sene
vidi
ne
z
najboljšim
drobnogledom
ne
z
najboljšim
daljnogledom
,
sploh
ni
?
Časi
so
pač
tako
sklepali
—
iz
hudobnega
namena
.
Predno
se
je
iznašel
daljnogled
,
norčevali
so
se
nekateri
modrijani
sv.
pismu
,
ki
govori
o
velikem
številu
zvezd
na
nebu
.
„
1022
jih
je
,
“
so
rekli
,
„
ne
jedne
več
ne
jedne
menj
;
mi
to
vemo
.
“
A
daljnogled
jim
jih
je
pokazal
takoj
tisočkrat
toliko
,
in
možje
so
postali
opreznejši
.
In
kaj
so
vse
zvezde
skupaj
proti
Bogu
!
In
vendar
tako
nespametne
trditve
in
umovanje
tako
lehkomiselno
,
da
je
na
sramoto
človeškemu
razumu
.
Mladi
gospodje
,
ljubi
Bog
,
ki
pozna
slabost
človeškega
razuma
in
se
ozira
nanjo
,
ni
dal
vere
za
same
bistre
duhove
,
za
tako
zvano
razumništvo
,
ampak
za
vse
svoje
otroke
;
zatorej
tudi
ni
stavil
kot
pogoj
dobrega
razuma
,
ampak
dobro
voljo
.
Mir
ljudem
na
zemlji
,
ki
so
dobre
volje
!
tako
so
peli
angelji
;
ne
pa
:
ki
so
dobrega
razuma
.
Kakor
skrbi
dober
oče
za
vse
svoje
otroke
,
ne
samo
za
nadarjene
,
tako
se
ozira
ljubi
Bog
tudi
na
one
,
ki
nimajo
prilike
pohajati
visokih
šol
.
Največja
nasprotnica
vsake
dobre
volje
pa
je
prevzetnost
in
domišljavost
.
“
„
Veste
,
gospod
svetovavec
,
kaj
vam
jaz
povem
?
Če
se
morebiti
res
na
jedni
strani
premalo
pošteva
vera
,
pošteva
se
na
drugi
strani
gotovo
premalo
veda
in
znanstvo
in
znanstva
vrhunec
,
modroslovni
sistem
.
“
„
Kateri
sistem
pa
?
Saj
jih
je
toliko
,
da
jih
človek
komaj
prouči
v
jednem
življenju
.
In
katerega
naj
se
oklene
,
ko
izpodbijajo
drug
drugega
in
se
izpreminjajo
po
vsaki
novi
iznajdbi
?
Hipoteza
se
vrsti
za
hipotezo
;
komaj
se
je
spoznala
jedna
kot
neovržna
,
jedino
prava
,
jedino
možna
,
že
jo
izpodrine
druga
,
ki
velja
zopet
za
jedino
pravo
,
dokler
se
ne
izpodbije
.
Pravi
učenjak
seveda
ve
,
kaj
je
hipoteza
;
polučenjak
pa
vidi
v
vsaki
izmišljavi
živo
istino
,
ker
prepušča
mišljenje
drugim
in
pridržuje
zase
le
govorjenje
.
Ni
še
tega
petdeset
let
,
ko
se
je
dokazovalo
in
premnogim
tudi
dokazalo
,
da
ni
možno
,
da
bi
bil
izšel
ves
človeški
rod
iz
jedne
dvojice
;
kajti
tolika
razlika
da
je
med
posameznimi
rodovi
.
Komaj
so
se
bili
poprijeli
in
do
dobrega
navadili
učenjaki
te
hipoteze
,
izpod
bil
jim
jo
je
temeljito
Darwin
,
trdeč
,
da
izvira
ne
samo
človeštvo
,
ampak
vse
organsko
življenje
iz
jedne
ali
nekaj
malega
prvotnih
klic
.
Sitno
je
bilo
učenjakom
skočiti
iz
jedne
skrajnosti
v
drugo
in
to
pred
učenci
;
a
kaj
so
hoteli
!
Skočiti
so
morali
,
tolažeč
se
,
da
bo
vsaj
ta
hipoteza
trpežna
.
Darwin
je
trdil
od
začetka
,
da
mora
biti
pač
ona
prvotna
klica
,
prastanica
,
od
Boga
;
a
kmalu
se
mu
je
zazdelo
to
premalo
modroslovno
,
in
menil
je
,
da
se
o
tem
ne
ve
nič
.
A
česar
ta
ni
vedel
,
vedel
je
profesor
Haeckel
,
da
se
je
namreč
ta
prvotna
stanica
sama
zaplodila
.
Praplodba
,
generatio
aequivoca
,
je
postala
jedino
možna
hipoteza
;
zakaj
,
pravi
Haeckel
slovesno
,
če
zavržete
za
prve
začetke
življenja
hipotezo
praplodbe
,
prisiljeni
ste
postaviti
čeznaravno
stvaritev
.
To
seveda
bi
bilo
strašno
,
neznanstveno
,
nevarna
omejitev
prostega
raziskovanja
.
Komaj
je
postala
praplodba
dogma
,
ovrgel
jo
je
Pasteur
s
svojimi
kemičnimi
poskusi
;
praplodba
je
stara
šara
.
To
gre
tako
dalje
in
dokazuje
le
,
da
človek
o
najvažnejših
vprašanjih
sam
iz
sebe
nič
vedeti
ne
more
.
Sistemov
seveda
ne
bo
nikdar
konca
.
Sistem
,
pravi
Didot
,
je
jako
dober
pomoček
,
da
se
vidi
to
,
kar
se
hoče
videti
,
in
ne
vidi
,
kar
se
noče
.
Sistem
je
navadno
smrt
objektivnosti
,
ker
se
ne
ravna
po
istini
in
ne
izvaja
iz
nje
svojih
sklepov
,
ampak
popravlja
po
sebi
istino
ter
jo
izpreminja
.
Kar
ne
spada
ali
se
ne
strinja
s
sistemom
,
tega
ni
ali
vsaj
biti
ne
bi
smelo
.
Koliko
krivice
se
godi
pod
to
pretvezo
;
koliko
morajo
trpeti
priprosti
ljudje
zaradi
sistemov
svojih
oblastnikov
;
koliko
smo
trpeli
Slovenci
pod
sistemi
in
zaradi
ljubih
sistemov
!
Če
pravi
na
primer
sistem
,
da
čeznaravnosti
ni
,
potem
naj
se
upre
ves
svet
naravnim
zakonom
,
naj
vstajajo
mrtvi
iz
grobov
,
naj
stopi
sam
Bog
v
človeški
podobi
na
zemljo
,
prepričal
ne
bo
pravega
sistematika
,
ki
si
tako
lehko
pomaga
z
domnevkom
kakršne
koli
omame
svojih
čutov
,
s
suggestijo
ali
kakršno
koli
drugo
prikaznijo
,
ki
morda
še
ni
razjasnjena
,
a
je
povse
naravna
.
Kadar
bo
trobila
trobenta
sodnjemu
dnevu
,
trudili
se
bodo
še
učenjaki
dokazati
,
da
je
to
akustična
prevara
,
in
izkušali
si
priboriti
vsaj
izredno
profesuro
na
kakem
vseučilišču
.
Sistemi
,
naj
si
bo
Haeckelov
materijalizem
ali
Spinozov
panteizem
ali
Schopenhauerjev
pansatanizem
ali
kateri
koli
,
izpodbijajo
sicer
drug
drugega
;
a
neprevidnemu
bravca
so
nevarni
.
Kolika
škoda
pa
nastane
,
če
se
napačni
nazori
zanesejo
med
svet
in
začno
vplivati
na
javno
življenje
!
“
„
V
tem
oziru
,
gospod
svetovavec
,
“
dejal
je
Vladimir
,
„
se
pri
nas
ne
smemo
pritoževati
,
ker
je
skoro
vse
naše
javno
in
zasebno
življenje
uravnano
po
krščanskih
načelih
.
“
„
Da
bi
le
bilo
;
takoj
imamo
zopet
raj
na
svetu
.
Naj
bi
tudi
za
države
obveljal
zakon
:
Ne
kradi
,
ne
ubijaj
!
Kako
prijetno
bi
živeli
ljudje
!
“
„
Verskemu
prepričanju
pač
nikjer
ne
nasprotujejo
naredbe
naše
.
“
„
Gospod
doktor
,
jaz
vam
želim
,
da
bi
vam
nikdar
ne
ovrgla
tega
mnenja
mrzla
istinitost
v
življenju
.
“
„
Gospoda
,
“
ujunačil
se
je
zopet
Radivoj
,
„
to
vse
ne
spada
v
dnevni
red
.
Mi
govorimo
vendar
o
tem
,
kako
bi
pridobili
ženstvo
za
narodno
delo
.
“
„
Jaz
vam
vem
jako
dober
pomoček
,
gospodje
,
“
dejal
je
svetovavec
.
„
Zagotovite
si
najprej
ugodno
gmotno
stanje
in
snubite
potem
to
naše
ženstvo
,
čegar
mlačnost
nam
dela
toliko
skrbi
.
Jaz
sem
vam
porok
,
da
se
ne
bo
ustavljalo
več
narodnemu
delu
.
Jeden
snubec
zanima
žensko
bolj
ko
deset
plesavcev
.
“
„
To
se
vpraša
,
gospod
svetovavec
.
“
„
Argumentum
ad
hominem
.
Koliko
ste
že
dobili
,
gospod
Čuk
,
koškov
pri
snubitvi
?
“
Radivoj
je
osupnil
;
zakaj
ni
mu
bil
zastavil
še
nihče
tako
žaljivega
vprašanja
.
Nejevoljen
je
odgovoril
odločno
,
da
se
njemu
še
ni
primerilo
kaj
takega
.
„
Glejte
,
gospod
doktorand
,
pri
snubitvi
še
niste
dobili
nobenega
koška
,
za
ples
pa
že
nocoj
dva
.
“
„
Kar
me
prav
nič
ne
jezi
,
gospod
svetovavec
.
Jaz
se
ne
odpovem
svojim
nazorom
in
grem
svojo
pot
.
Kdor
se
mi
pridruži
,
dobro
došel
;
kdor
ne
mara
,
zdrav
,
pa
brez
zamere
!
Gospicama
bo
nemara
še
žal
,
da
sta
odrekli
.
“
—
Radivoj
se
je
kratko
poslovil
in
šel
.
„
Gospoda
doktoranda
smo
razjezili
,
“
dejal
je
svetovavec
ostalima
tovarišema
.
„
Sem
ter
tja
se
mu
mora
povedati
resnica
,
da
se
ne
prevzame
.
“
„
Milica
in
Anica
sta
ga
dobro
zavrnili
,
“
veselil
se
je
Lovro
.
„
Pametni
dekleti
,
“
hvalil
je
svetovavec
,
„
Posebno
Milica
je
modra
;
da
se
bo
Anica
,
ki
je
bolj
vesela
,
tudi
tako
izkazala
,
nisem
pričakoval
.
“
„
Anica
ni
nič
menj
pametna
,
“
ponesel
se
je
Lovro
;
„
človek
je
lehko
vesel
in
pameten
.
“
Vladimir
si
je
sicer
mislil
,
da
ni
bilo
treba
posebne
pameti
za
zavrnitev
smešne
in
otročje
namere
Radivojeve
,
a
privoščil
je
nezgodo
prijatelju
iz
vsega
srca
in
pripovedoval
jo
zvečer
materi
in
sestri
s
slastnim
veseljem
.
Toda
če
je
menil
,
da
so
omajali
ti
koški
,
ti
ugovori
in
zasmeh
Radivojev
naklep
,
motil
se
je
.
Kremenit
značaj
se
pokaže
baš
v
zaprekah
.
Pa
bi
bil
Galilei
res
rekel
:
„
E
pur
si
muove
,
“
to
ni
dokazano
;
dognano
pa
je
,
da
je
rekel
Radivoj
:
„
In
vendar
bomo
plesali
.
“
Na
vse
zgodaj
drugega
dne
je
bil
že
pri
Majerjevih
,
kjer
je
bil
vsako
uro
dobro
došel
.
Pobil
je
gospo
,
gospico
,
Edvarda
in
barona
;
gospoda
kakor
nalašč
ni
bilo
doma
.
Radivoj
je
razložil
povod
svojega
prihoda
,
razgrnil
plesni
načrt
in
navdušil
z
ognjevito
zgovornostjo
,
opisujoč
vrline
in
zanimive
podrobnosti
novega
plesa
,
vse
poslušavstvo
.
„
Jaz
bom
pisala
takoj
Fini
,
Eli
in
Tini
,
in
pojutrišnjem
že
lehko
pričnemo
vaje
,
“
dejala
je
Irma
.
Ko
so
se
bili
dogovorili
,
katere
učitelje
in
učiteljice
,
poštne
odpravnike
in
odpravnice
iz
bližnjih
krajev
bi
povabili
,
sedla
je
Irma
za
pisalno
mizo
,
Radivoj
pa
se
je
podal
na
pot
in
romal
od
kraja
do
kraja
,
budeč
na
narodno
delo
.
Uspeh
je
presegel
najdrznejše
nade
,
zlasti
ker
je
napeljalo
še
deževno
vreme
vodo
na
Radivojev
mlin
.
Ko
je
prišel
Vladimir
čez
dva
dni
na
Mlako
,
dobil
je
vso
hišo
polno
gostov
.
„
Gospod
doktor
,
“
kričal
je
Majer
,
„
pri
nas
vse
nori
.
Doktorand
Čuk
je
zbebil
ves
mladi
svet
.
A
kaj
mladi
svet
!
Znorela
je
tudi
moja
starka
in
začela
plesati
.
Smešno
!
Jutranji
dež
pa
starih
bab
ples
ne
trpi
dolgo
.
Zdaj
že
gotovo
sope
in
hrope
na
divanu
:
Oh
,
v
glavi
se
mi
vrti
,
zraka
,
zraka
!
Pojva
jih
pogledat
!
“
Smeh
,
šum
in
godba
je
donela
iz
obednice
,
in
iz
šuma
se
je
razlegalo
odločno
velevanje
Radivojevo
.
Živa
je
bila
vsa
dvorana
.
Za
klavirjem
je
sedel
učitelj
bližnje
vasi
,
ki
se
je
vrstil
v
igranju
in
v
plesu
s
sosednjim
tovarišem
,
po
dvorani
pa
so
se
gibale
mlade
trojke
,
ljubko
stopicale
,
lepo
se
sukale
in
spretno
se
obračale
po
godbenem
taktu
.
Plesavke
so
imele
svetle
obleke
in
rože
v
laseh
,
plesavcem
je
bila
bolj
zabava
pri
srcu
nego
lišp
,
veselje
pa
je
žarelo
vsem
iz
obrazov
.
V
sredi
je
stal
dostojno
Radivoj
,
v
levi
ščipalnik
,
ki
gaje
snemal
zdaj
pa
zdaj
,
v
desni
dehteč
šopek
,
darilo
hvaležnih
plesavk
.
Pogled
na
desno
in
levo
,
migljaj
njegovih
rok
je
spravljal
v
red
zamotane
vrste
.
Vse
je
gledalo
nanj
,
vse
pazilo
na
njegove
besede
,
in
točno
kakor
na
vojaškem
vežbališču
so
se
zvrševala
povelja
.
Velevanje
pa
je
bilo
—
čast
,
komur
čast
!
—
samoslovensko
,
in
lepo
se
je
glasilo
:
„
Pozor
!
—
Prva
vrsta
;
druga
vrsta
!
Sode
trojke
!
—
lihe
trojke
!
—
Nastop
!
—
Rokokrog
!
—
Polobrat
!
—
Prekohod
!
—
Izpremin
!
“
Novi
pojmi
zahtevajo
pač
novih
besed
;
druga
izdaja
Wolf-Pleteršnikovega
slovarja
pa
se
bo
morala
vsekako
ozirati
na
te
izraze
.
Milostno
je
pokimal
Radivoj
Vladimirju
,
ko
ga
je
zagledal
,
češ
:
Tudi
brez
tebe
se
kaj
opravi
.
Irma
je
stala
nasproti
in
očarovala
svoje
in
svojih
prijateljic
plesavce
.
Za
jedno
roko
jo
je
držal
baron
,
za
drugo
gospod
Emil
Jug
,
na
čegar
stroške
sta
jo
zabavala
baron
in
Radivoj
;
kajti
Emil
je
bil
neroden
mladenič
,
ki
je
plesal
v
škornjih
in
z
ostrogami
,
kakor
je
bil
prijezdil
.
Kadar
je
bilo
treba
razložiti
plesavcem
kako
novo
plesno
podobo
ali
popraviti
kako
napako
,
mignil
je
Radivoj
,
in
Emil
se
je
umeknil
in
prepustil
mu
plesavko
.
Irma
se
je
prijazno
nasmehnila
Vladimirju
;
a
da
bi
bila
ostavila
vrsto
in
prišla
k
njemu
,
to
je
pričakoval
zaman
.
Veselilo
ga
je
to
vedenje
tem
menj
,
ker
je
vedel
,
da
sta
baron
in
Jug
resnejša
in
nevarnejša
snubca
Irmina
nego
Radivoj
.
Čutil
se
je
tujca
v
splošnem
veselju
,
poklonil
se
gospej
Majerjevi
in
odšel
z
gospodom
v
verando
na
razvedrilo
‚
spodobnejše
pametnemu
človeku
‘
.
A
razvedrila
ga
tudi
žlahtna
kapljica
ni
,
ko
ni
bilo
plesa
nikdar
konca
.
Kadar
so
se
odprla
vrata
,
kadar
se
je
začni
kak
korak
,
pogledal
je
Vladimir
in
poslušal
;
vselej
zaman
.
Šel
je
domov
nejevoljen
najprej
na
Irmo
,
ki
se
tako
malo
meni
zanj
,
potem
na
Radivoja
,
ki
si
je
bil
izmislil
to
neumnost
,
in
slednjič
,
kdo
bi
mislil
!
sam
náse
,
ker
se
je
bil
prenaglil
in
prehitro
odrekel
udeleževanje
pri
plesu
.
Nekaj
dni
je
ostal
kar
doma
,
tako
da
sta
se
mati
in
sestra
že
veselili
,
zlasti
ker
se
je
razgovarjal
rad
z
Milico
,
ki
se
je
popolnoma
strinjala
ž
njim
v
mislih
o
tem
nepotrebnem
plesu
.
In
res
je
že
začel
primerjati
Vladimir
Milico
z
Irmo
,
in
zdelo
se
mu
je
,
da
mu
tudi
dopade
.
A
kadar
se
je
spomnil
,
da
snubi
Irmo
domišljavi
Radivoj
,
prevzetni
baron
,
nerodni
Jug
,
razjezil
se
je
,
da
si
je
grizel
ustni
.
Taki
ljudje
naj
bi
izpodrinili
njega
!
Na
tihem
je
upal
,
da
pride
Irma
na
Pristavo
,
če
njega
ne
bode
doli
;
a
motil
seje
in
jezil
,
in
postalo
mu
je
doma
dolgčas
.
Zopet
je
šel
v
vas
,
in
vzprejela
ga
je
Irma
ljubeznivo
in
priprosto
,
kakor
da
bi
se
ne
bilo
nič
dogodilo
.
On
pa
se
tudi
ni
upal
pokazati
nejevolje
,
da
ga
ne
bi
imela
za
pusteža
.
„
Pri
nas
je
zdaj
pravi
babilon
,
“
dejal
je
Majer
,
ki
je
stal
trdno
na
njegovi
strani
.
„
Ropot
in
vrišč
vsak
plesni
dan
,
da
bole
človeka
ušesa
.
Trojka
sem
,
trojka
tja
!
Ta
vražji
Čuk
se
je
moral
čudno
šolati
,
ker
govori
o
samih
trojkah
.
“
„
Gospod
Čuk
je
vrlo
prijeten
in
zabaven
družbenik
,
“
dejala
je
odločno
Irma
.
„
On
vsaj
kaj
stori
za
kratek
čas
.
S
samim
premišljevanjem
in
zanikavanjem
in
strogim
presojevanjem
se
ne
opravi
nič
.
Tako
veselega
in
živahnega
društvenega
življenja
že
ni
bilo
v
naših
krajih
več
let
.
Prej
smo
se
ogibali
najbližji
sosedje
,
zdaj
se
družimo
tudi
z
daljnimi
znanci
;
spoznavamo
se
ter
se
ljubimo
.
“
Vladimirju
se
je
zdelo
,
da
merijo
besede
nanj
,
postal
je
nemiren
,
govoril
malo
in
gledal
predse
.
„
Če
se
odteguje
človek
družbi
,
“
nadaljevala
je
Irma
,
„
postane
čudak
,
oduren
,
prevzeten
,
začne
sovražiti
ljudi
in
domišljevati
si
,
da
ga
črte
drugi
;
z
jedno
besedo
:
nadut
pesimist
postane
.
“
„
Prav
Radivoj
Čuk
je
pesimist
,
“
opomnil
je
Vladimir
.
„
Čuk
?
Pesimist
!
“
zasmejala
se
je
na
ves
glas
Irma
in
plosknila
z
rokami
.
„
Tega
vendar
ne
mislite
v
resnici
!
Baš
to
je
najsmešnejša
,
naj
zabavnejša
stran
gospoda
doktoranda
,
da
se
dela
črnogledca
,
ko
ima
najzdravejše
,
naj
prijetnejše
,
najveselejše
nazore
o
življenju
.
Jaz
postanem
dobre
volje
,
če
ga
le
zagledam
.
Zdi
se
mi
kakor
propovednik
,
ki
propoveduje
s
slovesno
temnim
obrazom
:
Življenje
naše
je
kratko
;
uživajmo
je
torej
hitro
!
On
bo
izvrsten
zakonski
mož
.
“
Vladimir
se
je
ugriznil
v
ustni
.
„
Veselje
privoščiti
sebi
in
drugim
,
to
bo
njegovo
načelo
.
In
zakon
vendar
ne
sme
postati
grob
vsega
veselja
.
“
„
Smešno
!
“
pritrdil
je
oče
.
„
Takrat
se
še
le
prične
veselje
.
“
„
Zatorej
preudari
,
kdor
se
hoče
vezati
za
večno
,
“
dejala
je
gospa
s
Schillerjem
.
„
Preudari
,
to
se
pravi
:
preračuni
!
Hahaha
,
“
zagrohotal
se
je
Majer
.
„
Strašna
mora
biti
zavest
,
“
dejala
je
Irma
,
„
če
spoznata
dva
po
poroki
,
da
nista
ustvarjena
drug
za
drugega
.
“
„
Taka
večna
zveza
je
naravnost
nemoralna
,
“
dejal
je
Edvard
.
„
Dva
dni
ne
ve
človek
naprej
,
če
bo
še
ljubil
kakega
dekleta
;
obljubi
naj
pa
za
večnost
.
Ločitev
po
potrebi
in
po
pameti
bi
pospeševala
zakonsko
srečo
,
in
človek
bi
se
ne
bal
tako
pantoflja
.
“
„
Molči
,
Edvard
,
“
zavrnil
ga
je
oče
,
„
in
ne
mešaj
se
v
reči
,
katerih
ne
razumeš
!
“
„
Meni
se
pa
zdi
,
“
dejal
je
Vladimir
,
„
da
je
baš
nerazvezljivost
zakona
jako
modra
naredba
.
Koliko
je
ljudi
,
ki
ne
čutijo
v
sebi
poklica
za
nobeno
resno
delo
;
kadar
pa
nastopi
potreba
,
udajo
se
in
postanejo
zadovoljni
.
Marsikomu
je
pokorščina
kaj
strašnega
,
neznosnega
;
a
naj
pride
k
vojakom
,
v
par
tednih
se
je
privadi
in
ne
dela
mu
več
težav
.
Brez
discipline
pa
bi
bila
vojaška
sila
največja
nevarnost
za
državo
.
Če
pride
kdo
v
kako
stanovanje
,
v
kak
kraj
,
kjer
ne
misli
ostati
dolgo
,
ne
meni
se
mnogo
,
kako
bi
si
uredil
življenje
;
kdor
pa
se
nastani
stalno
,
ta
gleda
,
da
si
zvekša
ugodnosti
in
zmanjša
neprijetnosti
.
Tako
je
tudi
v
zakonu
.
Misel
,
da
sta
zvezana
dva
za
vedno
in
kot
mož
in
žena
ločena
od
drugih
,
zbliža
ju
in
sprijazni
polagoma
,
če
se
tudi
nista
ljubila
poprej
.
Če
pa
mislita
,
da
se
ločita
lehko
vsako
trenotje
,
dobil
se
bo
hitro
povod
;
nasledki
bodo
največja
lehkomiselnost
pri
sklepanju
zakonov
in
v
zakonu
velika
neuravnost
,
ker
je
tako
že
malo
pravih
srčnih
zvez
.
Zlasti
ženskam
boljših
stanov
je
postala
iskrena
ljubezen
že
zastarela
in
smešna
šega
;
na
njeno
mesto
je
stopilo
zvito
računanje
in
premetena
nezaupljivost
.
“
„
Kar
je
popolnoma
naravno
in
se
lehko
razloži
,
“
dejala
je
Irma
,
ki
se
je
čutila
zadeto
.
„
Vsaki
stvari
je
dala
narava
orožje
,
da
se
brani
in
ohrani
.
Čim
bolj
se
katera
zalezuje
,
čim
več
se
ji
nastavlja
zank
,
tem
opreznejša
in
nezaupljivejša
postane
.
Zdaj
pa
vzemite
naše
društvene
šege
,
naše
veselice
in
plese
.
Ali
sliši
ženska
tukaj
kako
iskreno
,
prisrčno
besedo
.
Ni
li
vse
zgolj
hinavsko
laskanje
in
sladkanje
?
Meni
se
zdi
,
kakor
da
bi
se
bili
vsi
mladi
gospodje
učili
vedenja
in
govorjenja
iz
iste
knjige
:
Der
Weltmann
in
der
Westentasche
.
Gorje
oni
,
ki
bi
verjela
le
trohico
teh
besedi
!
Saj
se
nam
krade
v
zasebnih
družbah
dobro
ime
,
če
smo
še
tako
oprezne
.
Tako
rodi
hinavščina
in
sleparstvo
na
jedni
strani
nezaupljivost
in
opreznost
na
drugi
,
in
iz
te
dvojice
izhaja
ona
lažnivost
v
občevanju
,
ki
jo
imenujemo
društveno
oliko
,
kjer
se
šopiri
razum
,
srce
pa
se
plaho
skriva
v
vednem
strahu
,
da
se
bo
osleparilo
in
zasmehovalo
.
“
„
Gospod
doktor
,
vi
imate
zdrave
in
dobre
nazore
,
“
pohvalila
ga
je
gospa
.
„
Vam
lehko
izroči
vsaka
mati
brez
skrbi
svojega
otroka
.
“
Vladimir
je
zardel
od
veselja
,
priklonil
se
gospej
in
pomenljivo
pogledal
Irmo
.
„
A
vsakega
plesa
vendar
ne
smete
imeti
za
greh
,
“
omejila
je
hči
materino
hvalo
.
„
Tudi
jaz
plešem
rad
,
“
izgovarjal
se
je
Vladimir
.
„
A
zakaj
ste
zavrnili
tako
osorno
prijatelja
Čuka
?
Gotovo
so
vas
tako
naučili
na
Pristavi
.
“
Vladimir
je
trdil
,
da
ne
;
a
pravega
vzroka
ni
mogel
navesti
,
zakaj
da
se
je
odtegnil
plesu
,
ki
je
po
Irminih
besedah
tako
prijeten
in
zabaven
.
„
In
kako
elegantno
pleše
Emil
Jug
vkljubu
škornjem
in
ostrogam
!
“
„
On
s
peto
glas
daje
,
premete
vse
ogle
,
se
v
cepa
dva
maje
,
“
pristavil
je
baš
prišedši
Radivoj
,
ki
je
bil
slišal
zadnje
besede
.
„
O
,
dobro
došli
,
dobro
došli
,
gospod
doktorand
!
“
vikali
so
vsi
Majerjevi
in
ponujali
mu
roke
.
„
Kako
ste
poravnali
zadevo
?
“
„
Dobro
,
“
dejal
je
Radivoj
in
brisal
si
ščipalnik
.
„
A
zamera
je
bila
grozovita
,
ker
še
ta
,
pa
še
ta
.
pa
še
ta
se
prišteva
razumništvu
in
hoče
plesati
z
nami
.
bodali
bomo
še
štiri
trojke
,
“
da
bo
mir
.
Potem
pa
ne
vzprejmemo
nikogar
več
.
Učinek
je
velikanski
.
Vse
se
zanima
za
trojko
,
vse
govori
o
trojki
,
in
šivilje
šivajo
na
vseh
koncih
in
krajih
noč
in
dan
za
trojko
.
“
Vladimir
se
je
odpravil
,
sluteč
,
da
se
bo
govorilo
le
o
plesu
in
poslušalo
le
Radivoja
.
Kako
ga
je
to
jezilo
!
Tolika
izprememba
v
kratkem
času
.
Kdo
razume
ženske
!
Za
suhoparneža
imajo
njega
,
ki
ima
neizmerno
več
takta
in
družbene
omike
od
Radivoja
,
In
ta
ga
je
izpodrinil
,
ta
premagal
!
—
Kar
pustil
bi
mu
slavo
!
A
še
tega
se
manjka
,
da
bi
se
mu
rogal
Radivoj
!
Ne
,
ne
,
odstopiti
ni
mogel
;
čast
mu
ni
dopuščala
.
—
Zastran
plesa
se
je
bil
prenaglil
;
to
je
bilo
očividno
.
—
Oh
,
kar
odpeljal
bi
se
,
brez
slovesa
,
proč
,
v
Ljubljano
!
Na
Mlaki
pa
je
obdelovala
Irma
Radivoja
,
da
mora
na
vsak
način
pridobiti
Vladimirja
za
ples
.
„
Jaz
vem
,
da
mu
je
že
žal
,
“
je
dejala
;
„
samo
prave
besede
treba
,
in
naš
bo
.
On
je
za
vami
najspretnejši
plesavec
.
“
Radivoj
se
je
branil
iz
umevnih
razlogov
;
a
Irma
ni
odjenjala
.
„
To
ljubav
mi
morate
storiti
,
gospod
doktor
,
“
šepetala
mu
je
pri
slovesu
in
stiskala
mu
roko
,
„
če
me
imate
količkaj
radi
.
“
„
Gospica
,
za
vas
storim
vse
,
“
vzdihnil
je
.
„
Oh
,
če
bi
se
brigali
vi
tako
za
mene
kakor
za
Vladimirja
!
“
„
Iz
česa
sklepate
,
da
se
ne
?
“
dejala
je
tako
mehko
,
da
je
vrgel
Radivoj
daleč
od
sebe
modroslovna
svoja
načela
in
postal
sentimentalen
.
Začel
jo
je
prositi
malega
znaka
čislanja
in
pripovedovati
goreče
,
koliko
bi
ji
imel
povedati
,
če
bi
ga
hotela
jedenkrat
poslušati
sama
.
„
Oh
,
gospod
doktor
,
kdo
se
more
vam
ustaviti
!
“
šepnila
je
,
stisnila
mu
roko
in
zbežala
.
„
Boječa
je
,
“
dejal
si
je
Radivoj
,
ko
je
odhajal
,
in
gladil
si
brado
;
„
a
premaguje
jo
srce
.
Naj
pride
zdaj
Vladimir
;
kaj
mi
more
škodovati
!
Kdor
zna
zabavati
ženske
,
temu
se
ne
ustavi
nobena
.
To
uči
izkušnja
,
moja
izkušnja
!
“
Drugi
dan
je
bil
Radivoj
že
dopoldne
pri
Draganovih
,
kjer
je
dobil
tudi
Milico
.
Takoj
je
začel
prigovarjati
Vladimirju
,
naj
se
pridruži
plesnemu
zboru
.
Vladimirju
se
je
razveselilo
srce
.
A
varovati
je
bilo
treba
ugled
,
in
branil
se
je
trdovratno
.
„
Če
se
premisli
gospica
Milica
,
“
dejal
je
slednjič
,
„
premislim
se
tudi
jaz
.
“
Zdaj
sta
pa
začela
oba
pregovarjati
Milico
.
Oh
,
v
koliki
zadregi
je
bila
ta
!
Tako
odločno
je
bila
odrekla
poprej
zaradi
Vladimirja
,
in
zdaj
jo
prosi
baš
on
,
naj
se
skesa
.
Zmočena
je
bila
,
polila
jo
je
rdečica
in
solze
so
ji
silile
v
oko
,
ker
je
dvomila
,
ali
so
besede
Vladimirjeve
resnobne
ali
sama
šala
.
Rada
bi
mu
bila
ustregla
in
bala
se
je
,
da
se
osmeši
,
in
da
jo
bo
potem
čislal
še
menj
.
A
če
odreče
,
utegne
se
mu
zameriti
.
Oh
,
kdo
bi
vedel
pogoditi
pravo
!
Ko
je
tako
ugibala
in
mučila
se
,
prijel
je
Radivoj
z
jedno
roko
njo
,
z
drugo
Heleno
in
uprizoril
nastop
slavne
trojke
in
smeh
po
sobi
.
Potem
je
oddal
plesavki
Vladimirju
in
poučil
,
kako
se
treba
sukati
.
Nastalo
je
splošno
veselje
in
vzajemna
hvaležnost
.
Radivoju
je
vedel
hvalo
vsak
posebej
iz
tihega
svojega
vzroka
;
gospod
doktorand
Radivoj
pa
vsem
skupaj
,
ker
so
si
dali
dopovedati
in
mu
pomagali
zvršiti
Irmin
ukaz
.
Vesele
nade
so
se
budile
v
vseli
srcih
in
sijale
iz
vseli
oči
.
Strmé
je
sklenila
roke
gospa
Stojanova
,
ko
je
došedši
zagledala
to
rajanje
.
„
Milica
,
ali
je
pred
pust
?
“
vprašala
je
nejevoljna
.
Milica
se
je
je
oklenila
okrog
vratu
in
začela
prositi
,
naj
ji
dovoli
plesati
trojko
.
Gospa
se
je
branila
.
Da
jo
bo
Milica
,
resna
,
modra
Milica
,
prosila
katerikrat
kaj
takega
,
tega
se
ni
nadejala
in
tem
menj
všeč
je
bila
prošnja
,
ker
je
slutila
,
da
postane
še
nejevoljnejši
mož
.
Z
Milico
sta
prosila
Radivoj
in
Vladimir
in
nazadnje
še
Helena
z
materjo
.
Stojanka
je
menila
,
da
se
mora
poprej
zgovoriti
z
možem
,
in
odpeljala
hčer
domov
.
Materina
slutnja
ni
bila
prazna
.
Gospod
Stojan
je
bil
jako
hud
,
ko
je
slišal
o
plesu
,
oštel
je
hčer
in
prepovedal
naravnost
vsako
udeležitev
.
Osramočena
si
je
priznavala
Milica
,
da
se
ji
godi
prav
,
in
kesala
se
.
A
kmalu
so
jo
obšle
druge
misli
in
nadlegovale
jo
,
naj
ne
zamudi
prilike
,
naj
ne
zavrne
Vladimirjeve
roke
.
Jokala
je
na
tihem
,
premagovala
se
in
obrnila
se
slednjič
do
dedka
,
naj
ji
on
izprosi
dovoljenje
.
Zavzet
jo
je
gledal
gospod
svetovavec
,
zmajeval
z
glavo
in
vprašal
,
če
se
ne
šali
.
Njej
pa
so
stopile
solze
v
oči
,
in
začela
ga
je
prositi
tako
milo
,
da
se
je
moral
udati
.
„
Kaj
li
pomeni
to
!
“
dejal
si
je
svetovavec
,
ko
je
šel
prosit
zánjo
.
„
To
je
ničemurna
norica
!
“
hudoval
se
je
oče
.
„
Premalo
ima
dela
,
da
ji
prihajajo
take
misli
.
Zbebila
mi
bo
še
Anico
.
“
„
Mlada
dekleta
se
morajo
razvedriti
,
“
branil
jo
je
gospod
svetovavec
.
„
Saj
nismo
Turki
,
da
bi
jih
zapirali
!
Nekoliko
sveta
morajo
videti
,
da
ne
dobe
popolnoma
napačnih
nazorov
o
življenju
.
Vsak
človek
si
želi
vrstnika
,
in
starost
je
dolgočasna
mladini
.
Mladi
svet
mora
poskočiti
in
naj
poskoči
,
da
je
le
vse
v
poštenih
mejah
.
Jaz
sem
varih
in
porok
za
Milico
.
Pavel
,
ne
boj
se
zanjo
!
Ona
je
poštena
,
blaga
,
zlatega
srca
.
“
„
Anica
je
mnogo
pametnejša
.
“
„
To
se
ti
zdaj
tako
zdi
.
Anica
je
mlajša
,
bolj
otročja
;
a
če
se
ji
ne
ljubi
plesati
,
zaradi
tega
ni
boljša
.
Roditelji
greše
,
če
nimajo
vseh
otrok
jednako
radi
.
To
je
krivica
,
ki
hudo
boli
in
budi
v
slabem
srcu
zavist
in
sovraštvo
.
“
Gospod
svetovavec
je
začel
naravnost
očitati
zetu
in
hčeri
,
da
sta
trdosrčna
,
da
ravnata
grdo
z
najboljšim
svojim
otrokom
;
on
da
ne
more
tega
več
gledati
in
prenašati
.
Zapretil
jima
je
,
da
bo
ostavil
Pristavo
in
vzel
Milico
s
seboj
,
če
se
ne
poboljšata
.
Gospa
je
živo
ugovarjala
,
da
bi
bila
Milica
res
tako
dobra
;
gospod
Stojan
je
godrnjal
,
da
ne
znajo
stari
ljudje
več
vzgajati
otrok
;
zmagal
pa
je
gospod
svetovavec
.
Da
bi
smela
iti
Milica
na
Mlako
učit
se
plesati
,
to
se
ni
dovolilo
,
a
doma
se
je
smela
vaditi
.
Začele
so
se
vaje
.
Kadar
je
prišel
gospod
doktorand
Radivoj
z
Vladimirjem
ali
tudi
s
Heleno
učit
,
gledal
je
gospod
Stojan
grdo
in
šel
s
pota
,
gospa
je
prisiljeno
prijazna
vzprejemala
goste
;
gospod
svetovavec
pa
ni
samo
prihajal
k
vajam
,
ampak
Milici
na
ljubo
začel
se
tudi
sam
učiti
trojke
in
sukati
se
po
Radivojevih
ukazih
.
Ta
ljubav
in
sladka
nada
,
ki
je
tlela
v
dnu
srca
,
je
tolažila
Milico
v
bridki
žalosti
zaradi
hudih
pogledov
in
trdih
besed
roditeljev
,
ki
sta
ji
očitala
lehkomiselno
ničemurnost
.
Ravna
pot
najboljša
pot
.
N.
pr.
Radivoj
pa
je
premišljeval
sam
,
kdaj
da
bi
snubil
Irmo
,
in
posvetoval
se
o
tem
tudi
s
prijateljem
Vladimirjem
,
ki
se
je
silil
norca
se
delati
iz
njega
.
Radivoj
ga
je
zavračal
tako
mirno
in
samosvestno
,
da
se
je
polotil
Vladimirja
velik
nemir
in
mučna
razburjenost
.
Ljubosumen
je
opazoval
pri
plesu
,
katerega
se
je
začel
vestno
udeleževati
,
Irmo
in
onega
,
in
jezilo
ga
je
njiju
predomače
,
prezaupljivo
vedenje
.
Šepetal
ji
je
Radivoj
na
uho
,
skrival
se
za
njeno
pahljačo
,
mesto
roke
ji
podajal
zdaj
mezinec
,
zdaj
pazduho
.
Neznosno
!
Če
on
ne
ve
,
kaj
se
spodobi
,
zakaj
ga
ne
zavrne
ona
!
Nekoč
se
že
ni
mogel
vzdržati
in
pogodrnjal
je
nejevoljen
proti
baronu
,
ki
bi
bil
moral
biti
prav
za
prav
isto
tako
hud
.
A
ta
je
zmignil
zaničljivo
z
rameni
in
mrmral
,
da
naj
piše
,
kogar
peče
.
Vladimir
se
je
ugriznil
v
ustnico
,
hud
nase
,
da
se
ni
obrzdal
,
da
si
je
nakopal
tak
razžaljiv
opomin
.
„
Če
me
črti
baron
,
“
tolažil
seje
na
tihem
,
„
še
imam
upanje
.
“
Hladna
mirnost
baronova
mu
je
imponirala
,
in
začel
ga
je
posnemati
.
Dosegel
je
vsaj
to
,
da
se
mu
je
tem
prijaznejše
nasmehavala
Irma
.
Radivoj
pa
mu
je
privoščil
to
srečo
kakor
tudi
odlikovanje
od
gospoda
in
gospe
Majerjeve
,
a
privoščil
s
pokroviteljsko
dobrodušnostjo
,
ki
ga
je
na
moč
jezila
.
A
ne
samo
Vladimirja
,
tudi
nekoga
drugega
je
močno
vznemiril
zmagoviti
Radivoj
.
„
Lovro
,
“
dejala
je
nekoč
sestra
Metka
,
ko
je
bila
z
možem
v
Podkraju
.
Jaz
ne
vem
,
čemu
da
hodi
Čukov
dijak
dan
na
dan
na
Pristavo
.
Kakor
je
ura
devet
ali
pol
desetih
,
že
dere
gori
in
ostaja
do
poldne
.
“
„
Meni
se
zdi
tudi
čudno
,
“
dejal
je
Planinec
s
takim
poudarkom
,
da
je
Lovro
odprl
oči
in
prebledel
.
Razburila
ga
je
grozna
slutnja
.
Tako
mirno
,
brezskrbno
,
veselo
je
bil
začel
živeti
;
srečo
je
imel
pri
svojem
delu
,
in
ljubili
in
čislali
so
ga
vsi
,
ker
ni
nikogar
sovražil
,
nikomur
škodoval
,
nikomur
nagajal
.
Starišem
je
bil
posebno
ustregel
z
zatrdilom
,
da
bo
snubil
Anico
Stojanovo
.
Ta
zadeva
se
mu
je
tudi
zdela
že
tako
rekoč
dognana
.
Saj
je
bil
na
Pristavi
popolnoma
domač
,
prihajal
je
,
kadar
se
mu
je
zdelo
,
prisedal
,
kjer
je
bila
zbrana
rodbina
,
in
govoril
o
rodbinskih
razmerah
.
Gospod
ga
je
hvalil
ali
grajal
kakor
svojega
sina
,
gospa
ga
je
prosila
zdaj
pa
zdaj
kake
male
usluge
,
in
Anica
mu
bila
že
nadela
štrenico
na
roke
,
ko
je
zvijala
klopčič
.
Ali
ni
to
že
popolna
zaroka
?
Zdaj
se
je
spomnil
,
da
ni
še
snubil
,
zdaj
,
ko
ga
je
nemara
že
prehitel
Radivoj
.
„
Oh
,
ženske
,
ženske
!
“
tarnal
je
zopet
Lovro
.
Da
je
lehkomiselna
,
posvetna
Irma
takšna
,
to
ni
čudno
;
toda
Anica
,
dobra
,
pobožna
,
pridna
Anica
!
Kdo
bi
si
bil
mislil
!
Zgolj
vesela
nedolžnost
ji
sije
iz
oči
;
v
srcu
pa
taka
kača
!
Na
koga
naj
se
še
zanese
človek
!
In
njega
,
odkritega
poštenjaka
,
je
izpodrinil
tak
slepar
,
njega
,
graščaka
,
človek
,
ki
ni
nič
in
nima
nič
.
Kaj
mislijo
vendar
stariši
!
Stojanovi
so
mu
bili
vzor
poštenosti
in
modrosti
.
Ali
ne
vidijo
,
da
nima
poštenih
namer
Radivoj
?
Saj
on
ne
ljubi
nikogar
razen
samega
sebe
;
norca
se
dela
iz
nesrečnega
dekleta
in
maščevati
se
hoče
nad
njim
,
nad
Lovrom
,
ki
mu
ni
hotel
več
posojevati
.
—
Kaj
pomaga
vsa
zunanja
sreča
,
če
je
srce
bolno
!
Jeden
večer
je
pretarnal
tako
nesrečni
mladenič
.
Noč
pa
rodi
dobre
misli
.
Drugo
jutro
je
že
.
trezneje
mislil
in
sodil
.
Dejal
si
je
po
pravici
,
da
so
vse
le
slutnje
in
domnevanja
,
da
se
treba
prepričati
o
resnici
.
Na
vse
zgodaj
je
bil
že
pri
Planincu
.
„
Ali
je
že
šel
mimo
?
“
vprašal
je
hlastno
Metke
.
„
Kdo
?
“
„
No
,
on
,
Čukov
?
“
„
A
,
tako
!
Ne
še
.
Gotovo
še
spi
,
ker
so
rajali
sinoči
pri
Majerju
do
polnoči
.
“
Lovro
je
vzel
knjigo
v
roko
in
sedel
k
oknu
,
skozi
katero
se
je
videlo
pred
vrata
Čukove
hiše
.
Tu
je
prežal
in
jezil
se
na
tihem
,
da
se
drzne
njemu
storiti
kaj
takega
človek
,
ki
mu
je
dolžan
čez
dvesto
goldinarjev
.
In
kakor
bi
hotel
Radivoj
dražiti
Lovra
,
ni
ga
bilo
pričakati
.
Slednjič
se
je
prikazal
.
Lovro
se
je
umeknil
od
okna
in
gledal
iz
zatišja
smrtnega
svojega
sovražnika
.
„
Ha
,
kako
gre
,
“
je
sikal
,
„
kakor
bi
bil
ves
svet
njegov
!
“
„
Čukovi
so
vsi
taki
,
“
dejal
je
Planinec
.
„
To
je
prirojeno
.
“
„
Kako
oblastno
si
natiče
rokavico
!
Jedno
bo
obdržal
v
roki
,
da
maha
ž
njo
,
ker
tako
je
imenitno
.
Ščipalnik
si
popravlja
in
gleda
okrog
,
kakor
bi
hotel
povprašati
:
Kako
pa
se
imenuje
ta
kraj
?
Z
rutico
si
briše
prašek
,
ki
se
je
predrznil
prijeti
njegove
brade
.
“
Oh
,
kako
hudo
je
dela
Lovru
misel
,
da
se
dekletom
dopadejo
taki
gizdalini
.
Radivoj
pa
je
šel
svojo
pot
,
všeč
sam
sebi
in
ne
meneč
se
za
druge
.
Ko
je
izginil
za
ovinkom
,
ostavil
je
Lovro
zasedo
in
sledil
od
daleč
,
da
ga
ne
bi
oni
zapazil
.
Počasna
hoja
Radivojeva
ga
je
hudo
mučila
,
ker
mu
je
začela
nepotrpežljiva
domišljija
živo
slikati
nesrečo
:
kako
že
težko
čaka
Radivoja
Anica
,
kako
ga
bodo
obsule
ljubeznivosti
,
po
katerih
sami
senci
je
koprnela
Lovrova
skromnost
.
„
Drzen
mora
biti
človek
in
vse
doseže
,
“
dejal
si
je
bridko
in
pokimal
z
glavo
.
Ko
se
je
skril
Radivoj
v
gradu
,
pospešil
je
Lovro
korak
;
nemira
ni
mogel
prenašati
več
,
in
hitro
se
je
morala
odločiti
njegova
usoda
.
Čim
dalje
hitrejše
je
hodil
;
v
gradu
je
preskočil
polovico
stopnic
in
hitel
proti
jedilnici
,
odkoder
mu
je
donel
smeh
in
šum
na
ušesa
.
Potrkal
je
in
odprl
vrata
v
istem
hipu
in
razburjen
prisopel
v
sobo
.
Zavzeta
se
je
ozrla
Anica
,
ki
je
na
mizi
likala
perilo
;
nasmehnila
se
mu
je
,
zardela
malo
in
položila
hitro
prst
na
usta
.
„
Tiho
,
tiho
,
gospod
Bojanec
!
“
je
šepetala
.
„
Nikar
ne
motite
naših
plesavcev
!
“
„
Kaj
pa
je
?
“
vprašal
je
Lovro
polglasno
.
Pomignila
mu
je
in
peljala
ga
lahno
k
priprtim
durim
vzprejemnice
,
odkoder
se
je
glasil
glasovir
in
razlegalo
se
zapovedovanje
Radivojevo
:
„
Jedna
,
dve
,
tri
!
Pazite
boljše
!
Še
jedenkrat
polobrat
!
“
Ploskanje
ob
dlan
je
krepilo
ukaze
.
„
Oprezno
,
oprezno
!
“
šepetala
je
Anica
in
zadržavala
Lovra
,
„
da
se
ne
preplaše
!
“
Glasovir
je
igrala
Helena
;
trojko
pa
je
plesala
Milica
med
gospodom
svetovavcem
in
Vladimirjem
.
Bila
je
videti
vesela
;
pazila
je
strogo
,
da
ni
naredila
kake
napake
,
klanjala
se
vestno
plesavcema
in
premišljevala
,
če
nima
ta
in
ona
beseda
Vladimirjeva
kakega
posebnega
pomena
,
in
če
ji
ni
namenoma
stisnil
roke
.
Lovro
in
Anica
pa
sta
stala
pri
durih
,
stikala
glavi
skup
,
šepetala
zaupljivo
in
se
muzala
.
Lovru
je
zavrela
kri
,
ko
se
je
spomnil
,
v
kakem
strahu
da
je
bil
prihitel
na
Pristavo
;
kaj
takega
ni
hotel
več
pretrpeti
.
Vjel
je
Anico
za
roko
in
začel
ji
goreče
govoriti
na
srce
.
Zardela
je
gledala
v
tla
,
a
roke
mu
ni
iztrgala
.
Ko
je
povzdignila
oči
,
bral
je
Lovro
v
njih
tak
odgovor
,
da
jo
je
poljubil
in
vprašal
brzo
,
kje
da
je
mama
.
„
V
kuhinji
,
“
šepetala
je
ona
.
„
Pojva
takoj
doli
!
“
„
Meni
se
bo
shladilo
železo
v
likalniku
.
In
kaj
bodo
rekli
!
“
„
Kar
hočejo
!
“
—
Za
roke
se
držé
sta
prihitela
v
kuhinjo
,
in
gospej
ni
bilo
treba
praviti
,
kaj
da
imata
na
srcu
.
„
Koliko
časa
pa
sta
že
zmenjena
?
“
smejala
se
je
mati
.
„
Komaj
par
minut
,
“
šepetala
je
hči
.
„
Z
besedo
,
seveda
,
“
popravljal
je
Lovro
;
„
a
v
srcu
jaz
že
zdavnaj
.
“
„
Ali
sta
dobro
premislila
,
če
sta
drug
za
drugega
?
“
„
Oh
,
seveda
,
“
trdil
je
Lovro
in
Anica
je
pokimala
.
Od
matere
sta
šla
ženin
in
nevesta
naravnost
med
plesavce
in
predstavila
se
jim
kot
zaročenca
.
Sledilo
je
živahno
čestitanje
.
Ko
je
stisnil
Vladimir
Lovru
roko
,
vzkliknil
je
ta
:
„
Kaj
pa
odlašaš
ti
?
Po
meni
se
vzgleduj
!
“
in
pogledal
po
strani
Milico
,
ki
je
zardela
pobesila
oči
in
skrila
obraz
v
sestrinem
objemu
.
Vladimir
pa
je
stisnil
ustni
in
nagubančil
čelo
;
a
rekel
ni
nič
.
Ples
je
bil
pri
kraju
.
Anica
si
je
natikala
slamnik
,
da
pohiti
očetu
naproti
,
Lovro
je
iskal
klobuka
,
svetovavec
palice
,
da
jo
spremita
.
„
Oj
,
tihi
vodi
!
“
šalil
se
je
svetovavec
,
ko
so
šli
po
solnčnem
potu
.
„
Kako
sta
se
znala
skrivati
!
Do
zadnjega
trenotja
nismo
nič
vedeli
,
nič
zapazili
,
nič
slutili
.
“
„
Ali
res
ni
nihče
nič
slutil
?
“
čudila
se
je
Anica
.
„
Če
ti
rečem
.
Nobena
živa
duša
,
“
smejal
se
je
svetovavec
.
„
Morebiti
še
sama
nista
nič
slutila
.
In
vse
se
je
zvršilo
brez
hrepenenja
,
brez
koprnenja
,
brez
vzdihovanja
,
brez
zaprek
in
ovir
,
kakor
v
kaki
prav
slabi
povesti
,
kjer
se
že
v
začetku
ve
,
kakšen
da
bo
konec
.
“
„
Kaj
pa
nočeva
,
dedek
?
“
vprašala
je
Anica
.
„
Gospod
doktorand
Čuk
bi
rekel
,
da
se
svetovno
izobražene
ženske
,
ki
so
jedino
merodajne
,
ne
može
na
tak
priprost
način
.
“
„
Ker
nihče
ne
mara
zanje
,
“
menil
je
Lovro
.
„
Jaz
jih
prepustim
vse
Radivoju
.
“
„
Prav
imate
,
“
dejal
je
svetovavec
.
„
Najnezanimivejša
življenja
so
najsrečnejša
,
in
vama
želim
jaz
vso
srečo
.
“
„
Papa
gre
,
“
vzkliknila
je
Anica
in
stekla
.
„
In
moj
oče
ž
njim
,
“
dejal
je
Lovro
,
ko
sta
prihajala
po
polju
gospod
Stojan
s
puško
na
rami
in
stari
Bojanec
z
motiko
.
„
Ti
streljaš
vrabce
,
Pavel
,
“
dejal
je
svetovavec
,
ko
so
se
sešli
,
„
golobje
ti
pa
uhajajo
.
Premisli
,
kaj
se
je
bilo
zgodilo
doma
!
Ta
dva
mlada
človeka
sta
se
zaročila
na
vrat
na
nos
,
kakor
smo
rekli
časi
.
Priporočata
se
kot
ženin
in
nevesta
.
“
„
Bog
daj
srečo
!
“
dejal
je
Bojanec
in
stisnil
roko
Anici
.
„
Da
bi
se
vedno
imela
tako
rada
,
kakor
se
imata
danes
,
in
ostala
dobra
in
poštena
,
kakor
so
vaju
oba
učili
stariši
!
“
—
Vsi
skupaj
so
ostali
na
Pristavi
in
veselo
praznovali
zaroko
.
Radivoj
pa
je
dejal
Vladimirju
,
ko
sta
šla
s
Pristave
,
moško
besedo
:
„
Nemara
boš
v
kratkem
čul
,
da
se
je
tudi
Radivoj
Čuk
zaročil
.
“
„
Res
?
“
silil
se
je
Vladimir
v
šaljiv
glas
.
„
Bridka
resnica
.
“
„
A
kako
?
Ali
pojdeš
izkušnje
delat
?
“
„
Smešno
,
da
govorim
z
bodočim
svojim
tastom
.
Saj
veš
,
da
pomagam
že
Majerju
v
pisarni
.
On
potrebuje
v
trgovini
veščega
pisarja
,
ker
ni
Edvard
za
nobeno
rabo
.
Starec
sicer
tudi
ne
razume
mnogo
;
a
da
si
vendar
kaj
dopovedati
.
Da
bom
moral
ostati
v
tem
gnezdu
,
to
me
najbolj
peče
.
A
kaj
se
hoče
!
“
—
Več
ni
mogel
strpeti
Vladimir
.
Razkačen
se
je
obrnil
proti
domu
.
Torej
zato
je
tratil
čas
,
zato
se
trudil
!
Igre
mora
biti
konec
.
Doma
je
dobil
pismo
ljubljanskega
odvetnika
,
ki
ga
je
vzprejel
v
svojo
pisarno
.
„
Nocoj
se
poslovim
,
“
dejal
je
,
ko
je
odhajal
popoldne
z
doma
.
„
Hvala
Bogu
!
“
dejala
je
mati
,
ko
je
bila
sama
s
hčerjo
.
„
Zopet
se
je
jeden
naveličal
,
“
menila
je
Helena
,
„
kakor
prej
Bojanec
,
ki
je
zdaj
srečen
ženin
.
“
„
Oh
,
da
bi
tudi
Vladimir
izbral
si
takšno
nevesto
!
Kako
pa
sta
z
Milico
?
“
„
Kakor
pomladno
vreme
;
časi
se
gledata
prijazno
,
potem
pa
zopet
vsak
drugam
.
Bog
ju
razumi
!
“
Prišla
je
gospa
Stojanova
,
srečna
mati
vesele
neveste
,
in
naročala
,
naj
ne
prevzemata
sedaj
Draganovi
nikakega
drugega
dela
,
ker
se
tako
mudi
s
pripravami
za
poroko
.
„
Pomagale
bomo
vse
,
jaz
in
Anica
in
Milica
.
Plesanja
je
konec
.
“
Vladimir
pa
je
sedel
na
Majerjevem
vrtu
z
gospodom
in
gospo
in
jemal
slovo
.
Čudil
se
je
,
da
ni
Irme
videti
,
in
menil
,
da
sedi
za
kakim
umotvorom
ženskih
rok
.
„
Oh
,
ne
,
gospod
doktor
,
“
nasmehnila
se
je
gospa
zaupljivo
.
„
Premislite
,
kaj
je
prišlo
temu
nesrečnemu
dekletu
na
misel
.
Gospod
doktorand
Čuk
,
“
šepetala
je
,
nagnivši
se
k
njemu
,
„
ji
kar
ne
da
miru
,
vedno
ji
je
za
petami
.
Ona
ga
pa
ne
mara
kakor
Jugovega
ne
in
par
dni
je
že
govorila
,
da
ga
izplača
.
Ravno
kar
je
šla
skozi
vrt
z
dvema
velikima
škatlama
,
v
dežnem
plašču
,
z
dežnikom
in
solnčnikom
.
Menim
,
da
se
vrne
kmalu
.
“
„
Ženska
neumnost
!
“
godrnjal
je
Majer
;
Vladimirju
pa
je
ugajala
ta
neumnost
;
in
ko
ga
je
povabil
Majer
za
odhodnico
na
lov
drugega
dne
,
ni
se
branil
in
dodal
počitnicam
še
jeden
dan
.
„
Človek
se
mora
malo
izprehoditi
,
“
utemeljeval
je
vabilo
gospod
Majer
;
„
kri
že
zastaja
po
vsem
životu
.
Tja
na
Poljanico
pojdemo
,
kjer
je
dosti
perutnine
.
Ali
imate
puško
?
“
„
Imam
;
a
streljal
že
nisem
celo
leto
.
“
„
Nič
ne
de
;
ta
reč
se
ne
pozabi
.
“
In
začel
je
gospod
Majer
zabavati
družbo
s
pripovedovanjem
svojih
lovskih
dogodkov
.
Gospod
doktorand
Radivoj
Čuk
pa
je
čakal
tedaj
v
prijetne
misli
vtopljen
na
samotnem
kraju
zunaj
vasi
.
„
Táko
malo
čarovnico
,
“
si
je
dejal
,
„
mora
znati
zagovoriti
človek
,
da
postane
voljna
.
Doslej
me
je
vodila
ona
,
odslej
jo
bom
jaz
.
Kaj
pomaga
baronu
plemenitost
,
Jugu
graščina
in
Vladimirju
doktorat
!
—
A
če
misli
to
razvajeno
dekle
,
da
se
bom
kisal
ž
njo
v
Gorenji
vasi
,
moti
se
.
V
Ljubljano
pojdemo
in
igrali
bomo
vlogo
.
“
Pogledal
je
na
uro
.
„
Točna
ni
.
Obotavlja
se
.
Umljivo
.
Korak
je
drzen
;
ne
verjamem
,
da
bi
ga
storila
za
koga
drugega
.
“
Potegnil
je
zrcalce
iz
žepa
in
ogledal
si
obraz
ter
začel
se
čuditi
,
da
je
še
ni
.
„
Ali
se
je
skesala
?
Ni
možno
.
“
Grmovje
tik
steze
je
zašumelo
,
da
se
je
zgenil
Radivoj
in
urno
obrnil
.
Prihitela
je
Irma
v
dežnem
plašču
,
zasopljena
in
plašna
,
ter
postavila
predenj
dve
škatli
,
čez
kateri
je
vrgla
dežnik
in
solnčnik
.
„
Hvala
Bogu
,
da
me
ni
zapazil
nihče
!
“
je
sopla
.
„
Zdaj
pa
brž
,
brž
,
gospod
doktor
!
“
„
Kaj
pa
pomeni
ta
prtljaga
?
“
čudil
se
je
Radivoj
in
lovil
jo
za
roko
.
„
Ne
mudiva
se
,
gospod
doktor
,
čas
poteka
,
“
silila
je
ona
in
umikala
roko
.
„
Tecite
hitro
v
vas
in
dobite
voz
,
da
se
odpeljeva
!
Jaz
sem
vzela
samo
najpotrebnejše
reči
s
seboj
,
dve
obleki
,
dva
klobuka
,
dežnik
in
solnčnik
.
“
Radivoj
je
odpiral
oči
in
gubančil
čelo
:
„
Čemu
pa
voz
?
“
„
Da
se
odpeljeva
,
da
uideva
.
“
„
Hm
,
tako
,
“
dejal
je
počasi
v
neprijetni
zavesti
,
da
nima
denarja
pri
sebi
nič
in
doma
malo
.
Ni
mu
ugajal
Irmin
načrt
.
„
Meni
se
vidi
to
predrzno
početje
,
“
učil
je
Irmo
,
ki
je
nepotrpežljivo
stopicala
sem
ter
tja
.
„
Menite
li
,
da
bi
mi
roditelji
vaši
odrekli
vašo
roko
,
če
vas
snubim
odkrito
in
pošteno
?
“
„
Oh
,
vse
se
lahko
zgodi
!
Prav
bojim
se
,
da
se
ne
bodo
zmedli
za
najina
čutstva
;
in
kaj
počnem
potem
jaz
,
reva
!
“
„
Uboga
Irma
!
“
tolažil
je
Radivoj
.
„
Meni
se
pa
zdi
,
da
se
preveč
bojite
svojih
roditeljev
.
Saj
vas
ljubijo
in
so
naklonjeni
meni
.
A
kako
bi
jih
razžalila
,
če
bi
ušla
,
ko
nisva
še
niti
poskusila
,
če
se
res
ustavljajo
najini
sreči
!
Žaliti
se
roditeljev
ne
sme
;
ampak
spoštovati
jih
treba
;
drugače
ni
blagoslova
.
Če
mi
ostanete
zvesta
,
premagala
bodeva
vse
zapreke
;
a
za
beg
je
čas
v
največji
sili
.
Zdaj
bi
bil
prenagljen
in
neodpustna
napaka
.
“
Irma
je
sklenila
roke
vsa
obupana
.
„
Kaj
si
morate
misliti
vi
o
meni
!
“
tarnala
je
in
zakrila
oči
z
rokami
.
„
Ljubezen
opraviči
vse
,
draga
Irma
.
V
mojih
očeh
ste
vedno
isto
blago
,
plemenito
dekle
,
“
miril
jo
je
Radivoj
.
„
Torej
pa
hitro
nazaj
,
predno
me
kdo
pogreši
!
“
„
Dajte
,
prosim
,
bom
jaz
nesel
te
škatli
.
“
„
Oh
,
gospod
doktor
,
če
ste
tako
dobri
.
“
Natovorila
mu
je
prtljago
in
pomeknila
mu
pod
pazduho
dežnik
in
solnčnik
.
„
Na
to
veliko
škatlo
morate
paziti
posebno
!
Najlepši
moj
klobuk
je
notri
,
lehek
in
nežen
kakor
majnikova
sapa
,
tisti
,
v
katerem
se
vam
zdim
najlepša
.
Ta
se
ne
sme
pomečkati
!
“
Tako
sta
šla
tiho
in
oprezno
,
ona
spredaj
,
on
obložen
za
njo
.
Trikrat
se
je
prestrašila
ona
in
pošepetala
,
da
prihaja
kdo
;
trikrat
je
skočil
Radivoj
s
škatlama
za
mejo
.
Ko
sta
prišla
do
doma
,
plazila
sta
se
skozi
vrt
za
drevjem
in
grmovjem
,
brez
šuma
,
kolikor
se
je
dalo
.
„
Zdaj-le
gresta
,
“
pošepetala
je
gospa
za
mizo
Vladimirju
;
in
izginila
sta
onadva
v
verandi
.
Nekoliko
poparjen
je
bil
doktorand
Čuk
,
ko
se
mu
je
zahvaljevala
Irma
za
njegovo
prijaznost
in
veselila
se
,
da
ju
nihče
ni
opazil
.
„
In
zdaj
pojva
poiskat
drugih
,
“
ga
je
vabila
,
„
da
ne
bo
nihče
nič
sumil
.
“
Svetlo
je
pogledal
Radivoj
pri
mizi
po
obrazih
,
če
bi
se
spoznal
na
njih
kak
sum
.
Vsi
so
se
držali
modro
.
Irma
je
začela
pripovedovati
,
kako
prijetno
da
se
je
izprehajala
z
gospodom
doktorandom
,
in
gospa
je
sprožila
zanimiv
razgovor
,
ki
je
budil
mnogo
smeha
.
„
Precej
preveč
in
nepotrebnega
,
“
dozdevalo
se
je
Radivoju
,
ki
je
postajal
čim
dalje
bolj
razmišljen
.
Izgovarjal
se
je
,
da
se
je
prehladil
,
da
ga
boli
glava
,
in
obžaloval
,
da
se
ne
more
drugega
dne
udeležiti
lova
.
Šel
je
in
rešil
družbo
mučnega
vzdržavanja
in
zatajevanja
.
Prvikrat
ta
večer
,
odkar
je
bil
na
počitnicah
,
je
legel
Radivoj
v
posteljo
nejevoljen
in
pobit
,
dasi
mu
je
ponos
branil
slutiti
,
kako
da
zabava
odsoten
Majerjevo
družbo
.
Za
rana
drugega
dne
pa
je
hitel
Vladimir
s
puško
na
rami
proti
vasi
.
Par
streljajev
od
prvih
hiš
mu
pride
naproti
Radivoj
,
z
dežnikom
,
v
potni
obleki
.
„
Kam
tako
zgodaj
?
“
začudi
se
Vladimir
s
porednim
smehom
na
ustih
.
„
Kakor
vidiš
,
na
pot
.
Dobro
se
imej
!
“
„
Izostaneš
li
delj
časa
?
“
„
Kakor
kane
.
Najprej
grem
v
Kostanjevico
in
potem
v
Novo
mesto
dramit
narodne
zaspance
.
“
„
Kaj
pa
bo
počela
nevesta
?
“
Radivoj
je
vzel
počasi
viržinko
iz
cigarnice
,
prižgal
jo
in
puhnil
parkrat
dim
prédse
.
„
Čaj
,
brate
,
da
te
spremim
par
korakov
,
“
je
dejal
,
stopil
k
Vladimirju
in
prijel
ga
pod
pazduho
.
Zaupno
mu
je
potem
odkril
,
da
si
morebiti
še
premisli
to
zadevo
.
„
Kaj
praviš
!
“
„
Morebiti
,
morebiti
ne
.
Prostost
,
dragi
moj
,
je
le
prostost
.
Takrat
jo
človek
prav
ceni
,
kadar
je
v
nevarnosti
,
da
jo
izgubi
.
Jaz
še
ne
vem
,
če
sem
ustvarjen
,
da
bi
prenašal
zakonski
jarem
po
Gorenji
vasi
.
“
„
Pa
bi
se
preselil
v
Ljubljano
,
kjer
ti
ne
odide
imenitna
vloga
.
“
„
Vidiš
,
brate
,
baš
to
je
punctum
saliens
.
Stvar
je
namreč
ta
—
med
nama
rečeno
!
“
„
To
se
razume
.
“
„
Kot
previden
človek
ne
kupim
mačka
v
žaklju
.
Treba
je
bilo
malo
pobrskati
po
nazorih
eventualnega
gospoda
tasta
in
tašče
‚
in
spe
‘
,
ali
če
hočeš
‚
in
metu
‘
.
Ali
mi
verjameš
,
da
pričakujeta
oba
,
da
se
bo
kisal
zet
med
dolenjskimi
kmeti
in
kupčeval
z
žitom
in
lesom
?
Človek
bi
moral
zatajiti
prošlost
in
odreči
se
bodočnosti
,
odreči
življenju
za
narod
.
Vražje
mičen
razgled
!
To
ti
povem
,
da
na
takem
razpotju
še
nisem
stal
svoj
živ
dan
.
Ali
naj
se
odrečem
nevesti
ali
bodočnosti
?
“
„
Jaz
bi
menil
,
da
bodočnosti
;
zakaj
,
kakšna
da
je
nevesta
,
to
veš
;
kakšna
bodočnost
,
pa
ne
.
“
„
Misliš
?
Stvar
je
resna
,
vredna
premisleka
.
Zato
tudi
ostavljam
za
par
dni
ta
nevarni
kraj
in
hočem
trezno
pretehtati
izgubo
in
dobiček
.
Počasi
sklepati
,
hitro
vršiti
,
to
je
moje
načelo
.
“
„
Ali
te
še
ne
veže
nobena
beseda
?
“
„
Mene
nobena
.
Jaz
nisem
neizkušen
mladič
.
Kdor
hoče
ujeti
mene
,
ta
mora
nastaviti
fino
zanko
.
Take
kočljive
reči
napeljem
jaz
vedno
tako
,
da
se
zareče
kdo
drugi
;
jaz
si
varujem
prostost
.
“
„
Ti
si
star
lisjak
.
“
Radivoj
je
nekoliko
pomolčal
,
kakor
bi
premišljeval
,
če
meni
prijatelj
lisjaka
s
kislim
grozdjem
.
Vladimir
,
ki
je
to
slutil
,
se
je
zasmejal
in
začel
ga
rahlo
oštevati
,
da
pač
ne
ravna
lepo
z
gospico
Irmo
,
kateri
je
že
morebiti
zmešal
glavo
.
„
Sentimentalen
jaz
nisem
bil
nikdar
,
“
zmignil
je
Radivoj
z
rameni
.
„
Mislim
,
da
ona
tudi
ni
.
Navadno
se
pomirijo
ženske
prej
,
nego
si
laska
naša
samoljubnost
.
A
ker
je
bolje
za
oba
,
da
sva
nekoliko
menj
skupaj
,
zato
se
umičem
za
par
dni
.
“
„
Kar
peš
?
“
„
Voza
nisem
dobil
;
mobiliziral
sem
peštvo
.
Zdrav
!
“
Stisnil
mu
je
roko
,
obrnil
se
in
zapel
polglasno
:
Kdor
ni
za
boljšo
rabo
,
Naj
var
’
je
dom
in
babo
!
Vladimir
pa
je
nadaljeval
dobre
volje
,
čudeč
se
Radivojevi
smelosti
,
pot
proti
Mlaki
.
Pred
gradičem
je
stal
že
voz
naprežen
;
lovci
pa
so
se
krepčali
v
veži
s
prigrizkom
in
žganimi
pijačami
.
„
Gospod
doktor
!
“
kričal
je
Majer
v
popolni
lovski
opravi
,
v
škornjih
čez
kolena
,
v
tirolskem
jopiču
,
štajerskem
klobuku
z
gamsovo
brado
in
ruševčevim
perjem
,
„
koga
ste
srečali
najprej
,
samca
ali
samico
?
“
„
Premalo
sem
lovca
,
“
smejal
se
je
Vladimir
,
„
da
bi
se
smel
držati
lovske
vere
.
Sicer
bi
moral
v
biti
prav
zadovoljen
.
Srečal
sem
gospoda
doktoranda
Čuka
prvega
.
“
„
Ta
je
za
sedem
starih
bab
;
ne
bo
sreče
,
gospod
doktor
.
Jaz
sem
bil
naročil
sinoči
Edvardu
,
naj
me
pride
klicat
;
a
je
zaspal
.
Vzbudila
me
je
dekla
;
smola
bo
.
“
„
Papa
,
to
ti
je
samo
izgovor
.
Saj
sicer
tudi
nič
ne
ustreliš
,
“
menil
je
Edvard
in
sedal
spredaj
na
voz
,
češ
,
da
bo
on
vozil
.
Vladimir
je
hotel
sesti
k
njemu
;
baron
pa
si
je
nameraval
osvojiti
sedež
zadaj
pri
gospodu
Majerju
.
A
ta
je
hitro
uničil
njegovo
nakano
in
pokazal
s
prstom
odločno
na
prednji
prostor
.
„
Prijatelj
,
pomekni
se
niže
,
hahaha
!
Gospod
doktor
,
vaš
sedež
je
poleg
mene
.
“
Zaman
se
je
branil
Vladimir
,
zaman
se
obotavljal
baron
;
morala
sta
se
pokoriti
ukazu
.
Dobro
je
dela
Vladimirju
čast
,
baron
pa
je
godrnjal
med
zobmi
in
grdo
gledal
prédse
po
ravnini
,
zaviti
v
jesensko
meglo
,
pa
kateri
je
urno
drdral
voz
.
„
Edvard
,
tam
pri
oni
hruški
postoj
!
“
dejal
je
Majer
,
ko
so
se
bili
vozili
dobro
uro
.
„
Tod
pojde
jeden
gori
proti
Poljanici
,
morebiti
vi
,
gospod
baron
.
“
Baron
je
molče
prikimal
.
„
Malo
više
po
kolovozu
pojdete
vi
,
gospod
doktor
;
a
držati
se
morate
na
desno
proti
Virju
,
da
ne
zgrešite
steze
čez
močvirje
.
Jaz
pojdem
čez
Brda
,
in
ti
,
Edvard
,
potegneš
voz
do
Sobanta
.
Naroči
kosilo
,
ki
mora
biti
ob
treh
popoldne
na
mizi
;
a
ne
obvisi
mi
v
gostilni
!
He
,
stoj
!
“
Baron
je
skočil
z
voza
,
privzdignil
malo
klobuk
in
izginil
v
hosti
.
„
Gospod
doktor
,
ali
poznate
pot
čez
Virje
proti
Poljanici
?
“
vprašal
je
Majer
.
„
Po
pravici
povem
,
“
dejal
je
Vladimir
,
„
da
nisem
še
hodil
tod
;
a
zašel
ne
bom
.
“
„
Kaj
pa
Brda
so
vam
znana
?
“
„
Da
,
tam
sem
bil
že
večkrat
.
“
„
Pojdite
pa
vi
čez
Brda
in
jaz
na
Virje
;
kajti
človek
vendar
lehko
zablodi
,
če
ne
pozna
kraja
.
Edvard
,
počakaj
,
da
zlezem
doli
!
“
Vladimir
se
je
peljal
še
par
kilometrov
delj
in
potem
mahnil
čez
nizke
holme
proti
planoti
Poljanici
.
Baron
je
bil
kmalu
ustrelil
par
jerebic
in
urno
stopal
skozi
nizki
les
in
naprej
po
lokah
,
obrastenih
s
kislo
travo
in
ločjem
.
Zavil
je
na
desno
in
gledal
in
poslušal
na
vse
strani
.
Volje
je
bil
še
slabše
nego
po
navadi
.
Pod
Poljanieo
se
raztezajo
na
dolgo
mezine
,
močvirna
tla
,
kjer
se
ob
hudi
suši
zemlja
potrese
in
pomaje
.
če
stopiš
nanjo
;
po
dežju
pa
se
ne
pride
čez
razen
na
nekaterih
krajih
,
kjer
imajo
ljudje
zaznamovane
svoje
steze
.
Ko
je
prišel
baron
Berger
do
tega
pustega
kraja
,
izkušal
je
naravnost
prekoračiti
močvirno
nižino
;
a
pri
prvih
korakih
se
mu
je
vdala
noga
do
člena
;
moral
se
je
vrniti
in
poiskati
prehodne
steze
,
ki
je
bila
precej
daleč
odtod
naznačena
na
obeh
koncih
z
rantanii
v
rogovilah
.
Ko
se
je
prijel
baron
za
rogovilo
,
čutil
je
,
daje
mehko
vsajena
.
Pomajal
jo
je
,
poprijel
niže
in
izdrl
iz
zemlje
.
Šinila
mu
je
škodoželjna
misel
v
glavo
.
Prenesel
je
rogovilo
za
deset
korakov
više
,
vsadil
jo
zopet
v
zemljo
in
položil
ranto
vanjo
.
Ko
je
oprezno
prekoračil
mezino
,
prestavil
je
znamenje
isto
tako
na
drugi
strani
.
„
Tod
naj
hodi
čez
!
“
si
je
dejal
,
vrgel
puško
čez
ramo
in
obrnil
se
navkreber
po
kamenitem
bregu
.
Gospod
Majer
pa
je
hodil
počasi
,
hropel
glasno
in
brisal
si
pridno
pot
z
obraza
.
Jezil
se
je
,
da
je
prepustil
zložnejšo
pot
Vladimirju
;
a
česa
ne
stori
dober
oče
za
svojo
hčer
!
Za
lov
mu
ni
bilo
mnogo
.
Kjer
je
bila
lepa
senca
,
je
počil
,
izvlekel
iz
torbe
prigrizka
in
vina
in
krepčal
se
,
da
bi
lažje
hodil
.
Potem
je
zopet
hodil
nekaj
časa
,
da
bi
lažje
jedel
.
Hoja
in
jed
sta
mu
bila
premenjema
namen
in
sredstvo
.
Po
mnogih
počitkih
je
prišel
do
mezin
pod
Poljanico
.
„
Aha
,
tukaj
je
znamenje
,
“
je
dejal
.
„
Tod
pojdemo
.
—
Oha
!
“
je
zakričal
,
ko
se
mu
je
vdrla
noga
;
a
hitro
je
postopil
z
drugo
,
da
je
izdrl
ono
.
„
Vraga
!
Ali
sem
zagazil
?
“
Naredil
je
par
širokih
korakov
proti
rogovih
na
drugi
strani
;
a
najedenkrat
se
vdere
do
kolen
.
Trudil
se
je
izdreti
noge
,
a
ni
mogel
;
pomagal
si
je
z
rokami
in
vzpenjal
se
;
a
zemlja
mu
je
uhajala
pod
rokami
;
kamor
se
je
uprl
,
naredil
je
veliko
luknjo
,
ki
jo
je
takoj
zalila
umazana
voda
.
Napel
je
vse
sile
in
dvignil
se
z
rokami
in
nogami
;
toda
zemlja
se
je
udala
,
da
se
je
pogreznil
do
pasu
.
Zdaj
pa
ga
je
obšla
silna
groza
.
Lasje
so
se
mu
zježili
na
glavi
,
kri
mu
je
izginila
iz
lic
in
začel
je
klicati
na
pomoč
.
Z
nogami
in
rokami
si
ni
upal
več
pomagati
,
ker
je
prestrašen
čutil
,
da
leze
tem
niže
v
tla
,
čim
bolj
se
giblje
;
zdelo
se
mu
je
celo
,
da
se
pri
vsakem
vzkliku
pogreza
globočje
.
Razprostrl
je
roke
in
držal
puško
pred
seboj
,
da
bi
se
obdržal
na
površju
.
Noge
so
mu
drevenele
v
mrzlem
blatu
in
budile
mu
grozni
čut
,
da
sega
vedno
više
otrplost
.
„
Za
božjo
voljo
,
pomagajte
!
“
kričal
je
obupno
s
hripavim
glasom
,
drhteč
od
mraza
in
strahu
.
Porogljivo
