
ter
dejal
,
položivši
svojo
desnico
na
Pajkovo
,
s
svečanim
glasom
:
»
Jaz
vaju
zvežem
v
zakon
v
imenu
očeta
in
sina
in
svetega
duha
.
Amen
.
«
in
pokropil
ju
je
z
blagoslovljeno
vodo
.
Ko
jima
je
vrnil
blagoslovljena
prstana
,
je
nataknil
Pajk
Tončki
in
Tončka
Pajku
prstan
na
prstanec
leve
roke
.
—
S
tem
pa
je
bil
ves
obred
skončan
.
Župnik
je
odšel
v
zakristijo
,
da
se
preobleče
,
svatje
in
družice
pa
so
hiteli
iz
svojih
klopi
ter
obsuli
poročenca
,
čestitajoč
in
poljubljajoč
ju
.
Potem
sta
šla
nevesta
in
ženin
z
Berčičem
in
dr.
Strelom
za
župnikom
;
s
kora
pa
je
donela
svečanostna
pesem
,
katero
je
zložil
baš
za
Pajkovo
slavje
slovenski
skladatelj
...
Kmalu
zatem
sta
se
vrnila
poročenca
z
drugoma
.
Pajk
je
podaril
cerkvi
petdesetak
;
zato
ju
je
v
prekipevajoči
hvaležnosti
spremil
župnik
prav
do
cerkvenega
izhoda
.
Ondi
se
je
ponižno-prijazno
poslovil
od
vsakega
posebej
.
—
V
prvo
kočijo
sta
sedla
sedaj
poročenca
,
v
vozu
za
njima
pa
so
se
vozili
Hilda
,
dr.
Strel
in
Berčič
.
Ostale
kočije
so
se
polagoma
zvrstile
za
tema
.
Občinstva
se
je
bilo
nabralo
med
cerkvenim
opravilom
ogromno
.
Vse
se
je
odkrivalo
,
ko
se
je
mimo
peljal
Pajk
s
svojo
v
krilo
nedolžnosti
in
neoskrunjene
čistosti
zavito
nevesto
.
Nekateri
dečaki
pa
so
začeli
teči
tik
Pajkove
kočije
,
vriskati
,
mahati
s
klobuki
ter
kričati
:
»
Živio
,
živio
,
živio
!
«
A
v
tistem
hipu
je
priletelo
iz
voza
prgišče
desetič
med
dečke
.
Kričači
so
se
prestrašili
,
ostrmeli
,
potem
pa
planili
po
novcih
ter
se
borili
za
desetice
,
po
prahu
in
blatu
se
pehaje
,
ruvaje
,
metaje
.
Pajk
pa
je
vrgel
še
parkrat
iz
kočije
med
občinstvo
novcev
;
občinstvo
se
je
smejalo
bojujočim
se
otročajem
,
ploskalo
ter
vpilo
:
»
Bravo
!
—
Živio
!
—
Slava
!
«
—
Tri
ure
pozneje
je
izšla
številka
»
Narodnega
prijatelja
«
,
v
kateri
je
bila
do
pičice
natanko
popisana
Pajkova
poroka
.
Popisana
je
bila
od
temena
do
pete
vsa
Tončka
:
vsaki
okrasek
,
vsaka
rožica
,
vsaki
lasek
;
imenovani
in
popisani
so
bili
vsi
svatje
;
pozabljena
ni
bila
nobena
sveča
na
oltarju
,
noben
»
živio
«
iz
sredine
ogromne
večine
prebivalstva
našega
mesta
,
ki
je
pokazalo
danes
glasno
in
jasno
,
kako
ljubi
in
spoštuje
vzor
-
moža
,
veljaka
-
narodnjaka
,
narodnega
prvaka
,
preblagorodnega
gospoda
doktorja
Karola
Pajka
.
«
Na
uvodnem
prostoru
pa
je
bil
tiskan
še
cel
članek
,
v
katerem
je
bila
z
ginljivo
občudujočimi
besedami
naslikana
,
pravzaprav
opevana
,
»
brezprimerna
dobrotljivost
in
ljudomilost
doktorja
Pajka
,
ki
je
obsipal
z
milodari
na
potu
od
poroke
pocestne
reveže
,
poklonil
cerkvi
sv.
Pavla
cel
petdesetak
ter
mestnemu
magistratu
tudi
petdesetak
,
da
ga
razdeli
med
deseterico
sirot
...
«
V
istem
času
pa
,
ko
so
čitali
ginjeni
meščani
o
»
zlatem
srcu
«
odvetnika
Pajka
,
se
je
končalo
svatbeno
gostovanje
v
ženinovi
hiši
.
Govorile
so
se
že
poslednje
napitnice
narodnemu
ženstvu
in
—
domovini
.
Ker
sta
se
hotela
poročenca
odpeljati
že
zvečer
proti
Benetkam
,
je
aranžirala
Žuljanka
naglo
še
ples
.
In
v
hipu
se
je
razvilo
veselo
rajanje
...
Tudi
dr.
Pajk
in
Tončka
sta
zaplesala
.
A
kmalu
sta
se
poslovila
od
gostov
,
da
se
opravita
za
pot
.
Dr.
Strel
in
Žuljanka
sta
prevzela
mesto
gospodarja
in
domačice
.
In
svatje
so
plesali
pozno
v
noč
.
Nu
,
plesali
niso
vedno
,
pa
tudi
ne
vsi
.
Nekateri
so
se
kmalu
porazgubili
po
mnogoštevilnih
odvetnikovih
sobah
ter
se
zabavali
po
svoje
.
Večina
pa
je
postala
glasna
in
prav
razposajeno
dobre
volje
.
Le
dva
sta
bila
resna
,
molčeča
:
Vid
in
Minka
.
Veliko
sta
plesala
,
veliko
sta
si
imela
povedati
,
vendar
sta
si
le
pogledovala
v
oči
,
rdela
,
bledela
,
vztrepetavala
ali
pa
zinila
dve
tri
besedice
o
soparici
v
dvorani
,
o
maturi
na
gimnaziji
in
pripravnici
in
pa
o
svoji
bodočnosti
.
Govora
o
ljubezni
pa
sta
se
izogibala
kakor
ognja
.
Ko
pa
je
naznanil
dr.
Strel
okoli
polnoči
premor
,
sta
šla
tudi
Vid
in
Minka
v
stransko
sobo
,
da
se
ohladita
.
Sedla
sta
na
fotelja
,
drug
poleg
drugega
.
Minka
si
je
pahljala
žareča
lica
ter
poslušala
Vida
,
ki
ji
je
pravil
,
kako
nenadno
—
v
hipcu
—
mu
je
ugrabila
kruta
smrt
dobrega
otca
,
s
katerim
sta
se
ljubila
ne
kot
oče
in
sin
,
ampak
kot
prijatelja
,
kot
brata
.
Sklonil
je
med
pripovedovanjem
glavo
—
oči
so
se
mu
zalile
s
solzami
—
a
sram
ga
je
bilo
,
da
bi
ga
videla
ona
plakajočega
.
Minka
pa
je
že
zapazila
njegove
solze
.
V
dnu
srca
je
bila
ginjena
po
tej
krasni
sinovski
ljubezni
...
še
njej
so
se
zarosile
oči
...
instinktivno
je
segla
po
njegovi
roki
ter
dejala
skoro
ihteč
:
»
Z
vami
sočuvstvujem
,
gospod
Golob
...
ah
,
saj
sem
izgubila
tudi
sama
dragega
očeta
,
toda
ko
sem
bila
še
otrok
.
«
Mahoma
pa
se
je
spomnila
,
da
ni
storila
prav
,
ker
ga
je
prijela
za
roko
.
Hitro
jo
je
izpustila
,
naglo
vstala
ter
stopila
v
zadregi
pred
zrcalo
,
popravljajoč
si
lase
.
Tedaj
pa
ji
je
padla
iz
zlatorumenih
kit
vela
teja
na
tla
.
Ni
se
brigala
več
za-njo
.
Vid
pa
se
je
sklonil
,
pobral
cvetko
,
jo
poljubil
ter
jo
hotel
skriti
v
naprsni
žep
.
V
istem
trenotku
se
je
obrnila
Minka
.
Videla
je
Vidovo
namero
,
zardela
kot
vrtnica
o
kresu
,
se
nasmehnila
ter
hitela
iz
sobe
...
Kakor
omamljen
je
zrl
Vid
za
njo
...
Potem
pa
je
pritisnil
tejo
,
vonjajočo
tudi
po
njenih
laseh
,
na
svoje
trepetajoče
ustnice
ter
jo
poljubljal
in
poljubljal
...
Pri
Pajkovih
so
imeli
zabavni
večer
.
Prišla
je
Žuljanka
s
svojimi
prijateljicami
,
soproga
sodnega
svetovalca
Grdiniča
,
državni
pravdnik
dr.
Jug
s
soprogo
,
ritmojster
pl.
Jekler
,
tvorničar
Berčič
,
dr.
Čeh
,
dr.
Strel
,
slikar
Tužen
,
uradniki
,
profesorji
in
drugi
.
Pred
sedmimi
tedni
je
bil
krščen
Božidar
,
Tončkin
sin
.
Nocoj
so
ga
vezovali
...
Ker
ga
je
povila
Tončka
že
šesti
mesec
po
poroki
,
so
stikali
nekateri
meščani
glave
:
»
Ah
,
ah
!
—
Torej
tako
?
—
Škandal
!
Kdo
bi
si
bil
mislil
!
—
Ljubila
sta
se
že
za
življenja
rajne
doktorice
!
—
Zato
se
jima
je
torej
tako
mudilo
s
poroko
...
«
Hitro
so
pa
drugi
vtaknili
jezike
vmes
:
»
Kaj
za
to
!
—
Pomislite
,
da
je
bila
gospa
Marija
vedno
bolna
!
Žalosten
zakon
je
bil
.
Toliko
bogastvo
,
pa
nič
potomcev
.
In
ljubezen
!
—
Ni
je
gore
,
katere
ne
bi
prestopila
,
ni
ga
brezdna
,
katerega
ne
bi
preskočila
.
Umakniti
se
ji
mora
vse
...
Le
ne
bodimo
malomestni
nazadnjaki
ter
priznajmo
pravico
ljubezni
!
«
—
V
Pajkovi
hiši
pa
je
kraljevala
sreča
in
nepopisna
radost
.
—
Odvetniku
se
je
bila
izpolnila
največja
želja
—
dobil
je
sina
,
dediča
,
po
katerem
je
hrepenel
vse
življenje
.
Božidar
reši
očetovo
ime
pozabljenja
,
v
Božidaru
bo
živel
dalje
njegov
rod
.
Koliko
novih
vzorov
se
je
rodilo
dr.
Pajku
z
Božidarom
!
Vzgojiti
ga
hoče
kar
najboljše
,
izobraziti
in
izomikati
ga
po
najvrlejših
učiteljih
,
potem
pa
mu
prepustiti
vse
svoje
velikansko
imetje
,
da
bo
zidal
ter
se
dvigal
na
tej
podstavi
višje
,
še
višje
nego
on
,
oče
,
ki
je
moral
začeti
prav
od
konca
.
Ugled
,
veljava
in
imetek
očetov
bodi
lestva
sinu
...
bodočnost
njegova
bodi
sijajna
in
srečna
!
—
Z
rojstvom
sinovim
pa
se
je
še
pomnožila
Pajkova
ljubezen
,
Pajkova
prisrčnost
do
soproge
Tončke
;
hvaležen
ji
je
bil
za
največjo
srečo
,
katera
more
izpolniti
srce
možu
—
čut
očetovstva
!
—
Tistega
dne
,
ko
so
krstili
v
stolni
cerkvi
sinka
Božidara
,
je
dobila
lepa
mamica
v
dar
velike
,
briljantne
uhane
,
krasno
toaleto
in
faeton
z
dvema
ponijema
.
Mesec
dni
potem
so
se
raznašala
vabila
na
nocojšnji
zabavni
večer
v
Pajkovi
vili.
Gospa
odvetnica
je
bila
že
zdrava
.
Bila
je
še
vedno
najlepša
med
vsemi
damami
.
Toliko
ljubeznivosti
in
dokazov
globokega
spoštovanja
ni
užila
niti
na
dan
svoje
sijajne
poroke
.
»
Mila
moja
prijateljica
,
«
ji
je
dejala
Žuljanka
,
»
odbor
društva
za
podporo
mestnih
vdov
in
sirot
je
po
smrti
gospe
Marije
Pajkove
brez
predsednice
.
Članice
smo
sklenile
,
da
poprosimo
vas
,
da
prevzamete
ta
težavni
,
a
tudi
častni
posel
.
«
»
Oh
,
koliko
odlikovanje
!
«
je
vzkliknila
počeščena
Tončka
.
»
Z
veseljem
prevzamem
ponujeno
mi
predsedništvo
,
a
prosim
vas
,
da
me
podpirate
kot
nezvedenko
.
«
»
Gotovo
...
rade
...
kolikor
možno
!
«
sta
ji
zatrjevali
notarka
in
sodnica
.
Tončka
je
hitela
nato
k
svojemu
soprogu
ter
mu
povedala
,
koliko
čast
so
ji
ponudile
najodličnejše
mestne
gospe
.
Tudi
Pajk
je
bil
vesel
tega
odlikovanja
.
Vzradoščen
je
pošepetal
soprogi
nekaj
na
uho
,
in
ona
je
prikimala
...
Ko
se
je
za
nekaj
hipov
vrnila
v
družbo
dam
,
je
očitno
izročila
notarki
kot
blagajničarki
podpornega
društva
stotak
...
Po
izredno
fino
prirejeni
pojedini
,
pri
kateri
so
se
nudile
gostom
najbolj
izbrane
jedi
,
najdražje
delikatese
in
najboljša
vina
,
se
je
aranžiral
v
salonu
ples
za
mlajše
goste
,
a
svetnik
Grdinič
,
državni
pravdnik
dr.
Jug
,
dr.
Strel
in
dr.
Pajk
so
šli
v
pušilnico
.
Tudi
soproga
Pajkova
je
plesala
kadriljo
;
njen
plesalec
je
bil
ritmojster
Jekler
,
nasprotni
par
pa
mlada
svetnica
Grdinička
in
dr.
Čeh
.
Vsi
štirji
so
bili
izredno
dobre
volje
;
Tončka
je
bila
šaljiva
in
živahna
kot
veverica
.
»
Gospod
ritmojster
,
«
je
dejala
že
blizu
finala
Tončka
svojemu
vitezu
,
»
veste
,
danes
sem
vesela
tudi
radi
vas
!
Ali
mi
verujete
?
«
»
Mhe
—
milostljiva
—
mhe
,
kako
naj
vas
razumem
?
«
se
je
čudil
ritmojster
.
»
Gospod
Berčič
mi
je
ravnokar
povedal
,
da
bode
prestavljen
vaš
eskadron
v
Pešto
.
«
»
In
kaj
za
to
?
«
se
je
čudil
še
bolj
ritmojster
.
Hipoma
pa
se
je
nečesa
domislil
ter
,
krohotaje
se
,
vzkliknil
:
»
A
—
a
,
razumem
—
mhe
,
razumem
!
Milostljiva
,
neusmiljena
egoistka
ste
.
A
vendar
...
mhe
...
«
»
...
se
z
vašim
eskadronom
iznebim
tudi
svoje
utelešene
slabe
vesti
,
gospod
ritmojster
!
«
mu
je
pošepetala
lepa
Tončka
ter
ga
koketno
pogledala
.
»
Ha
,
ha
,
čestitam
vam
...
iz
dna
srca
čestitam
!
«
je
odvrnil
cinično
ritmojster
.
—
V
istem
hipu
je
zaigral
najeti
igralec
na
klavirju
za
finale
četvorke
hitro
polko
.
Ritmojster
je
objel
strastno
svojo
plesalko
okoli
vitkega
pasu
ter
,
stisnivši
jo
kar
najtesneje
k
sebi
,
se
zavrtel
z
njo
po
dvorani
,
šepetajoč
ji
v
ušesce
:
»
Milostljiva
,
največjo
srečo
sem
našel
pri
tej
vili
—
v
vaših
rokah
...
ah
zares
,
v
vašem
objetju
...
«
»
Tiho
,
tiho
...
ostanite
mož
beseda
!
—
obljubili
ste
mi
—
saj
veste
!
«
mu
je
odgovorila
Tončka
ter
nehala
prva
plesati
.
—
Odhitela
je
iz
salona
v
pušilnico
,
da
poišče
soproga
.
Ko
pa
je
šla
skozi
majhno
v
predsobo
,
je
zapazila
za
zastorom
ob
oknu
doktorja
Čeha
,
ob
njem
pa
je
slonela
—
svetovalka
Grdinička
...
»
O
,
morala
...
morala
je
redka
čednost
med
nižjim
ljudstvom
!
«
je
vzdihnil
ravno
državni
pravdnik
,
ko
je
vstopila
smehljajoča
se
odvetnica
v
zadimljeno
pušilnico
.
»
Beda
,
vzgoja
,
slab
vzgled
so
krivi
vsemu
,
«
je
odvrnil
dr.
Strel
ter
si
delal
novo
smodko
.
»
Morda
pa
lenoba
,
«
je
pritaknil
dr.
Pajk
.
»
Kri
,
gospoda
,
kri
!
«
je
dostavil
prepričevalno
svetovalec
,
o
katerem
je
bilo
znano
,
da
se
v
svobodnih
urah
peča
z
velikim
veseljem
z
medicinskimi
vedami
.
»
O
,
o
,
gospod
svetovalec
,
iz
vestno
nam
morete
zopet
kaj
o
svoji
medicinski
teoriji
povedati
!
«
se
je
šalil
Strel
.
»
Atavizem
—
hereditarnost
fizičnih
in
psihičnih
lastnosti
—
kaj
?
«
je
vpraševal
Pajk
.
»
Ej
,
čujmo
,
čujmo
!
—
Izvestno
nekaj
zanimivega
,
gospod
svetovalec
,
«
je
dejala
Pajkovka
ter
sedla
poleg
soproga
na
usnjato
zofo
.
»
Vsaj
za
me
,
milostljiva
,
ki
opazujem
in
zasledujem
upravičenost
teorije
o
atavizmu
,
t.
j.
dedičnosti
telesnih
in
duševnih
lastnosti
pradedov
,
dedov
in
očetov
pri
pravnukih
,
vnukih
in
otrocih
—
teorije
,
katero
so
zagovarjali
ter
jo
še
zagovarjajo
slavni
zdravniki
in
naravoslovci
,
kakor
Chr
.
Darwin
,
Galton
,
Lucas
,
Weissmann
,
Lombroso
in
Ribot
—
vsaj
za-me
kot
sodnika
je
ta
medicinska
teorija
jako
zanimiva
in
važna
,
«
je
odgovoril
svetovalec
resno
,
zroč
zamišljeno
v
konec
svoje
havane
.
Svetovalec
je
bil
mož
,
ki
je
v
svoji
pravniški
praksi
polagal
vselej
največjo
važnost
na
izjavo
sodnega
zdravnika
glede
dušne
in
telesne
razpoložitve
obtožencev
in
hudodelcev
.
Poleg
tega
se
je
z
veliko
vnemo
pečal
v
prostih
urah
tudi
sam
z
modernimi
prirodoslovci
,
ki
zanikujejo
svobodno
voljo
,
in
ne
smatrajo
nravitosti
,
čednosti
,
greha
za
pojave
nravnosti
ali
nenravnosti
,
nego
se
jim
vidijo
človeški
nravi
le
fizijološke
posledice
,
izvirajoče
iz
kakovosti
in
kolikosti
človeške
krvi
in
človeških
živcev
.
Vsaki
duševni
pojav
se
rodi
po
tisti
teoriji
iz
molekularnih
izprememb
v
centralnem
živčevju
,
t.
j.
iz
delovanja
možganov
in
hrbtnega
mozga
.
Ako
je
torej
živčevje
bolno
,
je
bolno
tudi
vse
mišljenje
in
čuvstvovanje
,
vsled
tega
pa
tudi
vse
delovanje
dotičnega
nesrečnega
bitja
,
ki
zato
za
svoja
slaba
dela
ne
more
biti
odgovorno
...
Kjer
ne
dostaje
svobodne
volje
in
namena
,
ondi
ni
krivde
,
niti
zasluge
.
Radi
tega
—
tako
uče
omenjeni
prirodoslovci
—
hudodelci
ne
sodijo
na
vešala
ali
v
mnogoletne
,
morda
celo
dosmrtne
,
demoralizujoče
ječe
,
nego
le
v
poboljševalnice
,
ali
pa
v
—
blaznice
...
»
Pojem
atavizma
«
,
je
nadaljeval
svetovalec
,
»
je
zaslediti
že
v
stari
bibliji
,
v
povesti
o
grehu
,
podedovanem
po
Adamu
in
Evi
,
o
grehu
,
radi
katerega
mora
trpeti
vse
človeštvo
.
Mojzesove
postave
strogo
prepovedujejo
ženitve
med
krvnimi
sorodniki
,
s
katerimi
bi
se
slabe
telesne
ali
duševne
lastnosti
še
pomnožile
in
okrepile
.
Modri
Likurg
je
velel
v
Sparti
uničevati
,
ugonabljati
slabotne
,
zanikarne
in
pohabljene
otroke
,
želeč
ohraniti
svoj
narod
lep
in
čvrst
po
telesu
in
umu
.
V
srednjem
veku
pa
čujemo
o
strogih
družinskih
zakonih
med
plemstvom
,
ki
ni
dovoljevalo
,
da
bi
se
njegova
finejša
modra
kri
pomešala
ter
omadeževala
z
gosto
in
težko
krvjo
zaničevanih
okornežev
in
nevednežev
plebejskih
,
s
krvjo
,
s
katero
bi
izgubili
plemenitaši
svojo
prirojeno
,
oziroma
podedovano
okretnost
,
nežnost
in
elegantno
prožnost
svojega
telesa
ter
svežost
in
gibčnost
svojega
duha
...
Že
iz
teh
zgledov
,
katere
bi
mogel
pomnožiti
»
in
infinitum
,
«
vam
je
milostljiva
,
lahko
jasno
,
da
je
človeštvo
že
od
nekdaj
slutilo
izredno
važnost
podedljivosti
,
važnost
,
ki
se
bo
čim
dalje
tem
resnejše
in
pozornejše
upoštevala
,
zlasti
pa
pri
sklepanju
zakonov
.
‚
Jabolko
ne
pade
daleč
od
drevesa
‘
—
‚
Oče
tat
,
sin
tatič
‘
—
‚
Kar
se
v
luži
izleže
,
rado
v
lužo
leze
‘
—
‚
Zgodaj
začne
žgati
,
komur
je
kopriva
mati
‘
—
‚
Kar
mačka
rodi
,
vse
miši
lovi
‘
—
‚
Chassez
le
naturel
,
il
revient
au
galop
‘
—
‚
Naturam
expellas
furca
,
tamen
usque
recurret
‘
...
i.
t.
d.
—
vsi
ti
reki
starih
in
današnjih
narodov
dokazujejo
,
da
je
ljudstvo
po
nekem
prirojenem
čuvstvu
instinktivno
preverjeno
o
resnici
atavizma
,
kakor
pravijo
učenjaki
,
ali
podedljivosti
,
kakor
bi
lahko
po
domače
rekli
.
«
»
Kaj
pa
domača
vzgoja
,
šola
,
cerkev
in
država
?
Ali
je
njih
trud
za
človeštvo
povsem
zaman
?
«
je
vprašala
Pajkovka
.
»
Nikakor
ne
,
milostljiva
,
«
je
ugovarjal
svetovalec
;
»
vpliv
omenjenih
faktorjev
je
vsekakor
vedno
in
povsod
blažilen
,
pomirljiv
in
omiljevalen
!
Toda
krvi
izpremeniti
,
jo
zameniti
z
boljšo
,
zdravo
—
tega
ne
more
nihče
.
«
»
V
enem
in
istem
bitju
,
priznam
,
da
ne
—
toda
v
celi
rodbini
?
«
je
podvomil
dr.
Pajk
.
»
Z
doslednim
mešanjem
slabe
krvi
z
dobro
,
z
ženitvami
in
možitvami
različnih
rodbin
med
seboj
se
vendarle
utegnejo
doseči
čim
ugodnejši
rezultati
...
ali
ne
?
»
O
,
seveda
,
seveda
,
«
je
pritrdil
svetovalec
.
»
Tu
se
vrši
prav
tisti
proces
,
kakor
pri
oplemenitvi
sadnega
drevja
,
cvetlic
in
živali
:
vsaka
nadaljnja
vrsta
in
pasma
je
krepkejša
in
lepša
,
dasi
se
vsaj
nekaj
znakov
prvotne
vrste
povsem
ne
da
nikdar
zatajiti
...
Ako
opazujemo
vnuka
,
čigar
deda
smo
poznali
do
jeter
in
obisti
,
vnuka
,
ki
je
dandanes
n.
pr.
popoln
gigerl
,
kavalir
,
čigar
ded
pa
je
svoje
dni
v
hodnični
srajci
in
irhastih
hlačicah
pasel
krave
in
teleta
po
hribovskih
tokavah
,
ali
pa
je
krošnjarii
kot
piskrovezec
ali
kramar
po
svetu
,
tedaj
zapazimo
vendarle
na
njegovi
od
kulture
in
politure
oblizani
in
namazani
vnanjščini
skoro
vse
—
bolj
ali
manj
prikrite
—
lastnosti
deda
pastirja
,
piskrovezca
ali
krošnjarja
...
Dedičnost
se
raztega
tako
daleč
,
da
se
ponavljajo
često
povsem
neznatne
posebnosti
,
n.
pr.
kaka
znamenja
ali
telesne
posebnosti
,
bradavice
,
mimika
,
kretanje
in
gibanje
rok
,
nog
in
života
,
navade
in
razvade
prav
do
malenkosti
.
Prav
ta
konservativna
dedičnost
je
tista
moč
,
ki
vzdržuje
organske
tipe
,
vrste
,
pasme
,
narodnosti
v
svojih
značilnih
mejah
.
Ako
naštejem
še
nekaj
glavnih
,
važnejših
bolezni
,
ki
se
širijo
med
človeštvom
ponajveč
ravno
vsled
podedljivosti
,
bi
moral
zlasti
imenovati
vse
prsne
bolezni
,
tuberkulozo
,
rahitido
,
daltonizem
,
živčne
bolezni
,
histerijo
,
nimfomanijo
,
epilepsijo
,
hemikramijo
,
progresivno
paralizo
...
Atavistična
je
tudi
:
bicarija
,
kleptomanija
,
samomorska
manija
,
nagnjenje
k
blaznosti
,
k
brezsrčni
krvoločnosti
in
neusmiljenju
,
in
pa
k
—
nemoralnosti
.
«
»
Boga
mi
,
torej
precej
vse
,
kar
nas
mori
in
trapi
!
«
se
je
rogal
dr.
Jug
.
»
Morda
trpiš
tudi
ti
,
prijatelj
,
na
atavistični
maniji
,
ki
se
imenuje
lahkovernost
v
romantične
teorije
kurijoznih
medicincev
.
«
»
Nu
,
le
se
rogaj
,
le
...!
«
se
je
branil
svetovalec
—
družba
pa
se
je
nepristransko
smehljala
—
ter
dostavil
:
»
Tisočero
in
tisočero
zgledov
podpira
in
dokazuje
teorijo
o
atavizmu
;
da
pa
se
najdejo
pogosto
tudi
izjeme
,
ki
dokazujejo
zopet
le
resnico
reka
:
‚
nulla
regula
sine
exceptione
‘
,
to
je
naravno
...
Moje
nazore
glede
podedljivosti
hudodelskega
in
nenravnega
nagnjenja
že
tako
poznaš
;
saj
sva
se
o
tem
že
često
prepirala
tudi
v
sodišču
.
Nu
,
zmagala
sva
vedno
oba
,
ali
pa
nobeden
naju
.
«
»
A
razkačena
sva
bila
vedno
oba
;
kaj
ne
da
?
Ha
,
ha
!
—
Zato
ti
pa
tudi
ne
ugovarjam
več
,
«
seje
šalil
državni
pravnik
,
ki
je
veliko
molčal
ter
najraje
le
poslušal
,
pušeč
strastno
smodko
za
smodko
.
»
Dobro
je
tako
—
tudi
meni
je
najljubše
,
«
je
dejal
dobrodušni
svetovalec
ter
si
smehljaje
gladil
melirane
brke
navzdol
po
črnogorsko
.
Obrnivši
se
pa
k
Pajkovki
,
je
še
dostavil
:
»
To
je
torej
,
milostljiva
,
tista
zanimiva
medicinska
teorija
,
ki
pridobiva
tudi
med
pravniki
čim
dalje
več
somišljenikov
...
«
»
...
in
ki
bo
menda
kmalu
bistveno
vplivala
celo
na
nekatere
določbe
kazenskega
zakonika
,
«
je
pritaknil
dr.
Strel
ter
odšel
v
plesno
dvorano
.
»
Da
,
tako
je
...
brez
dvoma
,
«
mu
je
veselo
pritegnil
Grdinič
,
videč
,
da
ima
novega
pristaša
.
»
Dokler
pa
država
ne
upošteva
atavizma
,
dotlej
naj
skrbi
vsakdo
sam
,
da
ohrani
svojo
kri
čisto
,
ali
pa
naj
posnema
umnega
vrtnarja
,
ki
plemeniti
slabo
ovočje
s
cepiči
plemenitega
drevja
!
—
Kdor
moži
svojo
hčer
,
naj
poizve
prej
pri
zdravnikih
o
telesnih
in
duševnih
lastnostih
njenih
snubačev
;
kdor
se
pa
ženi
,
vprašaj
prej
,
kako
so
živeli
,
za
čim
so
umrli
pradedje
,
dedje
,
očetje
onega
dekleta
,
katero
hoče
snubiti
!
In
če
najde
v
rodbini
,
katere
član
hoče
postati
sam
,
katere
kri
naj
teče
tudi
po
žilah
njegovih
otrok
—
če
najde
v
tisti
obitelji
sledove
atavističnih
bolezni
in
nagnenj
,
naj
zaduši
svoja
rastoča
čutila
,
pa
naj
se
obrne
drugam
—
k
zdravju
!
Tako
si
ustanovi
in
utrdi
pravo
srečo
...
tako
nakloni
državi
in
domovini
lepih
,
pametnih
in
odpornih
sinov
in
hčerk
!
—
Ako
bi
tako
ravnali
vsi
,
bi
polagoma
osameli
oni
članovi
človeštva
,
ki
so
vdani
dedičnim
nadlogam
,
ter
bi
izmrli
.
Samo
s
tem
bi
se
omejilo
in
zmanjšalo
število
bolezni
na
svetu
.
«
—
Tako
se
je
razvil
v
pušilnici
zanimiv
razgovor
.
Navajali
so
različne
zglede
atavističnih
prikazni
pri
rodbinah
,
ki
so
jih
poznali
osebno
,
ali
pa
so
o
njih
samo
čuli
in
čitali
.
Imenovale
so
se
obitelji
,
ki
so
izmirale
skoro
brezizjemno
na
istih
ali
zelo
sorodnih
boleznih
,
obitelji
,
v
katerih
so
bile
dedične
umazana
skopost
in
brezobzirna
grabežljivost
,
obitelji
,
katerih
članovi
se
odlikujejo
s
hipohondrsko
bojazljivostjo
in
osamelostjo
,
ter
končno
še
obitelji
,
v
katerih
je
bila
dedična
genijalnost
in
dovzetnost
za
umetnosti
ali
vede
.
In
zgodovina
in
literatura
jim
je
podajala
velik
izbor
zgledov
,
s
katerimi
so
podpirali
,
pa
tudi
pobijali
teorijo
o
atavizmu
...
V
plesni
dvorani
pa
se
je
neumorno
nadaljevalo
veselo
rajanje
in
—
flirtovanje
.
Kakor
bohotno
razcvetla
in
sladko
-
mamljivo
vonjajoča
roža
je
sedela
Žuljanka
,
na
pol
zakrita
od
pahljačaste
palme
,
v
kotu
dvorane
na
ozki
chaiselongui
.
Oblečena
v
bledorumeno
svilo
,
posuta
z
dragulji
po
bujnih
laseh
in
krasnem
tilniku
,
je
zrla
s
svojimi
kakor
oglje
črnimi
,
vedno
solzno
se
iskrečimi
očmi
v
razžaljeno
lice
Riharda
Berčiča
,
z
nepopisno
očarljivim
in
vabljivim
nasmehljajem
na
divnih
,
kakor
le
za
poljub
in
uživanje
nalašč
ustvarjenih
,
na
pol
odprtih
ustnicah
.
»
Ne
,
ne
—
res
ne
,
moj
dragi
Hardi
!
«
mu
je
dejala
ravnokar
,
a
njene
oči
so
ravno
nasprotno
govorile
.
»
Ah
,
Hilda
,
Hilda
,
kako
si
kruta
,
kako
neusmiljena
!
«
je
tožil
Berčič
z
resničnim
izrazom
bolesti
in
strasti
.
»
Glej
,
že
štirinajst
mesecev
hlepim
...
ah
!
...
«
»
Potrpi
samo
še
en
mesec
!
—
Potem
pa
...
ah
,
Hardi
,
nikar
!
Saj
mi
stareš
prste
!
«
Berčič
pa
ji
je
stiskal
ročice
,
kakor
alabaster
bele
,
motno
se
sveteče
,
ter
ji
brez
prestanka
poljubljal
rožnate
prstke
,
razburjeno
hiteč
:
»
Moja
Hilda
,
kako
te
ljubim
!
«
—
Ravno
nocoj
ji
je
bil
prinesel
notarsko
pismo
,
v
katerem
je
čitala
,
da
izroča
Berčič
,
povsem
ohromel
,
siv
starec
,
svojemu
sinu
Rihardu
vso
tvornico
,
izgovarjajoč
sebi
samo
letnih
desettisoč
goldinarjev
.
S
tem
pismom
je
postal
Rihard
,
ki
je
bil
dotlej
v
komptoarju
svojega
očeta
le
navadno
plačan
uradnik
,
samostojen
in
neodvisen
bogatin
.
Ravnokar
pa
sta
se
dogovorjala
tudi
Žuljanka
in
Rihard
,
da
se
poročita
črez
mesec
dni
.
Tedaj
pa
se
je
vrnila
v
dvorano
doktorica
Pajkovka
.
Krasna
je
bila
.
Njene
nekdaj
nežne
dekličje
oblike
so
bile
sedaj
močnejše
in
bujnejše
,
njene
nekdaj
iskreče
se
oči
so
bile
dobile
sanjav
,
globočji
izraz
,
njeno
kretanje
pa
je
bilo
bolj
umerjeno
elegantno
,
dostojanstveno
.
Z
očarljivim
nasmehom
na
malih
,
rubinastih
ustecih
je
stopala
ponosito
med
gosti
ter
imela
za
vsakoga
ljubeznivo
besedo
,
kakor
rojena
salonska
dama
.
In
vendar
,
kadar
se
je
tako
bučno
,
od
srca
zasmejala
,
da
so
se
zableščali
njeni
gosti
,
beli
zobje
,
in
kadar
je
govorila
,
ne
da
bi
se
opazovala
,
se
je
moral
,
kdor
jo
je
preje
in
sedaj
dobro
poznal
,
nehote
spomniti
na
tisti
brutalni
smeh
in
tisti
surovi
izgovor
Tončke
,
delavke
v
tobačni
tvornici
...
Pl.
Jekler
,
ki
se
je
očividno
dolgočasil
z
zdravnikovo
Heleno
,
starikavo
,
usiljivo
koketno
devico
,
je
naglo
vstal
ter
zapustil
svojo
družico
.
Kakor
orel
na
svojo
žrtev
se
je
spustil
proti
doktorici
,
ki
je
bila
ravnokar
vstopila
,
in
stopivši
tik
nje
,
ji
je
pošepetal
:
»
Govoriti
moram
z
vami
,
gospa
!
«
Doktorica
ga
je
čudeč
se
pogledala
,
a
videč
njegove
oči
,
razkrivajoče
vso
podlo
umazanost
njegove
duše
,
je
instinktivno
povesila
zardeli
obrazek
,
in
poigravajoč
se
s
pahljačo
iz
nojevih
peres
,
je
vprašala
tiho
:
»
Česa
želite
,
gospod
ritmojster
?
«
Tedaj
se
je
sklonil
pl.
Jekler
k
doktoričnemu
ušescu
ter
zinil
dve
,
tri
besede
...
Doktorica
je
kar
pobledela
,
a
naglo
ji
je
zopet
kri
zalila
obraz
...
Brzo
je
stopila
par
korakov
od
njega
,
plašno
zroč
,
kakor
bi
hotela
zbežati
.
Pl.
Jekler
pa
,
vihajoč
si
junaške
brke
z
obema
rokama
,
je
zinil
znova
—
bled
,
a
miren
,
zmagonosen
...
S
povešeno
glavo
je
stala
pred
njim
doktorica
kakor
grešnica
,
kakor
sužnja
,
ter
je
molčala
.
Ko
pa
je
za
hip
dvignila
zlatolaso
glavico
,
je
puhtelo
iz
njenih
ravnokar
milo
zročih
oči
—
sovraštvo
in
zaničevanje
.
»
In
vaša
kavalirska
beseda
?
«
je
vprašala
ostro
.
»
Dal
sem
jo
le
vam
,
ženski
,
in
brez
priče
—
da
je
ne
prelomim
,
to
je
le
od
vas
zavisno
,
milostljiva
?
«
»
To
se
pravi
,
vi
se
ne
sramujete
,
prelomiti
kavalirsko
besedo
!
«
»
Na
vašo
željo
—
da
,
«
je
odgovoril
cinično
ritmojster
.
Tedaj
je
stopila
ona
trdo
k
njemu
ter
mu
hušknila
par
besed
.
»
To
je
umevno
,
gospa
,
«
je
siknil
pl.
Jekler
;
»
saj
bom
v
Pešti
.
«
»
Dobro
torej
.
Po
odhodu
družbe
me
počakajte
.
«
Izgovorivši
to
,
mu
je
obrnila
hrbet
,
pl.
Jekler
pa
se
ji
je
globoko
naklonil
,
se
pridružil
sodnici
ter
jo
poprosil
mazurke
.
Plesali
so
veselo
dalje
.
Gospodje
v
stranskih
sobah
so
praznili
Pajkove
butelje
in
pušili
njegove
smodke
,
vmes
pa
politikovali
,
modrovali
in
ugibali
,
kako
bi
najbolje
blamirali
stranko
poslanca
Tirbiča
,
čigar
odlični
govori
v
dunajski
zbornici
so
že
jeli
širiti
njegovo
ime
.
Pajk
se
je
bil
začel
dogovarjati
z
nekaterimi
odličnimi
duhovniki
,
ki
so
želeli
vplivati
tudi
na
slovensko
politiko
ter
zavzemati
mesta
strankarskih
voditeljev
.
Izrabljajoč
narodovo
vernost
in
spoštovanje
do
duhovnikov
,
so
hoteli
sestaviti
le
po
slepilni
obliki
nov
program
slovenske
politike
,
s
katerim
bi
izpodbijali
tla
Tirbiču
in
njega
tovarišem
.
Častihlepni
Pajk
si
je
bil
zaprisegel
,
da
mora
igrati
ulogo
važnega
prvaka
.
V
dosego
tega
svojega
vzora
pa
je
hotel
storiti
in
žrtvovati
vse
.
Ozki
krog
njegovih
političnih
somišljenikov
se
je
bil
z
agitacijo
njegovih
mestnih
prijateljev
in
s
pomočjo
njegovih
vazalov
po
deželi
začel
polagoma
širiti
.
»
Narodni
prijatelj
«
,
čigar
poglavita
naloga
je
bila
,
smešiti
radikalno
,
vsestransko
politiko
poslanca
Tirbiča
ter
čim
najglasnejše
in
najdrznejše
vikati
o
brezuspešnosti
Tirbičevega
delovanja
,
pa
demonstrativno
kazati
na
velike
uspehe
klerikalno-narodnih
frakcij
,
ta
list
si
je
bil
ustanovil
s
Pajkovimi
in
njega
pristašev
novci
jako
cenen
listič
,
namenjen
najpreprostejšemu
občinstvu
.
Listič
»
Katoliški
narodnjak
«
je
širil
naravnost
nazore
Pajkove
stranke
ter
uglajal
tla
novim
poslancem
.
Pajkova
hiša
je
bila
tako
središče
samopašne
,
konfuzne
,
pa
tem
bolj
častihlepne
stranke
...
V
dvorani
pa
je
pel
klavir
najrazkošnejše
valčke
poleg
zaspanih
polk
in
počasnih
mazurk
,
ki
pa
so
tako
čudovito
pripravne
za
neopažano
flirtovanje
.
Vonj
najrazličnejših
,
finih
,
rahlih
,
mamečih
,
pa
vsiljivih
,
nosne
sleze
šegetajočih
parfumov
in
esenc
je
napolnjeval
dvorano
in
se
družil
z
dišavo
venočih
cvetlic
po
vazah
in
rastlin
po
krasno
barvanih
loncih
.
Ko
pa
je
minila
polnoč
,
so
se
gostje
začeli
poslavljati
.
Treba
se
je
bilo
odpeljati
na
kolodvor
v
trgu
T.
,
odkoder
je
odhajal
vlak
proti
eni
črez
polnoč
.
Gospodje
so
hiteli
donašati
svojim
damam
toaleto
;
dr.
Pajk
in
soproga
Tončka
pa
sta
jim
stiskala
roke
,
vabeč
jih
,
da
ju
posetijo
,
kadar
jim
bode
zopet
drago
.
Potem
so
gostje
sedli
v
kočije
ter
se
odpeljali
.
Ko
pa
se
je
približala
tudi
Pajkova
kočija
,
s
katero
sta
se
bila
pripeljala
dr.
Strel
in
njegova
pobožnjaška
žena
.
je
omahnila
Tončka
soprogu
na
ramo
kakor
na
pol
onesveščena
ter
šepetala
:
»
Ah
,
Karol
,
pusti
me
tukaj
—
v
vili
!
Strašno
me
boli
glava
—
jedva
sem
se
doslej
vzdržala
!
«
Rahlo
jo
je
objel
Pajk
,
jo
božal
po
zlatih
laseh
ter
dejal
:
»
Ubožica
!
Nocoj
si
imela
veliko
posla
,
katerega
še
nisi
vajena
.
Verujem
ti
,
da
si
izmučena
.
—
Pa
naj
se
peljeta
Strelova
sama
domov
!
Midva
ostaneva
črez
noč
v
vili
,
a
jutri
dojde
voz
po
naju
.
«
»
Ne
,
ne
,
Karol
,
ti
moraš
domov
!
«
se
je
branila
odvetnica
.
»
Božidara
ne
smeva
pustiti
vso
noč
samega
.
Dojnica
utegne
zaspati
—
ah
,
saj
veš
,
kakšni
so
ti
posli
!
«
»
Da
,
da
,
prav
imaš
,
dragica
.
Božidara
ne
smeva
prepustiti
ves
dan
in
vso
noč
tujim
rokam
.
Dobro
torej
.
Odpeljem
se
domov
,
a
jutri
zjutraj
ti
pošljem
voz
.
«
»
Sedaj
pa
me
še
spremi
v
mojo
sobo
,
«
je
prosila
Tončka
,
težko
viseč
ob
Pajkovi
rami
.
»
Le
pojdiva
!
«
je
dejal
Pajk
,
rahlo
podpiraje
svojo
nežno
so-progico
.
Obrnivši
se
k
dr.
Strelu
,
ki
je
bil
baš
tedaj
pripeljal
po
stopnicah
navzdol
svojo
ženo
,
ju
je
prosil
,
naj
ga
počakata
.
Potem
pa
je
skoro
nesel
Tončko
v
njeno
spalnico
.
»
Ah
,
kako
sem
trudna
!
«
je
vzdihnila
ondi
odvetnica
ter
kakor
brez
moči
omahnila
v
najbližnji
naslanjač
.
»
Lepo
te
prosim
,
daj
mi
kupico
vode
!
«
In
Pajk
je
hitel
iz
sobe
ter
ji
prinesel
zaželjeno
kupico
mrzle
vode
.
»
Hvala
ti
,
dragec
!
«
je
rekla
,
ko
je
pila
počasi
v
dolgih
požirkih
.
»
Pokrepčalo
me
je
...
Ah
,
sedaj
pa
bom
spala
...
spala
...
in
sanjala
o
svojem
Karolu
in
o
svojem
Božidarčku
!
«
Pajk
je
položil
kupico
na
mizico
ob
postelji
,
pokleknil
pred
sedečo
Tončko
,
jo
objel
z
obema
rokama
ter
dejal
,
položivši
svojo
lepo
,
bradato
glavo
na
njeno
srce
:
»
Tončka
,
kako
te
ljubim
!
Umreti
bi
hotel
zate
,
ki
si
me
storila
najsrečnejšega
človeka
.
Tončka
,
vse
moje
je
tvoje
...
Kar
želiš
,
ti
dam
...
vsako
prošnjo
ti
takoj
izpolnim
...
zvesto
te
bom
ljubil
večno
,
večno
...
samo
ljubi
me
,
pa
najinega
Božidara
!
«
»
Tudi
jaz
te
ljubim
...
žarko
,
strastno
,
nepopisno
te
ljubim
,
Karol
moj
!
«
je
šepetala
Tončka
,
pritiskajoč
soprogovo
čelo
na
svoje
ustnice
.
»
Pa
pomagaj
mi
—
mudi
se
ti
!
«
Pajk
je
vstal
ter
pomagal
Tončki
,
ko
se
je
spravljala
spat
.
Skrbno
jo
odevši
,
jo
je
vroče
poljubil
na
usta
,
pa
se
poslovil
z
najnežnejšim
voščilom
:
»
Sladko
spančkaj
,
zlata
moja
ženka
!
«
...
Minuto
pozneje
je
oddrdrala
Pajkova
kočija
izpred
vile
,
vozeč
spečo
Strelovko
in
veselo
se
razgovarjajoča
odvetnika
...
Polna
luna
je
sevala
z
vedrega
neba
.
Lahen
vetrc
je
šušnjal
po
obcestnem
grmičju
,
iz
jarka
je
zajavkal
včasih
melanholično
kak
pubič
,
iz
dalje
pa
je
odmevalo
ubrano
popevanje
kmetiških
vasovalcev
...
Jedva
pa
je
bil
odžvižgal
vlak
iz
T.
s
Pajkom
in
njega
družbo
,
ko
se
je
približal
zapuščeni
vili
,
v
kateri
se
je
še
malo
poprej
razlegal
prešerni
smeh
,
ritmojster
pl.
Jekler
na
konju
,
ki
je
stopal
varno
,
korakoma
.
Dva
streljaja
pred
vilo
je
skočil
raz
konja
ter
ga
privezal
k
smrekovi
veji
v
obcestnem
logu
;
potem
pa
je
stisnil
sabljo
pod
pazduho
,
da
ni
rožljala
,
ter
je
prispel
oprezno
se
ozirajoč
,
počasi
do
vrtne
lope
za
vilo
.
Znana
mu
je
bila
.
Naglo
je
odprl
vratca
,
prestopil
visoki
prag
in
,
pušeč
cigareto
,
čakal
,
čakal
—
pa
res
pričakal
...
In
luna
je
sevala
,
vetrc
je
šušnjal
,
javkali
so
pubiči
in
pevali
vasovalci
;
vlak
v
mestu
pa
se
je
ustavil
,
in
Pajkovi
gosti
so
se
razšli
.
—
Dr.
Pajk
je
hitel
k
zibeli
svojega
sinčka
.
Mirno
je
ležal
mali
,
okroglolični
debelušček
,
držal
rubinasta
ustca
na
smehljaj
,
cmokal
z
ustnicami
,
kakor
bi
sesal
,
pa
jedva
vidno
sopel
.
Kratke
,
debele
ročice
je
imel
vrhu
svetlovišnjeve
odeje
,
prstke
pa
je
bil
skrčil
v
pesti
.
Poleg
zibeli
je
bila
dojničina
postelja
,
tik
te
pa
je
stala
mizica
,
obložena
s
sesalkami
,
lončki
,
samovarom
,
steklenico
mleka
,
škatlo
redilne
moke
in
drugimi
potrebščinami
za
otroke
.
Presrečen
je
zrl
Pajk
na
svoje
nepopisno
ljubljeno
dete
.
Varno
se
je
sklonii
nad
njim
ter
mu
poljubil
ročico
.
»
O
,
Božidarček
,
kako
si
lep
!
«
si
je
mislil
.
»
In
priden
!
Se
nobenega
fantka
nisem
poznal
,
ki
bi
bil
tako
priden
,
kakor
ti
,
moj
Božidarček
!
«
—
Tja
proti
Gosposkim
ulicam
pa
sta
počasi
stopala
,
roko
v
roki
držeč
,
Vid
in
Minka
.
Ulice
so
bile
svetle
,
a
povsem
samotne
.
Molče
sta
korakala
;
razburjena
sta
bila
silno
.
S
sklonjeno
glavico
je
stopala
Milka
ob
Vidu
...
vztrepetala
je
lahno
,
kadar
ji
je
stisnil
roko
tesnejše
k
sebi
,
pa
mislila
:
»
Kako
trepeče
!
—
Niti
govoriti
ne
more
...
ah
,
Bog
,
kaj
neki
premišlja
!
—
Vid
,
Vid
,
ljubiš
me
—
pa
zakaj
me
ne
poljubiš
?
—
Že
pol
leta
si
dopisujeva
—
že
pol
leta
se
shajava
—
a
poljubil
me
še
nisi
nikdar
!
In
kako
rada
bi
se
dala
!
—
Ah
,
naj
li
začnem
jaz
,
ti
dragi
moj
idealist
?!
«
—
In
poredno
ga
je
pogledala
po
strani
,
pa
rekla
:
»
Kaj
zopet
premišljate
,
gospod
Vid
?
Tako
redko
kdaj
sva
skupaj
,
pa
še
tedaj
molčite
!
—
Ah
,
vi
moški
!
Saj
ne
poznate
nikdar
ženskega
srca
in
njegovih
želja
.
«
Strmeč
se
je
ozrl
Vid
v
svojo
izvoljenko
.
Čudne
so
se
mu
zdele
njene
besede
.
Res
je
,
da
se
moreta
redko
kdaj
sniti
sedaj
,
ko
študira
on
na
Dunaju
...
a
kakšne
želje
ima
Minka
,
katerih
ne
bi
on
poznal
?
—
»
Ne
razumem
vas
,
Minka
,
«
je
odgovoril
,
pozorno
ji
zroč
v
sinje
oči
.
Ona
pa
se
mu
je
na
pol
koketno
,
na
pol
nevoljno
naslonila
na
rame
,
pa
dejala
:
»
Ravno
to
ni
prav
,
Vid
!
—
Pa
evo
naše
hiše
!
Doma
sem
.
«
Vzela
je
iz
žepa
ključ
ter
odklenila
vrata
.
Potem
pa
mu
je
ponudila
roko
:
»
Lahko
noč
,
Vid
!
—
Do
svidenja
!
«
Vid
je
prijel
roko
,
ji
gledal
v
beli
obrazek
ter
otožno
vprašal
:
»
In
kdaj
se
vidiva
zopet
?
«
»
Predno
se
vrnete
na
Dunaj
,
se
snideva
še
v
Ljubljani
.
Tudi
jaz
nastopim
svojo
službo
z
oktobrom
.
Ali
vam
je
prav
?
Dobro
torej
.
Pišite
mi
često
—
pa
veliko
—
lepo
—
gorko
!
Ali
boste
?
«
»
Da
,
bom
,
bom
,
Minka
...
in
vi
tudi
,
kaj
ne
?
«
Jedva
je
to
zinil
,
pa
se
je
brzo
sklonil
nad
njeno
ročico
,
katere
ves
čas
ni
bil
izpustil
iz
svojih
dlani
,
ter
jo
začel
burno
poljubljati
.
Minka
mu
jo
je
hotela
iztrgati
;
ruvala
sta
se
,
pri
tem
pa
omahnila
drug
drugemu
v
naročje
.
In
njiju
trepetajoče
ustnice
so
se
strnile
v
prvi
poljub
...
Prvemu
pa
je
sledil
drugi
,
tretji
in
še
več
poljubov
...
In
objemala
sta
se
instinktivno
,
polna
nedolžnosti
,
pa
naglo
,
burno
,
ter
se
znova
in
znova
poljubljala
...
Raz
stolp
sv.
Pankracija
je
bila
dve
črez
polnoč
,
ko
sta
se
ločila
.
Še
dolgo
je
slonela
Minka
na
svojem
oknu
;
Vid
pa
je
dirjal
kakor
omamljen
od
blaženosti
po
mestnih
ulicah
.
Gospa
Tončka
si
je
bila
tisto
noč
,
ko
je
morala
ostati
v
vili
,
nakopala
hud
nahod
.
Mesečna
jesenska
noč
je
bila
nenavadno
mrzla
.
V
svoji
veliki
vznemirjenosti
in
v
strahu
,
da
bi
jo
čula
stara
hišnica
,
ki
ji
je
tolikokrat
tožila
radi
rahlega
spanca
,
se
je
bila
ogrnila
jedva
za
silo
,
si
nataknila
na
bose
noge
le
tanke
,
mehke
cipele
iz
sukna
ter
se
gologlava
splazila
skozi
zadnja
,
na
vrt
vodeča
vratca
v
lopo
.
In
ondi
ji
je
potekala
ura
za
uro
ob
poljubih
in
strastnih
prisegah
pl.
Jeklerja
,
da
ljubi
le
njo
,
samo
njo
,
odkar
sta
se
videla
prvič
,
od
takrat
,
ko
so
bile
divizijske
vaje
tam
okoli
Studenca
in
Kremenice
.
»
Le
za
vas
bi
rad
živel
,
trpel
in
umrl
,
gospa
,
ki
vas
ljubim
z
vsakim
živcem
,
z
vsako
žilico
,
«
ji
je
prisegal
ritmojster
.
»
O
,
predno
sem
spoznal
vas
,
sem
bil
povsem
drugačen
.
Globoke
ljubezni
,
strasti
,
ki
me
trapi
in
mori
noč
in
dan
,
nisem
poznal
.
Ljubezen
mi
je
bila
igrača
,
ženska
golo
razvedrilo
.
In
vendar
sem
bil
intimen
z
marsikatero
tukajšnjih
lepotic
,
s
samicami
in
gospemi
,
ki
povešajo
še
sedaj
svoje
tako
lažnive
oči
ter
glumaški
zardevajo
nalik
najnedolžnejšim
devicam
in
najpoštenejšim
materam
!
Ljubil
pa
nisem
nobene
.
Ne
,
zaničeval
sem
jih
—
vse
,
vse
—
jih
naposled
s
studom
pahnil
od
sebe
,
kadar
sem
se
doigral
z
njimi
.
Glejte
,
gospa
,
zaupam
vam
nekaj
v
dokaz
,
kako
vas
ljubim
,
le
vas
,
le
vas
,
gospa
!
—
Gospica
Helena
,
zdravnikova
hči
,
je
bila
včeraj
dopoldne
pri
meni
,
na
mojem
stanovanju
.
Pripeljala
se
je
v
zaprtem
vozu
—
zavita
v
črnino
,
da
je
ne
bi
spoznal
nihče
—
ter
me
na
kolenih
prosila
,
naj
jo
ljubim
.
Prosila
me
je
,
naj
jo
vzamem
s
seboj
—
v
Pešto
—
uiti
hoče
očetu
—
prezreti
vse
ozire
in
podreti
vse
ovire
—
iti
z
menoj
kot
—
—
ljubica
...
kot
ljubica
—
gospa
!
Ali
ste
čuli
?
—
Jaz
pa
sem
se
moral
siliti
,
da
je
nisem
zapodil
iz
svoje
sobe
.
Potolažil
sem
jo
,
naj
počaka
,
da
ji
pišem
iz
Pešte
,
kadar
se
uredim
...
nu
,
pišem
ji
—
odklonitev
...
Ah
,
gospa
,
za
vas
pa
bi
se
hotel
kompromitirati
pred
vsem
svetom
...
zapustil
bi
z
veseljem
svoj
častniški
stan
za
vas
,
za
vašo
ljubezen
.
—
Zakaj
vas
nisem
poznal
prej
!
—
Ah
,
sedaj
pa
ste
izgubljena
za-me
...
priklenjena
na
tega
filistra
,
na
tega
gosposkega
kmeta
,
bahaškega
Pajka
!
«
—
In
tako
ji
je
govoril
dalje
v
svoji
ljubezni
,
opraščajoč
svojo
brutalnost
,
s
katero
jo
je
prisilil
priti
v
lopo
...
Ona
pa
ga
je
poslušala
rada
,
naslajajoč
se
ob
njegovih
poljubih
in
prisegah
.
Mižeč
je
slonela
ob
njegovi
rami
ter
bila
—
srečna
.
In
ura
je
minevala
za
uro
.
Šele
ko
se
je
oglasil
budni
petelin
,
se
je
izvila
njegovemu
objemu
.
Tedaj
pa
je
šele
zapazila
,
kako
je
premrla
.
In
ko
se
je
priplazila
nazaj
v
svojo
posteljo
,
katero
ji
je
bil
tako
lepo
razrahljal
njen
skrbni
Karol
,
ki
je
morda
ravno
v
tistem
trenotku
sanjal
o
svoji
vdani
ženki
,
so
ji
drgetali
udje
premraženosti
.
Dober
teden
je
morala
ležati
Tončka
v
postelji
ter
se
zdraviti
.
Dr.
Pajk
pa
je
bil
tiste
dni
še
posebno
ljubezniv
in
pozoren
do
svoje
soproge
.
Po
cele
ure
je
presedel
ob
njenem
ležišču
,
ji
sam
stregel
,
z
njo
kramljal
,
se
igral
z
Božidarom
ter
ji
kratil
čas
.
Najrahlejši
kašelj
,
ki
se
je
izvil
Tončki
iz
prsi
,
ga
je
nepopisno
vznemiril
in
prestrašil
.
Tončka
pa
si
je
mislila
:
»
Kako
je
dober
!
—
In
jaz
sem
ga
varala
že
—
drugič
!
—
O
Bog
,
prisegam
ti
,
da
se
to
ne
zgodi
nikoli
več
!
«
Vest
jo
je
pekla
.
Ko
se
je
pa
zopet
spomnila
časov
,
ko
je
tudi
dr.
Pajk
in
baš
z
njo
varal
pokojno
gospo
Marijo
,
ko
se
je
spomnila
,
da
se
ponašajo
takisto
notarka
,
sodnica
,
svetovalka
...
da
počne
isto
dr.
Strel
,
tedaj
se
je
pomirila
,
češ
:
kdo
bi
si
delal
hudo
vest
,
če
ni
edini
grešnik
,
ampak
je
v
tako
odličnem
tovarištvu
!
Ko
ji
je
odleglo
,
je
polegala
po
otomani
ter
čitala
,
ker
še
ni
smela
iz
hiše
.
In
zopet
je
ležala
neko
popoldne
v
svojem
budoarju
,
zavita
v
svetlovišnjev
svilen
»
šlafrok
«
ter
čitala
Zolin
roman
»
Nana
«
.
Prinesla
ga
ji
je
bila
notarka
kot
—
velezanimivo
berilo
.
Tedaj
pa
je
vstopila
Žuljanka
.
Lepi
,
visoki
,
bujnorasli
črnolaski
so
se
kar
žarele
velike
temne
oči
,
mala
ustca
so
bila
rahlo
odprta
,
da
so
se
videli
med
živordečimi
,
sočnatimi
,
napetimi
ustnicami
veliki
,
ravni
,
kakor
slonova
kost
beli
zobje
.
Njen
klasični
,
bronastopoltni
,
motno
se
svetlikajoči
obrazek
pa
je
bil
oblit
z
ljubko
,
le
sredi
lic
prodirajočo
rdečico
.
»
Ah
,
vi
ste
bolna
?
«
je
začela
takoj
pri
vratih
,
odlagajoč
pelerino
.
»
Tudi
jaz
sem
morala
ostati
po
večeru
v
vaši
vili
ves
dan
pod
odejo
.
Moj
Bog
,
plesala
sem
tačas
kakor
kaka
skokonoga
inštitutka
;
prišla
sem
pozno
v
posteljo
,
a
vendar
nisem
mogla
zaspati
še
dolgo
dolgo
...
Ah
,
vsa
sem
bila
ubita
.
No
,
sedaj
sem
zopet
čila
.
A
kaj
je
vam
,
moja
miljenka
?
Vsaj
nič
nevarnega
?
«
Sedla
je
poleg
Pajkovke
na
fotelj
,
prijela
ležečo
prijateljico
za
belo
,
fino
ročico
ter
ji
sočutno
zrla
v
obraz
.
»
O
,
nič
posebnega
...
malo
nahoda
...
jutri
bo
že
dobro
,
«
je
odgovorila
Tončka
,
pa
opazivši
še
sledove
bolezni
in
utrujenosti
pod
Žuljankinimi
očmi
,
je
dostavila
:
»
Res
,
še
danes
se
vam
vidi
,
da
ste
bila
bolna
...
Ah
,
me
ženske
smo
tako
mehke
kakor
iz
sladkorja
!
«
Žuljankino
lice
je
oblila
hipoma
živa
rdečica
,
v
oči
so
ji
stopile
po
sili
solze
,
in
očitna
zadrega
se
je
je
polotila
radi
Tončkine
opazke
;
toda
izkušala
jo
je
prikriti
s
tem
,
da
si
je
brisala
in
trla
obrazek
z
batistnim
robcem
.
Tončka
se
je
bila
nevede
in
nehote
dotaknila
velike
skrivnosti
.
Tončka
pa
ni
zapazila
prijateljičine
zadrege
.
Popravljajoč
si
za
vratom
razpeti
»
šlafrok
«
in
zakrivajoč
si
z
lahno
odejo
gole
noge
,
je
dejala
,
vesela
,
da
ima
zabavno
družbo
:
»
Ravno
prav
,
da
ste
me
obiskala
.
Teden
dni
že
nisem
šla
izpod
strehe
.
Dolgočasila
sem
se
že
strahovito
.
Kaj
novega
?
—
Vam
je
li
morda
znano
,
zakaj
se
je
zadnjič
sodnica
tako
čudno
držala
?
Menda
ni
ves
večer
izpregovorila
deset
besed
s
profesorjem
...
«
»
O
,
o
,
ravno
radi
tega
sem
prišla
k
vam
.
Ha
,
ha
!
Nezaslišan
škandal
!
«
»
Strašno
sem
radovedna
.
«
»
Ah
,
ta
ubožica
,
ta
nežna
plavolaska
!
Sedaj
bo
še
bolj
bleda
in
njene
ponižne
oči
še
bolj
sanjave
!
«
»
I
kaj
se
je
vendar
zgodilo
?
—
Dr.
Čeh
je
pri
nas
strašno
silil
za
svetovalko
Grdiničko
,
in
sama
sem
ju
zalotila
...
«
»
Ah
,
kako
,
kje
?
—
torej
tudi
vi
že
veste
?
«
»
Nu
,
našla
sem
ju
slučajno
,
ko
sta
med
kadriljo
porabila
eno
stranskih
sobic
pred
Pajkovo
pušilnico
za
intimen
tête
à
tête
...
«
»
Tres
bien
!
—
Imenitno
!
—
Torej
kar
javno
...
brez
strahu
...
sans
gêne
.
Ce
que
femme
veut
,
Dieu
le
veut
.
Ha
,
ha
!
—
Pa
kaj
sta
počela
?
«
»
Za
zastorom
stoječ
,
sta
se
objemala
,
poljubljala
,
pa
smehljala
se
tako
nedolžno
in
naivno
,
kakor
idealna
sanjarja
Golob
in
Kastelčeva
...
Ha
,
ha
!
«
»
O
,
o
,
sedaj
mi
je
jasno
vse
!
«
je
hitela
Žuljanka
,
kakor
bi
bila
rešila
ravnokar
težek
problem
,
katerega
se
je
doslej
zaman
mučila
razrešiti
...
»
Nisem
si
mislila
,
da
je
profesor
res
tolik
neznačajnež
!
—
Oj
,
ti
uboga
,
jadna
prijateljica
!
«
»
Pa
kaj
ste
mi
hotela
vendar
povedati
?
«
je
silila
Tončka
,
nestrpna
,
da
odlaša
graščakinja
toliko
časa
s
svojo
,
kakor
je
slutila
z
gotovostjo
,
pikantno
novico
.
»
Oui
,
oui
!
—
Danes
zjutraj
sta
se
torej
srečali
.
Sodnica
je
prišla
sem
od
cerkve
sv.
Pavla
,
svetovalka
pa
črez
most
,
in
v
Prečni
ulici
,
v
tisti
temni
soteski
sta
zadeli
skupaj
.
Sodnica
je
pristopila
takoj
k
svetovalki
.
Menili
sta
se
navidezno
povsem
mirno
;
kar
pa
je
dvignila
svetovalka
pest
in
sodnici
je
zletel
klobuk
z
glave
tja
črez
ulico
.
V
istem
hipu
pa
je
zamahnila
tudi
sodnica
s
svojim
dežnikom
ter
oplazila
z
njim
svojo
rivalinjo
preko
glave
,
da
se
ji
je
zlomil
v
roki
.
In
ko
bi
trenil
,
sta
si
segli
v
lase
,
da
sta
bili
v
tem
trenotku
obe
kuštravi
in
zmršeni
,
kakor
Sokratova
Ksantipa
ob
petih
zjutraj
.
«
»
Škandal
!
«
»
Nečuveno
!
«
»
Dve
tako
fini
dami
!
«
»
Sramota
za
vso
elitno
družbo
.
«
»
Nemožni
sta
postali
v
mestu
.
«
»
To
se
ve
!
—
Kdo
bi
ju
sedaj
še
vabil
!
«
»
In
konec
tistega
ravsanja
?
«
»
Mimo
je
prišel
ravno
gospod
Berčič
ter
ju
razdružil
skoro
s
silo
...
«
»
In
kaj
porečeta
svetovalec
in
sodnik
?
—
Moj
Bog
,
in
kaj
se
govoriči
po
mestu
?
«
»
Svetovalec
,
cel
filozof
,
se
presneto
malo
briga
za
svojo
ženo
;
sodnik
pa
menda
že
umira
v
Opatiji
,
ko
mu
ni
pomagal
nič
Gleichenberg
.
Cula
sem
,
da
se
je
nadejati
vsako
uro
brzojavke
o
njegovi
smrti
.
«
»
Kaj
stori
sedaj
dr.
Čeh
?
Kompromitiral
je
obe
.
«
»
Ko
se
mu
umakne
sodnik
,
mora
vzeti
sodnico
.
«
»
Mora
?
—
In
če
ne
bo
hotel
?
«
»
Prisilimo
ga
mi
...
jaz
in
Berčič
...
pa
sodnica
sama
...
«
Žuljanka
je
naredila
z
desnico
značilno
gesto
,
Tončka
pa
je
strmeč
širom
odprla
oči
,
a
graščakinja
je
prasnila
v
glasen
smeh
.
»
Da
,
da
,
tako
je
,
ma
bell
’
amie
...
Nazaj
ne
moreta
.
Poročiti
se
morata
!
«
»
Uh
,
to
bo
zakon
!
—
Že
sedaj
taki
škandali
...
«
»
Pomagala
si
bodeta
vsaki
na
svojo
stran
in
morda
postaneta
tako
še
vzor
srečnega
zakona
...
«
In
rešetali
sta
dalje
,
kako
in
kdaj
sta
se
zapletla
sodnica
in
profesor
v
usodno
razmerje
.
Tončka
pa
je
zvedela
,
da
je
imela
pri
tem
roko
Žuljanka
sama
,
ki
ju
je
zbliževala
v
svojem
gradu
,
ker
je
poznala
Čehovo
zaljubljeno
naravo
in
melanholične
sodnice
,
navezane
na
trhlega
,
kilavega
starca
,
neodoljivo
hrepenenje
po
pristni
moški
ljubavi
.
Jedva
pa
je
zapustila
Žuljanka
doktorico
,
ko
je
vstopil
slikar
Tužen
.
Nosil
se
je
pretirano
moderno
;
imel
je
nalik
vrečam
široke
pantalone
,
kratek
,
komaj
do
ledij
segajoč
baržunast
jopič
,
fantastično
zavozlano
kravato
z
velikanskimi
petljami
,
ploščnat
polcilinder
skoro
brez
krajcev
ter
genijalno
grivaste
lase
,
padajoče
mu
črez
tilnik
tja
na
hrbet
in
pleča
.
Bledi
,
upadli
njegov
obraz
z
ostrimi
sivimi
očmi
,
krivim
,
na
levo
nagnjenim
nosom
,
tankimi
ustnicami
in
malimi
,
zanikarnimi
brkami
je
bil
spačen
v
lokav
nasmeh
,
ko
je
,
poklanjajoč
se
afektirano
prav
do
tal
,
zinil
:
»
Prijatelj
Jekler
mi
je
ravnokar
brzojavno
naročil
,
da
sporočim
vam
,
milostljiva
,
njegov
najvdanejši
pozdrav
ob
prihodu
v
madjarsko
prestolico
.
«
Pajkovki
je
zableščal
obrazek
od
radostnega
iznenadenja
.
Zardela
je
malo
in
,
pokazavši
slikarju
z
levico
bližnji
fotelj
;
je
dejala
z
najslajšim
nasmehom
:
»
Ah
,
kolika
pozornost
!
Jedva
je
stopil
na
peštanska
tla
in
že
se
spominja
svojih
prijateljev
.
Lepo
je
to
!
—
Sporočite
mu
mojo
zahvalo
in
tudi
moj
pozdrav
!
Želim
,
da
se
zabava
prav
dobro
na
svojem
novem
mestu
,
pa
da
nas
pri
tem
vendar
povsem
ne
pozabi
!
«
»
O
,
milostljiva
,
tega
se
nam
ni
treba
bati
!
«
je
odgovoril
Tužen
ter
se
slikovito
naslonil
v
svojem
stolu
.
»
Silno
težko
se
je
poslovil
iz
našega
mesta
.
Nu
,
imel
je
tukaj
vsekako
jako
lepo
družbo
.
Zlasti
v
vaši
odlični
hiši
se
je
počutil
predobro
.
Tako
mi
je
zatrjeval
sam
.
«
Lokavo
je
motril
pri
tem
odvetničin
obraz
.
Njegovemu
izurjenemu
očesu
ni
ušla
velika
,
jedva
zatajevana
razburjenost
,
katera
se
je
polastila
doktorice
.
In
gladeč
si
svoje
borne
brčice
,
je
dostavil
:
»
Vsekako
bomo
pogrešali
v
svoji
družbi
njegove
duhovite
in
zabavne
konverzacije
.
Pl.
Jekler
je
pristen
aristokrat
in
zares
kavalirski
častnik
!
«
»
O
,
da
,
pogrešali
ga
bomo
zelo
,
zelo
,
«
je
pritrdila
Tončka
.
»
In
baš
sedaj
na
zimo
,
ko
je
v
našem
mestu
tolik
dolgčas
!
—
Kaj
bomo
le
počeli
?
Razen
Sokolove
maskarade
in
dobrodelne
akademije
v
korist
društvu
za
vdove
in
sirote
se
nam
je
nadejati
k
večjemu
še
kakega
diletanškega
gledališkega
večera
.
O
Bog
,
torej
samo
—
tarok
!
«
»
Da
,
tudi
drsališče
hočejo
baje
popraviti
za
boljše
občinstvo
.
«
»
Uh
,
navzlic
temu
bo
dolgčas
strašen
.
«
»
Dolge
štiri
mesece
!
«
Molčala
sta
.
Tončki
so
uhajale
nehote
vedno
misli
le
v
Pešto
,
Tužen
pa
se
je
na
tihem
pripravljal
,
da
izvede
čim
hitreje
to
,
kar
si
je
namenil
v
onem
hipu
,
ko
mu
je
izdal
silno
vinjeni
ritmojster
na
peronu
pred
odhodom
vlaka
tajnost
,
da
ljubi
odvetnico
...
»
Le
tebi
zaupam
to
svojo
skrivnost
,
«
mu
je
brbljal
jecljaje
;
»
sub
rosa
ti
jo
povem
...
pod
častno
besedo
...
Ah
,
nepopisno
jo
ljubim
...
njo
,
ki
je
tako
krasna
,
tako
sladka
!
-
Tužen
,
ti
ne
veš
,
kako
umeje
ljubiti
ta
ženska
!
«
Tužen
je
ostrmel
,
a
naglo
prikrivši
svoje
začudenje
,
je
dostavil
:
»
O
,
kako
ti
zavidam
,
amice
!
Čestitam
ti
iz
dna
srca
!
«
—
In
pijani
ritmojster
mu
je
polagoma
povedal
vse
,
vse
,
zabičujoč
svojemu
prijatelju
,
da
je
to
le
njegova
skrivnost
,
katere
ne
sme
izdati
nikomur
.
Tužen
pa
mu
je
prisegel
,
da
bo
molčal
kot
riba
...
In
sedaj
je
dejal
slikar
:
»
To
bi
bilo
krasno
,
imenitna
ideja
,
milostljiva
!
«
»
Katera
?
«
»
Če
bi
vas
slikal
.
«
»
Vi
?
«
»
Da
,
jaz
...
Tudi
gospo
Žuljanko
in
gospo
notarko
sem
že
naslikal
...
Za
