mati.
Kocmur
je
molče
z
nogo
cebnil
proti
fantu
in
nadaljeval
svojo
hojo
.
Fant
je
zaječal
,
potem
so
bili
zopet
tihi
.
Prišel
je
težko
pričakovani
binkoštni
ponedeljek
,
dan
najsijajnejše
vrtne
veselice
pevskega
društva
»
Strune
«
v
čast
vsem
botrom
,
botricam
in
birmancem
.
Prišel
je
slavni
dan
,
a
z
njim
vred
tudi
običajni
dež
.
Čudno
,
da
je
vsestransko
preudarni
gospod
predsednik
pozabil
prav
na
to
,
da
o
binkoštih
vsakikrat
dežuje
!
Prenesli
so
torej
veselico
na
naslednjo
nedeljo
;
namenjena
je
bila
sicer
botrom
,
botricam
in
birmancem
,
potemtakem
ni
imela
teden
kasneje
več
pravega
pomena
–
ali
kdo
bi
bil
tako
natančen
!
Naslednja
nedelja
je
docela
izpolnila
vanjo
stavljene
nade
.
Prinesla
je
krasno
vreme
.
Kričava
reklama
,
ki
se
je
bila
ves
dolgi
mesec
vila
po
listih
kot
morska
kača
,
je
prignala
dokaj
ljudstva
na
prostrani
,
z
zastavami
in
lampijoni
okrašeni
vrt
.
Vroči
sončni
žarki
so
ustvarjali
najugodnejše
razpoloženje
za
peneče
se
in
rujno
kipeče
užitke
,
ki
so
jih
nudile
požrtvovalne
dame
po
ličnih
šotorih
,
in
veličastna
misel
gospoda
predsednika
Jeraja
,
da
je
vsaka
tretja
čaša
zastonj
,
je
nad
vse
pričakovanje
pospeševala
promet
–
po
vesoljnem
vrtu
se
je
neznansko
hitro
širila
neprisiljena
dobra
volja
,
ki
je
niti
petje
»
Strune
«
ni
moglo
greniti
.
Gospa
Jerajeva
je
kraljevala
v
šampanjskem
paviljonu
,
odeta
v
okusno
novo
obleko
,
v
laseh
sta
se
ji
žarila
dva
velika
makova
cveta
.
Najodličnejša
družba
se
je
zbirala
pri
njenem
paviljonu
.
Neizogibni
gospod
deželni
poslanec
,
deputacija
mestnih
svetovalcev
,
ki
so
morali
priti
,
da
se
pokažejo
svojim
zavednim
volivcem
,
lahkoživa
petična
gospoda
,
ki
ji
je
všeč
vsaka
zabava
,
da
je
le
kaj
vrišča
in
smeha
poleg
,
vsi
so
sloneli
okoli
lepe
gospe
Jerajeve
in
njenih
dražestnih
pomagalk
,
si
dajali
natakati
sladkomamljive
tekočine
in
napivali
svojim
prijaznim
točajkam
,
ki
se
niso
nerade
odzivale
prevljudnemu
povabilu
,
naj
pokusijo
,
kar
so
natočile
.
Gospe
Jerajevi
so
kar
žarela
lica
–
žarela
so
ji
od
obile
časti
,
ki
jo
je
uživala
,
od
obilega
denarja
,
ki
se
je
stekal
pri
njej
v
osrednji
blagajni
od
vseh
šotorov
,
žarela
so
ji
nemara
tudi
od
šampanjca
,
ki
je
tako
prijazno
ščegetal
po
nosu
,
po
ustih
in
grlu
in
ga
je
bilo
tako
lahko
piti
.
Gospod
Jeraj
je
imel
za
vse
roke
in
noge
polno
posla
.
Zdaj
je
pozdravljal
prihajajoče
,
zdaj
je
ukazoval
prestavljati
mize
in
je
sam
pomagal
,
zdaj
je
bil
pri
pevcih
;
zdaj
pri
šotorih
,
in
pót
se
je
kar
cedil
z
njega
.
Privlekla
sta
bila
s
sabo
gospod
in
gospa
tudi
sina
Milana
.
Ker
pa
se
nista
utegnila
ukvarjati
z
njim
,
sta
ga
prislonila
k
Pirčevim
.
Oče
Pirc
je
bil
dobre
volje
in
podjeten
.
Na
glas
se
je
bahal
,
da
pije
zastonj
:
ženi
in
Tončku
je
kupil
vsakemu
čašo
piva
,
tretja
,
njegova
,
je
bila
torej
zastonj
.
Tonček
je
moral
svojo
čašo
deliti
z
Milanom
.
Za
pivo
jima
ni
bilo
nič
,
ne
prvemu
ne
drugemu
–
pivo
je
grenko
.
Pač
pa
sta
drug
drugemu
zavidala
pene
.
Pogajala
sta
se
in
se
slednjič
pogodila
,
da
jih
izpije
vsak
pol
;
potem
pa
je
iznajdljivi
Milan
prinesel
z
druge
mize
prazno
čašo
,
vanjo
sta
s
tenkim
in
visokim
curkom
prelivala
pivo
,
tako
se
jima
je
posrečilo
,
da
sta
izpremenila
vse
pivo
v
same
bele
pene
,
kolikor
se
ga
ni
razlilo
pri
prelivanju
.
Oče
Pirc
,
vedno
pripravljen
,
da
vzgaja
,
jima
je
namerjal
prepovedati
grdo
ravnanje
z
božjim
darom
.
Pa
ko
je
videl
,
da
pri
sosednji
mizi
otroci
gospoda
deželnega
poslanca
posnemajo
zabavno
igro
s
pivom
in
se
jim
gospa
mamá
prijazno
smeji
,
je
udušil
grajo
in
še
nekaj
ponosa
se
mu
je
vzbudilo
,
da
je
njegov
sin
takšen
tič
.
Ni
pa
pozabil
obsipati
Tončka
z
drugimi
zlatimi
nauki
:
»
Vidiš
,
Tonček
,
če
bi
bil
zdajle
pri
teti
,
pa
ne
bi
bil
tukaj
.
Ali
je
prav
ali
ne
,
da
si
tukaj
?
No
,
glej
,
kako
se
imaš
imenitno
!
Pri
meni
se
ti
bo
vedno
dobro
godilo
,
če
boš
priden
.
Le
ubogati
me
moraš
,
drugače
–
že
veš
!
In
pridno
se
učiti
!
Če
mi
ne
prineseš
domov
lepega
naznanila
–
gorje
ti
!
«
Tako
je
prijazno
kramljal
Pirc
s
svojim
edinorojencem
,
potem
je
pobral
prazni
čaši
—
on
in
žena
sta
bila
že
izpila
–
in
stopil
z
njima
k
šotoru
,
kjer
so
točili
pivo
;
dobil
ga
je
tri
čaše
,
tretja
je
bila
zopet
zastonj
.
Pene
je
posnel
in
jih
v
dokaz
svoje
velike
naklonjenosti
podaril
dečkoma
.
Gospa
Pirčeva
je
imela
na
glavi
košat
klobuk
z
rdečimi
potonkami
,
pa
ni
bila
zato
nič
mlajša
.
Stegovala
je
vrat
in
sukala
glavo
na
vse
strani
,
strašno
jo
je
zanimalo
,
kaki
ljudje
sede
pri
drugih
mizah
in
kaj
delajo
.
V
kotu
vrta
je
stal
oder
,
od
tod
je
zadonela
fanfara
,
klicala
je
pevce
k
nastopu
.
Pevci
,
gospodje
v
črnih
suknjah
,
s
čepicami
na
glavi
,
so
se
počasi
rinili
med
mizami
proti
odru
,
za
njimi
je
rinilo
nekaj
radovednejšega
občinstva
.
»
Hola
,
peli
bodo
,
«
je
rekel
Milan
,
»
pojdiva
gledat
!
«
Oče
Pirc
jima
je
blagohotno
dovolil
in
ju
spremil
s
potrebnimi
nauki
–
in
šla
sta
.
Prerila
sta
se
do
odra
in
tam
naprej
občudovala
gospoda
,
ki
je
imel
kup
not
v
rokah
in
je
vpil
kakor
jesihar
in
se
jezil
,
kje
je
Frtačnik
.
Klicali
so
ga
in
iskali
in
ko
so
ga
našli
,
gospoda
Frtačnika
,
so
začeli
peti
.
Milan
in
Tonček
sta
se
usedla
na
rob
odra
in
ker
sta
prišla
petje
gledat
in
ne
poslušat
,
sta
se
zabavala
izborno
.
Jesihar
je
vodil
petje
z
rokami
in
nogami
,
tudi
zmerjal
je
vmes
.
Najbolj
se
je
napenjal
gospod
Frtačnik
;
stresal
je
grivo
,
kadar
pa
je
dal
od
sebe
visok
glas
,
je
stopil
na
prste
in
pogledal
kar
z
belim
.
Bilo
je
precej
lepo
in
sta
Milan
in
Tonček
h
koncu
ploskala
tako
besno
,
da
so
pesem
ponovili
.
Ko
pa
se
je
ponavljanje
pričelo
,
sta
odšla
,
mikalo
ju
je
,
stikati
še
po
ostalem
veseličnem
prostoru
.
Vrt
je
bil
ograjen
z
živo
mejo
.
Zunaj
so
postajali
radovedneži
,
zlasti
ljuba
mladina
,
stegali
so
vratove
in
napenjali
oči
,
da
ujemo
skozi
gosto
zelenje
vsaj
majhen
pogled
v
veselo
vrvenje
tam
notri
.
Milan
in
Tonček
sta
jih
z
zadovoljno
prezirljivostjo
merila
;
prijetno
ju
je
ogrevala
zavest
,
da
stojita
notri
,
oni
pa
zunaj
.
In
ko
se
je
v
kotu
,
kjer
je
bila
meja
bolj
redka
,
pri
tleh
prikazala
glava
,
očitni
začetek
dečka
,
ki
namerava
»
zunaj
«
spremeniti
v
»
notri
«
,
ne
da
bi
plačal
vstopnino
,
sta
mu
oba
napovedala
boj
z
enodušnim
vzklikom
:
»
Ali
ne
greš
,
pobalin
!
«
in
njun
ugodni
strategični
položaj
bi
ju
bil
gotovo
zapeljal
v
dejanske
sovražnosti
,
da
se
ni
dvignila
glava
na
tleh
in
izjavila
:
»
Zapik
!
«
in
se
izkazala
kot
glava
Kocmurjevega
Stanka
.
Tonček
je
nemo
strmel
,
Milan
se
je
glasno
začudil
:
»
Joj
!
«
in
dobrohotno
dostavil
:
»
Te
bodo
!
«
Stanko
pa
je
z
bistrim
preudarkom
uporabil
njuno
bližino
v
svoje
namene
:
»
Zid
mi
delajta
!
«
in
ju
poučil
,
da
stopita
predenj
in
ga
prikrijeta
nepoklicanim
očem
,
ko
se
je
zvijal
skozi
mejo
v
vrt
.
Njegovemu
zgledu
je
hotel
slediti
še
drug
nadobudnik
;
ali
brž
ko
je
bil
Stanko
v
vrtu
,
že
je
bil
tudi
on
prepojen
z
zavestjo
globokega
prepada
med
»
znotraj
«
in
»
zunaj
«
,
zarenčal
je
nad
svojim
posnemalcem
:
»
Ali
ne
greš
!
«
in
mu
zapretil
z
obuto
nogo
,
da
je
glava
kar
zginila
.
Stanko
se
je
s
preudarnim
očesom
ozrl
po
vrtu
.
»
Kaj
pa
delata
?
«
je
vprašal
.
»
Pene
sva
pila
,
«
je
povedal
Tonček
in
Milan
je
razložil
podrobnosti
tega
važnega
njunega
početja
.
Stanko
je
z
rokami
v
žepih
poslušal
vneto
pripovedovanje
mlajših
tovarišev
,
potem
pa
izrazil
svoje
strokovnjaško
mnenje
:
»
Pivo
se
najlepše
speni
,
«
je
rekel
,
»
ako
ga
vzameš
požirek
v
usta
in
ga
skozi
zobe
zopet
nazaj
štrkneš
v
čašo
.
Toda
piva
ne
maram
,
«
je
dostavil
,
»
je
pregrenko
,
imam
rajši
vino
.
«
Šli
so
naprej
proti
šotorom
.
Hej
,
slaščice
!
Milanu
in
Tončku
so
se
kar
zbirale
sline
,
ko
sta
gledala
skladanice
okusnih
dobrot
vsake
vrste
,
oblike
in
barve
.
Mlad
gospod
z
narodnim
znakom
se
je
gugal
pred
bogato
obloženo
mizo
,
smejoča
se
gospodična
v
beli
obleki
z
makovim
cvetom
v
laseh
mu
je
natakala
nekaj
rjavega
v
majhen
kozarček
.
Gospod
je
zamižal
in
izpil
—
menda
ni
bilo
posebno
dobro
,
ker
je
stresel
glavo
in
zahrkal
.
Ukazal
je
pa
le
:
»
Še
enkrat
!
«
Druga
,
nič
manj
ljubezniva
gospodična
mu
je
ponudila
sladkarij
,
pa
jih
je
odklonil
z
vljudno
utemeljitvijo
:
»
Sitna
bodi
,
kavka
!
Take
reči
so
le
za
babnice
in
za
otročaje
!
«
Stanko
je
preudaril
položaj
.
S
strumnim
korakom
je
stopil
pred
srečnega
gospoda
med
prelepima
gospodičnama
in
ga
z
rokami
ob
boku
in
z
očmi
,
uprtimi
vanj
,
pozdravil
:
»
Na
zdar
!
«
Potem
je
obstal
nepremičen
kakor
kip
,
le
z
ušesi
je
migal
.
Zastran
miganja
z
ušesi
je
bil
Stanko
prvi
v
vsem
razredu
in
gospod
in
gospodični
so
prasnili
v
glasen
smeh
.
Zdaj
je
Stanko
opustil
vojaško
stojo
in
je
z
onim
mehkužnim
,
tožečim
glasom
,
ki
je
značilen
za
ljubljanske
srajce
,
ogovoril
gospoda
:
»
Dajte
no
,
gospod
,
in
mi
kupite
tistole
torto
,
ki
je
sami
ne
marate
!
«
Druga
gospodična
,
vneta
za
kupčijo
,
je
kar
hotela
postreči
fantu
,
gospod
pa
ji
je
zabranil
in
je
najprej
stavil
svoje
pogoje
.
Ti
pogoji
pa
so
bili
taki
,
da
je
moral
Stanko
trikrat
robato
zakleti
–
slovenski
,
laški
in
madžarski
,
potem
šele
je
dobil
na
papirnati
krožnik
zaželeno
torto
.
Gospodični
sta
si
od
smeha
brisali
solze
,
občudujé
sta
zrli
v
dovtipnega
mladega
gospoda
,
ki
si
je
,
ponosen
na
svoj
uspeh
,
privoščil
koj
še
en
konjak
in
še
enega
in
z
njim
pravico
do
tretjega
,
ki
je
bil
zastonj
.
Stanko
je
moško
odkorakal
z
lahko
zasluženo
torto
,
spotoma
si
je
vzel
prazen
stol
in
ga
vlekel
s
sabo
.
V
kotu
pri
ograji
je
sedel
,
desno
nogo
si
je
položil
čez
levo
koleno
in
si
zadovoljno
mazal
sladko
jed
v
usta
.
Milan
in
Tonček
pa
sta
ga
spoštljivo
gledala
,
mokra
okoli
ust
od
globokih
simpatij
do
torte
–
da
,
ko
bi
znala
migati
z
ušesi
in
kleti
v
treh
jezikih
!
»
Dokorej
pa
ostaneta
tukaj
?
«
je
vprašal
Stanko
.
Milan
je
rekel
,
da
ne
ve
;
Tonček
pa
je
odgovoril
:
»
Ata
so
dejali
,
da
gremo
o
mraku
domov
;
moram
se
še
učiti
za
jutri
.
«
»
O
jej
,
«
se
je
namrdnil
Stanko
in
dal
prazni
papir
Milanu
,
da
ga
je
polizal
,
»
zvečer
bo
šele
življenje
,
tako
bomo
pijani
kakor
muhe
.
«
»
Kdo
ti
bo
dal
?
«
je
vprašal
Tonček
.
»
Mize
same
ponujajo
,
«
ga
je
poučil
Stanko
.
»
Zvečer
vsega
dobiš
–
tukaj
ostani
,
boš
videl
!
«
»
Ko
se
pa
moram
še
učiti
!
«
je
ugovarjal
Tonček
.
»
Kako
si
neumen
!
«
ga
je
navajal
izkušeni
Stanko
.
»
Reco
staremu
,
da
že
vse
znaš
!
Saj
ne
boš
vprašan
!
«
Tonček
je
imel
pomisleke
.
»
Če
pa
bom
in
dobim
štirko
,
me
bodo
tako
z
jermenom
,
da
bom
ves
črn
.
«
Stanko
se
je
posmehnil
.
»
Nikar
se
ne
pusti
,
jaz
se
že
ne
bi
!
Uidi
!
«
Tonček
je
razložil
,
da
čuti
še
posledice
prvega
bega
,
kadar
sede
.
In
sploh
,
kam
naj
bi
bežal
;
teta
ga
ne
mara
več
,
zaradi
očeta
ne
...
Oglasil
se
je
Milan
,
ki
je
končal
s
papirjem
.
»
Jaz
ne
bi
šel
nikamor
drugam
kakor
v
Trst
.
«
Stanko
ga
je
po
strani
pogledal
.
»
Ti
da
greš
v
Trst
?
Spat
,
pa
ne
v
Trst
!
Jaz
pa
–
in
ne
bo
nikoli
dolgo
,
da
grem
.
Bosta
že
videla
!
«
»
Kje
pa
je
Trst
?
«
je
ponižno
vprašal
Tonček
.
»
Ali
ne
veš
?
Ob
morju
!
«
sta
soglasno
odgovorila
tovariša
in
Milan
je
vnetega
lica
hitel
praviti
:
»
Tam
so
ladje
tako
velike
kakor
hiše
.
In
morja
ni
ne
konca
ne
kraja
!
«
»
Pa
kaj
bi
v
Trstu
?
«
je
vprašal
Tonček
.
»
Jaz
bi
se
peljal
kar
čez
morje
,
«
je
razkladal
Milan
,
»
v
Ameriko
,
v
deželo
,
ki
ji
pravijo
Kalifornija
.
Tam
bi
kopal
zlato
;
če
najdeš
kepo
zlata
,
ga
imaš
dovolj
za
vse
življenje
.
Kupiš
si
lahko
haciendo
,
to
je
španska
beseda
in
pomeni
hišo
.
Takole
širok
klobuk
moraš
imeti
in
pisan
pas
in
za
pasom
samokrese
in
bodala
.
«
Tonček
ni
razumel
teh
reči
.
»
Pa
kako
bi
prišel
čez
morje
?
«
Milana
je
razgrevala
domišljija
,
da
mu
je
lice
kar
gorelo
.
»
Ponoči
,
ko
ljudje
spijo
,
bi
se
splazili
k
morju
,
kjer
so
privezane
ladje
;
odvezali
bi
eno
in
z
njo
odrinili
.
Že
vse
vem
,
oče
mi
je
pokazal
zemljevid
–
najprej
bi
vozili
kar
naravnost
,
potem
pa
okoli
vogala
na
desno
.
«
Stanko
je
prezirljivo
pljunil
skozi
zobe
.
»
V
Trstu
moraš
znati
laško
!
«
S
tem
je
prezgovornega
tovariša
Milana
opozoril
na
težavo
,
ki
ji
je
samo
on
kos
,
kakor
je
bil
pravkar
dokazal
s
sijajnim
izpitom
pri
slaščicah
.
In
še
nekaj
je
povedal
.
»
Za
pot
je
treba
denarja
.
Brez
denarja
te
koj
vzemó
žandarji
!
«
»
Kaj
denar
!
V
hranilniku
imam
polno
denarja
,
«
se
je
pobahal
Milan
,
»
tako
je
težak
,
da
ga
komaj
vzdignem
!
«
»
Jaz
nimam
nič
,
«
je
malodušno
priznal
Tonček
.
»
Kaj
pa
tvoj
ata
?
Ali
ne
veš
,
kje
imajo
ata
denar
,
«
se
je
zanimal
Stanko
.
»
Ata
že
imajo
,
pa
še
koliko
!
Bankovcev
in
bukvice
!
Zadnjič
sem
videl
,
ko
so
jemali
iz
predala
.
«
»
Pa
si
pri
atu
izposodi
!
«
mu
je
svetoval
Stanko
.
»
Skrivaj
,
da
ne
bodo
zapazili
;
kadar
boš
bogat
,
pa
vrneš
!
«
»
Jaz
si
že
ne
upam
,
«
je
rekel
Tonček
.
»
Zajec
!
«
ga
je
zaničeval
Stanko
.
»
Jaz
se
pa
nič
ne
bojim
.
Če
hočeš
,
koj
vzamem
!
Kaj
pa
potem
?
Zapreti
me
ne
morejo
,
ker
sem
premlad
!
«
Tako
so
se
prijazno
menili
,
potem
so
krenili
zopet
po
vrtu
mimo
šotorov
.
V
vinarni
se
je
kregala
okrogla
gospa
načelnica
Kosirnica
,
ker
ni
bilo
nikogar
,
ki
bi
pomival
kozarce
.
Stanko
si
je
kar
zavihal
rokave
in
se
ponudil
za
pomivača
.
Njegova
pomoč
je
bila
sprejeta
z
glasno
hvalo
.
Milan
in
Tonček
sta
sama
nadaljevala
svoj
pohaj
.
Mojster
Pirc
in
njegova
žena
ju
nista
kaj
pogrešala
,
ker
sta
imela
obisk
.
Počastila
ju
je
bila
gospa
predsednica
Jerajeva
,
ki
je
prišla
,
da
se
pri
njiju
oddahne
od
napornega
dela
.
»
Tako
sem
trudna
,
«
je
vzdihnila
,
»
komaj
stojim
.
Pa
moram
koj
spet
nazaj
.
Le
za
trenutek
posedim
pri
vas
.
Kako
se
kaj
kratkočasite
?
«
Zakonca
Pirc
sta
se
čutila
močno
odlikovana
po
tem
obisku
;
povedala
sta
,
da
se
zabavata
izborno
,
čestitala
sta
ji
za
sijajni
uspeh
in
mojster
Pirc
,
ki
si
je
privarčeval
že
tretjo
zastonjsko
čašo
in
mu
je
podjetnost
rasla
,
je
s
svojo
žuljavo
desnico
celó
pobožal
nežno
levico
gospe
predsednice
,
pa
tako
,
da
ni
videla
žena
.
»
Kje
sta
fanta
,
vaš
in
moj
?
«
je
vprašala
gospa
Jerajeva
in
vmes
kimala
s
pokroviteljskim
nasmehom
sosednjemu
omizju
.
Na
odgovor
ni
čakala
,
temveč
po
domače
potrepljala
mojstra
Pirca
po
roki
in
rekla
:
»
Kaj
pa
,
gospod
Pirc
in
gospa
,
ali
nič
ne
prideta
v
moj
paviljon
in
mi
dasta
kaj
zaslužka
?
Izborna
kapljica
!
«
Zamižala
je
in
zašpičila
rdeči
ustnici
.
»
Malo
ga
že
imam
«
–
naredila
je
s
prstom
kolobarček
po
čelu
»
vsak
hoče
,
da
poskusim
iz
njegove
čašice
,
in
človek
težko
odreče
požrtvovalnim
gospodom
.
—
Saj
moram
koj
spet
nazaj
,
da
ne
pride
kaj
navzkriž
!
«
Hotela
je
vstati
,
pa
se
je
nečesa
spomnila
.
»
Oh
,
«
je
rekla
in
pričela
pod
mizo
stikati
okrog
života
,
»
kako
sem
pozabljiva
!
Že
tri
dni
nosim
za
vami
svoj
dolg
,
da
vam
ga
poravnam
.
«
Izpod
mize
je
privlekla
tri
zmečkane
dvajsetkronske
bankovce
in
jih
na
mizi
pogladila
.
Vmes
je
bila
desetica
,
ki
je
padla
na
tla
;
čevljar
jo
je
hotel
pobrati
,
pa
jo
je
Jerajeva
podrsnila
z
nogo
pod
mizo
,
češ
ni
vredno
se
pripogibati
.
Izročila
je
bankovec
mojstru
Pircu
,
ki
je
prijetno
iznenaden
izjavil
,
da
ji
stavlja
tudi
vnaprej
z
neizrečnim
veseljem
svojo
blagajno
na
razpolago
.
Gospa
Jerajeva
je
migala
z
roko
,
da
ne
bo
treba
,
gospa
Pirčeva
pa
je
tačas
kovala
načrt
,
kako
si
bo
s
sončnikom
izbezala
zavrženo
desetico
izpod
mize
.
Gospa
Jerajeva
je
odhitela
,
kamor
jo
je
klicala
dolžnost
;
bistro
je
gledal
gospod
Pirc
za
njeno
vitko
postavo
in
si
vihal
brke
.
Še
malo
je
posedel
,
potem
je
izjavil
,
da
gre
gledat
za
fantoma
.
Pirčeva
ni
branila
,
misli
so
se
ji
mudile
pri
desetici
pod
mizo
.
Čevljar
jo
je
torej
ubral
po
vrtu
,
počasi
in
zbranih
misli
in
pazil
je
na
korak
;
bil
je
še
dan
in
podnevi
krajša
omahljiva
hoja
človeku
ogled
.
Šel
je
proti
pevskemu
odru
,
sukal
je
glavo
,
kakor
bi
iskal
dečka
,
mislil
je
na
šampanjski
paviljon
in
na
gospo
Jerajevo
.
Ko
je
štel
,
da
je
ženi
že
izpred
oči
,
je
krenil
proti
paviljonu
,
spotoma
pa
se
ustavljal
,
tu
malo
,
tam
malo
,
da
bi
bil
videti
njegov
prihod
bolj
slučajen
.
Ogovarjale
so
ga
ljubeznive
gospodične
z
žrebi
za
srečolov
,
segel
je
v
žep
in
jih
kupil
;
glej
ga
,
poleg
štirih
praznih
listkov
je
res
dobil
enega
s
številko
!
Šel
je
k
šotoru
,
kjer
so
bili
razstavljeni
dobitki
:
zadel
je
bil
steklenico
likerja
,
darilo
rodoljubne
tvrdke
,
ki
se
je
s
tem
prispevkom
srečno
iznebila
slabega
blaga
in
hkrati
nadležne
društvene
deputacije
.
Z
glasnim
smehom
so
ga
pozdravljali
znanci
,
ki
so
ga
srečavali
s
steklenico
pod
pazduho
,
in
pot
sta
mu
zastavila
tudi
Tonček
in
Milan
,
strmela
vanj
kakor
v
čudež
in
s
ponosom
sta
prevzela
v
svoje
varstvo
steklenico
,
ki
sta
jo
dobila
z
naročilom
,
da
jo
neseta
k
mami
.
Mojster
Pirc
pa
se
je
polagoma
prisukal
tja
,
kamor
ga
je
vleklo
kakor
veščo
v
luč
,
k
šampanjskemu
paviljonu
.
Zmračilo
se
je
,
zažarele
so
luči
,
nažgali
so
lampijončke
,
šum
po
vrtu
je
naraščal
.
Tu
pa
tam
so
se
že
pričenjali
oglašati
neoficialni
pevci
,
vmes
se
je
čul
kak
prešeren
vrisk
.
Promet
s
pijačo
je
bil
po
zaslugi
predsednika
Jeraja
in
njegove
izborne
misli
»
vsaka
tretja
čaša
zastonj
«
nad
vse
pričakovanje
obilen
;
denarja
se
je
stekalo
pri
gospe
načelnici
,
da
ni
vedela
,
kam
z
njim
.
In
še
so
prihajali
novi
gostje
iz
vseh
slojev
in
z
najrazličnejšimi
nameni
in
nadami
in
veselo
vrvenje
se
je
razlegalo
daleč
v
noč
.
Veselica
je
imela
popoln
uspeh
!
Drugi
dan
so
naklonjeni
listi
obširno
naštevali
imena
odlične
gospode
,
ki
je
s
svojim
prihodom
počastila
izborno
uspelo
vrtno
veselico
»
Strune
«
.
Bila
jih
je
dolga
vrsta
,
pa
vendar
ne
popolna
.
Taka
poročila
so
pač
rada
pomanjkljiva
in
enostranska
in
zato
se
nam
ne
zdi
le
umestno
,
marveč
celó
potrebno
,
da
imenik
zanimivih
udeležencev
»
Strunine
«
veselice
kolikor
toliko
izpopolnimo
vsaj
na
tem
mestu
:
Počastil
je
veselico
tudi
brivski
vajenec
in
mladi
gospod
Makso
Frljuga
,
kričeči
plakati
in
hrupna
reklama
po
listih
mu
niso
dali
drugače
.
Ker
pa
je
bil
mladi
gospod
bolj
šibkih
financ
,
je
spotoma
ukradel
iz
neke
veže
kolo
.
Kupca
zanj
je
kmalu
dobil
,
kmečki
fant
mu
ga
je
odkupil
za
deset
kron
;
šestdeset
jih
je
bilo
vredno
med
brati
,
toda
mladi
brivski
praktikant
je
mislil
pri
kupčiji
le
na
to
,
da
mu
bo
deset
kron
zadoščalo
za
veselico
,
in
ni
prijavil
cene
in
s
tega
stališča
je
bila
pravzaprav
še
ta
kupnina
previsoka
,
po
silnih
bolečinah
sodeč
,
ki
jih
je
imel
drugo
jutro
v
želodcu
in
v
glavi
in
ki
so
se
jim
pridružile
še
bolečine
tam
nekje
pod
hrbtom
,
kjer
ga
je
mazal
mojster
z
brezovim
oljem
toliko
časa
,
da
je
razodel
,
od
kod
ima
denar
.
In
potem
se
mu
je
zabava
,
pričeta
pri
»
Struni
«
,
nadaljevala
še
na
policiji
in
na
sodišču
.
Na
znamenito
veselico
je
prišla
tudi
slavna
klapa
iz
Ozke
ulice
:
Fizelj
,
Tine
in
Balta
,
najstarejši
star
šestnajst
let
,
najmlajši
dvanajst
.
Prišli
so
skoz
ograjo
,
imeli
so
na
notranji
strani
svojih
suknjičev
všite
žepe
,
segajoče
kar
krog
in
krog
života
,
za
nepričakovani
primer
,
da
kaj
»
najdejo
«
.
Našli
so
dosti
;
kratil
jim
je
pa
uspehe
delovanja
Stanko
,
ki
je
,
zapustivši
škaf
in
umazane
kozarce
,
patruljiral
po
vrtu
s
približno
enakimi
nameni
kakor
klapa
in
je
bil
zelo
ogorčen
,
ko
jih
je
zalotil
posegajoče
mu
tako
rekoč
v
njegovo
osebno
področje
.
Malo
je
manjkalo
,
da
jih
ni
ovadil
stražniku
,
stoječemu
poleg
vhoda
,
pa
so
si
še
o
pravem
času
izposlovali
milost
in
odpuščanje
,
odstopivši
mu
od
svojega
plena
žensko
ročno
torbico
,
ki
je
bilo
v
njej
ogledalce
,
zastavni
listek
in
ena
krona
šestdeset
vinarjev
denarja
.
Na
veselici
je
videl
Stanko
tudi
svojo
sestrico
Irmo
,
imela
je
okoli
sebe
veselo
druščino
:
kodrasto
Julko
,
ki
je
bila
ves
ljubi
dan
na
cesti
,
žužljajočo
Pepico
,
ki
je
imela
tako
nedolžno
plave
oči
,
da
ne
bi
nikdo
verjel
,
da
je
že
sedemkrat
po
odgonu
prišla
v
domovinsko
občino
,
in
črnolaso
Olgo
,
ki
sta
se
zastonj
trudila
varuh
in
varstveno
sodišče
da
jo
spravita
v
kako
delo
–
izgovarjala
se
je
,
da
je
bolna
,
plesala
pa
je
lahko
noč
in
dan
.
Bile
so
živahne
in
duhovite
in
si
je
o
pol
dvanajstih
štel
doktor
Pucelj
,
praktikant
na
okrajnem
sodišču
,
v
posebno
čast
,
da
je
smel
piti
z
njimi
bratovščino
.
Ni
mogel
verjeti
,
da
je
prav
pri
tej
priliki
nalezel
uši
.
O
,
kakšni
lepi
ljudje
se
shajajo
na
takih
slovesnostih
!
Šele
po
sončnem
vzhodu
so
odšli
zadnji
gostje
s
te
v
vsakem
pogledu
sijajno
uspele
veselice
–
so
poročali
listi
.
Tisti
večer
je
stara
Jera
čakala
in
čakala
,
dremala
,
molila
,
se
jezila
in
skrbelo
jo
je
za
Milančka
.
Polnoči
je
že
minilo
,
ko
ji
ga
je
slednjič
pol
privlekel
,
pol
prinesel
mojster
Pirc
z
velikim
hrupom
.
Oddal
ji
ga
je
z
besedami
:
»
Zaspan
je
revček
!
«
in
je
spet
odkolovratil
in
je
bilo
slišati
njegove
korake
skoz
po
hodniku
in
še
po
stopnicah
.
Milan
se
ni
zdramil
,
ko
ga
je
Jera
slačila
in
ravnala
v
posteljo
,
in
ni
slišal
pomilovalnih
besed
,
ki
mu
jih
je
govorila
njegova
stara
prijateljica
,
namešanih
z
zabavljicami
na
grdi
svet
.
Prekrižala
ga
je
in
potem
pomirjena
zaspala
.
Pa
je
mir
trajal
komaj
štiri
ure
.
Ko
se
je
zasvital
dan
,
je
pričel
Milan
ječati
in
se
premetavati
.
Jera
ga
je
v
skrbeh
povpraševala
,
kaj
mu
je
,
pa
je
le
stokal
in
žarela
mu
je
glava
.
Za
silo
se
je
oblekla
in
mu
šla
dajat
mrzlih
obkladkov
.
Pa
s
tem
deček
še
ni
bil
opravljen
–
glavobol
je
bil
le
začetek
,
oglasil
se
je
še
želodec
.
Milanu
je
bilo
silo
slabo
,
obupajoča
Jera
mu
je
držala
glavo
,
mu
nastavljala
posodo
in
zraven
molila
neke
vrste
litanije
:
»
Ti
ubogi
otrok
!
—
Ti
nemarni
ljudje
!
—
Ti
revček
moj
!
—
Taki
starši
,
petindvajset
bi
jih
zaslužili
—
Bog
jih
bo
kaznoval
!
«
V
veliko
zadoščenje
ji
je
bilo
,
da
sta
se
sredi
njenega
samaritanskega
dela
vrnila
gospod
in
gospa
,
trudna
,
vendar
še
veselo
razigrana
.
Jera
ju
ni
pogledala
niti
jima
ni
privoščila
besede
,
le
glasneje
se
je
ukvarjala
z
Milanom
in
ga
milovala
:
»
Ti
moj
sirotek
!
Saj
ne
moreš
za
to
,
da
so
drugi
ljudje
tako
neumni
!
Le
potrpi
,
kmalu
bo
bolje
!
«
Gospod
Jeraj
je
na
prvi
pogled
spoznal
položaj
in
imel
za
najumestnejše
,
da
se
umakne
v
spalnico
.
Gospa
pa
je
bila
še
prepolna
obilne
,
na
veselici
zaužite
časti
,
čutila
je
ost
Jerinih
besedi
in
ni
bila
razpoložena
,
da
trpi
kaj
takega
od
posla
.
»
Kaj
pa
je
s
fantom
?
«
je
ostro
vprašala
.
»
Saj
vidite
,
da
nič
dobrega
!
«
je
odgovorila
Jera
in
ni
pogledala
od
dečka
.
»
Ti
moj
ubožec
,
kako
si
zelen
!
Le
čakaj
–
potem
ti
skuham
kave
,
dobre
črne
kave
!
«
»
So
mu
pač
škodovale
tiste
vaše
kumare
včeraj
opoldne
,
«
je
pikro
opomnila
gospa
.
»
Ti
moj
križani
Jezus
,
«
je
vzdihnila
Jera
,
»
kar
semkaj
stopite
in
poduhajte
,
po
čem
tole
diši
,
kar
je
ubogi
otrok
dal
od
sebe
.
Po
kumarah
ne
!
Ampak
po
vinu
in
–
fej
te
bodi
!
–
nemara
tudi
po
žganju
.
Vina
in
žganja
mu
jaz
nisem
dala
,
vi
pa
že
veste
,
kdo
mu
ga
je
dal
!
—
Saj
sem
rekla
:
Nikar
ne
vlačite
s
sabo
otroka
po
takihle
pijanih
veselicah
!
«
»
Vi
,
Jera
,
pazite
na
svoj
jezik
!
«
jo
je
ostro
ustavila
gospa
.
»
Kakšni
ste
dandanes
posli
!
«
»
Posli
!
«
je
zamrmrala
Jera
.
»
Ali
posel
ne
sme
imeti
otroka
,
ko
ga
nima
rada
lastna
mati
?
«
»
Zdaj
mi
je
pa
dovolj
!
«
je
zakričala
gospa
Jerajeva
in
zateptala
z
nogo
.
»
Že
predolgo
se
jezim
z
vami
.
Pri
tej
priči
mi
greste
iz
hiše
!
Še
danes
se
mi
poberite
od
tod
!
Ali
ste
vi
gospa
ali
sem
jaz
.
«
»
Saj
bi
že
davno
šla
,
«
je
odgovorila
Jera
in
je
položila
bledemu
Milanu
glavo
spet
na
blazino
in
ga
odela
z
odejo
,
»
če
bi
ne
bilo
fanta
.
Kdaj
sem
vam
že
rekla
,
da
mi
pripravite
denar
!
Saj
grem
,
le
kar
moj
denar
sem
!
—
Ampak
fant
bo
revež
!
«
Gospa
Jerajeva
je
ponosno
odplula
v
sobo
in
ni
trajalo
pet
minut
,
ko
se
je
spet
vrnila
in
pred
začudeno
Jero
naštela
šeststo
kron
.
»
Tukaj
imate
,
kar
je
vašega
!
Podpišite
se
!
«
Stara
Jera
je
utihnila
in
prebledela
.
Tako
se
ji
je
zdelo
,
kakor
da
je
prodala
svojega
Milančka
za
šeststo
kron
.
S
tresočo
se
roko
je
podpisala
,
da
je
prejela
svojo
plačo
in
da
nima
nič
več
terjati
.
Potem
se
je
tiho
spravila
nad
svojo
skrinjo
,
zlagala
vanjo
svojo
revščino
in
požirala
solze
.
Tiho
je
šla
po
postreščka
,
se
z
njim
vrnila
in
jo
je
selil
brez
priprav
in
voza
–
kar
na
hrbtu
–
k
stari
Robidovi
,
ki
je
jemala
dvajset
vinarjev
na
dan
za
posteljo
,
dvanajst
pa
za
zajtrk
.
Z
nikomer
se
ni
poslovila
,
še
z
Milančkom
ne
,
revček
je
spal
do
dveh
popoldne
in
v
šoli
so
morali
opraviti
brez
njega
.
Tudi
čevljarjevega
Tončka
ni
bilo
v
šolo
.
Stara
stvar
je
,
da
najpametnejši
nameni
in
najtrdnejši
sklepi
ne
obveljajo
in
ne
držé
,
če
jih
zaliješ
z
alkoholom
.
Tako
je
bil
tudi
oče
Pirc
pozabil
o
pravem
času
spraviti
sinčka
Tončka
domov
,
da
bi
se
učil
.
Poslanjal
se
je
okoli
šampanjskega
paviljona
in
lovil
prijazne
poglede
gospe
Jerajeve
,
ki
pa
jih
je
bilo
manj
,
kakor
se
je
nadejal
,
in
so
postajali
bolj
in
bolj
pičli
,
čim
bolj
je
z
nočjo
rasla
gneča
pri
paviljonu
.
Tudi
gospa
Pirčeva
se
je
dolgočasila
in
je
pustila
,
da
sta
radovedna
fantiča
odprla
steklenico
,
dobitek
mojstra
Pirca
;
duhali
so
vsi
trije
,
potem
je
gospa
pokusila
in
tudi
fanta
sta
smela
polizniti
.
Pošiljala
je
po
moža
–
samo
jo
je
bilo
sram
,
da
bi
hodila
ponj
–
malo
je
pila
,
malo
se
jezila
,
počasi
je
zadremala
.
In
ko
se
je
slednjič
okoli
polnoči
vrnil
gospod
Pirc
,
so
spali
za
mizo
žena
in
oba
fanta
in
steklenica
je
bila
na
pol
prazna
.
Zbudil
je
omizje
,
ujel
še
hitro
Jeraja
in
izpregovoril
z
njim
nekaj
besed
,
potem
so
jo
rezali
vsi
štirje
domov
,
stara
dva
sta
vsak
enega
izmed
mladih
držala
pod
pazduho
,
nobeden
pa
ni
bil
posebno
trdnih
korakov
.
Tako
so
tudi
pri
Pirčevih
zaspali
šolo
,
še
vajenec
,
ki
je
bil
edini
prišel
o
pravem
času
v
posteljo
,
se
je
potuhnil
in
je
vlekel
dreto
namesto
na
stolčku
pod
odejo
.
Ob
desetih
se
je
prva
zbudila
mojstrica
in
je
bila
nekoliko
vrtoglava
.
»
Fej
!
«
je
rekla
.
Kmalu
za
njo
se
je
dvignil
mojster
.
Godel
je
in
kašljal
in
ko
se
je
za
silo
oblekel
,
je
šel
denar
luščit
iz
žepov
in
ga
štet
.
Račun
je
moral
biti
neugoden
,
ker
je
kakor
razkačen
ris
planil
na
ubogega
vajenca
in
ga
z
rjuho
vred
potegnil
s
postelje
na
tla
in
ga
vprašal
,
ali
misli
kosila
počakati
v
postelji
.
Zbudil
se
je
nazadnje
še
Tonček
,
trudno
je
odprl
oči
,
pa
se
koj
spet
obrnil
na
drugo
stran
in
zaspal
.
In
oče
čevljar
mu
ni
branil
.
Pirčeva
je
vrela
mleko
.
Hkrati
je
rezala
surov
krompir
na
tanke
rezine
in
jih
zlagala
na
ruto
,
da
si
jo
obveže
okoli
bolečega
čela
.
Vzdihnila
je
:
»
Ali
ni
škoda
denarja
?
«
»
Eh
,
«
je
zahrkal
Pirc
,
»
enkrat
in
nobenkrat
več
!
Naj
mi
baba
še
kdaj
pride
in
me
prosi
na
posodo
!
V
zid
naj
se
zaleti
,
pa
bo
videla
Benetke
!
«
In
zamrmral
je
:
»
Naj
me
koklja
brcne
,
če
je
bil
denar
njen
,
ki
ga
je
vrnila
!
Tista
njena
terna
je
bila
tudi
sleparija
!
«
Pirčeva
ga
je
s
pogledom
opozorila
na
vajenca
:
»
Tiho
bodi
!
«
in
mu
postavila
na
mizo
zajtrk
.
Toda
mojster
Pirc
je
stresel
z
glavo
in
rekel
:
»
brrr
«
;
izjavil
je
,
da
mora
za
opravki
in
je
šel
na
golaž
in
na
pivo
.
Da
,
da
,
takšne
veselice
ne
nudijo
samo
trenutnega
užitka
,
ampak
jim
traja
učinek
še
drugi
dan
in
tretji
in
traja
lahko
tedne
in
mesece
...
O
,
pri
Jerajevih
so
jo
še
dolgo
uživali
,
to
veselico
!
Tudi
če
molčimo
o
Milanu
,
ki
se
je
jokal
in
mu
je
na
vseh
koncih
in
krajih
nedostajalo
Jere
.
Ali
kaka
reva
je
bila
gospa
,
ko
dandanes
tako
težko
dobiš
posla
,
da
kaj
zna
in
je
zanesljiv
!
Tri
dni
je
morala
ubožica
sama
delati
in
niso
tiste
dni
nič
poštenega
jedli
in
niso
bile
postelje
postlane
.
Slednjič
se
je
ponudila
dekla
,
ki
so
obetala
njena
spričevala
,
da
bo
dobra
.
Draga
je
bila
,
draga
–
ali
gospa
je
bila
v
zadregi
,
vzdihnila
je
in
jo
sprejela
.
Pa
je
že
drugi
dan
odpovedala
,
dekla
namreč
in
ne
gospa
,
češ
da
v
takem
čudnem
gospodinjstvu
ni
vajena
služiti
,
shramba
je
prazna
,
pek
in
mesar
sta
jo
vpričo
vseh
ljudi
terjala
za
dolg
–
kaka
sramota
!
–
in
to
ji
tudi
ni
všeč
,
da
naj
bo
še
Milanu
za
pestunjo
.
Gospa
Jerajeva
je
bila
ogorčena
.
Izjavila
je
,
da
ji
je
najljubše
,
če
gre
takoj
in
ne
šele
čez
štirinajst
dni
;
in
tako
se
je
tudi
zgodilo
in
je
bila
spet
brez
posla
in
je
morala
poleg
dela
požirati
še
moževe
očitke
.
Vedela
je
,
da
hodi
stara
Jera
čakat
Milana
pred
šolo
,
da
mu
kupuje
kruha
in
češenj
in
zvezke
,
pa
ni
marala
nič
reči
.
Pripravljena
je
bila
celó
,
jo
zopet
sprejeti
v
službo
–
o
,
gospa
Jerajeva
je
bila
dobrega
srca
!
–
če
bi
prišla
Jera
in
se
sama
ponudila
.
Saj
ji
ni
bilo
hudega
,
Jeri
,
v
tej
službi
–
ne
?
In
dečka
ima
tudi
rada
!
In
tistih
šeststo
kron
bi
lahko
dala
zopet
spraviti
...
Gospo
Jerajevo
je
namreč
skrbel
končni
obračun
o
veselici
.
Toliko
so
govorili
o
izrednem
gmotnem
uspehu
te
veselice
,
njej
pa
se
je
bolj
in
bolj
zdelo
,
da
bo
ta
uspeh
skromen
,
čuda
skromen
...
Mož
je
postajal
siten
in
priganjal
,
da
se
urede
računi
in
odda
denar
.
Ona
se
je
bridko
pritoževala
,
da
podnačelnice
še
niso
zbrale
vseh
potrdil
,
in
je
namigavala
,
kdo
ve
,
ali
so
dame
pač
odštele
ves
izkupiček
,
in
je
izražala
zlo
slutnjo
,
da
bo
morala
doplačati
še
iz
svojega
...
V
dnu
srca
pa
je
gojila
misel
,
kako
bi
bilo
ugodno
,
če
bi
imela
tistih
Jerinih
šeststo
kron
zopet
pri
rokah
za
vsak
primer
...
Toda
Jere
ni
bilo
in
ni
bilo
njenih
šeststo
kron
,
pač
pa
je
prišel
navzlic
odlašanju
dan
obračuna
.
Trgovci
in
obrtniki
so
bili
že
zdavnaj
poslali
z
»
odličnim
velespoštovanjem
«
svoje
račune
,
zdaj
so
nujno
zahtevali
plačilo
in
zelo
nespoštljivo
grozili
s
tožbo
.
Tako
malo
časa
je
imela
gospa
Jerajeva
–
vse
gospodinjstvo
je
slonelo
na
njenih
ramah
–
ali
zdaj
se
ni
dalo
več
odlašati
.
S
težkim
srcem
je
uredila
račune
in
preštela
denar
in
sta
z
možem
pregledovala
posledek
obračuna
in
od
katerekoli
strani
sta
si
ga
ogledala
,
vedno
je
bil
enak
;
namesto
pričakovanega
čistega
dobička
okroglih
osemsto
kron
–
optimisti
so
celó
sanjali
,
da
bo
čez
tisoč
–
je
bilo
še
nekaj
desetakov
primanjkljaja
.
Jeraj
je
bil
ves
prepaden
»
Kje
je
denar
?
Primanjkljaj
je
izključen
!
Denar
mora
kod
biti
!
—
To
vendar
ve
damski
odsek
,
ne
?
–
koliko
je
bilo
blaga
v
vsakem
paviljonu
,
koliko
se
ga
je
razpečalo
,
koliko
vrnilo
,
in
to
nemara
tudi
veš
,
koliko
so
ti
odštele
denarja
.
Saj
sem
ukazal
vse
zapisati
!
«
Gospa
Jerajeva
je
skomizgnila
z
rameni
in
visoko
potegnila
obrvi
.
»
Človek
nima
desetih
rok
,
da
bi
na
vse
strani
stregel
,
hkrati
pa
prejemal
denar
,
ga
prešteval
,
zapisoval
in
nemara
še
kolkovane
pobotnice
delil
.
Nekaj
zaupanja
dame
vendar
zaslužijo
.
Mar
sem
slutila
,
da
so
take
?
Jaz
ne
morem
pomagati
.
Kar
je
,
to
je
.
Drugič
bom
vedela
–
s
štirimi
pari
me
ne
spravite
več
zraven
!
«
Gospod
Jeraj
je
hodil
po
sobi
gor
in
dol
.
»
To
je
škandal
,
«
je
rekel
,
»
očitna
poneverba
–
od
kogarkoli
!.
In
ti
si
odgovorna
!
—
Ali
si
–
kam
dala
–
kaj
denarja
?
«
Gospa
Jerajeva
je
vzkipela
:
»
Kaj
pa
misliš
?
«
»
Če
si
plačala
kak
račun
za
veselico
,
te
vprašam
.
«
»
Ne
!
«
je
kratko
odgovorila
Jerajeva
.
»
Če
ti
ne
veš
,
bodo
vendar
vedele
po
posameznih
šotorih
,
koliko
so
ti
znosile
denarja
,
«
je
naprej
sitnaril
Jeraj
.
Jerajevi
je
presedalo
to
izpovedovanje
in
njeni
odgovori
so
postajali
bolj
in
bolj
ostri
.
»
Kaj
bodo
vedele
,
pijane
so
bile
kakor
mavre
!
Lahko
so
kaj
izgubile
,
kaj
vem
.
Ali
se
jim
je
pa
zmešalo
v
žepu
!
«
»
Ne
obrekuj
,
koder
ne
moreš
dokazati
!
«
jo
je
z
resnim
poudarkom
svaril
Jeraj
.
—
»
Kaj
naj
poročam
odboru
?
«
»
Lep
predsednik
si
!
«
se
je
namrdnila
gospa
.
»
Ali
se
tebe
kaj
tiče
?
Mar
si
ti
kradel
?
Mar
sem
jaz
kradla
?
Naj
si
le
upa
kdo
in
naj
kaj
reče
!
«
Gospa
Jerajeva
je
mislila
,
da
si
ne
bodo
upali
,
pa
so
se
!
—
Zvečer
je
bila
odborova
seja
.
Jeraj
je
poročal
o
bilanci
veselice
.
Nič
kaj
gladko
mu
ni
tekla
beseda
,
tega
si
je
bil
sam
svest
in
mu
je
bilo
neprijetno
:
mislili
bodo
,
da
imam
slabo
vest
!
Dotaknil
se
je
velikega
»
moraličnega
«
uspeha
,
ki
ga
je
dosegla
veselica
,
s
tem
se
je
društvu
vnovič
dvignil
ugled
.
Žal
,
da
moraličnemu
uspehu
ni
bil
enak
denarni
!
Povedati
mora
odboru
neprijetno
vest
,
da
se
je
veselica
končala
s
primanjkljajem
in
ta
primanjkljaj
znaša
petinšestdeset
kron
šestintrideset
vinarjev
.
Mučen
molk
je
spremljal
njegove
besede
.
Gospod
predsednik
je
pričakoval
viharno
začudenje
,
zdaj
pa
tak
molk
!
Mar
kaj
nameravajo
?
—
Pogledal
je
še
enkrat
v
svoje
zapiske
in
ponovil
,
da
je
primanjkljaj
petinšestdeset
kron
in
šestintrideset
vinarjev
.
Spet
molk
!
Le
suhi
tenor
Frtačnik
z
grivo
je
pomembno
zakašljal
»
khm
,
khm
«
.
Predsedstvo
je
postalo
nervozno
.
»
Prosim
,
gospoda
,
otvarjam
debato
.
Kdo
želi
besede
?
Tovariš
Frtačnik
,
ali
želiš
besede
?
«
Tovarišu
Frtačniku
se
niti
vstati
ni
ljubilo
.
Odgovoril
je
malomarno
:
»
Denarja
želimo
,
ne
besede
.
Kje
je
denar
?
Veselica
ni
imela
primanjkljaja
.
Veselica
ne
!
Morebiti
kdo
drug
in
si
ga
je
pokril
pri
veselici
.
Pokril
ali
pokrila
!
«
Jeraj
si
še
ni
bil
docela
svest
črnih
oblakov
,
ki
se
mu
zbirajo
nad
glavo
.
Zanašal
se
je
na
svoj
ugled
.
»
Tovariša
Frtačnika
pozivam
,
da
se
izrazi
jasneje
in
opusti
splošna
sumničenja
.
Ali
stavi
kdo
kak
konkreten
predlog
?
«
Omizje
je
molčalo
.
Zrli
so
v
svoje
čaše
ali
se
važno
pečali
s
smotko
ali
cigareto
,
ali
se
vglabljali
v
časopis
–
videti
je
bilo
,
da
dogovorno
prepuščajo
vso
besedo
Frtačniku
.
Le-ta
pa
se
je
zasukal
na
stolu
,
da
je
pokazal
predsedniku
hrbet
,
segel
po
svojem
vrčku
in
vzkliknil
:
»
Škandal
!
To
ni
obračun
,
ampak
tatvina
!
«
In
je
pil
na
to
jezo
.
Zdaj
je
bilo
gospodu
Jeraju
dovolj
.
»
Odločno
zahtevam
točnega
pojasnila
,
kaj
meni
brat
Frtačnik
s
svojo
obdolžitvijo
!
«
»
Smešno
!
«
je
rekel
brat
Frtačnik
.
»
Jaz
naj
dam
pojasnilo
!
Mar
sem
bil
jaz
načelnik
ženskega
odbora
,
mar
je
šel
denar
skozi
moje
roke
?
Pojasnilo
bo
dal
že
tisti
ali
tista
,
ki
je
za
denar
odgovoren
ali
odgovorna
!
Da
bo
dal
pojasnilo
,
to
bodi
naša
skrb
!
«
Kakor
od
strele
zadet
je
strmel
Jeraj
.
Tega
ni
pričakoval
.
Ozrl
se
je
po
omizju
–
ne
enega
pogleda
ni
ujel
.
»
Sumniči
se
moja
soproga
,
«
je
rekel
in
glas
se
mu
je
tresel
,
»
tega
ne
smem
in
ne
morem
trpeti
.
Zahtevam
zadoščenja
!
—
Drugače
takoj
odložim
predsedstvo
.
«
Upal
je
:
zdaj
se
bodo
vendar
ganili
in
se
zavzeli
zame
,
za
dušo
svojega
društva
!
Ali
vsi
so
molčali
,
le
Frtačnik
je
zmignil
z
rameni
in
rekel
:
»
I
no
!
«
Jeraj
je
z
mrkim
pogledom
in
hripavim
glasom
izjavil
,
da
se
ne
šteje
več
za
predsednika
,
plačal
je
in
šel
.
—
Kako
čuden
se
mu
je
svojčas
zdel
nasvet
doktorja
Šiplja
!
Zdaj
mu
je
bilo
žal
,
zakaj
ga
ni
slušal
.
Bilo
je
neki
torek
sredi
julija
,
ko
so
dobili
otroci
šolska
naznanila
.
Iz
večine
v
praznični
obleki
so
se
premikali
z
važno
listino
v
rokah
počasi
po
cesti
,
postajali
,
jo
pregledovali
,
razkazovali
tovarišem
in
v
svojih
srcih
gojili
ali
up
ali
strah
,
kakor
je
naneslo
.
Vmes
so
se
čuli
tudi
kričavi
glasovi
paglavcev
,
ki
so
smešili
učitelje
,
trgali
naznanila
in
jih
teptali
.
Po
dvanajstih
je
prišel
domov
gospod
Jeraj
.
Odkar
se
je
na
tako
neslaven
način
iznebil
predsedstva
»
Strune
«
,
je
bil
zelo
tih
in
resen
.
Primanjkljaj
petinšestdeset
kron
in
šestintrideset
vinarjev
je
bil
pokril
iz
lastnega
žepa
,
da
zbere
žarečega
oglja
na
glave
svojih
nasprotnikov
,
zakaj
bil
je
uverjen
,
da
se
mu
godi
krivica
.
Najbolj
ga
je
bolelo
,
da
ni
videl
pri
ženi
nikakega
razumevanja
in
sočutja
;
če
se
je
dotaknil
te
svoje
skeleče
rane
,
je
hitro
zasukala
pogovor
na
kaj
drugega
,
kakor
da
ne
pripisuje
žalitvi
,
ki
se
je
vendar
v
prvi
vrsti
obračala
prav
zoper
njo
,
nikake
važnosti
.
Čudne
misli
so
se
mu
pletle
po
glavi
in
tudi
z
ženo
je
manj
in
manj
govoril
.
Prišedši
domov
je
odložil
klobuk
in
se
ozrl
po
stanovanju
.
»
No
,
kje
je
pa
Milan
s
svojim
naznanilom
?
«
»
Milan
?
«
je
vprašala
Jerajeva
.
»
Nič
ga
še
nisem
videla
,
nemara
ga
še
ni
iz
šole
.
Saj
res
,
danes
naj
bi
dobil
naznanilo
.
Čisto
sem
pozabila
.
«
In
si
je
pred
ogledalom
popravljala
kodrce
na
čelu
.
»
Naznanila
vendar
dele
že
ob
devetih
.
Vsaj
to
mi
povej
,
ali
je
že
bil
kaj
doma
ali
še
ne
?
«
je
nestrpneje
povpraševal
Jeraj
.
Jerajeva
se
je
počasi
zasukala
od
ogledala
k
vratom
,
jih
odprla
in
venkaj
zaklicala
:
»
Fini
!
«
Tako
je
bilo
ime
najnovejši
kuhinjski
pokori
,
debelemu
zmazku
,
ki
je
bil
sicer
pošten
in
za
delo
voljan
,
le
vsakih
štirinajst
dni
se
je
napil
,
da
je
tudi
obležal
,
če
ni
bilo
drugače
.
–
»
Fini
,
ali
je
bil
Milan
že
kaj
doma
?
«
»
Kdo
?
Ali
Milan
?
Nič
ga
nisem
še
videla
,
«
se
je
odzval
glas
iz
kuhinje
.
Jerajeva
je
z
dvignjenimi
obrvmi
pogledala
moža
,
češ
slišal
si
,
več
tudi
ne
vem
.
Jeraj
se
je
razburil
.
»
Za
Boga
,
zastran
vas
bi
otrok
lahko
izginil
in
poginil
in
se
ne
bi
zanj
pobrigale
!
«
Vzel
je
klobuk
in
šel
.
»
Oh
,
«
je
za
njim
naredila
Jerajeva
,
»
kaka
reč
,
če
se
otrok
zakasni
!
«
Vendar
je
naročila
Fini
:
»
Stopite
na
dvorišče
k
čevljarjevim
,
pa
ni
treba
reči
,
da
vas
jaz
pošiljam
,
«
razmerje
s
čevljarjevimi
je
bilo
od
veselice
sem
nekaj
napeto
–
»
vprašajte
,
če
je
njihov
Tonček
že
doma
in
če
je
kaj
videl
našega
!
«
Debela
Fini
si
je
z
roko
potegnila
prek
čela
in
pod
nosom
in
si
roko
potem
obrisala
ob
krilu
.
Tako
se
je
očedila
za
med
svet
,
rekla
je
:
»
Bom
pa
šla
,
«
in
se
odpravila
na
ukazano
pot
.
Pa
ko
je
,
prišedši
do
čevljarjevih
vrat
,
postala
in
preudarjala
,
kako
naj
vpraša
po
fantu
in
prikrije
,
da
jo
pošilja
gospa
,
so
se
že
odprla
vrata
in
je
ven
pogledala
čevljarica
in
vprašala
:
»
Ali
ste
vi
?
V
takih
skrbeh
sem
–
ali
je
vaš
Milan
doma
?
Našega
Tončka
še
zdaj
ni
.
«
Debela
Fini
je
povedala
,
da
ga
ni
.
Potem
je
malo
pomislila
,
kar
ni
šlo
brez
truda
in
potu
,
in
izrekla
svoje
mnenje
:
»
Če
obeh
ni
,
pa
že
še
ni
šole
konec
.
Ali
sta
pa
povabljena
h
katehetu
.
«
—
Ko
je
bila
še
majhna
,
enkrat
njenega
brata
ni
bilo
opoldne
domov
,
šele
ob
dveh
se
je
pritepel
prav
lačen
in
je
pravil
,
da
je
bil
povabljen
h
katehetu
.
Pa
je
bil
nemara
le
zaprt
.
Tega
dogodka
se
je
spominjala
.
Iz
ozadja
se
je
godrnjavo
oglasil
mojster
Pirc
:
»
Za
našega
že
vem
,
pri
katerem
katehetu
je
.
Tam
na
Dolenjskem
je
tisti
katehet
in
krilo
nosi
.
«
Pirčeva
je
pojasnila
dekli
,
da
je
šel
mož
že
ob
desetih
dopoldne
vprašat
v
šolo
in
je
izvedel
,
da
Tončka
sploh
ni
bilo
po
naznanilo
.
—
Kaj
,
če
jo
je
zopet
pobrisal
k
teti
?
Jeraj
je
bil
tudi
stopil
v
šolo
.
Vrnil
se
je
s
slabim
poročilom
.
Gospod
šolski
vodja
je
šel
gledat
v
konferenčno
sobo
pa
je
še
našel
Milanovo
šolsko
naznanilo
,
dokaz
,
da
Milana
ni
bilo
ponj
.
Dal
ga
je
očetu
.
Deček
je
bil
izdelal
razred
,
vendar
je
imel
eno
štirko
,
kar
se
mu
do
sedaj
še
ni
pripetilo
.
Kje
je
fant
?
Gospe
Jerajevi
se
je
zdelo
,
kje
bi
kazalo
pogledati
in
povprašati
za
fantom
...
Toda
ni
marala
spravljati
nasajenega
moža
na
sled
,
koder
bi
utegnil
zvedeti
še
kaj
drugega
.
Moža
pa
je
bolela
navidezna
brezbrižnost
žene
in
je
ni
imel
za
vredno
svojega
zaupanja
.
Tako
sta
drug
drugemu
prikrivala
svoje
preudarke
.
Hitro
je
pokosil
,
potem
je
šel
,
rekoč
,
da
gre
na
policijo
.
Na
policiji
je
naznanil
,
da
pogreša
sina
,
od
tod
je
stopil
na
zglaševalni
urad
povprašat
,
kje
stanuje
Jera
Rančigaj
,
njegova
prejšnja
dekla
.
Tako
je
mislil
–
in
njegova
misel
se
je
strinjala
s
prikrito
mislijo
njegove
žene
:
ali
je
fant
pri
stari
Jeri
,
če
ga
ni
,
pa
bo
stara
Jera
še
najprej
vedela
,
kje
utegne
biti
.
Napisali
so
mu
stanovanje
in
hajdi
tja
!
Jera
je
bila
doma
.
Sedela
je
pri
oknu
in
pletla
nogavico
,
ki
je
pa
bila
za
njeno
nogo
očitno
premajhna
.
Poleg
nje
je
sedela
gospodinja
,
ki
se
je
,
ko
je
prišel
Jeraj
,
vljudno
umaknila
iz
sobe
tik
pred
duri
.
»
No
,
kako
se
imate
Jera
?
«
je
vprašal
gospod
Jeraj
.
Jera
je
kar
sklenila
roke
in
prestrašeno
vzkliknila
:
»
Pa
ne
da
se
je
Milančku
kaj
zgodilo
?
«
Storilo
se
mu
je
milo
:
iz
te
ženske
je
govorilo
srce
–
zakaj
ni
njegova
žena
taka
!
»
Ni
ga
,
«
je
rekel
.
»
Ali
ga
niste
nič
videli
,
Jera
?
Zjutraj
je
šel
z
doma
kakor
po
navadi
,
pa
ga
ni
bilo
ne
v
šolo
ne
več
domov
.
«
»
O
ti
moj
ubogi
otrok
!
«
je
vekala
Jera
.
»
Vsi
angeli
božji
mu
stojte
ob
strani
!
Ali
ste
že
kam
brzojavili
?
Ali
ga
že
iščejo
?
Ti
moj
ljubi
fantek
,
ko
bi
mogla
dati
življenje
zate
!
«
Tako
je
bila
razburjena
,
da
skoraj
ni
bilo
dobiti
od
nje
jasnih
odgovorov
.
Predvsem
,
kje
ga
je
zadnjič
videla
?
»
Včeraj
popoldne
ob
štirih
sem
ga
pričakovala
pred
šolo
.
Tako
se
mi
smili
,
moj
fant
!
Kaj
bi
tajila
,
vsak
dan
sem
ga
hodila
čakat
.
Saj
je
bil
potreben
,
da
mu
kdo
prišije
kak
gumb
–
in
nogavice
ima
tudi
vedno
strgane
,
revček
!
Da
se
le
ne
bi
prehladil
...
«
»
Počakaj
,
Jera
,
«
jo
je
spravljal
Jeraj
nazaj
v
tir
,
»
včeraj
popoldne
ste
z
njim
govorili
.
Ali
vam
ni
povedal
,
da
bo
kam
šel
ali
kaj
takega
?
«
»
Nak
,
nič
–
samo
prav
mudilo
se
mu
je
.
Gledala
sem
za
njim
,
kam
ga
tako
vleče
,
pa
sem
videla
,
da
sta
ga
čakala
tisti
Kocmurjev
Stanko
ničvredni
–
kar
zbodlo
me
je
v
srce
,
ko
sem
ga
videla
v
njegovi
družbi
–
in
pa
čevljarjev
Tonček
je
bil
zraven
.
«
»
Tončka
tudi
ni
domov
.
—
Kaj
pa
,
če
so
ušli
vsi
trije
skupaj
?
«
je
ugibal
Jeraj
.
»
Tega
nas
Bog
varuj
!
«
se
je
ustrašila
Jera
.
»
Kocmurjev
je
tat
;
če
ne
bodo
imeli
,
bodo
kradli
...
«
—
Potok
solza
ji
je
lil
iz
oči
.
»
Oh
,
tega
fanta
ne
bo
več
nazaj
.
Gotovo
bo
šel
čez
morje
,
saj
je
zmeraj
sanjal
o
tisti
grdi
Kolefoniji
!
Divjaki
ga
bodo
požrli
!
«
»
Jera
,
če
še
kaj
izveste
ali
se
česa
spomnite
,
koj
mi
pridite
povedat
ali
domov
ali
v
pisarno
!
Grem
še
h
Kocmurjevim
,
da
izvem
,
kaj
je
s
Stankom
.
«
Prisrčno
ji
je
stisnil
roko
in
se
poslovil
,
pa
ko
je
bil
že
pri
stopnicah
,
ga
je
poklicala
nazaj
.
»
Oh
,
gospod
,
še
eno
besedo
!
Saj
sem
se
dan
za
dnem
pripravljala
k
vam
.
Zdaj
ko
ljudje
toliko
govoré
zaradi
vaše
gospe
,
zaradi
veselice
in
zaradi
denarja
,
me
kar
peče
tistih
šeststo
kron
,
ki
mi
jih
je
dala
gospa
,
ko
sem
šla
.
Saj
sem
jih
pošteno
zaslužila
v
teh
letih
,
kar
sem
bila
pri
vas
,
pa
vendar
ne
vem
,
če
je
pošten
denar
,
ki
sem
ga
dobila
–
ali
naj
ga
vrnem
?
«
Jeraj
se
je
prijel
za
kljuko
pri
durih
,
da
se
ni
zgrudil
.
Premagal
se
je
in
mirno
ponovil
:
»
Šeststo
kron
vam
je
dala
tisti
dan
,
ko
ste
šli
...
Le
brez
skrbi
bodite
,
vse
je
pošteno
!
«
Šel
je
po
stopnicah
in
vrtelo
se
mu
je
v
glavi
.
Stisnil
je
ustni
in
se
otresel
nemoških
misli
.
Najprej
h
Kocmurjevim
!
Res
je
bilo
tako
–
zmanjkalo
je
tudi
Stanka
.
Pa
se
gospod
Kocmur
ni
posebno
razburjal
zaradi
tega
:
»
Naj
le
malo
poizkusi
po
svetu
,
lump
!
«
je
izjavil
poizvedujočemu
Jeraju
,
»
le
primejo
naj
ga
žandarji
in
uklenejo
in
zapró
,
falota
,
da
bo
imel
kaj
strahu
!
Jaz
ga
vedno
prav
učim
,
ali
mene
ne
uboga
,
cigan
!
«
S
tem
je
bila
zanj
opravljena
Stankova
zadeva
.
Hotel
pa
je
porabiti
ugodno
priliko
in
izprašati
in
zaslišati
gospoda
Jeraja
zastran
starega
Korena
in
njegovega
testamenta
–
kaj
govoré
,
ali
ga
je
že
naredil
ali
ne
,
in
kako
pravi
postava
zaradi
dedovanja
,
če
ni
nič
testamenta
,
in
ali
ima
sploh
oče
moč
,
da
čisto
razdedini
otroka
.
Toda
ni
nič
dosegel
.
Jeraju
se
je
mudilo
:
najprej
še
enkrat
na
policijo
,
da
pove
,
kar
je
zvedel
novega
,
zlasti
domnevo
,
da
so
vsi
trije
fantiči
skupaj
,
za
v
pisarno
pa
je
bil
tudi
že
skrajni
čas
.
Tako
težko
ni
še
nikdar
čakal
konca
pisarniških
ur.
Iz
pisarne
je
šel
naravnost
domov
,
da
se
dodobra
zmeni
z
lepo
svojo
gospo
zaradi
tistih
šeststo
kron
,
o
katerih
je
danes
prvič
slišal
iz
Jerinih
ust
.
Gospa
Jerajeva
ni
bila
nepripravljena
.
Kajti
za
soprogom
je
bila
tudi
ona
počastila
staro
Jero
s
svojim
obiskom
,
pa
ko
je
zvedela
,
da
je
bil
že
njen
soprog
ondi
,
se
ni
dalj
mudila
in
je
zopet
šla
.
Računala
je
z
možnostjo
,
da
je
vse
razkrito
,
vdala
se
pa
ni
.
Brez
ovinkov
je
potrdila
,
da
je
res
vrnila
Jeri
šeststo
kron
.
Ali
ta
denar
da
je
imela
vsa
dolga
leta
pošteno
v
shrambi
in
bi
ga
ji
bila
lahko
vrnila
vsak
trenutek
in
katerikoli
dan
.
Z
veselico
da
ni
imel
ta
denar
nobene
zveze
.
»
Zakaj
mu
ni
nikdar
povedala
,
da
hrani
Jerino
mezdo
–
toliko
vsoto
?
«
»
E
,
vsako
smet
ti
bom
nosila
pod
nos
!
«
se
je
odrezala
gospa
Jerajeva
.
»
Šeststo
kron
je
smet
,
«
je
sikal
Jeraj
in
bliskalo
se
mu
je
iz
oči
,
»
zate
smet
,
ki
včasih
niti
desetice
nisi
zmogla
!
Ti
,
da
bi
hranila
tako
vsoto
denarja
toliko
let
in
se
je
ne
bi
dotaknila
,
ti
,
ki
te
je
srbel
vsak
vinar
,
dokler
se
ga
nisi
znebila
?
—
Ali
meni
je
prav
.
Kakor
hočeš
!
Zdaj
govoré
ljudje
,
za
njimi
bo
govorilo
sodišče
.
Če
bi
se
pravočasno
poravnala
škoda
,
preden
kaj
izve
oblast
,
bi
se
preprečil
kazenski
pregon
...
Toda
če
misliš
,
da
ti
ni
treba
moje
pomoči
,
tem
bolje
.
«
Jerajeva
je
pričela
preudarjati
.
»
Kje
bi
dobil
denar
?
«
je
vprašala
.
»
Šefa
bi
naprosil
,
«
je
rekel
Jeraj
,
»
morebiti
mi
da
toliko
predjema
...
Odplačeval
bi
mu
ga
v
obrokih
–
kakih
petdeset
kron
na
mesec
.
Seveda
,
skrčiti
morava
svoje
izdatke
...
«
Pa
je
zopet
pričela
kljubovati
.
»
Ne
,
nisem
vzela
in
nisem
vzela
.
Pa
naj
prisežejo
,
kateri
so
me
videli
,
da
sem
vzela
.
Jaz
stokrat
prisežem
,
da
nisem
.
Te
sramote
ne
maram
,
da
jim
daš
denar
in
priznaš
,
da
sem
ga
vzela
.
Rajši
grem
v
vodo
.
«
Jeraja
ta
pretnja
ni
vznemirila
.
»
Denar
dam
kot
darilo
in
ne
kot
povračilo
,
ker
nisem
zavezan
plačevati
tvojih
nepoštenosti
.
Kar
dam
,
dam
prostovoljno
.
Tvoje
ime
se
ne
bo
niti
imenovalo
–
veš
,
da
je
tvoja
sramota
tudi
moja
–
žal
da
je
!
In
zdaj
ne
delaj
komedij
!
Pošteno
se
spokori
in
mi
pomagaj
,
da
zopet
pridemo
v
red
.
Ako
hočeš
,
da
še
živiva
skupaj
.
Čast
si
mi
zapravila
in
denar
–
in
otroka
tudi
!
O
ti
!
...
Če
ti
je
ljubše
,
se
pa
ločiva
!
«
Gospa
Jerajeva
je
debelo
pogledala
in
sedla
na
divan
.
Potem
je
pričela
drdrati
:
»
Tako
,
zdaj
sem
pa
vsega
sama
kriva
?
Jeraj
,
ali
si
pozabil
,
kdo
je
silil
v
Ljubljano
,
jaz
ali
ti
?
Kdo
me
je
spravljal
v
tiste
damske
odbore
in
mu
nisem
bila
nikdar
dovolj
lepo
oblečena
?
Misliš
,
da
je
vse
to
zastonj
?
Misliš
,
da
druge
prebijejo
s
tem
,
kar
jim
dajo
možje
?
Vsega
sem
sama
kriva
,
seveda
!
—
In
otroka
sem
ti
zapravila
–
glej
ga
!
Ali
je
otrok
le
moj
,
ali
je
tudi
tvoj
?
Kolikokrat
pa
si
se
ti
ukvarjal
z
njim
,
kaj
se
z
njim
učil
,
z
njim
delal
naloge
?
—
Ločiva
?
Če
te
je
volja
,
le
!
Ampak
dajal
mi
boš
polovico
plače
,
da
veš
!
Laže
bom
živela
kakor
zdaj
!
«
»
Ne
vinarja
!
«
je
rekel
Jeraj
.
»
Po
zakonu
se
lahko
ločim
vsak
čas
od
tatice
in
zapravljivke
,
kakršna
si
ti
,
in
mi
ni
treba
plačevati
ne
vinarja
,
razumeš
!
«
Gospe
Jerajeve
so
se
lotili
krči
.
Mižala
je
,
stokala
in
se
zvijala
,
ali
krči
niso
bili
tako
hudi
,
da
ne
bi
čula
in
razumela
,
kar
ji
je
razkladal
gospod
Jeraj
,
korakajoč
po
sobi
.
»
Deklo
mi
takoj
odpustiš
!
Dokler
ne
bodo
plačani
dolgovi
do
zadnjega
bora
,
boš
že
sama
morala
biti
kos
našemu
malemu
gospodinjstvu
.
Svoje
čevlje
si
bom
lahko
snažil
sam
!
To
stanovanje
je
preveliko
za
ljudi
,
ki
tako
tiče
v
dolgovih
kakor
mi.
Vzamemo
si
manjše
in
cenejše
.
In
se
umaknemo
očem
in
jezikom
.
Denar
ti
bom
dajal
vsak
dan
sproti
,
razumeš
,
in
če
mi
napraviš
le
za
vinar
dolga
v
prodajalnah
ali
pri
ljudeh
:
tako
gotovo
,
kakor
sem
tukaj
,
te
prekličem
po
listih
.
Zdaj
če
ti
je
prav
–
dobro
;
če
ne
,
pa
tudi
!
«
Vzel
je
klobuk
in
šel
.
Ni
maral
čakati
večerje
,
bil
je
sit
.
Hotel
je
na
policijo
,
če
so
slučajno
že
kaj
izvedeli
.
Na
dvorišču
je
stala
v
večernem
mraku
Nanča
in
je
važno
razkladala
neko
čudno
zgodbo
o
Gradiški
in
puricah
,
terpentinu
in
policajih
.
Poleg
nje
je
stala
Pirčeva
in
vekala
:
»
Ves
denar
!
Kaj
bo
otrok
s
toliko
denarjem
–
gotovo
je
bil
zapeljan
,
saj
ni
hudobnega
srca
.
«
Jeraj
se
je
ustavil
.
»
Ali
je
kaj
novega
?
«
Pirčeva
je
zaplakala
.
»
Ves
denar
nam
je
izginil
.
Denar
in
hranilna
knjižica
,
vse
,
kar
sva
v
teh
desetih
letih
pristradala
in
si
prihranila
.
Nad
tri
tisoč
kron
,
malo
manj
kakor
štiri
tisoč
!
Prejle
,
popoldne
je
zapazil
mož
.
Hranilnica
je
bila
že
zaprta
in
ni
mogel
zvedeti
ali
je
hranilna
knjižica
tudi
vnovčena
.
Šel
je
,
da
ovadi
.
Jaz
sem
rekla
,
naj
ne
gre
,
da
ne
zapro
fanta
–
tako
je
še
mlad
!
–
rajši
utrpim
denar
,
saj
niso
samo
moževi
prihranki
,
so
moji
tudi
.
Pa
je
le
šel
–
denarja
ne
pusti
,
je
rekel
.
Jezus
Marija
,
zakaj
sva
fanta
vzela
v
Ljubljano
,
mar
bi
ga
bila
pustila
pri
teti
!
«
»
Ja
!
«
je
rekla
Nanča
.
»
Ali
pa
,
če
bi
ga
bili
že
od
mladega
obdržali
doma
.
«
—
Tudi
slepa
kura
včasih
najde
zrno
.
Tega
dne
,
ko
je
vršala
vsa
ta
razburjenost
po
Korenovi
hiši
,
so
sedeli
okoli
ene
popoldne
v
bukovem
gozdiču
nad
Vrhniko
trije
junaki
in
natepavali
žemlje
in
klobase
.
Lepo
zeleno
je
bilo
v
gozdu
in
hladno
,
iz
tal
so
štrlele
gladke
,
sprane
skale
,
znak
pričenjajočega
se
Krasa
,
kakor
nalašč
so
bile
namesto
stolov
.
Med
junaki
na
tleh
je
ležal
razgrnjen
papir
,
na
papirju
so
se
šopirile
najrazličnejše
dobrote
in
čakale
,
da
pridejo
na
vrsto
:
piškoti
,
fige
,
sladkorčki
,
