"–
Daj
mogočni
grof
!
"
–
Zagorc
zastoče
–
"
daj
mi
moje
dete
moju
Frančiku
nazaj
!
Pri
večni
pravici
Te
prosim
,
Te
zarotim
,
daj
mi
oteto
dete
nazaj
,
edince
moje
,
moju
Frančiku
.
"
Pengarjevem
su
pri
teh
besedah
solze
v
oči
sa
stopile
.
Trepečoj
rokoj
Marjeticu
na
svoju
stran
potegneju
,
kakor
da
bi
hteli
reči
,
ja
te
še
imam
,
i
te
tudi
varvati
,
i
na
te
paziti
hočem
.
–
"
Vse
zastonj
"
–
začneju
dalje
pripovedvati
–
"
vse
zastonj
su
bile
Zagorčeve
prošnje
,
zastonj
vse
grenke
solze
,
ki
su
mu
čez
sivu
bradu
kapljale
,
zastonj
jegova
darila
,
zastonj
vse
jegove
po
nudbe
.
–
"
Išči
si
svoju
nevbogljivu
hčer
pri
svetem
duhu
!
"
–
mu
grof
sdaj
nejevoljno
besedu
vrže
,
i
s
drugimi
vitezi
krohotaje
odide
.
Pri
teh
besedah
pa
plane
Zagorc
gor
na
noge
,
kakor
da
bi
bil
se
sramoval
,
da
je
klečal
tu
v
prahu
spred
grofom
.
Jegove
solze
se
vsušiju
,
i
jegove
prošnje
v
strašno
proklinjanje
grofa
i
grofovine
i
cele
rodbine
sprevržeju
.
"
S
Teboj
"
–
tako
je
nek
djal
,
da
se
je
votlo
po
celem
gradu
razlegalo
–
"
s
Teboj
,
morivec
moje
hčeri
,
se
ti
bo
vsahnula
zadnja
vejica
Tvojega
bogopozabljivoga
plemena
.
Ta
Tvoj
štimani
grad
se
Ti
naj
razpade
i
razsuje
kakor
puhlo
drvo
v
prah
i
razvaline
!
V
Tvojih
izbanah
zlatom
i
srebrem
nakitjenih
,
naj
v
prihodnih
časih
le
sove
i
čuki
i
drugi
gadni
mračnaki
Tebi
i
Tvojim
delam
dostojnu
pesem
slivkaju
.
I
oni
trdi
ječni
stolp
se
Ti
naj
razpoči
od
slemena
do
temena
v
živo
znamenje
zdihljejev
tu
nekrivično
trpinčene
nedolžnosti
.
Ptujec
naj
le
strahom
stopi
na
ta
kraj
ki
naj
le
kačam
i
gadom
za
gnezdo
služi
!
I
to
bojno
dvorišče
naj
Ti
v
Tvoju
i
Tvojega
reda
sramotu
kmetič
moje
baže
plugom
propluži
ko
posestnik
toga
grada
:
ako
ima
večne
pravice
pri
bogu
.
"
Vsi
su
ostrmeli
,
ki
su
čuli
te
jegove
kletve
.
On
pa
to
izrekši
hiti
na
pokopališče
k
svetomu
duhu
v
Celje
.
Tam
najde
še
ne
tri
dni
stari
grob
svoje
Frančike
,
ki
je
ko
žrtva
nedolžnosti
raje
do
smrti
se
mučiti
dala
,
kakor
da
bi
bila
privolila
v
grofove
pohotne
poželjenja
.
Kraj
groba
hoče
da
poklekne
,
al
moči
mu
obnemoreju
on
pade
,
i
drugo
jutro
ga
najde
grobar
–
mrtvoga
!
"
–
Sdaj
hoče
grof
morda
še
mene
v
to
nesreču
pripraviti
!
Kaj
ne
?
"
–
se
sdaj
Pengarjev
proti
menihu
obrneju
–
"
da
je
to
namena
Tvojega
spreoblečenja
,
kaj
ne
,
da
nad
kaj
takoga
segaju
naklepi
Tvojega
gospodara
!
"
Lažnjivi
menih
nemo
glavoj
zakima
,
Vsi
ostrmé
,
kakor
da
bi
bila
strela
trešila
tim
zakimkom
v
strehu
.
Stara
Martnačka
se
je
bila
tako
vtogotila
nad
lažnivim
menihom
,
da
su
ga
zares
braniti
morali
pred
njo
.
Naj
vekšimi
burkljami
se
je
oborožila
.
Jejna
zelena
aubica
ji
je
bila
v
prevroči
revnosti
na
zatilnik
zlezla
,
da
su
ji
lasje
kar
strašno
okol
frleli
.
Janez
sune
v
stran
burklježku
,
sgrabi
meniha
i
v
tom
trenutku
se
mu
tudi
uže
zabliska
v
jegovi
desni
široki
nož
.
"
Daj
dalje
!
Kje
kada
i
kako
namirava
grof
ta
svoj
hudičevi
naklep
izpeljati
?
Drugač
Te
pri
priči
zakoljem
da
si
onda
moreš
lastno
krvjo
svoje
črne
grehe
opirati
!
"
"
Danas
,
danas
!
"
–
menih
brže
odgovor
da
–
"
Vse
Vam
hoču
na
tanko
razodeti
,
sámo
najte
tako
siliti
.
"
Janez
odjenja
.
"
Danas
,
je
djal
grof
"
–
menih
dalje
pripoveduje
–
"
bo
prišel
o
polnoči
s
še
dvema
beriča
tudi
v
meniški
spreopravi
.
Na
zgovorjeno
znamnje
od
zvan
naj
bi
jim
ja
od
znotraj
duri
odklenul
,
i
tako
bi
onda
vsi
četiri
v
Marjetičnu
spavnicu
tiho
šli
,
deklini
v
spanju
usta
zamašili
i
onda
siloj
na
bližni
Bežigrad
odnesli
,
kjer
je
uže
nek
prilična
izbica
za
njo
pripravljena
,
Drugoga
,
al
kaj
več
o
ti
stvari
nevem
.
Kar
sàm
pa
vedel
,
sàm
Vam
vse
povedal
.
Zatoraj
Vas
prosim
fantje
,
i
tudi
Vas
stari
oče
,
puščajte
me
opet
prosto
moje
pote
iti
.
"
"
Kaj
še
!
"
–
mu
Tona
v
beseda
pade
.
–
Meniš
,
da
si
zarez
tim
prisiljenim
razodonjem
zaslužil
,
da
Te
koj
tako
kratko
puščamo
dalje
iti
po
Tvojih
hudobnih
potah
.
Bodi
zadovoljen
,
da
si
se
gotove
smrti
otel
,
ako
si
resnicu
govoril
.
Vi
pa
fantje
i
posebno
Ti
Janez
,
ki
si
ko
Marjetični
ženin
,
naj
bolj
vdeležen
v
ti
reči
,
slušajte
me
,
kar
Vam
bom
rekel
.
Polnoč
bo
skoro
.
Grof
pride
.
Kaj
bi
bilo
,
ako
bi
ga
šli
na
voglajnski
most
čakati
Tam
pod
Mlinarjevem
kozolcu
je
še
dosta
lanske
kuružine
;
lahko
se
skrijemo
i
toga
mračnaka
obstrežemo
.
Mislim
da
jim
bodemo
vkosi
.
Tebi
Janez
pustim
čest
,
da
se
grofa
lotiš
;
ja
bom
enoga
Ti
Jaka
boš
pa
to
drugoga
beriča
prijel
.
Marka
naj
pa
toga
laž-meniha
čuva
!
"
Ta
predlog
je
vsim
jako
dopadel
.
"
Da
,
da
pričakati
ga
hočemo
,
ter
mu
pokazati
,
kakšnoga
korena
da
smo
teharski
fantje
!
Da
vemo
čistiti
domače
dvorišče
ptujega
smrada
!
"
–
vsi
veselo
zakričé
.
Noč
je
bila
krasna
,
zrak
mlačen
kakor
obično
okol
kresa
.
Polna
luna
obsjana
od
stotinah
i
stotinah
miglečih
zvezdic
,
ki
su
se
svetile
,
kakor
du
bi
jih
iz
jekla
kresal
,
je
ravno
naj
više
stala
i
kaj
milo
svojoj
mračnoj
svitloboj
okrajinu
v
sladko
sanjivem
spanju
zibkala
,
ko
fantje
,
v
sredi
s
menihom
,
iz
Pengarjeve
hiše
stopiju
.
Vsak
porine
svoj
klobuk
kakor
na
zabavljenje
,
na
stran
.
Eden
za
drugom
zauka
.
Kmal
se
jim
nekdo
od
Trnovlske
gmajne
sem
oglasi
.
Šimekov
Tona
ga
koj
na
ukanju
spozna
.
"
To
je
Koštomajev
Andrejc
!
Pa
uže
drugoč
gre
pod
okence
k
svoji
Ančki
.
Trikrat
su
ga
uže
otepli
trnovlčanje
,
pa
vendar
nič
ne
mara
.
Škoda
da
ga
ni
sdaj
tu
.
Jegova
pest
izdá
toliko
,
kakor
deset
drugih
.
Korenjak
je
,
da
mu
jih
je
malo
par
v
Teharjah
i
Trnovljah
.
"
–
Dolgo
su
mu
fantje
zaporedom
ukaje
odgovarjali
.
Al
bolj
ko
se
mostu
bližaju
,
bolj
malo
po
malem
vtihkaju
.
Tik
voglajnskoga
mosta
je
stal
kakor
še
dan
današnji
Turkov
mlin
.
V
mlinu
je
uže
vse
spalo
,
nobene
luči
ni
bilo
več
viditi
.
Kolesi
su
bili
zavolj
svetoanskoga
praznika
vsi
zaprti
,
i
Voglajna
je
šumeč
čez
jez
v
globočinu
vrela
.
Poleg
mlina
je
stal
kozolc
.
Janez
razpostavi
straže
na
vsih
četirih
,
oglah
kozolca
vsaku
ža
butaru
kuružine
,
kjer
se
ni
vedlo
,
od
ktere
strani
da
grof
pride
.
Meniha
su
tudi
v
kuružinu
skrili
,
mu
strogo
vkazaje
,
se
mirno
i
tiho
zadržati
.
Vse
je
bilo
kakor
v
grobu
;
le
Voglajna
,
od
zadnje
plohe
še
malo
naraščena
,
je
šumela
i
žabe
su
po
bližnjih
močvirnih
senokošah
vmes
reglale
kakor
da
bi
bil
babji
sejm
.
Včasih
je
tudi
kakšna
,
gladna
lesica
v
Srebrotniku
zalajala
,
al
kakšni
netopir
skoz
kozolc
zaslivkal
.
Dolgostegnjeni
hrbet
pohorskoga
gorovja
je
pa
bil
nadebelo
nakupičenimi
oblaki
obložen
,
iz
kterih
se
je
včasih
zabliskavalo
bez
grmenja
,
al
kaker
narod
pravi
lesičilo
se
je
.
Pol
ure
su
morebit
uže
fantje
čakali
,
al
od
nobene
strani
ni
bilo
ne
žive
duše
viditi
.
Nejevoljni
su
uže
postajali
,
da
jim
tako
dolgo
noče
ptič
v
mrežu
.
Posebno
je
pa
Janez
nevstrpljivo
sem
ter
tje
stopal
.
Ta
misel
ga
je
naj
bolj
vzremirivala
da
jih
je
morda
menih
le
za
nos
sem
k
mlinu
vodil
,
i
da
grof
med
tem
,
ko
ga
tukaj
pričakujeju
uže
na
drugi
strani
mu
jegovoga
golobčeka
v
svojih
nedostigljivih
krempljah
odnaša
.
Al
opet
ga
je
to
odvračalo
od
te
sumnje
,
da
se
na
drugi
strani
naraščena
Voglajna
ne
da
lahko
prekoračiti
.
"
Tiho
,
tiho
,
Janez
!
"
–
reče
Tona
na
pol
glašno
.
–
"
Ne
vem
,
al
se
mi
je
le
tako
dozdevalo
,
al
je
res
tam
v
gojzdu
nekaj
zašumelo
,
kakor
da
bi
se
bil
kdo
skoz
veje
motal
!
"
–
Fantje
se
potuknuju
,
i
zares
stopiju
v
ta
bart
trije
v
dolge
črne
meniške
plajše
zaviti
možje
iz
gojzda
v
mesečinu
.
"
Su
uže
te
pravi
!
Le
tihu
,
le
tiho
,
Fantje
!
"
Vsaki
nehoté
rog
svojega
noža
sgrabi
.
Tona
komaj
i
komaj
Janeza
nazaj
drži
.
Ne
bodi
vendar
bedast
,
dragi
Janez
,
"
–
mu
na
uho
zašepta
–
"
kaj
misliš
,
da
te
bodu
čakali
,
ako
za
njim
podrčiš
!
Kje
jih
pa
onda
hočeš
po
tamnem
gojzdu
loviti
.
Le
potrpi
se
,
nam
bodu
uže
sámi
v
pest
prišli
.
"
Menih
pa
,
to
čuvši
,
kihne
i
se
popraska
,
da
kuružina
zašumi
.
Htel
je
tim
zašumenjem
grofa
na
kozolc
opreznoga
napraviti
,
al
ga
celó
od
njegovoga
naklepa
za
nocoj
odvratiti
.
I
zares
su
oni
trije
iz
gojzda
stopivši
možje
malo
postali
,
kjer
se
jim
morda
vendar
to
zašumenje
i
šepetanje
po
kozolcu
ni
prevarno
dozdelo
.
Na
Tonetovo
pretenje
opet
vse
vtihne
,
kakor
da
žive
duše
ne
bi
bilo
pod
kozolcu
.
"
Naprej
!
"
–
spregovori
sdaj
eden
zmed
onih
treh
zapovedajočim
glasom
.
–
"
Al
Vama
je
morda
srce
v
gače
opalo
,
kjer
sta
se
tako
vstrašil
toga
kozolca
.
Veter
je
potegnul
skoz
kuružinu
,
zašumelo
je
!
Le
brže
naprej
,
da
pletelin
prej
ne
zapoje
,
prej
ko
se
s
našim
plenom
v
grad
ne
vratimo
!
"
"
To
zašumenje
svitli
grof
"
–
eden
beričev
pohlevno
odvrne
–
"
ni
bilo
od
vetra
,
saj
je
vse
mirno
,
še
listek
na
jagnetu
se
ne
trese
;
to
zašumenje
,
i
ako
sàm
prav
slišal
,
šepetanje
,
je
moral
od
kaj
drugoga
priti
!
Čisto
nič
prav
varno
se
mi
pod
kozolcu
ne
dozdeva
.
"
"
Ako
ni
bil
veter
"
–
grof
nazaj
zavrne
–
"
je
bila
pa
kakšna
mačka
na
mišljem
lovu
.
Vam
se
koj
pozna
da
sta
v
svojih
mladih
letah
le
kravam
repe
vihala
,
čaple
lovila
,
i
za
brani
pleval
i
kamenje
v
torbu
nabirala
!
–
No
kaj
se
je
treba
bati
!
"
–
doda
malo
tihejim
glasom
,
kakor
da
bi
i
jega
malo
strah
bilo
,
–
"
al
nista
v
čestiti
meniški
opravi
;
še
celó
roke
Vajne
beričke
bi
Vam
ljudje
kuševali
!
–
I
ako
tudi
na
kaj
resnobnog
dojde
,
kar
pa
še
misliti
ni
,
al
nimata
meče
spod
kutami
!
Pa
meč
je
morda
v
Vajni
roki
,
kar
je
sedlo
na
biku
!
–
Kar
sàm
si
predvzel
"
–
opet
bolj
glasno
doda
–
"
to
hočem
i
moram
še
nocoj
izpeljati
,
ako
ne
tako
,
pa
tako
,
ako
ne
s
dobrim
,
pa
s
hudim
.
Na
pol
pota
pa
ni
moja
navada
postajati
,
al
celó
bezuzpešno
se
vračati
.
Še
to
noč
se
hočem
s
nji
kratkočasiti
.
"
–
V
takem
govorjenju
prideju
vsi
trije
od
vštric
kozolca
.
Ko
razjareni
lev
skoči
Janez
spred
nje
,
sgrabi
prvoga
levoj
rokoj
za
zavratnik
,
ga
zasuče
dvakrat
okol
svoje
borne
pesti
,
ter
ga
tako
nemilo
strese
,
da
su
se
mu
kolena
sklecavale
,
kakor
vpijanjenomu
,
i
zobje
zaklepetali
.
V
ravno
tom
trenutku
se
mu
pa
tudi
v
desni
strašno
v
mesečini
zasveti
jegovi
široki
nož
.
"
S
kteri
se
še
nocoj
kratkočasiti
hočeš
?
Kdo
si
?
I
Kam
greš
?
Odgovor
daj
,
al
moj
nož
Te
predere
.
"
Tako
ga
nasili
.
Grof
Urh
,
kteri
je
Janezu
v
pest
padel
,
se
ozre
po
svojima
hlapcama
;
al
tudi
jima
se
je
enaka
pripetila
.
Vsaki
je
imel
svojega
krotitelja
,
da
si
nista
sáma
sebi
,
molčé
grofu
pomoči
mogla
.
To
vidivši
,
grof
mirno
bez
najmanjega
smočenja
al
spreplašenja
Janezu
nasproti
:
"
AL
nevidite
kdo
da
smo
,
al
Vam
ne
kaže
očevidno
naša
zunajnost
,
da
smo
službeniki
božji
,
ki
se
vračamo
iz
Celja
v
Zajčni
samostan
!
"
"
Al
je
zdaj
čas
za
meniha
okol
postopati
"
–
mu
Janez
porugljivo
očituje
,
–
"
sdaj
ki
samo
sove
i
čuki
i
drugi
grdi
mračnaki
dražé
ponočni
mir
i
nepokoj
delaju
!
Pravi
menih
bi
moral
sdaj
klečati
v
svoji
izbici
spred
britki
martri
i
boga
lepo
moliti
naj
zanaša
grešnomu
svetu
,
naj
zanesljivo
odvrača
svoje
oči
od
naših
hudobij
,
ne
pa
po
gojzdih
se
okol
klatiti
!
–
Al
kakor
se
mi
zeló
dozdeva
ste
Vi
i
Vaša
dva
tovarša
enake
baže
menihov
,
kakor
smo
danas
uže
enoga
vjeli
!
-
-
Marka
!
pripelji
svojega
vrana
sem
na
svitlo
,
da
se
priliči
,
je
li
su
tudi
ti
trije
z
njegovoga
gnjezda
.
"
Kurižina
zašumi
,
i
Marka
privleče
meniha
v
mesečinu
.
"
Izdajavec
!
–
mu
grof
zarenči
,
spoznavši
v
njem
svojega
isposlanoga
ogleduha
.
Komaj
je
še
to
besedu
zgovoril
,
tako
nemilo
ga
je
Janezeva
pest
v
zavratniku
davila
.
Sdaj
se
spomne
svojega
meča
.
Naglo
seže
po
njem
–
al
na
rogu
všlata
uže
ptuju
roku
.
Grof
se
prepade
.
Janez
ga
je
prestregel
.
Počasih
mu
jegovi
dolgi
meč
spod
kute
potegne
,
i
grof
mora
gledati
,
kako
mu
ga
zlomi
i
kose
v
mlinski
zajéz
zažene
.
Veče
sramote
bi
mu
ne
bil
mogel
včiniti
!
Ravno
tako
sta
bila
tudi
grofova
beriča
kmal
izrožjena
.
"
Vi
ste
roparji
,
ponočni
potepuhi
,
ki
gotovo
niste
v
dobrem
namenu
tukaj
v
zakotju
stregli
na
memgredoče
;
ki
tedaj
zaslužujete
,
da
zapadete
kaštigajoči
pravici
!
"
Grof
v
eni
sapi
začne
psovati
,
i
gotovo
bi
bil
še
več
psovk
jim
nabesil
,
da
mu
ne
bi
bila
Janezeva
pest
še
ožje
zavratnik
zazajnkala
.
"
Ako
smo
roparji
"
–
mu
ojstro
Janez
besedu
prekosi
–
"
nismo
roparji
nedolžnosti
kakor
ste
Vi
grof
;
ako
nismo
v
dobrem
namenu
tukaj
v
zakotju
čakali
,
vendar
v
boljem
kakor
smo
Vas
na
Vašem
potu
obstregli
;
i
ako
zaslužujemo
zavolj
toga
pravici
v
roke
pasti
,
zaslužujete
Vi
grof
,
da
se
še
roka
pravice
Vas
ne
dotakne
,
kjer
bi
se
tako
le
omadežila
.
"
Kdo
si
,
ki
se
predrzneš
tako
smelo
s
menoj
s
svojim
gospodarjem
govoriti
.
"
-
-
Zavpije
grof
.
–
"
Ja
sàm
Urh
,
celjski
grof
,
strah
carjev
i
kraljev
,
grof
Zagorski
,
ban
Hrvatski
i
–
"
"
I
sdaj
naši
vjetnik
!
"
–
mu
ponosito
Janez
besedu
prestriže
.
"
Gorjé
mu
,
ki
se
podstopi
mi
le
eden
las
žaljivo
kriviti
!
Gorjé
mu
!
–
Občutit
hoče
,
da
nosim
železne
rokavice
!
–
Sdaj
pa
od
Vas
tirjam
,
da
se
razodenete
,
kdo
ste
!
Da
se
morda
ne
oskruni
moja
plemenita
,
žlahtna
krv
,
i
moji
visoki
kneževski
stan
občenjem
s
kakšni
plužnim
prostakom
!
"
"
Grof
,
Vi
ste
hitro
pozabili
,
"
–
mu
Janez
bolj
omiren
zavrne
,
svoj
nož
nazaj
v
nožnice
vteknuvši
,
–
"
da
ste
sdaj
v
naši
pesti
,
v
naši
oblasti
,
da
ste
naši
vjetnik
!
–
Da
nam
je
volja
,
Vas
svežemo
i
tam
v
zajez
strmoglavimo
.
Ne
bi
Vas
toga
štitilo
ne
Vaše
plemstvo
,
ne
Vaši
visoki
kneževski
stan
!
–
Ali
na
taki
način
si
nočemo
mi
plužni
prostaki
naše
poštenje
omazati
!
Blagovljite
nam
samo
namen
povedati
,
ki
Vas
je
v
ti
neznani
uri
v
taki
nenavadni
spreobleki
sem
pripeljal
.
"
"
Toga
računa
dajati
Vam
nisàm
dolžen
!
"
–
se
grof
opet
našopiri
.
–
"
Al
ste
morda
uže
pozabili
,
da
ja
sam
Vaši
gospodar
,
ki
Vam
sdaj
zapove
i
ukaže
,
da
se
vsak
od
Vas
ima
domu
podati
,
ter
mirno
spati
do
beloga
dne
,
kakor
se
spodobi
vsim
poštenim
ljudem
,
ako
nočete
,
da
zapadete
moji
nemilosti
.
"
To
je
bilo
Janezu
odveč
.
Svoj
zavratni
robec
si
odveže
,
i
grofu
,
ki
se
je
zastonj
branil
i
zoperstavljal
jegovi
jakosti
,
roki
za
hrbtom
križem
zveže
,
da
su
mu
kar
zatekale
.
"
Naprej
čez
most
!
"
–
mu
strogo
zavkaže
,
"
Ako
ne
prostovoljno
pa
siloj
.
Koj
Vas
na
rame
zadenem
!
"
"
Kam
!
"
ves
v
penah
grof
zakriči
,
da
se
je
is
sred
gojzda
odmel
jegovi
krik
.
"
Kam
?
"
–
porugljivo
ponovi
Janez
grofovo
!
vprašanje
.
–
"
Kam
!
–
V
naše
zakletje
!
Le
brže
naprej
!
Petelini
v
vasi
uže
kličeju
na
dan
,
drugač
Vam
sramotu
pred
ljudem
napravimo
!
–
Al
bo
iskala
v
jutro
grofica
po
gradu
grofa
.
On
bo
pa
v
našem
svinjaku
!
To
bo
dalo
govorjenja
Celjanom
!
Hahaha
!
"
Kaj
je
bilo
storiti
grofu
,
kakor
vdati
se
sili
ter
s
fanti
ju
čez
Voglajnski
most
zasukati
.
To
ga
je
tako
vmečilo
kakor
vročina
vmeči
tepku
v
pajštbi
.
Hladokrvno
sám
pri
sebi
prevdari
svoj
nesrečni
položaj
,
i
previdi
,
da
bo
še
naj
bolje
,
da
on
prvi
svoje
prenapete
strune
odpne
,
zato
povzame
sám
od
sebe
opet
razgovor
rekoč
:
"
Fantje
!
puščajte
me
mirno
svoj
pot
iti
–
"
"
Kaj
še
!
"
–
mu
Janez
besedu
zasukne
.
"
Vas
naj
bi
puščali
Vaši
pot
iti
,
da
nam
odtimljate
dekleta
naše
,
da
jih
vlečete
na
Vaši
grad
,
da
jih
zapirate
v
Vaše
strašne
zakletja
,
ako
Vam
nisu
pri
volji
!
To
bi
pa
še
bila
to
prava
!
"
–
"
Vidim
,
da
vse
veste
,
da
Vam
je
vse
znano
.
–––
"
Vidljivo
pobitim
glasom
grof
nadaljuje
.
–
"
Nadariti
Vas
hočem
,
kakor
Vas
še
nobeden
nadaril
ni
,
i
nadaril
ne
bode
,
kakor
le
kralji
i
cari
nadarujeju
verne
svoje
sluge
,
sámo
da
me
puščate
.
"
"
Ne
nadarenja
–
odkupljenja
je
treba
!
"
mu
Janez
popravi
.
–
"
Odkupljenja
,
ktero
je
dostojno
Vaši
vitežnosti
i
Vašemu
visokomu
stanu
,
kakor
tudi
naši
pogumnosti
i
hrabrosti
.
Pa
najte
morda
misliti
,
da
hlepimo
pa
Vašem
le
prevelikokrat
po
krivičnem
pridobljenem
zlatu
i
srebru
.
Kteroga
nek
v
Vaših
kletih
sod
za
sodom
,
kad
za
kadi
stoji
i
ki
morda
nadomestuju
tudi
ravno
toliko
sodov
i
kádi
solz
!
–
Mi
imamo
zlata
dovolj
v
brazdah
naših
dolgih
,
v
naših
vinogradih
,
v
naših
sprašnikih
i
gojzdih
,
naj
več
pa
v
našem
bornem
dlanu
,
kteroga
žule
od
nocoj
morda
Vi
naj
bolj
poznate
.
"
"
Kjer
Vam
tedaj
ni
mar
mojih
zakladov
i
dragocenosti
,
čim
se
hočem
rešiti
–
čim
odkupiti
Vašega
vjetja
!
"
–
Grof
malo
tuhta
i
spremišljuje
.
–
"
Uže
vem
!
To
bo
naj
bolje
.
Kjer
ste
zares
plemenitih
misel
,
"
–
se
jim
prilizuje
–
"
i
Vaše
obnašanje
zares
vitežko
se
imenvati
mora
,
Vas
hočem
,
fantje
,
v
svoje
odkupljenje
–
ako
ste
zadovoljni
vplemeniti
!
–
Vas
i
v
Vami
celi
vaši
zarod
i
celu
okolicu
,
kolikor
je
pod
ime
Teharje
spada
do
večnih
časov
.
V
grb
Vam
dam
od
svojih
treh
zvezd
,
dve
!
Spoznavati
i
spoštovati
Vas
hočem
ja
,
i
s
menoj
celi
moji
zarod
do
večni
časov
ko
enakorodnike
.
Tukaj
je
moja
vitežka
desnica
,
da
čem
ostati
mož
beseda
!
"
Ta
predlog
se
je
fantom
kaj
dopadel
!
Živio
naši
grof
!
Živio
!
Trikrat
živio
!
živili
Teharčani
!
Živilo
naše
mlado
plemstvo
!
"
–
Veselo
skup
zakričiju
.
"
Le
ne
prenaglo
fantje
!
"
–
resnobnim
glasom
Marka
svari
.
–
"
Taki
gospodje
se
znaju
kaj
lepo
i
trdo
zaklevati
ter
zastavljati
svoje
besede
,
svoju
čest
i
poštenje
,
pa
le
malo
kada
se
potem
ako
je
treba
,
toga
spomneju
.
To
sàm
sám
skusil
v
vojničkem
gradu
,
ko
sàm
za
orožjenoša
služil
.
Kdo
nam
je
porok
,
da
nam
juter
grof
namesto
vplemenitivnoga
pisma
ne
pošlje
svoje
beriče
,
da
nas
svežeju
i
odženeju
!
"
–
"
To
se
sámo
naj
podstopi
!
"
–
Šimekov
Tona
grofu
preti
.
–
"
Koj
si
poravnam
kosu
,
no
iz
črtala
sulcu
skujem
;
i
viditi
čemo
kdo
bo
zmagavec
kmetiči
al
beriči
!
"
"
Juter
,
svete
Ane
dan
,
"
–
grof
celoj
svojoj
govorljivostjoj
nadaljuje
,
–
"
bo
Vaše
starešinstvo
kakor
Vam
mora
uže
znano
biti
,
volilo
novoga
načelnika
za
Vaše
krdelo
.
Tudi
ja
bodem
prisustvoval
volitvi
s
vso
svojo
gospôdo
.
To
bo
naj
vgodniši
priložnost
,
da
povzdignem
Teharje
med
svoje
plemstvo
.
Za
uzrok
čem
vzeti
Vašu
pomoč
proti
Turkom
,
ktere
bomo
skoro
na
ogrski
i
hrvatski
meji
napadli
.
Al
do
volitve
naj
mi
vsak
zmed
Vas
reč
zada
,
da
bo
molčal
od
nocošnjega
pripetila
,
da
se
ne
omadeži
poštenje
mojega
imena
,
na
čim
mi
je
vse
ležeče
.
–
Ako
pa
ja
ne
ostanem
mož-beseda
,
to
je
,
ako
Vas
ne
vplemenim
,
juter
pri
volitvi
,
kakor
sàm
obljubil
,
me
slobodno
vsak
zmed
Vas
črni
i
obrekvuje
pred
svetom
zavolj
nocojšnjega
pripetila
.
"
"
To
hočemo
,
i
gorjé
Vam
grof
;
ako
se
to
sozna
med
Vašim
narodom
,
ki
uže
tako
njevoljno
godrnja
proti
Vam
i
Vašim
dan
na
dan
večim
zločinjenjem
!
Onda
Vas
gotovo
ne
bo
več
štitilo
ne
Vaše
obzidje
,
ne
Vaše
obklopje
,
ne
Vaši
vitezi
,
ne
Vaši
beriči
.
Onda
Vas
ne
bi
odkupilo
več
ne
Vaše
zlato
i
srebro
,
ne
Vaša
mož
-
beseda
,
ne
Vaša
vitežka
desnica
.
–
Od
sdaj
Vas
oslobodimo
.
"
–
Janez
mu
vezilo
z
rok
odveže
.
–
"
Hodite
bez
stranpotic
domu
v
Vaši
grad
,
pomolite
se
bogu
,
i
varujte
se
,
da
nam
ne
pridete
več
na
takem
potu
v
pest
,
kakor
nocoj
,
ako
nočete
,
da
Vam
sreča
ne
bo
od
nasprotne
strani
pela
,
i
dobro
si
zapamtite
,
kakšnoga
korena
da
smo
teharski
fantje
!
Lahko
noč
!
"
"
S
bogom
!
"
–
jim
prisiljenim
i
zatuhlim
glasom
grof
odvrati
.
Vsaka
reč
kolikor
jih
je
nocoj
slišati
moral
,
mu
je
bila
kakor
trn
,
ki
ga
bi
bil
požreti
moral
.
Strašno
mu
je
ta
dogodjaj
vse
moči
polomil
,
ter
ga
morda
za
deset
let
postaral
.
Kaj
enakoga
se
mu
še
ni
pripetilo
.
Razideju
se
,
fantje
pevaje
,
grof
pa
srdito
sobmi
škripaje
,
–
vsak
na
svoju
stran
.
Solnce
je
uže
precej
visoko
stalo
na
temno
modrem
nebu
obsijaje
visoke
odre
i
temne
stolpe
gornjega
celjskoga
grada
,
ko
je
še
v
njem
skoro
vse
leno
v
mehkih
blazinah
ležalo
.
Oziralo
se
je
po
raznobarvnih
šipah
podolgovato-ozkih
oken
,
al
opet
od
njih
nazaj
odbliskavalo
,
kakor
da
ne
bi
htelo
viditi
notrajnosti
.
V
savinski
dolini
je
stala
gosta
megla
,
ki
je
po
solnčnih
žarkih
ravno
kipeti
i
se
dvigati
začela
.
Vse
je
še
bilo
tiho
i
mirno
le
zgona
prijetni
glas
se
je
sem
ter
tje
od
kakšne
crkvice
slišal
.
Celó
ptičce
su
prestrašne
omolknule
,
kjer
sta
dva
škajnca
se
simo
tamo
gugala
v
sivem
juternem
nadzračju
,
ter
ju
krog
za
krogom
zasukala
okol
grada
,
se
ogledvaje
bistrim
očesom
na
sve
strani
,
je
li
ne
bi
kje
zapazila
kakšnu
plahu
grlicu
za
ugodni
zajutrek
.
V
grada
je
odbila
ura
uže
šest
,
al
vse
je
še
v
njem
kakor
izvmrlo
,
le
straže
težki
stopaj
po
naj
vrhnjem
obzidju
se
je
odmeval
po
gradskem
prostranem
poslopju
.
V
edni
sami
izbici
ni
bilo
vse
pri
gmahu
.
Brlela
je
še
luč
v
lešerbi
,
akoravno
je
uže
više
stalo
solnce
od
lune
.
Grof
Urh
je
zraven
slonel
.
Da
bi
ga
bil
kdo
vidil
,
menil
bi
bil
,
da
vidi
na
smrt
obsojonoga
spred
seboj
,
kteromu
je
le
še
malo
časa
za
življenje
odmerjenoga
,
tako
je
bil
zamišljen
,
i
kakor
se
mu
je
vidilo
sám
seboj
nezadovoljen
.
Sdaj
vdari
pestjoj
po
mizi
,
da
kar
leserbica
po
nji
poskakuje
!
Naglo
vstane
ter
začne
kakor
nalašč
izbu
dolgimi
koraki
gor
i
dol
miriti
.
Včasih
postaja
,
kakor
da
bi
prevdarjal
to
al
unu
misil
,
pretehtival
ta
al
uni
naklep
.
–
"
To
se
je
prokleto
zapletilo
!
"
–
v
bradu
zamrmlja
.
–
"
Al
razplesti
se
mora
kako
i
kada
bo
meni
volja
,
po
mojih
poveljah
!
–
Al
kakor
tudi
to
reč
obračam
,
od
vsake
strani
ima
za
me
grdo
lice
.
–
Pa
naj
bi
uže
bilo
za
drugo
kakor
hoče
,
da
se
to
sámo
ne
bi
med
narodom
razvedlo
,
al
celo
caru
do
ušes
došlo
!
To
bi
bile
opet
proklete
sitnarije
.
Še
streha
mi
ne
bi
na
gradu
ostalo
.
Poznam
vas
Slovence
!
–
To
je
čisto
poseben
narod
.
Srečen
,
ki
ga
lepo
vlada
,
v
peklo
bi
išel
za
njim
!
Ni
ga
morda
junaka
nad
Slovenskim
,
ako
se
v
resnici
boja
loti
;
ni
ga
poljedelca
,
gospodarja
,
trgovca
nad
slovenskim
!
"
–
malo
postane
,
i
čez
nekolika
časa
opet
začne
sám
seboj
govoriti
.
–
"
Obljubo
moram
pa
vendar
spolniti
,
kaj
pa
tudi
košta
!
–
Raje
i
laglje
dam
vplemenitivno
pismo
napisati
,
i
zraven
svoj
pečat
napečatiti
,
kakor
da
se
le
enoga
cekina
svojih
zakladov
dotaknem
.
Pa
vendar
,
vendar
"
–
srdito
nadaljuje
svoj
samogovor
–
"
vendar
se
hočem
nad
vam
Teharčanom
maščevati
zavolj
včerašnje
mi
včinjene
sramote
,
da
saj
čisto
zastonj
ne
bo
došlo
vplemenitenje
.
Prej
al
poznej
,
enkrat
gotovo
,
sámo
da
se
lepa
prilika
primiri
!
Posebno
pa
bo
vas
četiricu
fantaline
moja
roka
malo
ojstreje
gladila
,
kakor
je
mene
to
noč
vaša
.
Ne
bom
vas
davil
,
kaker
ste
vi
mene
,
ampak
zadavil
vas
bodem
.
I
kada
bom
gledal
vašo
davenje
spod
roki
rabeljnovi
,
onda
mi
bo
igralo
srce
,
onda
se
bode
moji
oskrunjeni
vižtnosti
zadostilo
.
Al
to
vse
lepo
počasih
,
da
hrupa
i
govorjenja
ne
bo
vzrokvalo
med
ljudem
!
Danas
vas
bom
gladil
,
zares
;
slovesno
vplemenil
i
hvalil
–
to
moram
storiti
uže
v
sám
svoj
hasen
–
prišle
bodu
ure
,
ko
se
bo
spremenilo
to
moje
gladenje
v
tepenje
;
vplemenitenje
v
suženje
.
Naj
prvo
moram
novoga
načelnika
na
svoju
stran
dobiti
.
Zlatom
se
današnje
dni
vse
zamore
.
On
mi
bo
pri
ti
stvari
naj
več
koristiti
mogel
.
"
Vas
četiricu
"
–
sobmi
zaškripne
,
roku
vpésti
ter
nogoj
v
tla
vdari
–
"
vas
čitiricu
pa
hočem
,
–
ne
zadaviti
,
bi
bila
prelahka
kazen
–
al
prikovati
vas
hočem
za
živu
skalu
v
naj
globočeje
dno
toga
grada
,
kamor
nista
še
nikada
ne
mesec
ne
solnce
prisvetila
!
Tam
bote
našli
uže
kupe
,
nakupičenih
človečkih
kosti
,
od
gnjusobnoga
gomazna
najedenih
.
Tje
vam
bom
poslal
morivca
lakotu
,
da
bote
spoznali
kaj
se
pravi
mi
protivno
segati
v
moje
naklepe
.
Onda
bodete
vidili
kakšnoga
korena
sám
ja
i
kakšnoga
ste
vi
!
–
O
!
ni
še
spretekla
zadnja
kaplja
Savine
spod
mojega
grada
!
–
I
tudi
tebe
hočem
vjeti
mlada
golobčica
,
mar
da
se
spod
zemlju
skriješ
!
Ojstre
nikada
spavajoče
oči
i
ušesasa
mojih
ogledvačev
i
posluhačev
Te
bodu
gotovo
najdle
.
I
to
skoro
,
dok
si
še
v
popku
,
rožica
;
dok
še
nobeni
metulj
ni
sesal
tvojega
medu
iz
tvojih
neder
!
Onda
te
čem
odtrgnuti
!
Onda
je
naj
veča
slast
v
duhanju
!
Vkljub
nočem
odstati
od
tebe
.
Viditi
čem
kdo
bo
huji
ja
al
osoda
,
ki
se
mojim
namiram
uže
od
nekada
zoperstavlja
.
"
–
Sdaj
kod
okna
obstoji
.
Megla
je
svoje
zagrinjalo
iz
doline
odtegnula
.
Mično
je
bilo
gledati
iz
gradske
višine
dolj
v
celjsko
starodavno
mestice
obokoljeno
od
temnoga
od
deža
zapranoga
obzidja
.
V
farni
crkvi
k
svetomu
Danilu
je
vabilo
velikim
zgonom
k
jutrnem
opravilu
.
Al
grofa
spred
okna
stoječega
ni
sbudilo
to
milo
petje
zgonenja
iz
njegovih
trmastih
misel
.
V
spodnjem
katu
se
je
bila
grofica
Katarina
probudila
od
grofovih
težkih
stopajev
,
ter
iz
svoje
ležnice
gledat
prišla
,
kaj
nek
pomeni
to
zarano
grofovo
rogovilenje
.
V
njegovu
izbu
stopivša
se
naenkrat
na
vés
glas
zasmeji
i
od
samoga
smeha
še
besedice
spregovoriti
ne
more
.
"
Al
mi
je
zbedarili
nocoj
Katinka
!
Al
kaj
?
Pazite
grofica
da
Vas
smeh
ne
zaduši
.
"
–
Ji
grof
slano
i
zaničljivo
besedu
vrže
i
dalje
skoz
okno
gleda
.
Grofica
se
pa
še
zmiraj
smeji
,
i
še
zmiraj
bolj
,
tako
da
še
celo
grofovi
resnobno-grenki
obraz
na
posmehljaj
prisili
.
"
S
Vam
danas
resnično
ni
poštene
reči
govoriti
,
"
–
se
opet
od
okna
k
nji
obrne
,
i
šaljivo
še
dostavi
–
"
uže
vem
,
mesec
se
mlaji
,
zato
se
pa
tudi
v
Vaših
možganah
vrti
,
čestita
grofica
,
kaj
ne
?
"
"
Al
pa
v
Vaših
,
resnobni
grof
!
Hahaha
!
"
"
Zakaj
nek
v
mojih
?
"
"
No
,
hahaha
!
kaj
hočete
za
fratra
iti
,
al
mislite
morda
da
imamo
pust
.
Hahaha
!
"
Sdaj
šele
se
grof
zavé
,
da
je
pozabil
svoe
meniške
spreobleke
sleči
.
Oči
se
mu
zabliskaju
.
"
Kaj
to
tebe
skrbi
,
kaj
ja
čem
početi
.
Ja
imam
svoju
glavu
,
i
ta
je
tudi
Tvoja
glava
!
Zato
Ti
ukažem
,
da
me
koj
samoga
ostaviš
,
i
da
se
mi
ne
predrzneš
več
drugikrat
k
meni
bez
poziva
priti
!
Zapamti
si
!
"
Grofica
omelkne
,
se
nakloni
i
pohlevno
za
vratami
zgine
.
"
Kakor
da
bi
me
vrag
danas
jašil
;
vse
kar
pogledam
se
mi
prav
ne
zdi
;
kar
naredim
je
narobe
.
Da
bi
danas
za
suho
zlato
prijel
–
v
roki
bi
se
mi
vsvinčilo
!
Ako
še
ni
današnji
dan
od
boga
prekolnjen
,
ga
čem
ja
prekleti
,
ako
bo
to
do
večera
tako
napredovalo
.
"
Pri
teh
besedah
si
strgne
svoju
kutu
iz
sebe
.
Leno
i
vtrudeno
se
vrže
v
umetno
zrezklani
,
zlatim
spenjam
debelo
okovani
naslonjač
,
da
jeklene
peresa
pod
sedežem
zaškripljeju
.
Spanec
ga
premaga
.
Malko
zadrmlje
.
Pol
ure
še
ni
tako
dremal
,
kar
ga
sdrami
dobro
znani
rog
iz
naj
vikšega
stolpa
trojnimi
zatulajami
,
kar
je
znamenje
bilo
,
da
su
ptuji
gosti
v
grad
prišli
.
Naglo
plane
kviško
,
si
zadremane
oči
poriblje
,
ter
se
v
red
postavi
.
"
Gotovo
su
opet
kakšni
"
lačenbergari
"
tu
.
Človek
nima
ne
po
danu
ne
po
noči
mirú
–
spred
sebe
zamrmlja
i
čelo
ogrbanči
.
Čez
malo
časa
strežaj
pristopi
ter
papeževoga
poslanca
napové
.
"
Papežev
poslanec
!
"
–––
se
grof
začudi
.
–
"
Kaj
mora
to
pomenti
!
Do
sdaj
su
le
carjevi
i
kraljevi
poslanci
mi
v
grad
dohajali
.
I
danas
mi
naenkrat
ta
čest
pride
tudi
papeževoga
poslanca
v
svojem
gradu
viditi
.
––––
Aha
!
uže
vem
kaj
da
je
!
–
Naj
pristopi
!
"
Strežaj
hoče
oditi
.
"
Stoj
malo
!
Ima
poslanec
orožje
kod
sebe
?
"
"
Ima
,
svitli
grof
,
i
konja
arabčana
.
"
"
Odtirajte
mu
jegovo
orožje
.
Ako
se
bi
morda
obotavljal
ga
predati
,
mu
kratko
kažite
,
da
drugač
ni
pri
meni
pristopka
.
Konja
postavite
v
knjišnicu
,
mostove
gor
potegnite
i
bez
mojega
posebnoga
povelja
mi
ni
nikdo
ne
van
ne
noter
puščati
!
Razumiš
!
"
Strežaj
,
se
dostojno
naklonivši
,
odide
s
tim
naročbam
.
Grof
se
opet
v
svoj
visokohrbtni
naslonjač
vsede
mirno
papeževoga
poslanca
pričakvaje
.
Vedil
je
,
da
je
car
Friderik
IV.
v
Rimu
,
i
da
ga
je
morda
tam
papežu
tožil
,
i
da
se
gotovo
teh
zadev
papeževo
poalaničtvo
tiče
.
Strežaj
sdaj
opet
duri
odpre
,
se
za
stran
postavi
i
papežev
poslanec
se
prikaže
med
podvojami
.
"
Hvaljeno
bodi
i
slavljeno
ime
Kristusovo
na
veke
vekov
!
"
–
tako
pozdravi
poslanec
grofa
v
izbu
stopivši
.
–
"
Hvaljeno
i
slavljeno
od
solnčnoga
ishoda
do
solnčnoga
zahoda
!
Mir
i
pokoj
,
čest
i
poštenje
vsim
vernim
na
zemlji
,
kteri
su
dobrih
misel
i
čistoga
srcá
!
"
"
Ne
kvantaj
mi
dolgo
!
"
–
ga
grof
nareží
.
–
"
Nisàm
danas
ravno
razpoložen
pridige
poslušati
,
i
evangelije
,
i
letanije
i
vigilije
i
kakor
se
vse
to
pravi
;
za
ta
posel
imam
plačanoga
popa
v
gradu
.
–
Znebi
se
svojega
sporočila
,
kakor
Ti
je
naloženo
,
onda
pa
mirno
čakaj
mojega
odgovora
!
"
Na
to
neočakovano
,
neprijazno
zahrjuljenje
omolkne
poslanec
,
seže
mirno
v
desnu
stran
svoje
široke
gosto
nabrane
obleke
ter
potegne
ž
nje
veliko
papeževim
ključastim
pečatom
črno
zapečateno
pismo
rekoč
:
"
Ste
li
vi
,
kteri
sdaj
spred
menoj
stojite
,
Urh
grof
celjski
,
na
kteroga
je
to
pismo
naslovljeno
?
"
"
Ako
Te
bi
hotel
toga
sprepričati
,
da
sàm
ja
grof
Urh
,
Te
bi
moral
dati
za
oni
stolp
obesiti
,
da
bi
vidil
,
kako
su
moje
sluge
naučene
slušati
gospodarjeve
povelja
!
Ako
je
tedaj
pismo
naslovljeno
na
Urha
,
celjskoga
grofa
,
daj
ga
sem
,
da
vidim
,
kaj
nek
rimski
papež
od
mene
zahteva
.
"
Grof
hoče
pri
teh
besedah
poslancu
pismo
iz
rok
zdrgnuti
.
"
Stojte
grof
!
"
–
se
ga
poslanec
nazaj
stopivši
obrani
.
–
"
Prej
ne
dobite
toga
pisma
v
roke
,
prej
ko
se
mi
odvzeto
orožje
i
konj
nazaj
ne
da
.
I
šele
doli
pri
gradnih
vratah
Vam
smem
to
pismo
vročiti
.
Tako
se
glasiju
moje
naročila
,
take
su
povelja
mojega
gospodara
svetoga
očeta
v
Rimu
!
–
Da
bi
bil
pa
vedil
,
da
ste
mi
danas
tako
ljuto
napičeni
,
bil
bi
gotova
še
par
dni
okleval
v
grad
priti
.
"
"
Hahaha
!
"
–
se
grof
prisiljeno
nasmiji
.
–
"
Tako
ošabno
uže
dolgo
nisam
nobenoga
čul
mi
v
zobe
govoriti
.
"
To
zrekši
potegne
trikrat
za
svilnatu
vrvicu
,
i
od
vzdol
zgonček
zacenglja
.
"
Kaj
hočete
storiti
?
"
–
ga
poslanee
vznemirjen
skoz
to
zacenglanje
vpraša
.
"
Nič
drugoga
ne
,
kakor
pismo
papeževo
,
ktero
mi
gre
,
ki
je
,
kakor
si
preje
rekel
,
naslovljeno
na
Urha
celjskoga
grofa
!
I
kjer
ga
nočeš
po
lepim
ižročiti
,
ga
bodeš
pa
siloj
predati
moral
.
Kaj
misliš
,
da
se
bom
ja
sám
tukaj
s
Teboj
zavolj
pisma
okol
pričkal
,
za
ta
posel
imam
sluge
.
"
Posel
vidši
,
da
pri
teh
okoljšinah
je
najbolje
se
vdati
i
še
večim
zapletkom
v
okom
priti
,
preda
pismo
bez
daljnih
over
,
ter
grofa
prosi
,
da
ga
sdaj
naj
pušča
mirno
opet
oditi
,
kjer
mu
zavolj
odgovora
ni
nič
kaj
naročeno
–
al
v
ta
hip
vstopi
četirica
oborožjenih
beričev
.
"
Kaj
nek
!
misliš
da
sàm
ja
zastonj
svoje
sluge
zazval
!
–
Primite
"
–
zavkaže
sdaj
grof
beričem
–
"
toga
"
–
prstom
na
poslanca
kazaje
–
"
ter
mi
ga
do
večera
v
gradu
zadržite
,
o
mraku
pa
v
Bežigrad
odpeljajte
!
"
Vse
prošnje
,
vse
zaklinjanje
je
bilo
zastonj
!
Vsi
zagovori
poslančevi
,
da
je
sámo
ko
verni
sluga
se
rešil
toga
sporočila
,
vse
je
bilo
zastonj
!
Urhovo
srce
je
pri
vsaki
jegovi
besedi
še
bol
kamenelo
.
Beriči
svežeju
poslancu
,
kakor
naj
večemu
razbojniku
roki
križem
za
hrbtom
ter
ga
odženeju
,
med
tem
ko
se
Urh
porugljivo
smehari
tem
prizoru
.
"
Bog
!
Tvoja
volja
naj
izidi
!
"
zdihne
papežev
poslanec
i
s
beriči
za
vratami
zgine
.
Sdaj
šele
,
ko
je
grof
bil
opet
sám
v
izbi
,
začne
bolj
na
tanko
papeževo
pismo
ogledavati
.
Vidilo
se
mu
je
,
kakor
da
nima
nobenoga
veselja
do
njega
.
Pregleduje
pečat
,
prebira
naslov
,
ga
potehta
,
kakor
da
bi
se
mu
pretežen
dozdeval
–
al
vslednjič
vendar
le
prevlada
radovednost
v
njem
.
Prelomi
pečat
,
ter
ga
začne
leno
odpirati
i
iz
zvunajnih
zamotkov
izmotavati
.
Pa
komaj
ga
reši
trojnoga
zamotka
,
–
ostrmi
,
skoro
da
zatrepeče
,
kakor
da
bi
bil
v
tem
trenujku
mu
mrtud
ude
polomil
.
–
Krčevito
ga
obema
rokama
drži
.
Oči
mu
narasteju
izpod
košatih
obrv
kakor
zmaju
tak
otrpne
!
Pohlepno
bere
i
prebira
,
kakor
da
bi
hotel
celo
pismo
naenkrat
očmi
požreti
.
Ritensko
mizu
poišče
da
se
na
njo
nasloni
.
Celi
jegovi
krepki
život
,
vsa
jegova
cenjena
moč
mu
obnemagaju
.
Bilo
je
naime
izklučivno
,
vpanavno
pismo
.
Papež
ga
je
bil
zavolj
njegovih
hudobij
,
zavolj
nesramnoga
,
nekristjanskoga
,
pohujšivnoga
življenja
,
zavolj
lahkomišljenoga
razsajanja
,
zavolj
nepokoršine
proti
crkvi
,
neposlušnosti
proti
njegovomu
gospodaru
caru
Frideriku
IV.
preklel
–
tako
jo
pismo
govorilo
.
Strašno
je
morala
ta
nesrečna
novica
na
tešče
Urha
dirnuti
,
ves
se
je
tresel
,
al
vendar
su
vkljub
tomu
neprenehoma
naj
strašneje
kletve
iz
njegovih
nečistih
ust
zrak
okol
vpeklenivale
.
Zgončeva
svilnata
vrvica
mu
pride
,
da
sám
ne
ve
kako
v
roku
.
Bez
da
bi
si
svest
bil
,
zacengla
.
Koj
vstopi
nekdo
prav
ponižno
v
izbu
.
Bil
je
nam
od
snoč
uže
poznati
ogleduh
.
Mislil
si
je
da
je
grof
jega
zazval
na
račun
zavolj
snočnoga
pripetila
.
Grof
ga
debelo
pogleda
,
kakor
da
bi
se
s
prvoga
prav
ne
spomnil
,
kdo
da
je
.
Al
kmal
mu
mrena
pade
spred
oči
i
spoznavši
ga
,
ga
začne
hudo
zmirjati
,
ter
se
nad
njim
togotiti
.
Ne
sámo
,
mu
je
očitoval
i
pretil
,
da
ga
bo
ob
njegovu
službu
dal
,
celó
vječanjem
mu
je
grozil
.
Zviti
ogleduh
se
je
skrčil
v
kotu
,
kakor
maček
,
kada
na
parni
na
vrabče
pazi
.
Grof
mu
je
vse
naprej
vlekel
,
koliko
da
ga
na
leto
košta
,
da
je
najbolje
plačan
zmed
vsih
ogleduhov
,
i
da
še
vrh
svoje
pogojene
plače
,
zmiraj
za
vsako
kolikanj
važneje
izsledjivanje
posebne
darila
vleče
,
i
vendar
ga
je
snoč
po
svoji
nerodnosti
v
taku
zadregu
pripravil
.
"
Še
enkrat
"
–
mu
grof
na
zadnje
reče
,
–
"
še
enkrat
se
hočem
poslužiti
Tvoje
zvijačnosti
,
ktera
se
Ti
je
do
danas
snoč
prvikrat
zneverila
.
Zagotovljen
bodi
uže
od
naprej
bogatoga
nadarenje
,
al
pa
–
kaštige
.
Prvo
je
,
da
mi
zveš
danas
popoldan
pri
volitvi
teharskoga
načelnika
naše
snočne
tolvaje
.
Drugo
pa
je
,
da
mi
zmišliš
naj
varneši
naklep
,
kako
pucu
v
grad
dobiti
.
Ne
toliko
zavolj
mene
–
Saj
uže
sivkast
postajem
,
kakor
tim
več
zavolj
mladoga
Ladislava
,
ogerskoga
kraljeviča
,
da
bo
imel
bar
kakvu
igraču
,
kjer
drugač
se
mu
bodu
dani
v
gradu
skoro
vdolgočasili
i
življenje
oskudilo
.
Celo
dane
se
tudi
ne
da
lov
loviti
,
i
boj
biti
.
Mlada
krv
potrebuje
vsaki
dan
po
devetero
raznih
zabav
,
da
ne
strpne
.
Veliko
povzdanje
imam
,
da
bom
ogerskoga
kraljeviča
caru
iz
pesti
zvil
.
–
Neizmerni
dobitek
bo
to
za
nas
,
za
širjenje
i
vkoreninenje
našega
upliva
v
ogerskih
državnih
zadevah
.
Le
na
ta
način
se
zamorem
spodmuznuti
carjevem
jarmu
,
ki
mi
od
dneva
do
dneva
težji
postaja
,
i
časom
spreobražiti
svoju
grofovinu
v
samostalnu
neodvisnu
kneževinu
,
za
druge
naše
sozarotnike
mi
ni
mar.
–
Da
bi
car
sámo
pomislil
,
iz
kolikih
nadleg
,
iz
kolikih
zapletkov
sam
ga
uže
rešil
!
Kolikokrat
je
segala
jegova
nedositljiva
roka
v
moju
mošnju
,
kada
ni
bilo
ne
vinarja
ne
v
carski
blagajni
,
kar
se
je
le
pregostokrat
pripetivalo
!
Priznam
,
da
sàm
se
tudi
ja
mnoga
nad
njim
pregrešil
,
kar
se
podaniku
ne
prispodobi
proti
svojem
gospodaru
,
proti
svojem
caru
!
"
–
Ogleduh
,
čuvši
,
da
grof
še
ni
zgubil
celo
povzdanje
do
njegovih
ogledvavskih
sposebnost
,
se
opet
poravna
v
kotu
iz
svojega
skrčenoga
položaja
.
–
"
Kraljeve
i
careve
"
–
spregovori
nekakim
ponosivnim
zamozadovoljstvom
–
"
sàm
spregledal
,
kakor
kozarec
vina
v
steklarnici
,
ter
jim
prišel
do
kraja
v
njih
naj
skrivajneših
naklepah
,
ki
su
jih
kovali
proti
svitlomu
grofu
!
Vsaka
zadrga
jihnog
omrežja
mi
je
bila
poznata
–
i
laž
je
,
da
ne
bi
še
te
okorne
Teharčane
v
svoji
sak
vlovil
!
"
–
Hotel
je
morda
še
dalje
naštevati
dokaze
svoje
zvijačne
ogleduše
sposebnosti
,
pa
Urh
mahne
rokoj
i
ogleduh
,
dobro
to
znamenje
poznavsi
,
odide
,
pa
bolj
ponosno
,
kakor
je
prišel
,
akoravno
še
zmiraj
ponižno
,
pohlevno
,
prilizljivo
,
al
kakor
se
bi
še
drugač
obnašanje
plitvih
duš
proti
svojemi
gospodari
nazivati
moglo
.
Fantje
,
kteri
su
včera
grofa
Urha
na
njegovem
ponočnem
deklečjem
lovu
tako
srečno
pri
Turkovem
mlinu
obstregli
,
su
se
kmal
po
tem
pripetilu
opet
nazaj
k
Pengarjevim
podali
.
Težkim
srcem
su
jih
uže
očakovali
.
Mlinarjev
Janez
je
vse
do
naj
manje
stvari
pripovedal
od
konca
do
kraja
,
kaj
i
kako
se
je
pri
mlinu
pripetilo
.
"
Ostane
grof
"
–
konča
–
"
mož
beseda
,
da
nam
juter
vplemenitivno
pismo
donese
,
hočemo
molčati
čez
to
do
naše
smrti
;
drugač
pa
ne
!
–
Al
grof
,
zvit
ko
trta
i
lesičji
od
lesjaka
,
bo
gotovo
med
tem
dvem
zadregam
,
manjšu
zvolil
.
Zares
hudo
bi
za
njega
stalo
,
da
se
to
med
ljudstvom
zve
.
Zato
molčimo
vsi
,
kteri
za
to
vemo
,
dok
volitev
mine
.
Sdaj
pa
lahko
noč
oče
!
Nezamirite
,
da
smo
Vas
tako
dolgo
zadrževali
.
Lahko
noč
Marjetica
,
sladko
spavaj
.
Juter
se
opet
vidimo
.
Lahko
noč
!
"
"
Lahko
noč
"
–
jim
Pengarjev
odzdraviju
.
Marjetica
do
duru
posveti
.
Fantje
odideju
.
Ko
do
vaške
lipe
prideju
se
hočeju
raziti
vsaki
na
svoj
dom
.
"
Veste
kaj
,
fantje
,
"
–
reče
Šimekov
Tona
–
,
spat
iti
skoro
da
ni
vredno
poštelje
potlačiti
.
Svitalo
se
bo
skoro
.
Pojdmo
k
sveti
Ani
juternice
zgonit
.
Te
sramote
si
vendar
ne
bomo
dali
napraviti
,
da
bi
v
kakšni
bljižni
fari
prej
dan
zgonili
kakor
v
Teharjah
!
Ko
zaspanci
nočemo
sloveti
!
"
Fantje
su
ga
vbogali
,
i
vsi
skup
ju
proti
sveti
Ani
okreneju
.
Juterna
hladna
sapa
je
uže
pripihala
;
rôsa
je
počela
rositi
;
megla
je
nastajala
poleg
Voglajne
i
na
bljižnjih
travnikih
.
Po
vasi
je
še
vse
spalo
.
Skoro
se
iz
visoke
line
sveteanskoga
stolpa
luč
zasveti
i
malo
trenutkov
za
tem
zatrijanči
.
Naj
prvo
se
mali
zgon
oglasi
,
za
njim
ju
srednji
vbere
,
i
na
zadnje
ta
veliki
med
nji
udari
.
Tako
milo
se
je
po
okolici
razlegalo
,
da
bi
bilo
celó
v
jeklenem
srcu
našlo
skrivnu
čutljivo
strunicu
,
na
kteri
bi
se
bilo
odmevalo
.
Popotnik
bi
bil
postal
,
klobuk
bi
bil
pognul
i
molil
bi
bil
,
tako
ganljivo
,
tako
mehko
su
ju
znali
fantje
vbrati
.
Šestkrat
su
sprenehali
,
i
šestkrat
su
opet
drugači
zatrijančili
.
Po
odzgonenju
nabijeju
štuke
i
na
vse
četiri
strani
pokneju
,
ljudje
budivši
da
naj
vstajaju
,
da
se
obhajanje
svete
Ane
pričenja
.
Prej
ko
se
razideju
,
si
še
vzajemno
besedu
založiju
,
da
se
hočeju
pri
volitvi
gotovo
opet
skup
snajti
.
Sámo
Mlinarjev
i
Šimekov
sta
še
morala
nekoliko
pota
skupaj
iti
.
Molčé
napredujeta
eden
za
drugem
po
ozki
sem
ter
tje
koreninami
preraščeni
stêzi
.
Vsak
je
bil
v
svoje
posebne
misli
zadubljen
.
Čez
nekoliko
časa
spregovori
Tona
.
"
Kaj
si
Ti
sdaj
kaj
misliš
Janez
!
"
"
Da
Ti
odkritosrčno
rečem
,
ja
si
zmiraj
mislim
,
"
–
mu
Janez
odgovori
–
"
da
se
z
toga
,
kar
se
je
nocojšno
noč
zgodilo
,
ne
bo
nič
kaj
dobroga
rodilo
.
Zelo
se
bojim
za
Marjeticu
.
Grof
ne
bo
odjenjal
.
Kar
si
enkrat
v
glavo
vbije
,
je
zastonj
da
bi
jenjal
.
I
akoravno
nas
povzdigne
na
plemski
stol
,
i
mi
čez
vse
to
molčati
moramo
,
kakor
smo
obljubili
,
bo
vendar
le
zmiraj
hlepel
po
svojimi
ogledvači
,
kterih
se
človek
današnje
dni
obraniti
ne
more
,
nas
uzročitelje
vsega
toga
izvohati
,
i
se
nad
nam
kakor
koli
maščevati
.
Ni
me
strah
zavolj
mene
;
al
strah
me
je
zavolj
Marjetice
i
zavolj
Vas
drugih
,
ki
ste
se
zavolj
mene
žrtvovali
.
Ja
sám
ne
vem
kaj
bi
storil
,
da
mi
Urh
Marjeticu
otme
–––
.
Vidiš
,
dragi
Tone
,
te
misli
mi
srce
težé
.
"
"
To
je
vse
prazni
strah
"
–
mu
Tone
odvrati
,
–
"
to
Urh
ne
bo
nikada
storil
.
Bal
se
bo
nam
še
enkrat
v
oblast
priti
.
Izbij
si
te
misli
iz
glave
.
–
Glej
ja
čisto
kaj
drugoga
spremišljujem
.
Današnja
volitev
mi
po
možganah
kvasi
.
Mislim
i
spremišljujem
sem
ter
tje
,
koga
bi
nek
vtegnula
ta
čest
zadeti
.
–
Kjer
sva
sáma
Ti
čem
nekaj
povedati
,
kar
sàm
čul
o
ti
zadevi
od
dekle
našega
soseda
.
Akoravno
na
babje
besede
ne
dam
ne
vinarje
ne
,
su
vendar
v
današnjih
okoljšinah
saj
spominka
i
pretresa
vredne
.
Dekla
mi
je
naime
včera
,
ko
sva
se
prav
po
slučaju
na
naši
senokoši
srečala
,
pod
zaštitom
molčanje
povedala
,
da
je
od
Hrastinšekovoga
hlapca
čula
,
da
su
Hrastinšekov
oče
doma
v
Hrastinšci
povedali
,
da
je
bilo
v
zadnji
starešinski
skupčini
govorjenje
,
da
bi
se
tako
kakor
Ti
naj
bolj
za
našega
načelnika
priličil
;
–
i
da
je
hlapec
–
no
saj
ga
poznaš
pokveku
,
Martineta
,
–
ravno
tačas
,
ko
su
Hrastinšekov
oče
to
pripovedali
,
pod
odprtim
oknom
treske
cepal
i
to
čul
.
Celó
na
perišču
,
mi
je
rekla
,
je
uže
bilo
zavolj
toga
govorj
enje
.
"
"
Glej
Tona
,
od
nekada
sàm
hrepenel
po
ti
česti
;
vidil
sàm
se
uže
v
duhu
v
bojni
čeladi
,
s
svitlim
oklepom
,
s
črnim
spredobraznikom
i
sojstrim
mečem
na
čelu
naše
čete
.
Sanjal
sàm
sámo
od
bojev
i
vojsk
,
od
zmag
i
slave
;
–
al
od
danas
su
se
te
moje
misli
čisto
spreobražile
!
I
kar
sàm
še
včera
za
naj
veče
čestenje
menil
,
se
mi
danas
naj
veči
nesreča
dozdeva
.
Kar
mi
je
še
včera
srce
ogrevalo
,
mi
ga
danas
mrzi
.
"
"
Razumim
Te
,
razumim
!
Al
kaj
ki
se
toga
vbraniti
ne
moreš
,
ne
smeš
,
ako
Te
odbereju
i
izvoliju
.
Plašljivost
bi
se
v
Tvojem
značaju
slutila
.
"
V
tem
razgovarenju
prideta
na
razkrižje
pota
.
Roke
si
podaje
se
razideta
.
Bolj
ko
je
dan
rastel
bolj
je
živo
postajalo
v
vasi
.
Pri
Pengarjevih
su
bili
,
kakor
vselej
tudi
danas
,
oče
,
hišni
gospodar
,
naj
prvi
po
koncu
.
Prvo
ko
duri
odpreju
se
po
vremenu
,
po
meglah
ogledaju
;
potem
še
le
greju
drušinu
budit
.
Naj
prvo
hlapca
kličeju
,
ga
zmirjaje
,
kaj
da
tako
dolgo
spi
,
da
mu
uže
solnce
v
rokove
sije
.
Kmal
prileze
iz
svojega
gnezda
,
s
kodrastimi
lasami
i
rudečimi
očmi
.
Počasih
se
vse
oživi
po
celem
pohištvu
,
vse
se
začne
gibati
,
kakor
v
panju
,
kada
v
spomladi
solnce
prvokrat
prav
gorko
na
njega
prisije
.
Kmal
po
očetu
je
tudi
Marjetica
vstala
.
Urno
gore
v
kuhinju
,
si
jankicu
rumenim
pasom
spodpasha
vedricu
vzame
i
pisani
svitek
i
brhko
kakor
žejna
srnica
žadrči
k
štepihu
.
Počasih
spušča
vedricu
po
vrvi
v
štepih
si
ogledvaje
od
ljubeznih
sanjah
vneli
obraz
v
čistem
zrcalu
bistre
zdenčnice
.
Vedrico
dolj
puščaje
malo
postoji
,
kakor
da
ne
bi
si
upala
š
nji
vodu
stresti
,
kar
zasliši
za
starimi
vrbi
,
ki
su
okol
štepiha
nasajene
bili
,
nekaj
zašumeti
,
kakor
da
bi
se
kdo
približal
.
V
tem
trenutku
ji
pride
grof
Urh
i
jegovi
ogleduh
na
misel
–
prestrašena
vrv
s
vedrici
spusti
,
da
globoko
v
štepih
pluskne
,
hoče
da
pobegne
,
al
–
v
ta
hip
se
uže
čuti
za
roku
prijeta
.
Na
ves
glas
zakriči
.
Pa
ko
se
hoče
iz
roke
izviti
,
–
glej
stoji
Mlinarjev
Janez
spred
nji
,
kteroga
je
ljubezen
namestno
domu
k
Pengarju
skoro
nevedoma
pripeljala
.
Na
Marjetični
krič
je
vse
iz
hiše
privrelo
,
i
smeha
je
bilo
celi
dan
dosta
.
Ljubezen
da
zaljubljenim
tistu
sposebnost
,
da
eden
na
drugem
koj
na
prvi
pogled
vsaku
naj
manju
spremembu
v
njegovem
notranjem
spozna
.
Tudi
Marjetica
je
na
Janezu
koj
neku
otožnu
zamišljenost
spoznala
,
kar
nezaljubljeno
oko
gotovo
nebi
bilo
tako
hitro
zapazilo
.
"
Kaj
Ti
je
Janez
?
"
–
ga
malo
vznemirjena
vpraša
,
–
"
da
si
uže
tako
rano
tukaj
!
Juternice
je
šele
odzgonilo
,
i
zvezda
danica
se
še
ni
otrnula
,
i
Ti
uže
takaj
postopaš
?
Ti
si
gotovo
slabe
sanje
nocoj
sanjal
!
"
Al
Ti
ni
morda
ljubo
,
moja
draga
,
da
me
uže
tako
rano
vidiš
?
"
"
Kako
moreš
kaj
takvoga
reči
!
Ja
sámo
slutim
,
da
Te
morda
kaj
vznemiruje
,
da
Ti
pokoja
,
da
Ti
spati
ne
da
!
Povej
mi
kaj
srce
Ti
teži
?
"
"
Nekaj
priti
med
naji
stopiti
,
ki
naji
razdružiti
hoče
!
"
"
Razdružiti
!
Za
pet
ran
božjih
to
je
strašna
beseda
!
Povej
,
ne
puščaj
me
tako
dolgo
v
nevednosti
.
Nikada
se
ne
bom
od
Tebe
ločila
!
Akoravno
bregovi
i
dolovi
med
naji
stopiju
,
moje
misli
,
moje
želje
moje
molitvice
bode
vendar
zmiraj
pri
Tebi
.
Bez
Tebe
mi
je
ta
celi
svet
,
naj
bi
bil
samimi
cvetlicami
obsjan
,
vendar
žalostna
pustinja
!
"
–
Pri
teh
besedah
ga
tako
milo
i
zvesto
v
oči
pogleda
,
da
ju
Janez
ves
ganjen
od
njene
sočuljivosti
strastno
objame
i
na
svoje
prsi
stisne
.
–
Al
ravno
v
naj
slajšem
ljubkovanju
zazoveju
Pengarjev
,
ki
su
se
med
durmi
prikazali
,
Marjeticu
,
da
naj
se
žuri
mleko
v
Celje
nosit
.
"
Janez
Te
pa
naj
spremi
,
"
–
še
dodaju
,
ko
ga
zapaziju
–
"
da
se
Ti
še
pri
belem
danu
kaj
ne
pripeti
,
saj
vem
,
da
tudi
on
ima
kakvoga
opravka
v
Celju
!
"
–
Sramežljivo
se
Marjetica
izvije
Janezevih
objemajev
.
On
ji
vedrico
zajme
,
škaf
nalije
,
ter
ji
ga
na
glavo
vzdigne
.
Kakor
da
ga
še
čutila
ne
bi
š
njim
v
lovpu
odhititi
.
Janez
je
malo
naprej
odišel
,
al
kmal
je
tudi
Marjetica
pražno
oblečena
s
mlekom
ga
došla
.
Iz
nizkoga
svetlo
oribanimi
bakrenimi
obroči
široko
okovanoga
škafca
su
se
svetile
plehnate
mlečne
posodice
.
Na
srebernem
pasu
ji
je
visel
na
desni
strani
nožiček
.
Okol
neder
si
je
umetno
ovila
rudeči
svilnati
robec
,
kteroga
ji
je
bil
rajni
brat
iz
Laškoga
prinesel
,
ko
je
grofa
Miroslava
tje
spremljal
.
Za
robec
si
je
pa
v
sredi
vtaknula
rožmarin-vejicu
.
Za
vrat
si
je
obesila
zlatu
blagoslovljenu
svetincu
,
tudi
iz
Rima
donešeni
spominek
jejnoga
rajnoga
brata
.
"
Kaj
ne
,
"
–
je
djala
,
ko
ga
doide
–
"
da
sàm
se
žurila
!
Nisàm
htela
,
da
bi
bil
dolgo
na
me
čakal
.
Glej
zato
sàm
pa
tudi
tako
neredno
opravljena
.
Pa
še
zmiraj
si
tako
zamišljen
,
skoro
kakor
,
da
bi
se
žalostil
.
Kako
si
pa
včera
žvižgal
i
popeval
i
dobre
volje
bil
!
Celu
vbogu
noč
sam
le
od
Tebe
sanjala
!
–
Al
to
kar
si
mi
pri
štepihu
pravil
od
"
razdružiti
,
"
od
"
med
naji
stopiti
,
"
to
mi
je
srce
skoro
čisto
klaverno
napravilo
.
Daj
,
razjasni
mi
to
!
"
Janez
ji
je
sdaj
vse
povedal
,
kar
je
zavolj
volitve
od
Toneta
zvedel
,
ter
ji
vse
nevarnosti
spredočil
,
ki
ga
bi
mogle
ko
načelnika
doteči
:
"
Nimam
straha
zavolj
boja
,
zavolj
vojske
,
po
tem
je
vedno
moje
srce
hrepenelo
!
–
Al
skrivnoga
maščevanja
se
bojim
od
strani
grofove
,
ako
,
morda
kada
zve
da
sam
tudi
ja
bil
pri
mlinu
zraven
,
i
še
ko
vojvoda
!
Toga
se
bojim
,
to
mi
srce
teži
,
kakor
mlinski
kamen
.
"
"
Mislila
sàm
Te
pa
vendar
boljšega
junaka
"
–
mu
Marjetica
pol
šaljivo
pol
ponosno
nasproti
.
–
"
Kakor
hitro
,
da
po
skrivnem
al
očitnem
v
grofovu
pest
padeš
,
čem
ja
sáma
Tvoju
zastavu
razviti
,
teharske
fante
okol
nje
sbrati
;
i
zagotovljena
sam
da
bodu
vsi
radi
zadnju
sragu
krvi
prolili
v
Tvoje
oslobodenje
!
"
"
To
je
junačko
govorjenje
,
ki
se
ga
ne
bi
bil
nikada
od
Tebe
nadjal
.
Od
sdaj
mi
je
tudi
moja
zamišljenost
,
moja
žalost
prešla
,
kjer
vidim
,
da
sàm
Te
vreden
,
da
se
ne
boš
žalostila
,
kada
Te
bodem
samicu
doma
ostavljati
i
v
bojeve
iti
moral
!
"
V
Sovodni
,
na
pol
pota
med
Celjem
i
Teharjami
srečata
berača
s
divjo
obraščeni
bradi
raztrganimi
rokavi
,
ogulenim
raztrganim
klobukom
i
s
grčevi
bakli
v
roki
.
Kakih
šest
korakov
spred
njima
gre
uže
z
pota
.
Se
za
stran
vstavši
,
potegne
klobuk
z
glave
ter
jih
lepo
ponižljivo
za
dar
božji
poprosi
,
jima
roko
s
debelim
paternoštrom
proživši
.
Janez
seže
v
žep
,
ter
mu
par
cekinov
v
klobuk
vrže
rekoč
:
"
Pa
moli
za
verne
duše
v
jicah
i
za
najinu
sreču
!
"
Pri
ti
priložnosti
se
je
Janezu
zelo
,
zelo
dozdevalo
,
da
je
beračev
paternošter
čisto
tistomu
spodoben
bil
,
ki
ga
je
snoč
pri
spreoblečenem
menihu
za
pasom
viseti
vidil.
Beli
kosteni
križec
,
gosto
nabrane
tolste
jagode
vse
je
bilo
kakor
pri
snočnem
.
Še
enkrat
se
po
beraču
ozre
i
v
ravno
ta
hip
je
tudi
berač
se
za
njima
ogledal
,
i
opet
se
je
zelo
Janezu
dozdevalo
,
kakor
da
bi
bil
vidil
berača
svojoj
debeloj
grjačoj
jima
preteti
.
Skoro
za
gotovo
je
bil
sprepričan
,
da
je
ta
berač
i
včerašnji
ogleduh
ena
ista
oseba
,
samo
v
drugi
spreobleki
.
To
svoje
zapazenje
ni
hotel
Marjetici
poveti
,
da
ju
ne
bi
bil
vznemiril
,
ali
morda
še
po
krivici
strašil
.
To
da
predvzel
si
je
celi
dan
dobro
na
toga
beračuha
paziti
.
Pač
marsiktera
celjskih
gospoj
i
gospodičen
je
zavidila
brhki
Teharčanki
jejnu
krasotu
,
i
Janezu
marsikteri
celjskih
pomazilčenih
i
pofrkanih
gizdelinov
jegovu
golobčicu
,
ko
sta
,
svesta
svojega
stanu
,
štimano
se
po
celjskem
trga
sprehajala
.
Vse
je
za
njima
gledalo
,
vsakomu
sta
se
dopadla
.
Marjetica
raznosi
svoje
mleko
po
navadnih
hišah
,
i
prvo
opravilo
še
ni
minulo
,
ko
sta
uže
nazaj
v
Teharjah
bila
.
Ljudstva
se
je
med
tem
uže
sila
veliko
nabralo
.
Vse
je
mezgolele
romarjev
.
Za
potom
skoz
i
skoz
čez
celi
hrib
su
sedele
goste
vrste
beračev
od
bljižnjih
i
dalnjih
krajev
,
to
je
ljudjih
,
ki
ne
sejeu
i
ne
,
žanjeju
pa
vendar
le
živiju
.
Tu
je
eden
grdu
ranu
kazal
,
da
se
je
človeku
gabilo
ju
viditi
;
tam
je
drugi
zvinjene
ude
imel
;
tretji
je
opet
svoje
brglje
čez
pot
položil
,
da
bi
romarje
bolj
na
se
oprezne
delal
;
pod
lipi
tam
v
senci
je
na
vozičku
eden
ležal
,
bolj
mrtev
kakor
živ
,
i
vendar
je
še
svoje
osušene
roki
stegoval
po
zemaljskem
blagu
;
ne
daleč
od
toga
je
čepela
stara
babca
zraven
svojega
koša
,
mrljivo
prebiraje
jagode
na
paternoštru
.
Ta
i
jejna
soseda
ste
obe
na
so
moč
kričele
;
ena
je
drugu
vthela
prekričati
;
ena
je
drugi
dare
zavidila
.
Tam
je
morda
hčer
za
palicu
vodila
svojega
slepoga
očeta
,
za
njega
božje
dare
proseč
i
nabiraječ
.
Janez
se
je
nalašč
na
vse
strani
po
beračih
oziral
,
al
tistoga
ni
mogel
najti
,
kteroga
je
pri
Sovodni
srečal
.
Marjeticu
je
do
doma
spremil
i
sdaj
šele
gre
sám
domu
malo
pogledat
.
Cela
drušina
ga
je
uže
željno
pričakvala
.
Povsod
je
pogledal
,
po
hlevah
po
pôdu
,
ako
ne
bi
česa
zanemarjenoga
našel
.
Pohvali
to
,
obrekvuje
ono
,
kakor
se
prispodobi
pridnomu
gospodaru
.
Dekli
zaukaže
v
crkev
iti
,
pastiru
veli
naj
gre
krščanski
nauk
poslušat
,
doma
ostalim
pa
veleva
dobro
na
pohištvo
i
živinu
paziti
,
danas
vse
dobro
zapirati
,
kjer
je
mnogo
ptujega
sveta
v
vasi
ter
se
nobenomu
v
srce
viditi
ne
more
kakšnoga
djanja
da
je
.
Ko
je
vse
spregledal
i
vsakomu
svoj
posel
odredil
,
gre
v
svoju
spalnicu
,
prepreže
okno
zagrinjalem
ter
se
vlježe
.
Bil
je
zelo
truden
,
al
vendar
mu
jegova
vroča
glava
ni
dolgo
zaspati
dala
.
V
spanju
su
ga
pa
vsakojake
sanje
vznemirivale
.
Zatoraj
se
opet
ozdigne
i
na
ravnost
v
farnu
crkev
gre
si
v
molitvi
tolažbe
iskat
.
Uže
dolgo
,
al
morebit
še
nikada
poprej
,
ga
nisu
vaščani
vidili
tako
pobožnoga
.
Dolgon
je
na
kolenih
klečal
spred
velikem
oltarju
boga
moleč
;
še
enkrat
zdihne
,
pogleda
milo
proti
nebu
se
prekriža
,
poškropi
,
vstane
i
pobožno
iz
crkve
poda
.
Še
Marjetice
v
crkvi
ni
zapazil
,
ktera
je
začudena
i
ganjena
ga
tako
pobožnoga
vidila
,
akoravno
je
tik
njene
klopi
memo
išel
.
Iz
farne
crkve
gre
k
sveti
Ani
,
kjer
su
si
fantje
reč
zadali
,
se
danas
skup
snajti
.
Tukaj
je
bilo
še
več
ljudstva
,
kakor
doli
v
vasi
.
Bilo
je
tudi
,
kakor
vsako
leto
mnogo
Celjske
gospôde
na
božji
pot
prišlo
.
Poedine
društva
su
sem
ter
tje
raztrešene
po
ledini
sedele
.
Šemarsko
opravljeni
celjski
gospodičci
su
se
vrteli
i
klanjali
okol
našopirjenih
Celjank
,
kakor
da
bi
obnoreli
bili
!
Čisto
drugačišnoga
jedra
društvo
je
poleg
njih
okol
dolge
iz
desk
sbite
mize
sedelo
.
