,češke
,
poljske
,
maloruske
dumke
,
vse
sta
iztaknila
.
Rajko
je
bil
prijeten
dečko
,
vedno
vesel
,
poln
šale
in
dovtipov
.
Povsod
so
ga
radi
imeli
in
bil
je
po
vseh
župniščih
,
šolah
in
poštah
po
okolici
dobrodošel
gost
.
Miličev
oče
ga
je
vabil
k
sebi
in
k
svojim
sorodnikom
,
kadar
je
šel
kam
na
obiske
.
Tildi
ni
bilo
prav
,
da
hodi
sin
toliko
okoli
,
ali
popolnoma
zabraniti
vsega
mu
ni
mogla
.
Tudi
je
zdaj
Lena
bila
s
fantom
.
"
Pri
nas
je
pusto
,
kaj
bo
delal
doma
?
Naj
gre
,
saj
so
počitnice
,
prestrogi
ste
,
gospa
,
"
je
karala
Tildo
.
"
Ne
puščam
ga
rada
k
tujim
ljudem
in
pa
tako
na
same
zabave
,
obiske
in
veselice
.
Življenje
ni
gostija
,
a
on
bi
samo
tambural
in
se
kratkočasil
.
"
"
Mlad
je
še
,
kaj
mu
hočete
?
Midve
sva
predolgočasni
zanj
.
Fantje
v
njegovih
letih
ne
sede
radi
doma
.
"
"
Da
,
ali
on
potrebuje
strogosti
.
Saj
veste
,
kaj
mi
je
že
vse
napravil
...
"
"
Eh
,
tudi
drugi
niso
boljši
.
Kakšna
reč
je
bila
zaradi
tistih
knjig
,
ki
jih
je
prodal
?!
In
kaj
je
to
tako
strašnega
?!
"
"
Vi
tega
ne
razumete
!
"
"
Ne
razumem
,
res
.
Samo
to
vem
,
da
taki
fantje
niso
nobeni
svetniki
.
Veselja
mu
je
treba
v
teh
letih
;
kdaj
bo
pa
pel
in
tambural
,
če
ne
zdaj
!
"
Z
iskrečimi
se
očmi
,
ves
žareč
se
je
vračal
Rajko
s
takih
izletov
.
Hvalil
se
je
,
kako
je
bilo
lepo
in
veselo
,
kako
imenitno
so
ga
pogostili
,
kako
so
se
smejali
njegovim
šalam
in
kako
so
hvalili
njegovo
petje
.
"
Veš
,
mama
,
s
Ferdom
bi
vzela
tamburici
s
seboj
in
po
vsem
Primorskem
lahko
potujeva
brez
beliča
,
še
denarja
prineseva
domov
,
"
je
rekel
nekoč
.
"
Koliko
dijakov
,
pustežev
,
potuje
in
jih
povsod
lepo
sprejemajo
,
naju
dva
bi
pa
kar
z
odprtimi
rokami
sprejeli
.
Posebno
jaz
sem
cel
komedijant
!
"
"
Molči
!
Za
ves
svet
te
nikamor
ne
pustim
.
Da
bi
komedijaš
il
po
župniščih
in
gostilnah
in
beračil
za
potno
podporo
!
Kaj
te
ni
sram
?!
"
"
Joj
,
mama
,
tvoji
nazori
so
strašno
strogi
in
pretirani
.
To
vendar
ni
nič
takega
.
Na
stotine
študentov
tako
potuje
ob
počitnicah
,
"
se
je
branil
Rajko
.
"
In
drugod
,
na
Nemškem
in
Češkem
na
primer
,
še
profesorji
podpirajo
taka
potovanja
,
po
časopisih
se
to
priporoča
.
"
"
Ti
nisi
za
to
,
"
je
rekla
Tilda
mrko
.
"
Oh
,
mama
je
sitna
!
"
je
rekel
Rajko
Leni
v
kuhinji
.
"
Samo
za
krilo
naj
bi
se
je
držal
!
"
"
Radi
te
imajo
,
to
je
,
"
je
izjavila
Lena
.
"
Malo
so
pač
preveč
hudi
,
malo
...
A
sam
veš
,
kaj
si
že
vse
uganjal
!
"
"
Nič
takega
,
Lena
,
nič
takega
,
"
se
je
smejal
Rajko
.
"
Ferdo
pojde
pojutrišnjem
k
neki
botri
ka-li
v
Sežano
.
Rad
bi
šel
z
njim
.
Ali
mi
boš
dala
za
železnico
?
"
je
prosil
in
jo
objel
okrog
vratu
.
"
Bom
,
ampak
dobro
si
me
že
oskubel
ta
mesec
.
No
,
naj
bo
,
kljub
temu
bom
dala
.
Mami
reci
,
da
ti
Milič
plača
,
drugače
te
ne
puste
z
doma
.
"
"
To
se
ve
,
da
porečem
.
Mami
se
moram
zlagati
!
Še
stare
Špartanke
niso
bile
tako
stroge
,
"
je
rekel
Rajko
in
šel
gledat
,
kaj
dela
njegov
psiček
Moro
,
ki
ga
je
bil
od
nekod
prinesel
in
mu
napravil
za
hišo
lično
pasjo
utico
...
Zopet
se
je
začela
šola
.
Ferdo
je
zdaj
redkeje
zahajal
k
Sterletovim
,
nič
več
ni
potreboval
inštruktorja
.
Rajko
pa
je
hodil
često
k
Miličevim
,
češ
da
ga
vabijo
.
Tilda
mu
je
branila
,
kolikor
se
je
dalo
,
ker
so
imeli
Miličevi
gostilno
in
se
je
bala
,
da
ne
bi
prišel
v
slabo
družbo
.
A
je
trdil
,
da
nikoli
ne
sedi
v
gostilniški
sobi
.
Zdaj
ji
je
bilo
skoro
žal
,
da
ni
nikamor
zahajala
,
da
se
je
že
od
prvega
početka
ogibala
vseh
stikov
z
ljudmi
v
vasi
in
jih
poznala
samo
površno
od
srečevanja
.
Rada
bi
bila
videla
,
v
kakšni
družbi
je
sin
in
kaj
se
pogovarjajo
pri
Miličevih
.
Pri
prvi
konferenci
je
bil
Rajko
imenovan
;
po
pošti
je
o
tem
dobila
obvestilo
.
"
Zanemarja
se
,
"
so
ji
rekli
profesorji
na
njeno
vprašanje
.
"
Raztresen
je
pri
pouku
in
skoro
nikoli
ne
zna
lekcij
.
Težka
bo
z
njim
,
če
se
ne
poboljša
.
"
"
Srednje
šole
so
sploh
neumnost
,
"
je
menil
Rajko
,
ko
mu
je
tožila
,
kakšne
vesti
je
zvedela
o
njem
.
"
Sama
dresura
.
Samo
bedaki
lahko
vztrajajo
,
drugim
se
vse
to
učenje
zagnusi
...
Disciplina
-
neumnost
.
Samo
biflarji
napredujejo
,
zdrava
pamet
ne
prenaša
take
srednjeveške
komande
.
"
"
Vseeno
!
Ti
se
moraš
ukloniti
.
To
so
fraze
,
kar
mi
pripoveduješ
.
In
če
bi
bilo
tudi
vse
resnica
,
učiti
se
moraš
!
Vsi
se
morajo
in
tudi
ti
se
moraš
!
Kaj
pa
boš
drugače
,
prosim
te
!
Slavohlepen
si
,
kvišku
hočeš
,
ven
iz
ozkih
,
tesnih
razmer
...
A
ta
šola
je
edina
pot
k
cilju
zate
.
Nimam
imetka
,
da
ti
na
drug
način
omogočim
obstanek
.
A
sam
nimaš
nobene
vztrajnosti
,
lahkomiseln
si
.
Zate
je
disciplina
potrebna
,
razumeš
!
Par
dni
je
strpel
doma
in
se
zopet
nekoliko
bavil
s
študijami
.
"
K
Miličevim
pojdeš
samo
še
ob
nedeljah
,
"
je
izjavila
mati
.
"
Potrebno
je
,
da
nadomestiš
,
kar
si
zamudil
.
"
Res
je
vzdržal
prvi
teden
.
Ali
v
drugem
tednu
je
zopet
začel
izginjati
kakor
prej
.
Mati
je
mislila
,
da
se
uči
v
sobi
,
pa
ga
naenkrat
ni
bilo
nikjer
.
Zvečer
je
sedel
z
njo
pri
mizi
,
vstal
,
odšel
ven
in
nič
več
ga
ni
bilo
nazaj
.
Šele
po
desetih
,
enajstih
se
je
vrnil
.
"
Kje
si
bil
?
"
ga
je
vprašala
.
"
K
Miličevim
sem
šel
pogledat
,
"
je
rekel
.
"
Samo
za
pol
ure
sem
hotel
skočiti
tja
,
pa
so
me
zadržali
.
"
Ko
se
je
to
vedno
iznova
ponavljalo
,
se
je
končno
Tilda
odločila
,
da
pojde
sama
k
Miličevim
in
jih
naprosi
,
naj
ga
nikar
več
ne
vabijo
.
Zelo
ljubeznivo
jo
je
sprejel
Milič
,
ko
je
prišla
neko
popoldne
k
njemu
.
Njegova
žena
ji
je
takoj
ponudila
kavo
,
ali
Tilda
jo
je
prosila
,
da
bi
rada
z
Miličem
samim
spregovorila
nekaj
besed
,
naj
ne
zameri
.
"
Zaradi
Rajka
sem
prišla
,
"
je
rekla
.
"
V
skrbeh
sem
zanj
.
Slabo
se
uči
,
nekako
čuden
je
,
raztresen
.
Prosila
bi
vas
,
da
ga
ne
bi
vabili
sem
v
družbo
,
preveč
časa
potrati
.
"
"
Naravnost
vesel
sem
,
da
ste
prišli
,
gospa
,
"
je
odgovoril
Milič
.
"
In
žal
mi
je
,
da
vas
že
sam
nisem
obiskal
.
Ravno
zaradi
Rajka
.
Jaz
ga
nič
ne
vabim
sem
,
nasprotno
,
vedno
ga
opominjam
,
naj
gre
domov
,
da
ste
v
skrbeh
.
Zvečer
se
shaja
pri
nas
par
gospodov
,
kakor
veste
.
Tako
iz
šale
so
ga
naučili
tarokirati
in
zdaj
je
kar
ves
obseden
od
kart
.
Že
marsikaterikrat
sem
mu
prigovarjal
,
a
trdil
je
,
da
ima
dovolj
časa
in
da
na
kartah
še
dobi
.
Ali
odkar
me
je
prosil
,
naj
posodim
za
vas
trideset
kron
,
da
nujno
potrebujete
za
neko
pristojbino
,
sem
začel
sumiti
.
"
"
Trideset
kron
zame
?
...
Ni
mogoče
.
"
"
Kaj
mu
niste
naročili
?
"
"
Ne
,
"
je
rekla
Tilda
trdo
.
"
O
,
potem
si
je
pa
fant
izmislil
,
zato
da
ima
za
karte
!
Jej
,
jej
,
zdaj
vidim
,
da
sem
tudi
jaz
kriv
.
Nobene
karte
se
mi
ne
sme
več
dotakniti
v
moji
hiši
,
jamčim
vam
.
"
"
Prosim
vas
,
"
je
rekla
Tilda
.
"
Dobro
delo
storite
.
In
tistih
trideset
kron
vam
še
te
dni
povrnem
.
"
"
Ah
,
malenkost
,
saj
se
ne
mudi
,
"
je
zatrjeval
Milič
.
Noge
so
se
ji
šibile
,
ko
je
odhajala
.
Milič
jo
je
skušal
zadržati
.
"
Še
malo
ostanite
,
no
!
Da
se
še
z
mojo
ženo
pogovorita
.
Zelo
hvaležna
vam
je
zaradi
Ferda
.
Mnogo
lepega
je
pri
vas
slišal
.
"
"
Ne
morem
...
,
"
je
zamrmrala
Tilda
s
prisiljenim
nasmehom
.
Ni
se
upal
siliti
vanjo
.
"
Uboga
ženska
,
"
je
rekel
,
ko
je
gledal
za
njo
.
"
Da
,
da
,
ti
otroci
,
to
so
skrbi
...
"
"
Kaj
naj
počnem
?
Kaj
naj
počnem
?
"
se
je
izpraševala
spotoma
in
ni
našla
odgovora
.
Poizkusila
je
zlepo
.
"
Kri
tvojega
očeta
se
budi
v
tebi
,
"
je
rekla
sinu
.
"
Pazi
,
nikar
se
ne
podajaj
v
izkušnjavo
!
Laži
,
bahanje
,
karte
,
gostilna
,
to
ga
je
ugonobilo
.
Tudi
on
je
bil
nadarjen
,
duhovit
,
zabaven
in
sam
veš
,
kako
se
je
končalo
njegovo
življenje
...
Rajko
,
spametuj
se
,
prosim
te
!
Nikogar
nimam
kakor
tebe
samega
.
Najrajši
sem
te
imela
izmed
svojih
otrok
.
Drugače
sem
te
privila
k
sebi
kakor
one
tri
.
Že
prvi
dan
sem
čutila
,
da
se
v
tebi
izpolni
moja
usoda
,
upala
sem
,
da
v
dobrem
smislu
,
da
mi
daš
srečo
,
izpolniš
moje
želje
,
uresničiš
davne
nade
.
Ali
ti
me
pehaš
v
propad
,
v
obup
.
Kaj
se
ti
ne
smilim
?!
Kaj
me
moraš
tuditi
žaliti
,
poniževati
in
teptati
,
kaj
nisem
trpela
dovolj
?
Trije
otroci
so
mi
umrli
,
ki
so
bili
morda
boljši
kakor
ti
,
čistejšo
dušo
so
imeli
od
tebe
.
Ti
sam
veš
,
kakšna
je
bila
Mimica
...
A
glej
,
ti
,
ki
sem
največ
pričakovala
od
tebe
,
ti
si
nagnit
,
pokvarjen
;
tvoj
značaj
je
slab
,
črviv
.
Kaj
je
to
mogoče
,
reci
!
Ne
morem
verjeti
!
Ali
se
spominjaš
,
kako
lepo
je
bilo
predlansko
leto
,
kako
si
bil
ves
drugačen
?
Kaj
nisi
bil
zadovoljen
in
srečen
?
Zakaj
nisi
več
tak
,
reci
,
zakaj
ne
?
"
Rajko
se
je
naslonil
čez
mizo
in
se
razjokal
kakor
otrok
.
"
Saj
bi
bil
rad
drugačen
,
mama
.
Sam
ne
vem
,
kaj
je
z
menoj
,
kaj
me
vleče
v
pogubo
.
Pomagaj
mi
,
še
enkrat
mi
verjemi
!
Zaupaj
mi
še
enkrat
in
videla
boš
,
da
bo
še
vse
dobro
.
Ali
samo
zaupati
mi
moraš
,
to
mi
bo
dalo
moč
in
oporo
,
"
jo
je
prosil
.
"
Dobro
,
še
enkrat
ti
bom
zaupala
,
"
je
rekla
.
"
Nikar
me
ne
varaj
!
"
A
globoko
v
srcu
ji
je
ostala
skrita
bojazen
.
Globoko
v
duši
je
prežal
sum
,
ki
ga
ni
mogla
zadušiti
.
Le
na
videz
je
bila
mirna
,
le
na
videz
je
verjela
sinovim
obljubam
.
Borila
se
je
sama
s
seboj
,
sama
sebi
je
skrivala
nezaupljivost
,
silila
se
je
,
da
še
veruje
,
da
zopet
upa
.
Nekoliko
dni
je
bil
Rajko
res
skesan
,
sramoval
se
je
;
prepričan
je
bil
,
da
zdaj
v
resnici
začne
novo
življenje
.
Nežen
je
bil
z
materjo
in
mehak
.
Zopet
je
bral
zvečer
pesmi
,
pripovedoval
materi
in
Leni
o
pisateljih
in
učencih
,
o
iznajdbah
,
o
smelih
nalogah
,
ki
še
čakajo
,
da
jih
reši
človeški
duh
.
Še
enkrat
se
je
nastanil
mir
v
preprosti
hiši
,
še
enkrat
so
stopile
nade
o
boljši
bodočnosti
čez
prag
Tildinega
doma
.
Mirno
so
minili
zimski
meseci
.
Včasih
je
pač
Tilda
zapazila
na
sinu
,
da
peša
,
da
ga
vabi
in
mika
lahkomiselno
veselje
,
da
se
ga
polašča
stara
apatičnost
za
resno
delo
.
Ali
bila
je
na
straži
in
na
sto
načinov
ga
je
skušala
oteti
iz
nevarnosti
.
Hodila
je
z
njim
v
gledališče
in
na
koncerte
.
Kupila
mu
je
lepšo
obleko
,
nekaj
lepih
knjig
,
stroj
za
domačo
telovadbo
.
Prodala
je
skrivaj
zadnji
spomin
na
lepše
čase
družine
svoje
matere
:
ovratni
okrasek
s
starim
briljantnim
priveskom
.
"
Samo
,
da
ga
rešim
,
da
mu
pomagam
.
Zdaj
je
še
premlad
,
da
bi
se
znal
odrekati
vsega
užitka
in
veselja
,
pozneje
ga
naučim
tudi
tega
.
Samo
zdaj
,
da
si
priborim
njegovo
zaupanje
!
Naj
vidi
,
da
ga
ne
mislim
zasužnjiti
,
ampak
samo
voditi
.
"
Spomladi
,
po
veliki
noči
,
se
ji
je
zdel
včasih
raztresen
,
vendar
se
ni
vznemirjala
.
Ob
pravem
času
je
prihajal
iz
mesta
iz
šole
in
večkrat
ga
je
čakala
gori
na
klopi
s
kakim
ročnim
delom
v
rokah
ali
s
knjigo
.
To
čakanje
na
sina
je
bil
ves
njen
počitek
,
vse
,
kar
si
je
privoščila
od
življenja
.
Vsak
mesec
enkrat
je
hodila
vpraševat
v
šolo
zanj
.
Bili
so
zopet
precej
zadovoljni
z
njim
.
Zato
jo
je
zelo
iznenadilo
pismo
slovenskega
profesorja
,
ki
jo
je
vabil
,
naj
pride
k
njemu
na
stanovanje
na
važen
pomenek
,
a
naj
sina
o
tem
nič
ne
obvesti
.
Vedela
je
,
da
jo
zopet
čaka
nemila
vest
.
"
Vaš
sin
zadnji
čas
izostaja
iz
šole
,
"
ji
je
rekel
profesor
.
"
Najprej
je
začel
odhajati
v
začetku
zadnje
ure
,
češ
da
mu
je
slabo
.
Tudi
nekoliko
opravičil
je
prinesel
z
vašim
podpisom
.
Čudno
se
vede
in
kar
naglo
je
popustil
v
učenju
.
Ne
veste
li
,
kam
zahaja
?
"
Povedala
je
,
da
ničesar
ne
ve
,
da
sploh
ni
slutila
,
da
ga
ni
v
šolo
,
ker
redno
odhaja
z
doma
kakor
vedno
.
"
Gotovo
je
zopet
zagazil
v
slabo
druščino
.
Opomnite
ga
zlepo
,
morda
vam
prizna
,
kam
hodi
.
Bojim
se
zanj
.
"
Zahvalila
se
je
in
odšla
.
"
Rajko
,
kaj
zopet
počenjaš
?
Kam
tavaš
?
V
šolo
te
ni
;
kaj
se
godi
s
teboj
?
"
Prestrašil
se
je
.
"
Kdo
me
je
zatožil
?
"
Povedala
je
.
"
Eh
,
ta
štrebar
!
"
je
vzkliknil
jezno
.
"
Sram
te
bodi
,
kako
govoriš
!
Nehvaležen
si
.
Drugemu
še
mar
ne
bi
bilo
,
da
bi
se
brigal
zate
.
A
to
je
pošten
človek
,
to
vem
.
"
"
Da
,
sama
dolžnost
ga
je
.
Dolžnosti
,
dolžnosti
...
še
katehet
ni
tako
pust
.
"
"
Kam
hodiš
v
šolskem
času
?
"
"
Parkrat
sem
šel
v
Miramar
na
izprehod
,
parkrat
sem
veslal
v
Milje
,
parkrat
sem
se
kopal
...
Saj
me
nikamor
ne
pustiš
...
"
"
Zakaj
nisi
rekel
!
Šla
bi
bila
s
teboj
ob
nedeljah
,
kamor
bi
hotel
...
"
"
Ob
nedeljah
se
vsa
tržaška
pakaža
vzdigne
na
noge
.
Kdo
bi
se
mešal
mednje
!
Sploh
sem
ti
že
rekel
,
da
je
vsa
ta
srednješolska
dresura
nekaj
nenaravnega
,
budalost
.
Svobode
hočem
,
"
je
odgovarjal
trmasto
.
"
Take
svobode
ni
,
kakor
bi
jo
hotel
ti
!
"
Oh
,
stare
skrbi
so
se
vzdignile
od
vseh
strani
z
novo
močjo
!
Zopet
je
trepetala
vsak
dan
,
ko
ga
je
videla
odhajati
.
Kam
gre
?
Ali
pojde
v
šolo
?
Čez
štirinajst
dni
so
jo
klicali
k
ravnatelju
.
"
Vaš
sin
izostaja
.
Recite
mu
vendar
,
naj
bo
pameten
.
Še
dva
dobra
meseca
in
počitnice
bodo
.
Le
malo
naj
se
še
potrudi
.
Vsaj
ta
razred
naj
dovrši
.
"
Kako
ga
je
prosila
doma
,
zaklinjala
!
"
Jaz
ne
morem
živeti
tako
na
verigi
...
Vse
to
študiranje
se
mi
zdi
neumnost
.
In
če
dorinem
do
mature
,
kaj
pa
potem
?
In
če
še
na
visoki
šoli
študiram
,
kaj
me
čaka
?
Sto
,
dvesto
kron
plače
na
mesec
in
s
tristo
bo
že
konec
moje
kariere
.
Kaj
se
bom
toliko
mučil
!
"
"
Če
bi
me
le
količkaj
ljubil
,
ne
bi
tako
govoril
!
"
"
Jaz
te
ljubim
,
ali
kar
je
res
,
je
res
.
Za
take
,
cilje
'
se
ne
izplača
tolik
trud
!
"
Začel
je
jako
neredno
hoditi
domov
,
dve
,
tri
ure
kasneje
,
kakor
bi
bil
moral
,
enkrat
je
prišel
že
ponoči
.
Mati
ni
imela
nobene
mirne
ure
več
.
"
Nikar
me
ne
ubijaj
!
"
ga
je
prosila
.
"
Moraš
se
privaditi
,
da
nisem
več
otrok
.
Jaz
sem
človek
zase
,
četudi
imam
šele
šestnajst
let
.
Leta
ne
odločajo
.
Visok
sem
in
razvit
,
kakor
da
mi
je
osemnajst
in
še
več
,
a
ti
še
vedno
misliš
,
da
nosim
kratke
hlačice
in
se
učim
abecede
.
"
"
Rada
bi
šla
v
nedeljo
v
Koper
,
da
si
ogledam
soline
.
Že
tako
dolgo
sem
si
tega
želela
.
Saj
pojdeš
z
menoj
,
kajne
?
In
tudi
Leno
vzameva
s
seboj
,
naj
ima
tudi
ona
malo
razvedrila
,
"
ga
je
prosila
nekoč
.
Ni
bil
posebno
navdušen
,
ali
končno
je
le
obljubil
.
"
Zakaj
si
nisi
oblekel
boljše
obleke
,
"
mu
je
rekla
,
ko
so
se
pripravljali
na
odhod
.
"
Eh
,
na
parniku
je
stiska
,
še
zamazal
bi
se
in
ves
pomečkal
.
"
"
Le
obleci
se
v
parado
,
le
,
"
se
je
smejala
Lena
.
"
Glej
,
kako
sem
se
jaz
nališpala
.
Kakor
za
ženitovanje
!
"
Mati
je
odšla
v
spalnico
.
"
Kje
pa
imaš
ključ
?
V
treh
minutah
se
lahko
preoblečeš
.
"
"
Kaj
se
bom
preoblačil
,
to
je
res
odveč
!
"
"
Ključa
ni
,
niti
na
omari
ga
ni
,
"
je
govorila
mati
iz
spalnice
.
"
V
vratih
je
bil
.
Na
,
kaj
se
bomo
zadrževali
,
kasno
je
že
,
še
zamudili
bomo
na
parnik
.
"
"
Čakaj
,
morda
pa
odpre
moj
ključ
,
"
je
menila
,
potegnila
ključ
iz
svoje
omare
in
odklenila
sinovo
.
Omara
je
bila
prazna
.
Nikjer
svetle
nove
obleke
,
nikjer
drage
črne
obleke
,
nikjer
površnika
V
tistem
hipu
jo
je
spreletelo
:
"
Vse
je
zastavil
,
kakor
njegov
oče
...
"
Drugi
teden
so
ji
sporočili
,
da
so
ga
izključili
iz
šole
.
Zvedelo
se
je
,
da
zahaja
v
zloglasno
krčmo
v
tržaškem
starem
mestu
in
zabava
tam
goste
s
šalami
in
petjem
...
Naglo
je
zdaj
drčal
nizdol
.
Nekaj
tednov
,
komaj
mesec
dni
ga
je
še
zaustavljala
materina
skrb
,
njene
solze
,
njene
pretnje
.
"
Naj
se
privatno
uči
,
pa
lahko
jeseni
,
če
prej
ne
,
naredi
izpit
za
peti
razred
;
škoda
,
da
izgubi
leto
tako
po
nepotrebnem
,
"
je
svetoval
slovenski
profesor
Tildi
.
"
Odpustnica
četrte
ali
pete
realke
,
to
je
pač
vseeno
,
"
je
menil
sin
svojeglavo
.
"
Fotografija
me
veseli
,
tega
se
bom
izučil
.
"
Tilda
mu
je
poiskala
dober
,
renomiran
ateljé
,
obvezala
se
je
plačati
,
kolikor
so
zahtevali
,
da
mu
omogoči
pot
do
strokovne
izobrazbe
.
"
Mogoče
ga
bo
praktično
delo
bolj
zanimalo
,
"
si
je
mislila
.
"
V
nekaj
letih
že
lahko
kaj
zasluži
;
samostojnost
ga
zdrami
.
Dotik
z
resničnim
življenjem
ga
morda
priveže
na
izbrani
poklic
.
Šola
je
bila
zanj
nekaj
preveč
teoretičnega
.
"
Prve
tedne
je
bil
zadovoljen
,
hvalil
se
je
,
kako
dobra
ideja
je
bila
,
da
si
je
izbral
ravno
fotografsko
stroko
,
češ
tu
inteligenten
človek
z
dobrim
in
sigurnim
umetniškim
okusom
lahko
še
kaj
doseže
.
Ali
kmalu
je
začel
tožiti
,
da
ga
gospodar
izrablja
za
sama
mehanična
opravila
,
ki
jih
lahko
izvršuje
vsak
bedak
.
Tudi
obrt
ima
še
svoje
smešne
stare
okove
.
Toliko
in
toliko
let
,
je
predpisano
,
bodi
vajenec
,
in
če
imaš
tudi
boljše
ideje
kakor
tvoj
mojster
,
si
in
ostaneš
vajenec
,
dokler
ne
poteče
določeni
čas
.
Niso
še
minili
trije
meseci
,
že
je
rekel
gospodar
Tildi
,
ko
ga
je
prišla
vprašat
,
kako
je
z
Rajkom
,
da
je
predrzen
in
len
,
da
se
prepira
s
tovariši
in
pomočniki
,
da
se
ogiblje
vsakega
dolgočasnega
dela
,
da
je
domišljav
,
da
kritizira
njegove
fotografije
in
se
meša
v
retušerjeve
posle
;
on
zahteva
respekt
v
delavnici
ter
ne
more
dopuščati
,
da
mu
tak
začetnik
in
nepraktičen
amater
kvari
ugled
pred
uslužbenci
.
Kmalu
nato
je
prišel
Rajko
že
opoldne
domov
in
kratko
in
malo
izjavil
,
da
ne
misli
za
nobeno
ceno
več
v
ateljé
.
"
Nisem
hlapec
,
ki
bi
jim
samo
stregel
,
in
noben
paglavec
,
da
bi
me
pitali
s
psovkami
.
"
"
In
kaj
misliš
početi
?
"
ga
je
vprašala
mati
obupano
.
"
Vpiši
me
v
kak
trgovski
tečaj
,
v
enem
letu
ga
končam
,
če
se
količkaj
potrudim
.
"
Šla
je
v
posojilnico
,
prosila
za
kredit
do
največ
dveh
tisoč
kron
,
kolikor
so
ji
že
dovolili
enkrat
,
dokler
je
še
živel
mož
,
in
ki
jih
je
bila
vrnila
.
"
Potrošila
bom
zanj
,
kar
imam
,
"
si
je
mislila
trdo
,
"
potem
pojdem
h
kakemu
župniku
za
kuharico
ali
vdovcu
za
gospodinjo
.
Prej
ne
neha
,
dokler
mu
ne
vržem
pred
noge
vsega
,
kar
imam
.
"
Pustila
ga
je
,
da
je
delal
,
kar
je
hotel
.
Vse
prošnje
,
vsi
očitki
so
bili
zaman
.
Spoznala
je
,
da
nima
moči
nad
njim
,
a
prepire
je
črtila
.
Ob
nedeljah
je
že
zgodaj
v
jutro
odhajal
in
se
vračal
kasno
zvečer
.
Pripovedoval
je
,
da
ga
vabijo
znanci
na
izlete
in
obiske
.
"
Niti
vinarja
me
to
ne
stane
,
vse
mi
plačajo
,
"
se
je
hvalil
.
"
Še
za
železnico
,
tramvaj
,
ladjo
.
Cigarete
dobim
in
vsega
,
kar
hočem
.
"
"
Mene
bi
bilo
sram
kratkočasiti
se
na
račun
tujih
žepov
.
Rajši
jem
doma
polento
kakor
podarjeno
pečenko
na
tujih
mizah
,
"
je
rekla
ona
.
"
Kaj
ti
ni
mučno
,
če
pomisliš
,
kaj
se
pač
pogovarjajo
o
tebi
za
tvojim
hrbtom
?
"
"
Zakaj
!
Vsi
vedo
,
da
ničesar
nimam
,
a
moja
družba
jim
prija
,
veseli
so
me
.
"
"
Jaz
ne
bi
mogla
prodajati
svojega
smeha
tujim
ljudem
v
zabavo
,
"
je
menila
zaničljivo
.
"
Ti
?
Ti
seveda
ne
.
V
tebi
je
še
preveč
tradicionalnih
predsodkov
.
Moj
Bog
,
tvoja
mati
je
bila
vzgojena
kakor
kontesa
in
tvoj
oče
je
bil
v
mladosti
oficir
.
To
ti
je
ostalo
v
krvi
,
"
se
je
smejal
sin
.
"
Ne
to
!
In
če
bi
bili
moji
roditelji
preprosti
dninarji
,
bi
enako
čutila
,
moj
ponos
ne
bi
bil
manjši
.
Mene
nikoli
ni
bilo
sram
dela
,
take
stvari
pa
,
ki
jih
počenjaš
ti
,
so
mi
odurne
in
zoprne
.
"
"
Tudi
to
so
zastarele
tradicije
tvoje
familije
,
"
je
pripomnil
Rajko
posmehljivo
.
"
Ne
govori
o
moji
familiji
,
"
je
vzkipela
.
"
Tvoja
in
moja
nesreča
je
,
da
nisi
ničesar
podedoval
od
te
moje
familije
,
ki
je
bila
vedno
delavna
,
poštena
,
aristokratska
,
ne
po
krvi
,
ampak
po
dejanjih
!
"
In
pustila
je
sina
in
odšla
na
vrt
za
hišo
.
Zagledala
se
je
v
daljavo
na
morje
in
njen
obraz
je
bil
trd
,
kakor
iz
kamna
izklesan
;
trpko
so
se
ji
stisnile
ustnice
in
med
obrvmi
sta
se
ji
zarezali
dve
ostri
navpični
črti
v
čelo
.
Včasih
je
čutila
,
da
sina
mrzi
.
Vedno
bolj
je
čutila
v
njem
podobo
svojega
moža
.
"
Samo
meso
in
kri
sem
mu
dala
jaz
,
"
je
mislila
,
"
dušo
mu
je
vdahnil
on
,
Roman
.
"
In
zasovražila
je
v
takih
trenutkih
svojega
moža
iz
vsega
svojega
bitja
kakor
nikoli
,
dokler
je
bil
živ
.
"
Še
se
nisem
dovolj
najedla
sramote
,
še
nisem
dovolj
ponižana
,
"
so
jo
bičale
neusmiljene
misli
.
"
Kakšne
skrbi
je
nalagal
mož
na
moje
rame
,
kako
sem
trpela
zaradi
njega
!
In
zdaj
je
oživelo
njegovo
zlo
v
mojem
lastnem
sinu
!
Kako
sovražim
ta
zoprni
,
lažnivi
smeh
,
ki
mu
ga
je
zapustil
,
to
puhlo
,
prazno
dušo
,
ki
ne
pozna
resnobe
in
ne
ponosa
!
"
"
Lepa
noč
je
,
"
je
rekel
Rajko
,
ki
je
prišel
za
njo
.
"
Pusti
me
,
glava
me
boli
,
"
je
odgovorila
in
se
mu
umaknila
.
Bil
ji
je
zoprn
ta
čas
in
ni
mogla
trpeti
njegove
bližine
.
Odšel
je
k
Leni
.
"
Nove
pesemce
sem
se
naučil
,
"
ji
je
pripovedoval
.
"
Čakaj
,
smejala
se
boš
.
"
Prinesel
je
tamburico
in
brenkal
in
pel
s
pridušenim
glasom
.
"
Spat
sem
hotela
iti
,
"
je
rekla
Lena
,
"
pa
ti
znaš
človeka
tako
razvedriti
,
da
bi
še
na
smrt
pozabil
.
Kje
so
pa
mama
?
"
"
Na
vrtu
je
.
Jezi
se
name
.
Večno
se
jezi
name
!
"
je
rekel
Rajko
.
"
No
,
vzrok
imajo
že
.
Kaj
češ
,
strogi
so
.
Dobro
mislijo
s
teboj
,
malo
bolj
bi
jih
že
lahko
slušal
.
Tega
niso
pričakovali
,
da
jim
bo
sin
izprijen
študent
.
"
"
Še
ti
pridiguj
!
"
se
je
jezil
Rajko
in
zapel
šaljivo
hrvatsko
pesem
o
vinjenem
študentu
in
očetu
,
ki
ga
zmerja
.
"
Joj
,
joj
,
ti
si
pa
namazan
,
ti
!
"
se
je
čudila
Lena
in
se
smejala
.
"
Še
vraga
v
peklu
ukaniš
.
"
Res
se
je
zapisal
v
trgovski
tečaj
.
Da
bi
ga
izpodbudila
,
se
je
začela
tudi
Tilda
učiti
stenografije
ob
večerih
po
končanem
domačem
delu
.
To
ga
je
zabavalo
in
precej
dolgo
je
pazil
,
da
ga
mati
ne
prekosi
.
"
Čemu
ti
bo
to
?
Nikdar
ne
boš
potrebovala
,
"
se
je
čudil
.
"
Trud
in
delo
brez
koristi
...
"
"
Rada
bi
se
prepričala
,
kako
moji
možgani
delujejo
,
"
se
je
nasmehnila
mati
.
"
Preizkušnja
je
to
moji
vztrajnosti
.
"
Ni
mu
hotela
naravnost
povedati
,
da
se
uči
v
glavnem
zaradi
njega
.
"
Sram
ga
bo
,
da
bi
zaostajal
za
menoj
,
ki
nimam
skoraj
nobene
šolske
izobrazbe
,
"
je
mislila
.
Pozimi
si
je
naročila
pletilni
stroj
.
Dogovorila
se
je
z
Miličem
,
da
bo
plela
nogavice
za
njegovo
prodajalno
.
Zaslužek
ni
bil
velik
,
vendar
je
zaslužila
par
goldinarjev
na
teden
.
Ni
se
upala
odreči
Rajku
vsakega
denarja
,
da
si
ga
ne
bi
preskrbel
na
drug
,
nepošten
način
.
Dala
mu
je
,
kar
je
zahteval
za
cigarete
in
za
kavarno
,
četudi
je
obsojala
kajenje
v
njegovih
letih
.
Ali
spoznala
je
že
zdavnaj
,
da
je
njen
sin
človek
,
ki
ne
priznava
nobene
avtoritete
nad
seboj
,
ne
zato
,
ker
bi
mogel
obvladovati
sam
sebe
,
ampak
zato
,
ker
je
slep
suženj
vseh
svojih
nagonov
.
Mislila
si
je
,
da
je
bolje
popustiti
vajeti
,
da
jih
komaj
čuti
,
in
jih
vendar
obdržati
v
rokah
.
Morda
ga
le
obvaruje
največje
nevarnosti
.
Ob
nedeljah
ga
ni
bilo
nikoli
doma
in
tudi
med
tednom
se
je
vračal
zelo
neredno
iz
mesta
.
Ni
vedela
,
kako
živi
,
s
kom
se
druži
,
kam
zahaja
.
Če
ga
je
vprašala
,
ji
je
povedal
le
toliko
,
kolikor
mu
je
šlo
v
račun
.
Slutila
je
v
njem
laž
in
pretvaro
.
Vedno
bolj
se
ji
je
tujil
.
Včasih
ji
je
bil
njegov
smeh
naravnost
telesno
neprijeten
.
Njegov
način
pripovedovanja
,
ki
je
v
njem
čutila
laž
in
bahanje
,
je
mučil
njene
živce
kakor
neskladni
glasovi
,
ki
grdo
in
surovo
kvarijo
pesem
in
harmonijo
,
mučijo
uho
.
Ni
ga
karala
,
ker
se
je
sramovala
,
da
so
vse
njene
besede
kakor
prah
,
vržen
v
veter
,
brez
vpliva
in
brez
koristi
.
Ni
se
ga
upala
pogledati
ob
takih
trenutkih
,
ker
se
je
bala
,
da
ne
bi
zapazil
temne
mržnje
v
njenih
očeh
.
Potem
zopet
,
kadar
se
je
zgodaj
popoldne
vrnil
iz
mesta
in
zvečer
sedel
njej
nasproti
pri
mizi
,
nagnjen
nad
knjige
in
zvezke
,
je
vzkipela
v
njenem
srcu
vroča
materinska
ljubezen
in
posebno
sočutje
z
njim
in
z
njegovo
usodo
.
Čutila
je
,
da
je
zaznamovan
od
nesreče
,
ki
že
preži
nanj
,
ki
ga
že
dav
no
mami
v
propad
.
Sam
ne
sluti
ničesar
,
kakor
slep
je
,
ali
naenkrat
ga
pahne
pošastna
roka
v
prepad
in
pogubo
.
Gledala
ga
je
z
bolečim
srcem
,
kako
je
zrasel
v
visokega
,
lepega
mladeniča
.
Njegov
krasni
obraz
jo
je
spominjal
njenega
očeta
,
le
da
so
bile
poteze
vnukove
medlejše
in
okrog
ust
mu
je
igral
tuj
,
neprijeten
in
nevaren
izraz
.
Rada
bi
bila
iztegnila
roko
čez
mizo
in
ga
pogladila
po
bujnih
laseh
:
"
Smiliš
se
mi
,
sin
!
"
Ali
vedela
je
,
da
je
ne
bi
razumel
,
da
bi
se
smejal
njenim
slutnjam
;
vedela
je
,
da
njegove
oči
drugače
gledajo
v
svet
kakor
njene
,
da
mu
je
všeč
,
kar
ona
črti
,
in
da
je
marsikaj
,
kar
je
njej
vzvišeno
in
lepo
,
njemu
le
smeš
-
no
.
Vzdihnila
je
in
molčala
.
Takoj
po
božiču
ga
je
prehitela
z
vajami
.
"
Knjigovodstvo
mi
je
važnejše
,
"
je
razlagal
.
"
Stenografijo
imam
v
štirinajstih
dneh
v
mezincu
.
"
In
vaja
?
Vaja
je
glavno
!
"
je
ugovarjala
ona
.
"
Počakam
te
nekaj
dni
.
"
Ali
on
je
že
zopet
začel
popuščati
v
svoji
vnemi
,
kakor
gubi
žoga
svojo
prožnost
,
ko
ji
uhaja
zrak
.
Mati
mu
je
nekaj
časa
prigovarjala
,
potem
ga
je
pustila
.
Nekaj
zaničljivega
je
bilo
v
njenem
pogledu
,
kadar
se
je
srečala
z
njegovimi
očmi
.
No
,
njega
že
zdavnaj
ni
bilo
več
sram
.
"
Zdaj
sem
končala
,
"
je
rekla
nekega
večera
.
"
Z
vsemi
vajami
?
"
"
Z
vsemi
.
"
"
In
znaš
res
vse
?
"
"
Narekuj
!
Za
parlamentarno
stenografko
bi
pač
še
ne
bila
,
zato
je
treba
mnogoletne
vaje
,
ali
za
navadno
trgovsko
in
pisarniško
potrebo
bi
gotovo
že
zadoščalo
.
"
Vzel
je
neko
knjigo
in
ji
narekoval
sestavek
.
Sledila
ga
je
brez
težave
.
Potem
je
iz
stenograma
prebrala
vse
še
enkrat
in
bilo
je
pravilno
.
"
Glej
,
glej
,
mama
,
saj
še
vedel
nisem
,
da
si
tako
nadarjena
.
Prav
lahko
bi
tekmovala
z
mnogimi
komptoaristkami
v
mestu
.
Čestitam
!
"
Ponudil
ji
je
roko
nedolžno
in
brez
zadrege
.
"
Še
sram
ga
ni
,
da
sem
ga
prehitela
,
"
si
je
mislila
v
srcu
.
Čudila
se
je
,
da
ga
še
vedno
ne
pozna
.
Bilo
ji
je
,
da
bi
ga
zagrabila
za
rame
in
stresla
:
"
Reci
mi
,
kako
naj
zavpijem
,
da
me
boš
slišal
,
kaj
naj
storim
,
da
se
zganeš
?!
"
Trgovska
šola
,
ki
jo
je
obiskoval
,
je
bila
zasebno
podjetje
.
"
O
,
bo
že
izdelal
,
"
so
odgovarjali
na
njena
vprašanja
,
kadar
je
prišla
poizvedovat
o
napredku
svojega
sina
.
"
Pri
nas
ravnamo
individualno
...
V
začetku
je
bil
vaš
gospod
sin
pač
marljivejši
,
ali
to
se
že
popravi
.
Nobenega
vzroka
ni
,
da
bi
se
vznemirjali
.
Imamo
dijake
,
ki
končajo
tečaj
v
šestih
mesecih
,
drugi
potrebujejo
eno
leto
in
še
dlje
,
dve
leti
.
Kakor
smo
rekli
,
vse
je
individualno
...
"
Neko
nedeljo
v
predpustu
že
kasno
zvečer
sta
dva
mlada
gospoda
potrkala
na
vežna
vrata
.
Tilda
sama
je
šla
odpirat
.
Podpirala
sta
vsak
pod
eno
pazduho
Rajka
,
ki
se
je
komaj
držal
na
nogah
.
"
Oprostite
,
malo
preveč
veseli
smo
bili
,
"
sta
rekla
tujca
.
"
Rajka
je
omamilo
.
Komaj
sva
ga
spravila
čez
klanec
domov
.
"
"
Hvala
,
"
je
siknila
Tilda
med
bledimi
ustnicami
.
Njene
oči
so
bile
čudne
in
ognjene
.
Gospoda
sta
takoj
odšla
.
Rajko
je
omahnil
na
klop
pod
oknom
.
Stopila
je
predenj
in
ga
sunila
.
"
Vstani
in
sleci
se
!
Pojdi
spat
!
"
"
Mama
...
jaz
...
jaz
sem
pijan
...
,
"
je
jecljal
sin
z
neumnim
smehom
na
obrazu
.
Zavrelo
ji
je
v
žilah
.
Slepo
ogorčenje
se
ji
je
vzdignilo
v
srcu
in
jo
pretreslo
od
glave
do
nog
.
Kri
ji
je
butnila
v
obraz
,
v
oči
,
v
možgane
.
Vsa
ponižanja
,
vsa
sramota
,
od
očeta
in
sina
prizadeta
njenemu
ponosu
,
vsa
bridka
razočaranja
,
pekoče
solze
teptane
duše
,
bolečina
izdane
,
od
nevrednikov
onečaščene
ljubezni
,
brezkončne
skrbi
,
brezuspešni
boj
dolgih
let
,
vse
je
planilo
prednjo
in
se
ji
zarežalo
v
lice
.
Vse
zaman
,
vse
zaman
!
Stisnila
je
pesti
in
udarila
sina
v
bedasto
smejoči
se
,
pijani
obraz
.
Zgrudil
se
je
na
tla
in
začel
bljuvati
.
Zgnusilo
se
ji
je
nad
njim
.
"
O
,
ti
!
O
,
ti
!
"
Sunila
ga
je
z
nogo
.
"
Pokvarjenec
!
Gnilo
jabolko
,
črviv
sad
!
In
jaz
sem
mu
mati
,
o
!
"
Odšla
je
iz
sobe
in
gor
pod
streho
klicat
Leno
.
"
Ostanite
spodaj
;
lezite
na
mojo
posteljo
!
Jaz
ga
ne
morem
gledati
...
"
In
v
sobici
svoje
dekle
je
vso
noč
jokala
,
vila
roke
,
butala
z
glavo
ob
zid
v
nepopisnem
,
divjem
obupu
.
Tudi
trgovskega
tečaja
ni
dovršil
.
Sprl
se
je
nekoč
s
profesorjem
in
ga
celo
udaril
.
Razvil
se
je
škandal
in
direktor
je
pretil
s
sodiščem
.
"
Pustila
bom
vse
.
Naj
gre
stvar
svojo
pot
.
Zastonj
je
z
golimi
rokami
zaustavljati
lavino
,
"
si
je
mislila
Tilda
.
"
Vseeno
mi
je
,
prej
ali
pozneje
.
"
Ali
vendar
je
odšla
v
mesto
,
ves
dan
je
hodila
okrog
gospodov
,
prosila
,
obetala
zadoščenje
,
obljubila
plačati
zahtevano
vsoto
v
dobrodelne
namene
v
znak
resničnega
kesanja
.
Rajko
si
je
našel
v
neki
pisarni
službo
pisarja
.
"
Najbolje
bo
,
da
se
odselim
,
mama
,
"
je
rekel
.
"
Ne
razumeva
se
dobro
,
ti
se
razburjaš
...
Če
me
ne
boš
videla
,
bo
imela
mirnejše
življenje
.
"
"
Nikoli
ne
dovolim
tega
!
"
je
planila
.
"
Ako
odideš
,
si
odšel
za
vedno
,
potem
nimaš
več
matere
.
Vem
,
da
te
kljub
vsemu
še
nekoliko
držim
,
da
sem
ti
nekakšna
obramba
pred
najhujšim
.
Če
pustiš
še
to
,
si
izgubljen
.
V
nekaj
letih
se
ugonobiš
.
Desetkrat
hitreje
kakor
tvoj
oče
.
Ostani
,
saj
te
ljubim
kljub
vsemu
.
Tvoja
mati
sem
,
ne
pozabi
tega
!
"
"
Saj
nimam
zlega
srca
,
"
je
pojasnjeval
sin
.
"
Samo
smolo
imam
.
Kamor
se
obrnem
,
povsod
mi
izpodleti
.
Edina
sreča
,
da
imam
tako
naravo
,
da
padem
vedno
na
noge
kakor
mačka
,
če
jo
vržeš
skozi
okno
.
Vidiš
,
jaz
ne
jemljem
življenja
tragično
.
Ničesar
!
Akademska
izobrazba
,
diplome
,
izpiti
,
izkušnje
,
spričevala
,
to
so
ti
same
take
reči
,
ki
jih
človek
pravzaprav
kar
nič
ne
potrebuje
.
Preštej
tržaške
bogataše
,
koliko
jih
je
začelo
z
,
višjo
'
omiko
in
oliko
.
Štacunski
hlapci
so
bili
!
A
jaz
začnem
kot
pisar
.
Boš
videla
,
kar
čez
noč
se
mi
odpre
nepričakovana
sreča
.
Kakšen
ruski
knez
me
izbere
za
svojega
privatnega
tajnika
.
Če
ne
bo
drugače
,
pojdem
pozneje
na
Orient
ali
v
Malo
Azijo
,
tam
imajo
ljudje
s
tako
pustolovno
krvjo
,
kakršna
je
moja
,
precej
nade
na
zlato
bodočnost
.
"
Začel
je
delati
pisane
načrte
,
ki
so
se
zdeli
Tildi
smešni
in
otročji
.
Njegov
živahni
,
veseli
temperament
mu
je
povsod
spočetka
našel
simpatij
in
prijateljske
naklonjenosti
.
Radi
so
ga
imeli
zaradi
njegove
kratkočasnosti
in
šaljivosti
.
Mnogo
so
mu
izpregledali
,
česar
drugemu
ne
bi
.
Ali
bil
je
pač
tak
,
da
ni
mogel
zdržati
dlje
kakor
nekaj
mesecev
na
istem
mestu
in
pri
istem
opravilu
.
Tudi
vino
ga
je
premotilo
vedno
češče
.
Razne
lahkomiselne
ženske
v
starem
mestu
so
rade
videle
krepkega
mladeniča
.
Površni
znanci
,
željni
veselih
ur
,
so
ga
izvabljali
v
svojo
družbo
,
naužili
se
njegovih
šal
in
ga
prepuščali
potem
natakarjem
po
nočnih
kavarnah
.
Nekoč
ga
ni
bilo
ponoči
domov
in
Tilda
ga
je
vsa
bleda
in
prepadla
čakala
pred
pisarno
.
"
Nikar
mi
tega
več
ne
stori
!
"
je
prosila
in
njen
glas
je
bil
obenem
kakor
grozitev
,
temna
pretnja
.
Potem
je
izgubil
službo
,
ostal
par
tednov
doma
in
iznova
našel
kakšen
opravek
.
Imel
je
srečo
in
nekajkrat
je
stopil
na
lestvico
,
ki
bi
bila
nedvomno
držala
kvišku
v
brezskrbnejše
življenje
,
če
bi
bil
vztrajal
.
Bil
je
nadarjen
in
z
lahkoto
se
je
kmalu
vživel
v
vsak
nov
položaj
.
Povsod
so
ga
spočetka
hvalili
,
presenečeni
so
bili
nad
njegovo
vsestransko
uporabnostjo
.
Ali
najkasneje
čez
dva
,
tri
mesece
mu
je
novo
delo
omrzelo
,
postal
je
len
in
površ
en
,
začel
je
izostajati
,
dokler
mu
niso
odpovedali
.
Stanoval
je
doma
pri
materi
,
čeprav
mu
je
bilo
to
često
neprijetno
.
V
dobi
delavnosti
in
treznosti
je
bilo
še
nekako
.
Ali
kadar
je
začel
veseljačiti
,
prihajati
proti
jutru
domov
,
e
,
to
so
bili
neprijetni
časi
tudi
zanj
.
Mati
je
molčala
in
njene
oči
so
bile
kakor
dva
plamteča
meča
.
Rezalo
ga
je
in
peklo
v
prsih
,
čeprav
se
je
branil
neprijetnih
,
očitajočih
pogledov
,
kolikor
se
je
mogel
.
Izogibal
se
je
je
in
tudi
ona
se
je
izogibala
njega
.
Potem
ko
je
izgubil
službo
in
živel
od
materine
milosti
,
je
bil
pohlevnejši
;
posebno
pred
Leno
se
je
hudoval
sam
nad
seboj
in
obetal
,
da
bo
drugič
že
pametnejši
;
vidi
,
da
je
treba
obračunati
z
lahkomiselnostjo
.
In
večkrat
je
sam
sebi
verjel
,
da
se
bo
ogibal
družbe
,
vina
in
žensk
,
samo
da
se
zopet
oklene
stalne
službice
,
ki
jo
je
bilo
vedno
težje
najti
.
Bil
je
komaj
devetnajst
let
star
,
a
njegov
obraz
je
že
kazal
prezgodnje
nezdrave
sledi
uvelosti
in
nerednega
življenja
,
ponočevanja
in
pijače
.
Tilda
je
v
poslednjih
letih
popolnoma
osivela
.
Njena
postava
pa
je
bila
videti
višja
,
glavo
je
nosila
visoko
vzdignjeno
,
nagnjeno
nekoliko
nazaj
v
tilnik
.
Obraz
ji
je
postal
poduhovljen
in
plemenit
,
oči
velike
,
žareče
.
Silno
duševno
življenje
se
ji
je
zrcalilo
na
čelu
in
v
potezah
.
Mnogo
je
brala
v
nočeh
,
ko
je
čakala
na
sina
.
Nikoli
ni
legla
,
dokler
se
ni
vrnil
iz
mesta
.
"
Ali
si
morda
lačen
?
Hočeš
li
mleka
,
kave
ali
sira
?
"
ga
je
vprašala
mirno
,
kadarkoli
je
stopil
v
sobo
,
ob
devetih
zvečer
ali
ob
dveh
ponoči
.
To
mirno
vprašanje
ga
je
bolj
zapeklo
kakor
najhujša
očitanja
.
Če
še
ni
bilo
pozno
,
je
ostal
pri
njej
in
ji
pripovedoval
razne
malenkostne
doživljaje
,
časniške
vesti
,
mestne
senzacije
.
Drugače
je
smuknil
v
svojo
sobo
in
komaj
na
pragu
zatrjeval
,
da
ni
lačen
.
"
Zakaj
si
me
zopet
tako
dolgo
čakala
,
mama
?
"
je
menil
prijazno
.
Tudi
če
ni
bil
popolnoma
trezen
,
ni
pozabil
izreči
teh
besed
.
"
Ne
morem
spati
,
"
je
rekla
in
se
zopet
sklonila
nad
knjigo
ali
nad
pletenje
.
Njen
obraz
je
bil
kakor
maska
.
"
V
kreaturo
me
ponižujejo
te
njene
oči
"
je
često
klel
Rajko
na
tihem
.
"
Strašno
mi
je
pogledati
vanjo
,
kadar
ima
tak
obraz
.
Po
vsem
telesu
začutim
,
da
sem
nizek
in
podel
,
pokvarjen
.
Vraga
,
enkrat
se
izgubim
z
doma
,
kakor
duh
izginem
,
kakor
senca
.
Na
kako
ladjo
se
vdinjam
in
odpeljem
v
svet
.
"
Ponoči
v
razposajeni
družbi
v
zakajeni
krčmi
starega
mesta
se
mu
je
med
pitjem
in
petjem
prikazal
tihi
obraz
materin
in
gnalo
ga
je
domov
.
Nekaj
mu
je
očitalo
v
srcu
,
grozilo
mu
,
rotilo
ga
.
Rad
bi
bil
zadušil
glas
,
a
ni
mogel
.
Mati
je
bila
slaba
,
in
vendar
močna
,
nepremagljiva
.
Po
novem
letu
je
bil
zopet
mesec
dni
brez
službe
.
Nerodno
je
bilo
to
.
Ravno
zdaj
v
veselem
predpustnem
času
je
bil
brez
denarja
.
Zastaviti
ni
imel
česa
,
posoditi
mu
ni
hotel
nihče
nič
.
Res
,
kadarkoli
je
prosil
mater
za
par
kron
,
mu
jih
je
dala
.
Ali
denar
iz
njenih
rok
ga
je
žgal
in
pekel
.
Nerad
se
ga
je
dotikal
v
žepu
.
Kadarkoli
je
plačeval
z
njim
v
gostilni
ali
v
kavarni
,
vselej
je
zaslišal
ropot
stroja
,
na
katerem
je
plela
mati
nogavice
za
prodajo
.
Potrkal
je
na
čašo
,
krona
je
zaplesala
po
mizi
in
že
se
je
spomnil
:
pet
ur
je
sedela
mati
pri
stroju
za
ta
denar
in
se
ni
ganila
nikamor
in
ni
niti
enkrat
povzdignila
oči
.
Vino
in
likerji
,
kava
in
pivo
,
kupljeno
za
ta
denar
,
vse
je
imelo
neprijeten
okus
.
Smešno
je
bilo
to
,
ali
nikakor
se
nimogel
obraniti
tega
občutka
,
tudi
v
pijači
ga
ni
mogel
utopiti
.
Jeseni
je
umrl
stric
Robert
in
po
njegovi
smrti
je
prišla
Trata
na
dražbo
.
Nihče
več
se
ni
zmenil
za
Rajka
in
njegovo
mater
,
sami
s
seboj
so
imeli
dovolj
skrbi
.
Tudi
z
bratoma
si
je
bila
Tilda
nehala
dopisovati
.
Pomagati
ji
nista
mogla
,
nihče
na
svetu
ji
ni
mogel
pomagati
.
Druge
pomoči
bi
ji
bilo
treba
,
ne
le
denarja
.
Ali
vedela
je
,
če
je
sama
preslaba
,
da
bi
vplivala
na
sina
ter
ga
iztrgala
in
rešila
iz
nevarnega
vrtinca
,
ki
ga
je
vedno
bolj
vlekel
v
pogubo
,
ga
ni
človeka
na
zemlji
,
ki
bi
mogel
pomagati
.
Stala
je
na
produ
,
z
lastnimi
očmi
je
gledala
,
kako
se
potaplja
,
roko
mu
je
ponujala
,
ali
ni
je
videl
;
drvel
je
v
propad
kakor
slep
.
V
nočeh
brez
spanca
je
mislila
tisoč
misli
,
kovala
tisoč
načrtov
,
ali
ko
je
posijala
zora
skozi
okno
,
je
vedela
,
da
je
vse
zaman
,
da
gre
usoda
svojo
pot
z
okrutno
,
neusmiljeno
doslednostjo
.
Shujšala
je
.
Vedni
nemir
,
prečute
noči
,
skrbi
in
strah
za
sina
so
jo
telesno
in
duševno
potrle
.
Živci
so
ji
začeli
popuščati
,
roke
so
se
ji
tresle
kakor
starki
.
Oči
so
se
ji
svetile
velike
in
žgoče
v
vednem
razburjenju
.
Ponoči
,
tistih
malo
ur
,
ki
jih
je
izsilila
od
prirode
njena
telesna
oslabelost
in
utrujenost
,
so
jo
mučili
težki
,
nemirni
sni
.
Ob
vsakem
šumu
se
je
zdrznila
,
vsak
korak
na
cesti
pred
hišo
ji
je
pognal
kri
k
srcu
.
Temne
slutnje
so
jo
obhajale
,
čuden
,
mučen
strah
jo
je
stiskal
za
grlo
.
Samo
še
delo
jo
je
nekoliko
umirjalo
.
Nekega
dne
je
Rajko
izginil
.
Ni
ga
bilo
domov
zvečer
in
niti
ponoči
ne
.
Čakala
ga
je
kakor
vselej
.
Ali
noč
je
minila
in
dočakala
je
dan
oblečena
.
Vsa
barva
ji
je
izginila
iz
lic
,
iz
oči
ji
je
gledala
presunljiva
skrb
materinska
,
ganljiva
žalost
ji
je
trepetala
na
ustih
.
"
Kakšni
pa
so
?!
"
se
je
zavzela
Lena
.
"
In
niti
legli
niso
,
postelja
je
nedotaknjena
!
No
,
jaz
že
oštejem
falota
,
ko
se
vrne
!
Ampak
oni
si
tele
reči
jemljejo
vse
preveč
k
srcu
.
Koliko
mater
je
v
Trstu
,
ki
jim
delajo
sinovi
prav
takšen
teater
kakor
nama
naš
Rajko
,
pa
ne
obupavajo
!
Prosim
jih
,
takale
Sodoma
in
Gomora
,
ki
je
po
nekaterih
tržaš
-
kih
beznicah
!
Saj
ni
čuda
,
da
mladeniče
zapeljuje
!
Že
pride
domov
,
potepenec
potepeni
!
Ampak
oni
so
predobri
.
Kaj
zlepo
!
Sklofutala
bi
ga
in
zlasala
,
da
je
moj
!
"
Težki
,
moreči
dan
je
minil
.
Nikjer
ji
ni
bilo
obstanka
.
Šla
je
proti
mestu
,
sela
na
Mimičino
klop
in
gledala
po
cesti
nizdol
.
Ali
med
tistimi
,
ki
so
počasi
stopali
navzgor
,
ni
bilo
sina
.
Druga
noč
je
minila
,
dolga
in
strašna
.
Oblečena
se
je
vrgla
na
posteljo
.
S
trepetajočim
srcem
,
z
drhtečimi
živci
je
poslušala
v
gluho
temo
,
čakala
,
da
se
zunaj
kaj
zgane
,
da
začuje
znani
sinov
korak
.
Kasno
po
polnoči
ji
je
mrtvaška
trudnost
zatisnila
oči
za
pol
ure
ali
uro
.
V
neizmernem
strahu
,
s
trepetajočimi
udi
je
planila
pokonci
,
na
pol
blazna
od
mrzle
,
divje
groze
.
Kaj
je
sanjala
?!
Ali
ni
stal
ravnokar
pri
mizi
njen
mož
v
sivi
jetniški
obleki
,
v
obraz
ves
strašen
in
mrliški
?!
...
Usta
so
se
mu
zganila
,
nekaj
ji
je
hotel
reči
...
Svetovati
,
prositi
,
svariti
?!
...
Kakor
senca
je
izginil
,
ko
se
je
vzpela
.
Je
li
bila
sanja
ta
prikazen
,
resnica
,
privid
njenih
pre
napetih
živcev
?!
Vstala
je
,
sela
k
stroju
in
delala
vso
noč
,
da
omami
,
ubije
misli
.
In
zopet
je
minil
dan
,
minila
je
noč
.
Sin
se
ni
vrnil
.
Kakor
kuga
se
ji
je
zagrizel
blazni
strah
v
dušo
.
Brez
spanca
so
bile
noči
in
če
je
zaspala
,
so
jo
plašile
pošastne
sanje
.
Mrtvi
so
jo
obiskovali
.
Mati
je
prišla
,
oče
,
mož
,
otroci
...
Mimica
je
sedela
pri
mizi
in
jokala
...
Natančno
jih
je
videla
.
V
strašni
,
pošastni
telesnosti
so
jih
razločile
njene
oči
.
In
vsi
,
vsi
so
ji
hoteli
nekaj
reči
,
nekaj
povedati
...
Ali
izginili
so
,
preden
je
glas
zatrepetal
na
njihovih
bledih
,
mrtvih
ustih
.
Kaj
pomeni
vse
to
?!
Kaj
je
storil
sin
?!
Poizkušala
je
brati
,
da
se
prisili
misliti
na
druge
stvari
.
Ali
ko
je
prebrala
deset
strani
,
se
je
zdramila
in
spoznala
,
da
ne
ve
niti
enega
stavka
od
vsega
,
kar
je
brala
.
Sela
je
k
pletilnemu
stroju
in
delala
z
mrzlično
naglico
.
Na
nič
drugega
ni
hotela
misliti
kakor
na
delo
.
Stroj
je
ropotal
,
in
vendar
je
poslušala
ven
v
noč
.
Kaj
se
ni
zunaj
na
poti
nekaj
oglasilo
?
...
Korak
?
...
Ustavila
je
stroj
,
vzpela
se
kvišku
in
z
ušesi
,
z
očmi
,
s
celim
obrazom
,
s
celim
telesom
poslušala
v
groznični
napetosti
.
Ali
noč
je
bila
tiha
,
brezglasna
,
nema
.
Strašen
,
težak
molk
je
pritiskal
od
vseh
strani
na
njeno
ubogo
srce
.
Sela
je
zopet
k
stroju
,
misli
so
se
izgubile
kdo
ve
kam
in
sama
je
postala
stroj
,
ki
se
giblje
mehanično
in
zanesljivo
.
Ko
se
je
zopet
zavedela
in
pogledala
na
delo
,
se
je
čudila
,
da
je
že
toliko
naredila
.
Čudna
,
tesna
omotica
ji
je
prevzela
dušo
in
telo
.
Podnevi
jo
je
Lena
motila
in
dramila
iz
mučne
in
globoke
zatopljenosti
.
Neprenehoma
je
vzdihovala
in
tarnala
.
"
Nekaj
se
mu
je
zgodilo
,
verjemite
mi
,
gospa
,
"
je
zatrjevala
.
"
Oglasiti
moramo
policiji
,
da
je
izginil
.
"
"
Še
nekaj
dni
počakamo
,
"
je
rekla
Tilda
.
"
Za
gotovo
se
vrne
.
"
Policija
?!
Ni
se
upala
na
policijo
...
Kdo
ve
,
kaj
je
storil
sin
,
in
naj
ga
li
mati
prva
naznani
?!
Ne
,
ne
!
Morda
je
odšel
h
kakemu
prijatelju
in
ga
je
sram
se
zglasiti
...
Morda
je
zunaj
kje
v
vaseh
,
v
kakšnem
manjšem
primorskem
mestu
ali
trgu
našel
službo
...
Jutri
morda
že
pride
pismo
...
Tudi
njegov
oče
ni
rad
pisal
,
po
cele
mesece
ni
vedela
,
kaj
dela
...
Lena
se
je
jokala
.
"
Malo
neroden
je
bil
res
,
a
tako
prijazen
in
lep
mladenič
.
Bojim
se
,
da
se
mu
ni
zgodila
kakšna
nesreča
.
Utopil
se
je
morda
.
Morje
nam
ga
izvrže
mrtvega
!
...
Tako
rad
je
veslaril
,
a
te
dni
je
bilo
viharno
...
Jutri
pojdem
k
Sv.
Antonu
in
dam
za
mašo
zanj
...
Da
zvemo
,
ali
je
živ
ali
mrtev
...
"
"
Nič
se
mu
ni
zgodilo
,
zdrav
je
,
"
je
rekla
Tilda
odločno
.
Popolnoma
jasno
je
vedela
in
čutila
,
da
je
živ
in
zdrav
.
Nečesa
drugega
se
je
ona
bala
,
hujšega
...
Noč
je
prehajala
za
nočjo
,
dan
za
dnevom
,
vsi
težki
,
neusmiljeni
,
straha
polni
,
bolečin
,
brezuspešnega
,
nemirnega
pričakovanja
.
Kakor
strune
so
bili
napeti
njeni
živci
.
Blazno
razburjenje
ji
je
trepetalo
v
sleherni
mišici
telesa
.
Strašne
slutnje
so
ji
glodale
srce
,
z
jekleno
pestjo
jo
je
stiskal
leden
strah
za
grlo
.
Oči
so
videle
,
česar
ni
bilo
,
ušesa
slišala
,
česar
ni
bilo
čuti
.
Iz
vseh
kotov
že
je
prežala
groza
nanjo
.
Kaj
je
zakrivil
njen
sin
,
kaj
je
storil
?!
Lena
je
odšla
spat
,
trudna
od
letanja
po
mestu
.
Bila
je
po
vseh
pisarnah
in
komptoarjih
,
v
katerih
je
bil
prej
Rajko
zaposlen
,
in
izpraševala
,
če
ve
kdo
od
gospodov
za
Rajka
Sterleta
;
ima
mu
sporočiti
važnih
vesti
.
Nekateri
so
rekli
,
da
ne
vedo
ničesar
,
drugi
so
ji
napisali
na
listek
papirja
njegov
naslov
.
"
Tja
gor
pojdite
,
tam
stanuje
pri
materi
.
"
Ni
si
upala
povedati
,
da
ga
ni
doma
,
da
ga
čakata
z
materjo
že
ves
teden
in
dlje
.
Noge
so
jo
bolele
,
ko
je
prišla
domov
,
in
oči
je
imela
zatekle
od
jokanja
.
Deveto
noč
je
čula
Tilda
in
čakala
.
Strašen
,
mučen
nemir
ji
je
razjedal
dušo
.
Roke
so
ji
trepetale
in
v
glavi
so
ji
šumele
zle
misli
.
Kakor
furije
so
ji
kljuvale
srce
.
Brez
dela
je
sedela
in
zrla
predse
,
z
glavo
v
dlaneh
.
Kaj
se
bo
zgodilo
,
kaj
?
Nekaj
nezaslišanega
,
pošastnega
je
težilo
njena
ramena
.
Grozna
koščena
pest
ji
je
stiskala
grlo
,
da
je
komaj
dihala
.
V
prsih
ji
je
butalo
srce
v
prečudni
,
temni
bojazni
.
Oh
,
kakor
večnost
je
bil
minuli
teden
,
kakor
večnost
dnevi
,
kakor
večnost
noči
,
kakor
večnost
vsaka
ura
!
Vsaka
minuta
je
bila
težka
kakor
svinec
.
Z
neznansko
pezo
je
padala
na
prsi
,
jemala
zadnjo
moč
slabemu
,
prestraš
enemu
,
občutljivemu
in
zbeganemu
materinemu
srcu
.
Počasi
so
se
vlekle
ure
,
neskončne
in
dušeče
kakor
mora
.
In
zunaj
globoka
,
mrtvaška
,
grozeča
tišina
noči
!
Zunaj
brezglasje
,
zunaj
molk
,
preteč
in
skrivajoč
nesrečo
.
Usoda
je
stala
pred
vrati
.
Čutila
jo
je
v
vsem
svojem
bitju
in
bala
se
je
je
.
Zagrinjalo
pade
in
pošast
se
ji
zareži
v
oči
s
peklenskim
svojim
posmehom
.
Česa
se
bojiš
,
mati
?!
Kaj
slutiš
?!
Kje
ti
je
sin
in
kaj
počenja
?
Je
li
mrtev
?
Morda
že
tava
okrog
z
žigom
sramote
in
zločina
na
čelu
in
se
skriva
kakor
zver
.
Ha
,
ha
!
Kje
so
nade
,
ki
si
jih
stavila
nanj
?!
Kje
so
cilji
,
ki
si
mu
jih
namenila
?!
Ha
,
ha
!
Ha
,
ha
!
Kdo
se
je
zakrohotal
,
kdo
?!
Ne
,
ne
,
kočija
je
zadrdrala
zunaj
.
Zganila
se
je
.
Zmota
.
Kaj
bi
kočija
tu
gori
sredi
noči
?!
Ali
ne
!
Res
se
je
slišalo
peketanje
konj
.
In
zdaj
se
je
ustavilo
pred
hišo
.
Planila
je
kvišku
pa
v
vežo
in
k
durim
.
Kolena
so
se
ji
šibila
in
komaj
je
obrnila
ključ
v
vratih
.
Njen
sin
je
stal
na
pragu
.
"
He
,
he
,
mama
...
Kaj
me
čakaš
tudi
nocoj
?
"
je
jecljal
nerodno
.
"
Kajne
,
dolgo
me
ni
bilo
,
dolgo
...
Pa
sem
se
vendarle
vrnil
,
"
se
je
zasmejal
.
Poznala
je
že
po
glasu
,
da
je
vinjen
.
Odurno
je
smrdela
pijača
iz
njega
.
Zaklenila
je
vrata
in
šla
v
sobo
za
njim
.
Zvalil
se
je
k
mizi
na
klop
.
Brez
površnika
je
bil
in
ves
zmečkan
in
povaljan
.
Njegov
obraz
je
bil
zabuhel
od
pijače
,
oči
krvave
,
mlada
brada
zmršena
,
lasje
so
mu
neredno
viseli
na
čelo
.
"
Kje
si
bil
?
"
je
dahnila
.
"
Nikjer
,
maman
,
nikjer
...
,
"
je
govoril
zmedeno
in
pretrgano
.
"
To
je
ta
vrag
,
da
nikjer
!
...
Daleč
sem
hotel
,
veš
...
Daleč
,
v
Ameriko
...
Bolje
bi
bilo
,
da
me
je
odneslo
čez
morje
,
veš
...
čez
ocean
široki
...
Eh
,
maman
,
res
ti
nisem
rekel
zbogom
...
še
zbogom
ne
...
Pa
bi
bilo
vseeno
bolje
...
bolje
,
da
...
da
me
ne
bi
več
videla
,
kakor
da
me
vidiš
...
"
"
V
Ameriko
?!
"
je
kriknila
mati
.
"
In
brez
slovesa
?
"
"
Da
,
brez
slovesa
,
maman
...
Takile
,
kakor
sem
jaz
,
se
ne
objemajo
,
kadar
jih
jemlje
vrag
,
he
,
he
...
Noč
jih
vzame
in
prav
je
to
...
Zanje
je
prav
in
za
matere
je
prav
in
za
druge
ljudi
...
He
,
he
...
"
"
In
kaj
si
delal
ves
ta
čas
?
Kje
si
bil
?
"
"
Kje
si
hodil
,
kje
si
bil
,
he
,
he
...
,
"
se
je
pačil
.
"
Saj
sem
ti
že
rekel
,
nikjer
nisem
bil
...
Po
starem
mestu
sem
se
vlačil
,
pri
babah
sem
bil
...
He
,
he
...
Nič
se
ne
odmikaj
...
Fine
punce
,
maman
,
fine
...
Frizure
imajo
,
veš
,
imenitne
frizure
...
In
naparfumirane
so
,
maman
,
fino
...
po
vseh
dišavah
dišijo
...
Bele
,
mehke
roke
imajo
,
he
,
he
...
Ne
žuljavih
kakor
ti
.
Veš
,
tisto
,
kar
takile
žulji
,
tvoji
žulji
in
Lenini
,
zaslužijo
in
pridelajo
v
desetih
,
dvajsetih
letih
,
to
vse
tiste
roke
,
tiste
bele
grešne
roke
vzamejo
in
razmečejo
v
par
nočeh
...
Take
so
tiste
damice
v
starem
mestu
...
V
par
nočeh
...
v
tednu
dni
...
Pa
še
malo
jim
je
...
Veš
,
drage
šale
so
to
,
maman
...
Za
grofe
in
barone
,
maman
,
za
bogatine
...
Pa
tudi
revež
rad
poizkusi
vse
to
,
maman
...
He
,
he
...
Daj
mi
piti
,
maman
,
žejen
sem
...
"
Mati
mu
je
nalila
vode
iz
glinastega
vrča
,
ki
je
stal
na
oknu
.
"
He
,
he
,
voda
...
Ti
piješ
vedno
vodo
,
vodo
pa
cikorijo
...
Veš
,
to
ni
prav
,
prekleto
,
ni
prav
...
Ti
bi
morala
medico
piti
in
mano
jesti
,
mamann
...
,
"
je
blebetal
s
pijano
zgovornostjo
.
"
Ti
to
zaslužiš
...
Ampak
je
že
tako
,
tisti
,
ki
zaslužijo
svilene
naslanjače
,
sedijo
po
vegastih
kmetskih
stolih
,
drugi
pa
,
ki
ne
zaslužijo
,
imajo
vsega
:
žameta
pa
cekinov
,
mehkih
blazin
,
pečenke
vsak
dan
in
šampanjca
...
Fej
,
zanič
je
tvoja
voda
,
maman
...
Šampanjca
sem
se
navadil
ta
teden
in
sladke
rozolije
...
He
,
he
...
In
same
paštete
sem
jedel
,
same
delikatese
...
izbranosti
gosposke
...
"
Zibal
se
je
in
omahoval
pri
mizi
.
Oduren
smeh
mu
je
igral
okrog
ust
in
odkrival
bele
,
mlade
,
in
vendar
že
zanemarjene
zobe
.
Z
umazanimi
prsti
je
bobnal
po
mizi
in
pritrkaval
s
peto
ob
pod
.
Stala
je
pred
njim
visoka
in
bleda
.
Kakor
iz
kamna
je
bil
njen
obraz
,
obdan
od
bujnih
belih
las
,
ki
so
se
dvigali
nad
čelom
v
strogo
avreolo
.
Sinov
smeh
ji
je
butal
v
lice
kakor
smrdeča
,
odurna
gnojnica
...
Zvijala
se
je
pod
njim
kakor
zver
,
ki
jo
trpinčiš
...
"
Nobel
si
videti
,
maman
,
nobel
...
,
"
jejecljal
sin
,
nehote
prevzet
od
njenega
nastopa
.
"
In
denar
?
...
Od
kod
si
imel
denar
?
"
je
vprašala
trdo
in
sklenila
roke
,
da
so
zapokali
členki
.
"
Denar
?
...
Hm
,
od
kod
?
He
,
he
...
Vzel
sem
ga
.
Jaz
ga
nimam
,
saj
veš
...
He
,
he
...
,
"
se
je
smejal
pijano
.
Materi
se
je
zdelo
,
da
je
sinov
obraz
živalski
in
ostuden
.
Neopisen
gnus
ji
je
prevzemal
srce
.
"
In
komu
si
ga
vzel
?
Povej
,
komu
?!
"
je
izpraševala
in
se
nagnila
proti
njemu
.
"
Jezila
se
boš
,
saj
vem
...
He
,
he
,
ti
si
puritanka
...
Ampak
,
kaj
morem
za
to
,
da
je
Lena
tako
neumna
?
...
"
"
Lena
?
"
"
Da
,
ona
...
Vraga
,
še
slutil
nisem
,
he
,
he
...
da
je
tako
petična
...
"
"
Njej
si
vzel
?
"
"
Da
,
njej
,
Leni
