nizlomila
niti
ta
nesreča
.
Izgubila
je
dom
in
izgubila
očeta
.
Izvedela
je
,
da
mora
biti
njen
sovražnik
tisti
,
ki
ga
ljubi
in
na
čigar
pomoč
je
najbolj
računala
.
Bila
je
zdaj
prepuščena
sama
sebi
in
njena
naloga
je
bila
,
da
osvobodi
sebe
in
svojega
očeta
,
a
vendar
ni
obupala
,
dasi
jo
je
včasih
bolest
tako
prevzela
,
da
se
je
bridko
razjokala
,
nego
si
prisegla
,
da
bo
kljubovala
vsem
viharjem
,
da
mora
zmagati
ali
umreti
.
Oj
veter
,
veter
ti
neba
,
oj
veter
,
veter
ti
morja
,
ti
veš
za
morja
ceste
vse
,
ti
veš
za
steze
zemlje
vse
,
ne
veš
,
kaj
moje
si
želi
srce
.
Narodna
.
Bila
je
noč
.
Nebo
je
bilo
oblačno
in
komaj
so
se
razločevale
najsvetlejše
zvezde
.
Morje
se
je
penilo
in
metalo
čedalje
višje
valove
,
čez
penečo
se
vodno
površino
pa
je
tulil
veter
in
napovedoval
vihar
.
Na
ladji
je
bilo
razpeto
le
malo
jadro
,
a
še
to
so
mornarji
zavili
in
zavezali
,
kajti
veter
je
podil
ladjo
tudi
tako
z
bliskovo
naglostjo
v
smeri
,
ki
jo
je
krmilo
le
še
iz
težka
vzdrževalo
.
—
Spravi
svojo
ženo
v
kajuto
,
je
rekel
kralj
Gjačič
svojemu
sinu
Ladislavu
.
Vihar
je
tu
in
zdaj
ne
bo
nihče
več
utegnil
paziti
na
radovedno
žensko
.
Bojim
se
je
dostavil
po
kratkem
motrenju
neba
,
da
bo
to
eden
najhujših
viharjev
,
kar
sem
jih
kdaj
doživel
.
V
nevarnih
trenotkih
je
kralj
Gjačič
vedno
sam
zapovedoval
svoji
ladji
,
dočim
je
sicer
prepuščal
vodstvo
sinu
.
Ko
je
Ladislav
odšel
,
je
Gjačič
vzel
v
roko
daljnogled
,
ki
ga
je
bil
našel
na
neki
oropani
holandski
ladji
in
ki
je
bil
eden
prvih
izdelkov
te
vrste
.
Gjačičev
daljnogled
se
hrani
še
dandanes
v
Nikoziji
na
otoku
Cipru
.
—
Vse
bolj
se
mi
dozdeva
,
da
nas
ta
malteška
jadrenica
zasleduje
,
je
mrmral
Gjačič
,
ko
je
z
daljnogledom
premotril
morje
in
nebo
.
Kamor
se
obrnem
,
povsod
mi
sledi
.
Kapitan
pač
ne
sluti
,
da
imam
jaz
daljnogled
.
Gjačič
je
jadrenici
,
ki
je
plula
več
streljajev
daleč
od
njega
,
posvetil
vso
pozornost
in
ugibal
,
kake
namene
utegne
imeti
.
Prišel
je
do
spoznanja
,
da
utegne
pod
malteško
zastavo
vozeča
ladja
imeti
zanj
slabe
namene
in
je
vsled
tega
odredil
vse
,
kar
je
bilo
treba
za
slučaj
boja
.
Ladislav
je
medtem
pristopil
k
Asunti
,
kije
stala
pred
srednjim
jamborom
in
zrla
nepremično
na
morje
.
Že
opetovano
so
mornarji
svetovali
Asunti
,
naj
se
umakne
s
krova
,
toda
brez
uspeha
.
Asunta
je
ostala
na
svojem
mestu
in
mornarji
so
se
med
seboj
norčevali
,
da
se
pogovarja
z
vetrom
in
mu
naroča
pozdrave
v
Benetke
odpeljanemu
očetu
in
kdo
ve
,
če
ne
še
komu
drugemu
.
Sklepali
so
na
to
,
ker
so
bili
priče
,
ko
je
Asunta
prišla
na
krov
.
Prišla
je
prostovoljno
,
ne
da
bi
jo
bil
Ladislav
klical
,
a
povedala
je
takoj
tudi
vzrok
,
zakaj
je
to
storila
.
„
Prišla
sam
,
ker
sem
dolžna
izpolniti
,
kar
sem
obljubila
s
prisego
.
“
To
so
bile
prve
besede
,
ki
jih
je
izpregovorila
,
prišedši
na
krov
in
to
so
bile
edine
besede
,
ki
so
jih
mornarji
doslej
slišali
iz
njenih
ust
,
dasi
so
se
vozili
ž
njo
že
drugo
noč
.
Spoznali
so
kmalu
,
da
Asunta
ni
prostovoljno
postala
žena
Ladislavova
in
na
tihem
so
se
veselili
,
da
postopa
Asunta
s
kraljem
Gjačičem
in
s
svojim
možem
tako
žaljivoošabno
in
prezirno
.
Med
pirati
je
bila
navada
,
da
so
se
možili
in
ženili
med
seboj
ali
pa
z
ženskami
,
ki
so
jih
s
silo
ugrabili
.
Da
se
je
njihov
„
kraljevič
“
zaljubil
v
odlično
damo
,
v
hčer
znanega
velikaša
,
jim
ni
bilo
všeč
,
kakor
jim
sploh
ni
bilo
prav
,
da
sta
se
kralj
Gjačič
in
zlasti
Ladislav
začela
povzdigovati
nad
svoje
tovariše
.
Sumili
so
,
da
hočeta
Gjačič
in
njegov
sin
popustiti
piratstvo
in
se
umakniti
kot
velika
gospoda
v
kak
oddaljen
kraj
.
To
jim
seveda
ni
ugajalo
,
zlasti
ker
so
si
rekli
,
da
so
piratje
pridobili
kralju
Gjačiču
njegovo
ogromno
imetje
in
da
bi
morala
Gjačič
in
njegov
sin
vsled
tega
piratstvu
zvesta
ostati
.
Poroka
vojvodinje
Asunte
z
Ladislavom
se
jim
je
zdela
zadosten
dokaz
za
njih
sume
,
a
ko
so
zdaj
videli
,
da
se
Asunta
ogiblje
svojega
moža
in
da
neče
ž
njim
občevati
,
jih
je
to
veselilo
,
zlasti
ker
so
upali
,
da
se
tajni
načrti
kralja
Gjačiča
in
njegovega
sina
izjalove
.
Ladislav
,
ki
je
bil
v
svojem
samoljubju
globoko
užaljen
,
ker
se
Asunta
zanj
kar
nič
ni
zmenila
in
niti
govoriti
ni
hotela
ž
njim
,
je
bil
medtem
pristopil
k
svoji
ženi
in
ji
rekel
,
naj
gre
v
svojo
kajuto
.
Ker
se
Asunta
ni
maknila
z
mesta
in
tudi
ni
ničesar
odgovorila
,
ga
je
prevzela
jeza
.
Čutil
se
je
ponižanega
,
da
občuje
spričo
moštva
ž
njim
tako
prezirno
in
v
tej
jezi
je
svojo
ženo
zgrabil
za
roko
in
jo
potegnil
s
silo
za
seboj
v
kajuto
.
Asunta
se
ni
ustavljala
,
a
ko
je
prišla
v
kajuto
,
je
vzela
skrivaj
iz
nedrij
bodalce
in
se
pripravila
za
vse
slučaje
.
Ladislav
je
zaklenil
za
seboj
vrata
in
potem
stopil
pred
Asunto
.
—
Moje
potrpežljivosti
je
konec
,
je
rekel
osorno
.
Moja
žena
si
,
pravilno
si
z
menoj
poročena
,
in
jaz
zahtevam
,
da
mi
je
moja
žena
pokorna
in
vdana
.
Zapomni
si
to
.
—
Vam
naj
bom
pokorna
in
vdana
,
je
s
porogljivim
smehom
odgovorila
Asunta
.
Izpolnila
sem
svojo
prisego
do
pičice
in
s
tem
je
med
nama
vse
pri
kraji
.
Rekli
ste
mi
,
da
bodete
čakali
,
da
se
Vas
navadim
in
da
se
sprijaznim
s
svojim
položajem
.
Čakajte
torej
in
pustite
me
v
miru
.
Asunta
je
slonela
ob
steni
.
Ladislav
,
v
katerem
je
vse
vrelo
,
se
ji
je
približal
,
kakor
bi
se
je
hotel
s
silo
polastiti
.
V
tem
trenotku
pa
je
dvignila
Asunta
roko
in
zabliščalo
je
bodalce
v
njeni
roki
.
—
Ne
dotaknite
se
me
—
raje
se
usmrtim
na
mestu
.
Tako
grozeče
je
donel
ta
klic
,
da
je
Ladislav
odstopil
nekaj
korakov
.
Zdaj
sta
si
molče
stala
nasproti
in
se
gledala
z
žarečimi
očmi
.
Še
je
Ladislav
premišljeval
,
kaj
naj
stori
,
ko
je
začul
trkanje
na
vrata
.
—
Halo
—
Ladislav
—
oče
te
kliče
.
Asunta
je
nehote
zavzdihnila
,
ko
je
čula
ta
klic
.
Zdelo
se
ji
je
,
da
je
bila
to
rešitev
.
Ladislav
se
je
tudi
res
takoj
odvrnil
od
nje
in
zapustil
kajuto
.
Komaj
je
bil
stopil
čez
prag
,
je
bila
Asunta
že
pri
vratih
in
jih
zapahnila
.
Rešena
je
bila
.
Vihar
je
že
divjal
z
najljutejšo
silo
,
ko
se
je
Ladislav
povrnil
k
svojemu
očetu
.
Valovi
so
se
kar
igrali
z
Gjačičevo
jadrenico
,
a
ta
je
bila
tako
trdna
,
da
je
srečno
kljubovala
razljučenim
elementom
.
—
Čemu
si
me
dal
klicati
,
oče
?
je
vprašal
Ladislav
,
in
nekako
očitajoče
dostavil
:
Ravno
ko
sem
hotel
s
svojo
ženo
izpregovoriti
odločilno
besedo
,
kakor
si
mi
to
vedno
priporočal
,
pa
je
Groga
potrkal
na
vrata
.
—
Nisem
utegnil
čakati
.
Kralj
Gjačič
je
izročil
sinu
daljnogled
in
je
z
roko
pokazal
na
sence
,
ki
jih
je
bilo
videti
,
kadar
se
je
zabliskalo
.
Poglej
na
to
stran
.
Velika
ladja
se
bori
z
viharjem
.
Srednji
jambor
ji
je
vihar
že
zlomil
.
Bogat
plen
je
tam
vdobiti
.
Ali
greva
ponj
,
Ladislav
?
Molče
je
Ladislav
skozi
daljnogled
motril
tujo
ladjo
.
—
Ne
silim
te
,
Ladislav
.
Obljubil
sem
ti
,
da
bo
tvoje
ženitovanjsko
potovanje
mirno
in
res
gosposko
,
kajti
mislil
sem
,
da
boš
pri
svoji
ženi
užival
lepe
ure
.
Prišlo
je
drugače
.
Morda
bi
bilo
zate
prijetno
razvedrilo
,
če
poskusiva
danes
zopet
enkrat
svojo
srečo
?
Z
napeto
radovednostjo
je
čakal
kralj
Gjačič
na
odgovor
svojega
sina
.
Ladislav
je
le
malo
časa
premišljeval
in
potem
je
pritrdil
očetu
—
Prav
tako
,
Ladislav
,
zdaj
vidim
,
da
si
kri
od
moje
krvi
,
je
veselo
vzkliknil
kralj
Gjačič
.
Z
malo
jadrenico
in
z
maloštevilnim
moštvom
napasti
neznano
veliko
ladjo
,
to
je
pravo
junaštvo
.
Na
ta
način
smo
piratje
postali
veliki
in
močni
.
Torej
na
delo
!
Kralj
Gjačič
je
bil
v
tem
trenotku
ves
premenjen
.
Bojevanje
je
bilo
njegovo
največje
veselje
in
tudi
če
plen
ni
bil
v
nobenem
razmerju
z
nevarnostjo
in
s
trudom
boja
,
vendar
je
bil
vselej
vesel
vsake
zmage
,
toliko
bolj
vesel
,
čim
teže
si
jo
je
priboril
.
Tudi
v
Ladislavu
se
je
vzbudil
bojeviti
duh
očetov
,
s
toliko
večjo
silo
,
ker
je
v
njem
že
itak
vse
kipelo
vsled
jeze
na
Asunto
.
Tudi
ko
bi
bil
vedel
,
da
pogine
v
tem
boju
,
lotil
bi
ne
ga
bil
vendar
,
že
zaradi
nade
,
da
stori
ž
njim
vred
tudi
Asunta
žalostno
smrt
.
Čez
krov
je
zadonel
mogočni
glas
kralja
Gjačiča
.
—
Dečki
na
krov
!
Razpnite
dve
jadri
,
pripravite
topove
in
sekire
,
ves
plen
bo
Vaš
!
Ta
poziv
v
zvezi
s
to
obljubo
,
je
kar
poživil
vse
moštvo
.
Dasi
je
imel
Gjačič
le
deset
mož
na
svoji
jadrenici
in
je
bilo
gotovo
,
da
jih
je
na
ladji
,
ki
so
jo
hoteli
napasti
,
še
enkrat
toliko
,
ni
vendar
nihče
niti
trenotek
pomislil
,
s
kako
nevarnostjo
je
združen
nameravani
napad
.
In
zopet
je
kralj
Gjačič
z
glasom
,
ki
se
je
kosal
s
tuljenjem
viharja
,
zakričal
:
—
Groga
prevzame
vodstvo
krmila
,
moj
sin
Vas
bo
vodil
pri
napadu
—
naprej
!
Jadra
so
bila
v
trenotku
razpeta
in
vihar
se
je
zapodil
vanja
,
da
je
ječala
vsa
jadrenica
in
so
se
pripogibali
jambori
,
kakor
bi
se
hoteli
zlomiti
vsak
trenotek
.
Kakor
blisk
je
šla
ladja
čez
morje
.
Že
so
se
razločili
obrisi
velike
ladje
,
ki
se
je
s
polomljenimi
jambori
gugala
na
valovih
,
že
je
bila
Gjačičeva
jadrenica
tako
blizu
ladje
,
da
se
je
moglo
razločiti
posamezne
osebe
na
krovu
,
ko
se
je
Gjačič
slučajno
obrnil
nazaj
in
zagledal
,
da
drevi
naravnost
nanj
malteška
ladja
,
ki
mu
je
sledila
ves
čas
.
—
Nazaj
,
Groga
!
Obrni
hitro
,
drugače
pridemo
med
dva
ognja
.
Ladislav
,
pošlji
malteški
ladji
naš
pozdrav
.
Jadrenica
se
je
umaknila
tako
,
da
je
prišla
s
široko
stranjo
v
isto
črto
,
kakor
je
veslala
malteška
ladja
.
V
tem
trenotku
je
Ladislav
sprožil
top
.
Zagrmelo
je
,
a
ko
je
prvi
blisk
razsvetlil
noč
,
je
Gjačič
videl
,
da
malteška
ladja
ni
poškodovana
in
da
drevi
naravnost
naprej
.
Gjačičeva
jadrenica
se
je
bila
v
tem
oddaljila
od
poškodovane
ladje
tako
,
da
ji
je
bila
malteška
ladja
zdaj
dosti
bliže
.
Kralj
Gjačič
je
sprevidel
,
da
je
napad
sedaj
nemogoč
in
dasi
se
ga
je
polastila
divja
jeza
,
je
imel
vendar
toliko
preudarnosti
,
da
je
opustil
misel
na
napad
vzlic
vsem
ugovorom
svojega
sina
in
vzlic
nevolji
moštva
.
Gjačičeva
jadrenica
se
je
obrnila
in
je
zopet
nadaljevala
svojo
pot
proti
vzhodu
.
V
tem
se
je
malteška
ladja
približala
veliki
ladji
,
ki
ji
je
bil
vihar
polomil
jambora
.
Po
običajnih
signalih
in
klicih
se
ji
je
približala
toliko
,
da
sta
stali
skoro
stran
ob
stran
.
—
Hojô
—
kdo
tam
?
je
zadonel
klic
z
velike
ladje
.
—
Tu
kapetan
Desantič
z
ladjo
vojvode
Dall
Ferro
.
—
Tu
Piali-paša
z
vojno
ladjo
„
Soliman
“
.
Kdo
je
streljal
na
Vas
?
—
Kralj
piratov
Gjačič
,
ki
ga
zasledujem
.
Hotel
Vas
je
napasti
in
jaz
sem
ga
pregnal
.
—
Škoda
,
da
ste
ga
pregnali
.
Zdaj
bi
bil
že
obešen
.
Na
ladji
imam
150
mož
.
Desantič
je
vzlic
viharju
splezal
na
turško
ladjo
in
pojasnil
Piali-paši
vse
,
kar
se
je
zgodilo
in
da
zasleduje
pirate
,
da
izve
njih
skrivališče
.
Piali-paša
je
že
več
mesecev
zasledoval
isti
namen
,
a
brez
uspeha
.
Zdaj
,
ko
je
prišel
piratom
na
sled
,
pa
je
bila
njegova
ladja
poškodovana
tako
,
da
se
ni
mogel
geniti
.
A
odločil
se
je
hitro
.
—
Vzemite
me
seboj
,
kapetan
Desantič
,
je
rekel
Piali-paša
.
Moji
ladji
so
se
sicer
polomila
jambora
,
a
drugače
je
trdna
in
bo
že
prestala
ta
vihar
in
si
pomaga
kakorkoli
naprej
,
čim
neha
veter
in
se
morje
umiri
.
Vam
pa
,
kapetan
Desantič
,
se
izkažem
resnično
hvaležnega
,
če
mi
pomagate
zaslediti
Gjačičevo
skrivališče
.
Desantič
je
bil
seveda
vesel
,
da
je
dobil
takega
pomočnika
.
Piali-paša
je
zapovedoval
turškemu
brodovju
,
ki
je
čuvalo
turške
trgovske
ladje
in
se
trudil
na
vse
načine
,
da
bi
piratstvo
zadušil
,
vzlic
sultanovemu
ukazu
,
naj
skuša
pirate
pridobiti
kot
zaveznike
Turčije
proti
Benetkam
.
Kmalu
je
Desantičeva
jadrenica
zopet
razpela
jadra
in
hitela
za
ladjo
piratskega
kralja
.
Neka
znadeš
,
Petre
kapetane
,
da
te
ljubim
,
kano
sinka
moga
,
rad
virnosti
i
junačtva
tvoga
.
Hrv.
narodna
.
Tri
dni
in
tri
noči
je
že
begal
kralj
Gjačič
s
svojo
jadrenico
sem-intja
,
zdaj
na
to
,
zdaj
na
drugo
stran
,
a
svojemu
preganjalcu
ni
mogel
uteči
.
Desantič
mu
je
sledil
,
kamor
se
je
obrnil
,
a
držal
se
je
s
svojo
ladjo
vedno
nekaj
streljajev
oddaljeno
ter
se
umaknil
vsakemu
boju
,
ki
ga
je
kralj
Gjačič
opetovano
poskusil
.
Največ
skrbi
je
delalo
kralju
Gjačiču
to
,
da
ni
vedel
,
kdo
je
njegov
preganjalec
in
čemu
ga
zasleduje
.
Vedel
je
sicer
,
da
malteški
vitezi
niso
njegovi
prijatelji
,
a
smatral
jih
je
za
preslabe
,
da
bi
v
časih
boja
s
Turki
poskušali
vojno
z
dosti
močnejšimi
pirati
.
Desantič
je
vozil
pod
malteško
zastavo
,
a
kralj
Gjačič
je
bil
prepričan
,
da
nima
pravice
do
te
zastave
.
A
kdo
drugi
naj
bi
ga
zasledoval
pod
tujo
zastavo
?
Turki
niso
imeli
vzroka
za
to
.
Pač
se
je
kralj
Gjačič
nekajkrat
zmislil
na
vojvodo
Dall
Ferro
,
ali
vselej
si
je
to
misel
izbil
iz
glave
.
Poznal
je
vojvodove
ladje
in
vrhutega
je
bil
vojvoda
zdaj
jetnik
beneške
republike
in
ni
mogel
ničesar
storiti
,
da
bi
rešil
svojo
hčer
.
Potom
takega
razmišljevanja
je
prišel
kralj
Gjačič
do
zaključka
,
da
igra
beneška
republika
ž
njim
verolomno
igro
,
ker
se
mu
na
eni
strani
hlini
kot
zaveznica
,
na
drugi
pa
ga
zalezuje
,
da
bi
spoznala
njegova
,
skrivališča
.
To
ga
je
navdalo
z
divjo
jezo
proti
beneški
republiki
,
obenem
pa
ga
tudi
nekoliko
pomirilo
.
Rekel
si
je
,
da
si
beneška
republika
na
predvečer
velike
vojne
s
Turki
pač
ne
bo
nakopala
s
kakim
dejanjskim
napadom
še
sovraštva
piratov
,
ki
bi
ji
kot
zavezniki
lahko
mnogo
koristili
,
kot
nasprotniki
pa
še
več
škodovali
.
Tudi
Ladislav
in
Groga
sta
bila
istega
mnenja
.
Po
dolgem
posvetovanju
se
je
kralj
Gjačič
odločil
,
da
naredi
gonji
po
morju
konec
,
a
tako
,
da
spelje
svojega
zasledovalca
v
zmoto
.
—
Na
otoku
Kasos
se
na
noben
način
ne
smemo
izkrcati
.
Tam
ne
ve
nihče
,
da
smo
piratje
,
nego
nas
smatrajo
vsi
za
beneške
velikaše
.
Pri
tem
mora
ostati
na
vsak
način
,
zakaj
le
tako
nam
ostane
otok
pribežališče
za
najskrajnejši
slučaj
in
nam
ostane
ohranjeno
naše
bogastvo
,
tudi
če
bi
se
sovražnikom
posrečilo
,
zatreti
piratstvo
.
Dokler
nam
je
zasledovalec
za
petami
,
ne
smemo
tja
.
Tudi
v
tem
oziru
sta
Ladislav
in
Groga
pritrdila
kralju
Gjačiču
in
so
sklenili
,
da
se
popeljejo
na
otočič
Avgon
,
kjer
je
bilo
vse
prebivalstvo
v
zvezi
s
pirati
in
kjer
je
imel
Gjačič
varno
skrivališče
.
—
Na
Avgonu
smo
na
varnem
.
Tam
se
lahko
izkrcamo
vsi
,
jadrenico
pa
otovorimo
z
vinom
in
jo
pošljemo
kot
trgovsko
ladjo
v
črno
morje
,
če
ji
sledi
naš
zasledovalec
,
ji
ničesar
ne
bo
mogel
,
če
ji
ne
sledi
,
se
lahko
vkrcamo
v
drugo
ladjo
,
ki
se
mu
bo
mogla
približati
in
ga
napasti
.
Ste-li
zadovoljni
?
Nihče
ni
ugovarjal
.
Ladislav
je
sicer
poprej
mislil
,
da
popelje
Asunto
na
otok
Kasos
,
ker
je
imel
tam
kralj
Gjačič
bogato
opremljen
gradič
in
je
Ladislav
upal
,
da
si
kot
velik
bogat
gospod
pridobi
ljubezen
svoje
žene
,
toda
zdaj
ni
več
silil
na
to
.
Upal
je
sicer
še
vedno
,
da
se
ga
Asunta
sčasoma
navadi
in
da
si
pridobi
njeno
srce
,
ali
računal
je
sam
,
da
se
to
še
ne
zgodi
tako
kmalu
.
Ni
si
prikrival
,
da
ima
Asunta
obilo
vzrokov
ga
sovražiti
in
zaničevati
,
a
samoljubje
njegovo
je
bilo
tako
veliko
,
da
je
bil
prepričan
o
premagljivosti
Asuntinih
čutil
.
Rekel
si
je
,
da
mora
Asunto
pustiti
nekaj
časa
v
miru
,
da
se
udomači
med
novimi
ljudmi
in
zato
je
sam
priporočal
očetov
nasvet
.
Kralj
Gjačič
je
vodil
svojo
ladjo
tako
,
da
je
prišla
ponoči
do
otoka
Avgon
,
ležečega
severovzhodno
od
Krete
.
Zapeljal
je
v
primitiven
pristan
,
kjer
se
je
z
Ladislavom
in
Asunto
hitro
izkrcal
,
nakar
je
Groga
prevzel
poveljstvo
jadrenice
ter
jo
odpeljal
na
drugo
stran
otoka
,
kjer
je
ležalo
malo
mestece
in
so
se
navadno
ustavljale
ladje
.
Vzlic
dobremu
manevriranju
kralja
Gjačiča
je
bil
Desantič
vendar
zapazil
,
da
se
je
piratska
ladja
ustavila
na
obrežju
in
da
se
je
izkrcalo
iz
nje
nekaj
oseb
in
uganil
je
takoj
resnico
.
—
Vaše
domnevanje
se
mi
zdi
popolnoma
utemeljeno
,
je
menil
Piali-paša
,
ko
mu
je
Desantič
razložil
svoje
mneuje
.
Kaj
hočete
zdaj
storiti
?
—
Ko
bi
to
vedel
,
je
zavzdihnil
Desantič
.
Najraje
bi
se
sam
izkrcal
,
a
kaj
,
ko
ladje
ne
morem
zapustiti
.
—
Slušajte
moj
nasvet
,
je
rekel
Piali-paša
po
kratkem
razmišljevanju
.
Prepustite
vodstvo
ladje
meni
in
izkrcajte
se
tukaj
.
Pri
ljudeh
bodete
lahko
izvedeli
,
če
je
vojvodinja
na
otoku
ali
če
je
ostala
na
ladji
.
Jaz
sledim
piratski
jadrenici
,
pošljem
pa
od
prvega
kraja
posebno
ladjo
po
vas
.
Zdaj
ko
smo
piratom
za
petami
,
jih
ne
smemo
več
izpustiti
.
Desantič
ni
vedel
,
kako
bi
se
odločil
.
Če
je
Asunta
ostala
na
piratski
ladji
in
se
ta
odpelje
kdo
ve
kam
,
on
pa
ostane
na
Avgonu
—
jo
morda
nikdar
več
ne
najde
,
tako
si
je
rekel
,
a
če
gre
za
piratsko
ladjo
,
Asunta
pa
se
je
izkrcala
na
Avgonu
,
jo
lahko
piratje
odpeljejo
kamor
hočejo
,
ne
da
bi
jo
Desantič
mogel
še
kdaj
zaslediti
.
Ugibal
je
in
ugibal
,
a
izhoda
ni
našel
.
Piali-paša
je
dobro
slutil
,
kake
misli
teže
Desantiču
srce
,
a
svetovati
mu
ni
znal
.
V
tem
je
Desantičeva
jadrenica
dospela
do
kraja
,
kjer
se
je
bil
izkrcal
kralj
Gjačič
s
svojim
sinom
in
z
Asunto
in
zdaj
ni
bilo
več
časa
premišljevati
in
omahovati
,
zdaj
se
je
bilo
treba
odločiti
.
—
Ne
vem
,
kaj
bi
storil
,
kar
ločiti
se
ne
morem
od
svoje
ladje
in
vendar
mi
pravi
srce
,
naj
se
izkrcam
,
je
menil
Desantič
in
se
oziral
zdaj
na
breg
,
ob
katerem
je
plula
jadrenica
,
zdaj
zopet
po
svoji
ladji
in
še
vedno
ni
vedel
,
kako
naj
se
odloči
.
Kakor
oče
sinu
,
tako
je
Piali-paša
položil
Desantiču
svojo
roko
na
ramo
in
mu
pogledal
dobrohotno
v
oči
.
—
Ljubi
kapetan
,
dokler
bodete
v
življenju
poslušali
glas
svojega
srca
,
bodo
vaša
dejanja
vedno
poštena
in
pravična
.
Sicer
se
poznava
šele
malo
časa
,
ali
prikupili
ste
se
mi
,
kakor
še
nikdar
noben
tujec
.
Vaša
hrabrost
je
velika
,
in
velika
je
vaša
spretnost
in
podjetnost
.
Nad
vse
čudovita
pa
je
zvestoba
,
s
katero
služite
vojvodinji
Asunti
v
njeni
veliki
nesreči
.
S
to
zvestobo
ste
si
pridobili
mojo
ljubezen
,
očetovsko
ljubezen
.
Kakor
sina
Vas
imam
rad
in
na
svojo
čast
Vam
obetam
,
da
Vas
bom
podpiral
,
dokler
ne
rešite
vojvodinje
Asunte
.
Sedaj
se
izkrcajte
in
bodite
brez
vseh
skrbi
.
Jaz
poskrbim
vse
kar
treba
,
da
na
noben
način
ne
izgubimo
sledu
vojvodinje
Asunte
.
Ponavljam
,
kapetan
Desantič
,
na
mojo
čast
!
Presrčne
besede
mogočnega
turškega
admirala
so
napravile
globok
v
tisk
na
Desantiča
in
razgnale
zadnje
njegove
pomisleke
.
—
Zaupam
Vam
neomejeno
,
je
s
preprosto
iskrenostjo
rekel
Desantič
in
segel
Piali-paši
v
roko
.
—
Prav
tako
,
in
zanašajte
se
tudi
name
,
da
bom
skrbel
za
Vas
.
Prihodnja
turška
ladja
,
ki
jo
srečam
,
pride
po
Vas
in
Vas
popelje
za
menoj
.
In
zdaj
Vam
želim
vso
srečo
.
Še
enkrat
sta
si
segla
v
roke
in
Desantč
se
je
povzpel
čez
ograjo
in
se
po
vrvi
spustil
v
čolnič
,
ki
ga
je
prepeljal
na
breg
.
Tam
je
obstal
in
gledal
za
svojo
jadrenico
,
ki
je
razpela
vsa
svoja
jadra
,
da
dobiti
piratsko
ladjo
.
Gledal
je
za
njo
,
dokler
mu
ni
izginila
,
izpred
oči
in
dasi
ni
čisto
nič
dvomil
,
da
izpolni
Piali-paša
svojo
obljubo
,
mu
je
vendar
bilo
težko
pri
srcu
,
da
je
zapustil
svojo
jadrenico
.
Desantič
je
bil
dobro
oborožen
in
preskrbljen
tudi
z
denarjem
in
upal
je
,
da
najde
lahko
vojvodinjo
Asunto
,
če
sta
jo
Gjačič
in
njegov
sin
izkrcala
na
tem
otoku
,
saj
ga
ni
nihče
poznal
in
mu
ni
bilo
težko
,
izdajati
se
za
trgovca
z
vinom
,
edinim
pridelkom
otoka
Avgon
.
Noč
je
hotel
porabiti
v
to
,
da
se
nekoliko
orijentira
po
bližini
in
zato
je
od
brega
krenil
držeč
se
v
senci
med
olivami
in
cipresami
proti
sredini
otoka
.
Noč
je
bila
južno
jasna
in
topla
in
ta
šetnja
je
Desantiču
dobro
dela
,
saj
se
že
več
dni
ni
mogel
pošteno
izprehoditi
.
Držeč
roko
na
nabitem
samokresu
je
korakal
naravnost
naprej
in
kmalu
prišel
na
primitivno
,
razvoženo
cesto
,
po
kateri
je
krenil
,
sodeč
,
da
vodi
do
pristana
,
kjer
je
domneval
,
da
je
prebivališče
vsega
prebivalstva
.
Prišedši
nekaj
sto
korakov
naprej
,
je
Desantič
z
malega
griča
zagledal
pred
seboj
morje
.
„
To
je
druga
stran
otoka
“
,
si
je
mislil
in
že
hotel
nadaljevati
svojo
pot
,
ko
je
zapazil
na
strani
ob
cesti
večje
poslopje
,
v
katerem
je
gorelo
nekaj
luči
.
Ustavil
se
je
takoj
.
—
Zdaj
je
že
davno
čez
polnoč
in
gotovo
bi
prebivalci
te
hiše
že
trdno
spali
,
da
se
ni
zgodilo
kaj
izrednega
.
Tu
,
na
samoti
,
se
pa
izrednega
ne
more
nič
drugega
zgoditi
,
kakor
da
so
prišli
nepričakovani
gostje
.
Od
brega
,
kjer
se
je
izkrcal
Gjačič
,
je
to
najbližja
hiša
in
če
ima
Gjačič
Asunto
pri
sebi
,
jo
je
najbrž
pripeljal
semkaj
.
Tako
je
modroval
Desantič
,
ko
se
je
počasi
in
previdno
plazil
od
ceste
proti
razsvetljeni
hiši
,
skrbno
pazeč
na
vsak
najmanjši
šum
.
Držal
se
je
k
tlom
in
hodil
samo
pod
drevjem
in
ob
vinogradih
.
V
roko
pa
je
vzel
bodalo
,
kajti
strel
,
si
je
rekel
,
bi
privabil
druge
ljudi
in
izgubljen
bi
bil
gotovo
,
ker
z
otoka
mu
ni
bilo
mogoče
pobegniti
.
Razsvetljena
hiša
je
bila
zidana
v
eno
nadstropje
in
je
stala
sredi
širnega
vinograda
,
ki
je
bil
obdan
z
živo
ograjo
.
—
Če
imajo
psa
,
sem
izdan
in
zasledovali
me
bodo
,
si
je
rekel
Desantič
,
ko
se
je
priplazil
blizu
hiše
.
Psi
so
sicer
po
teh
otokih
redki
,
ali
mogoče
je
vendar
,
da
ga
imajo
pri
hiši
.
Vzlic
vsem
pomislekom
je
Desantič
vendar
nadaljeval
svojo
pot
in
srečno
prišel
pod
okno
,
kjer
je
videl
goreti
luč
.
Prav
ko
se
je
dvignil
od
tal
,
da
pogleda
v
hišo
,
je
začul
tiho
rožljanje
verige
.
Sluteč
,
da
je
pes
,
je
planil
nazaj
in
se
povzpel
na
prvo
drevo
,
ki
je
bilo
v
bližini
.
Bil
je
zato
že
zadnji
čas
,
kajti
okrog
vogala
se
je
prikazal
previdno
stopajoč
velik
pes
.
Naprej
ni
mogel
,
ker
je
bil
priklenjen
,
a
čutil
je
,
da
je
človek
v
bližini
in
začel
renčati
ter
nemirno
trgati
verigo
.
Desantič
ni
vedel
,
kaj
bi
storil
.
Že
je
hotel
splezati
z
drevesa
in
pobegniti
,
ko
se
je
v
prvem
nadstropju
odprlo
okno
in
se
nanj
naslonila
belo
oblečena
ženska
z
razpletenimi
lasmi
—
vojvodinja
Asunta
.
Desantiču
je
bilo
sicer
tako
,
kakor
da
se
je
vsa
kri
naenkrat
stekla
vanj
.
Vzlic
silni
nevarnosti
je
hitro
splezal
z
drevesa
in
zaklical
k
oknu
:
—
Vojvodinja
—
jaz
sem
tu
!
Pes
je
,
čuvši
ta
klic
,
divje
zalajal
in
skočil
proti
Desantiču
,
ki
pa
je
že
stekel
na
stran
ter
potem
napravil
velik
ovinek
in
se
zopet
od
druge
strani
približal
hiši
.
Asunta
je
še
vedno
slonela
na
oknu
in
vsa
zatopljena
v
svoje
sanje
gledala
v
noč
.
Kaj
je
bil
to
res
glas
zvestega
Desantiča
?
Kar
misliti
si
ni
mogla
,
da
je
to
resnica
,
a
upala
je
,
da
se
ni
motila
in
drhtela
je
po
vsem
životu
radostne
nade
,
da
le
ni
zapuščena
.
Lajanje
je
bilo
privabilo
iz
hiše
priletnega
človeka
,
ki
je
,
uzrši
Asunto
na
oknu
,
nevoljno
zaklical
:
—
Prosim
,
zaprite
vendar
okno
;
pes
vas
ne
pozna
in
je
vsled
tega
nemiren
.
Obenem
je
mož
prijel
psa
za
verigo
in
ga
peljal
okrog
vogala
zopet
na
svoje
mesto
pri
hišnih
,
vratih
,
med
tem
ko
je
Asunta
okno
zaprla
.
Desantič
se
je
splazil
na
stran
in
si
poiskal
oddaljen
kot
,
kjer
se
je
veselega
srca
,
da
se
mu
je
vse
tako
dobro
obneslo
,
ulegel
med
žito
in
zavit
v
svoj
plašč
poiskal
počitka
.
Še
predno
se
je
zdanilo
,
je
kapetan
Desantič
zapustil
svoje
prenočišče
v
vinogradu
in
je
,
skrivaje
se
med
trtami
,
krenil
proti
morju
,
kjer
je
videl
obrise
ladij
in
domneval
,
da
leži
avgonski
pristan
.
Videl
je
,
da
na
otoku
ni
nobene
vasi
in
da
prebiva
prebivalstvo
po
hišicah
,
ki
leže
daleč
narazen
sredi
vinogradov
.
To
mu
je
bilo
kaj
prav
.
Kajti
sodil
je
,
da
mu
je
s
tem
znatno
olajšana
izvršitev
njegovega
namena
,
odvesti
vojvodinjo
Asunto
.
Skrbelo
ga
je
samo
,
kdaj
pride
kaka
ladja
,
ki
bi
jo
mogel
porabiti
;
kajti
,
daje
admiral
Piali
z
njegovo
ladjo
kdo
ve
že
kje
,
o
tem
ni
dvomil
.
Desantič
bi
bil
dal
v
tej
uri
svoje
življenje
,
če
bi
imel
pri
rokah
svojo
ladjo
in
vsaj
polovico
svojih
mornarjev
.
Prišedši
z
griča
navzdol
proti
pristanu
je
Desantič
naenkrat
obstal
in
kar
ni
mogel
verjeti
,
da
je
resnica
kar
vidi.
Zagledal
je
kraj
brega
ladjo
piratskega
kralja
,
na
katero
so
težaki
valili
velike
sode
vina
,
zunaj
na
morju
pa
je
videl
svojo
jadrenico
se
zibati
na
valovih
.
Srce
se
mu
je
ustavljalo
radostnega
presenečenja
,
kajti
zdaj
ni
več
dvomil
,
da
se
mu
posreči
rešitev
vojvodinje
Asunte
.
Zavihtel
je
svoj
klobuk
in
najraje
bi
bil
zavriskal
veselja
,
da
se
ni
še
pravočasno
spomnil
,
kako
nevarno
bi
to
znalo
biti
.
Naglo
je
nadaljeval
Desantič
svojo
pot
,
a
zdaj
ni
več
hitel
proti
pristanu
,
nego
na
stran
,
kjer
je
videl
,
da
leže
ribiški
čolni
in
ni
daleč
na
okrog
nobene
koče
in
nobenega
človeka
.
Neoviran
je
prišel
do
brega
in
odvezal
čoln
.
Krepko
je
zastavil
vesla
in
čoln
je
stekel
po
morju
ter
hitel
tja
ven
,
koder
se
je
gugala
Desantičeva
jadrenica
.
Piali-paša
je
spoznal
Desantiča
že
od
daleč
in
ga
pozdravil
z
veselimi
klici
,
na
katere
je
odgovarjal
Desantič
še
veseleje
,
saj
je
bil
sedaj
gotov
,
da
reši
vojvodinjo
Asunto
.
Ob
istem
času
,
ko
je
Desantič
od
brega
veslal
proti
svoji
jadrenici
,
je
kralj
Gjačič
zapustil
na
griču
ležečo
hišo
,
kamor
je
bil
spravil
Asunto
,
in
je
z
daljnogledom
motril
morje
in
ladje
v
pristanu
.
Na
njegov
resni
obraz
je
legel
izraz
zadovoljnosti
,
ko
je
videl
svojo
ladjo
in
spoznal
,
da
bo
kmalu
otovorjena
s
sodi
ter
bo
odjadrala
na
sever
.
Njegovo
oko
je
potem
poiskalo
jadrenico
,
ki
ga
je
tako
trdovratno
preganjala
in
zasmejal
se
je
kratko
,
hripavo
in
škodoželjno
,
češ
,
da
je
svoje
zasledovalce
tako
spretno
speljal
v
zmoto
.
Kar
nagledati
se
ni
mogel
Desantičeve
jadrenice
tako
je
bil
vesel
in
ponosen
,
da
ji
je
le
utekel
.
—
Zdaj
bo
bežala
za
mojo
ladjo
gori
v
Črno
morje
in
rešeni
smo
je
morda
za
vedno
.
E
,
kdor
hoče
prekaniti
kralja
Gjačiča
,
mora
imeti
le
več
soli
v
glavi
,
kakor
ti
moji
zasledovalci
.
V
tej
svoji
radosti
se
Gjačič
ni
dosti
zmenit
za
čoln
,
s
katerim
je
veslal
Desantič
k
svoji
jadrenici
.
Zapazil
je
pač
ta
čoln
,
a
misleč
,
da
se
pelje
kak
ribič
,
ni
mu
bilo
zanj
mar
in
hitel
je
v
hišo
obvestit
Ladislava
,
kako
dobro
se
je
posrečila
uprizorjena
zvijača
.
—
Zdaj
,
sinko
moj
,
te
pustim
samega
tu
na
otoku
.
Mene
kličejo
dolžnosti
drugam
,
zakaj
krona
piratskega
kralja
ni
nič
lajša
,
kakor
krona
kakega
maziljenega
kralja
.
V
kakih
,
dveh
urah
odrine
moja
ladja
in
za
njo
pojde
jadrenica
,
ki
nas
je
preganjala
.
Potem
bo
zrak
čist
in
jaz
se
odpeljem
s
kako
ribiško
ladjo
na
Kreto
in
potem
dalje
.
Glej
,
da
ti
minejo
medeni
tedni
s
tvojo
vojvodinjo
kar
mogoče
prijetno
.
Zdaj
boš
imel
dovolj
časa
,
da
svojo
ženo
naučiš
pokornosti
in
vdanosti
.
Ladislav
ni
ugovarjal
,
saj
si
je
želel
,
da
bi
bil
sam
s
svojo
ženo
in
dobil
priliko
,
da
poskusi
pri
nji
svojo
srečo
.
—
Le
eno
te
prosim
,
oče
,
je
rekel
pri
slovesu
,
pošlji
mi
čim
prej
kako
ladjo
.
Če
se
porazumem
z
Asunto
,
ne
morem
ostati
ž
njo
tukaj
,
nego
jo
popeljem
na
Kasos
.
—
Dobro
,
moj
sin
,
je
rekel
kralj
Gjačič
,
tvojo
željo
ti
izpolnim
čim
prej
,
čeprav
nič
več
ne
verjamem
,
da
bi
se
mogel
izlepa
porazumeti
z
vojvodinjo
.
Ne
vzdihuj
mi
preveč
okrog
nje
;
bodi
raje
trd
in
brezobziren
,
ker
boš
tako
več
opravil
.
Ladislav
se
je
vrnil
v
hišo
,
Gjačič
pa
se
je
odstranil
k
različnim
piratom
,
ki
so
živeli
na
otoku
,
ter
se
ž
njimi
dogovoril
o
novih
podjetjih
.
Ko
je
odplula
njegova
ladja
in
je
videl
,
da
ji
sledi
jadrenica
,
ki
ga
je
preganjala
,
se
je
brezskrbno
vkrcal
na
ribarsko
ladjo
in
se
odpeljal
z
Avgona
.
Ako
mi
ga
uhvatiti
Bog
da
,
Gola
ču
ga
po
vojsci
voditi
,
Živa
ču
ga
na
mihe
derati
,
Njegove
se
krvce
napojiti
.
Hrv.
narodna
.
Hiša
,
v
katero
sta
kralj
Gjačič
in
njegov
sin
spravila
vojvodinjo
Asunto
,
je
bila
prostorna
in
trdna
,
kajti
v
njej
so
shranjevali
piratje
svoje
blago
,
dokler
niso
prišli
ponj
ž
njimi
v
zvezi
stoječi
grški
in
židovski
trgovci
.
Takih
zavetišč
in
skrivališč
so
imeli
piratje
na
različnih
otokih
,
da
,
celo
v
nekaterih
mestih
in
so
seveda
tudi
vedno
skrbeli
,
da
so
bila
dobro
zastražena
in
zavarovana
.
Tako
je
bilo
tudi
s
hišo
na
Avgonu
,
kjer
je
prebivala
vojvodinja
Asunta
,
ki
jo
je
Ladislav
smatral
za
zaklad
vseh
zakladov
in
jo
vsled
tega
kar
najskrbneje
čuval
.
Po
odhodu
kralja
Gjačiča
je
Ladislav
dolgo
premišljeval
,
kako
naj
uredi
svoje
postopanje
napram
Asunti
.
Bolelo
ga
je
in
čutil
se
je
ponižanega
in
osramočenega
,
da
odbija
Asunta
s
hladnim
ponosom
vsako
njegovo
približevanje
.
Ko
bi
se
bila
Asunta
ž
njim
prerekala
,
ko
bi
mu
bila
očitala
način
,
na
kateri
si
jo
je
pridobil
,
bi
bil
morda
postal
surov
,
a
vsekako
bi
bil
to
laže
prenašal
,
kakor
dostojanstveno
nepristopnost
svoje
žene
.
Odkar
se
je
Ladislav
na
ladji
hotel
Asunte
polastiti
,
ni
slišal
iz
njenih
ust
nobene
besede
več
.
Ves
dan
se
ni
ganila
iz
sobe
.
Ladislav
je
opetovano
prišel
k
njej
,
a
čim
se
je
pojavil
na
pragu
,
je
Asunta
vselej
vzela
bodalo
v
roke
,
in
videl
je
ter
čital
z
njenega
obraza
,
da
je
pripravljena
na
vse
,
pripravljena
celo
,
si
končati
življenje
,
in
to
ga
je
vselej
zopet
odgnalo
,
če
je
bil
tudi
njegov
gnev
tolik
,
da
mu
je
razjedal
srce
,
njegova
ljubezen
do
Asunte
je
bila
še
večja
.
Odločil
se
je
končno
,
da
pusti
Asunto
nekaj
dni
popolnoma
pri
miru
,
češ
,
naj
se
navadi
na
kraj
,
naj
se
svobodno
giblje
na
otoku
in
naj
se
seznani
z
ljudmi
.
Kadar
se
poleže
prva
žalost
in
prva
nevolja
,
bo
laže
ž
njo
govoriti
.
V
svojem
samoljubju
je
bil
Ladislav
popolnoma
prepričan
,
da
se
ga
Asunta
ne
bo
več
branila
,
ako
mu
le
da
priliko
,
da
ji
vse
pove
,
kar
ima
na
srcu
in
ji
razkrije
vse
svoje
namene
.
Asunta
se
je
na
tihem
razveselila
sporočila
stare
postrežnice
,
ki
je
bila
pri
hiši
,
da
je
Ladislav
nekaj
časa
ne
bo
nadlegoval
.
Odkar
se
je
Desantič
oglasil
pred
njenim
oknom
,
je
neprestano
trepetala
,
zdaj
radostnega
upanja
,
da
jo
pride
osvobodit
,
zdaj
srčnega
strahu
,
da
se
zvestemu
Desantiču
ponesreči
njegov
namen
.
Nove
nade
so
vzklilc
v
njenem
srcu
,
ko
ji
je
postrežnica
sporočita
Ladislavov
sklep
,
čim
je
videla
,
da
je
Ladislav
zapustil
hišo
in
odšel
čez
grč
proti
pristanu
,
se
je
takoj
odpravila
iz
svoje
sobe
.
Rekla
si
je
,
da
mora
spoznati
otok
in
vse
dohode
od
morja
ker
zna
to
biti
koristno
za
njeno
rešitev
.
Ves
dan
je
,
vesela
svoje
svobode
,
begala
ob
morju
in
z
željnimi
pogledi
preiskovala
vse
obzorje
,
če
se
ji
ne
prikaže
Desantičeva
jadrenica
.
A
ozirala
se
je
zaman
in
vsa
potrta
se
je
vrnila
zvečer
v
svojo
„
ječo
“
.
Zapazila
je
tudi
,
da
so
bili
postavljeni
posebni
ljudje
,
ki
so
jo
iz
daljave
nadzirovali
in
nanjo
pazili
,
in
spoznanje
,
s
kolikimi
težavami
se
bode
boriti
,
ji
je
ležalo
kakor
kamen
na
srcu
.
Hiša
je
bila
zvečer
polna
ljudi
.
Asunta
je
čakala
na
oknu
,
da
bi
odšli
,
a
nihče
se
ni
ganil
.
Potekla
je
ura
za
uro
,
in
še
vedno
je
Asunta
slonela
na
oknu
,
kajti
rekla
si
je
,
da
mora
biti
pripravljena
za
vse
slučaje
in
zlasti
da
mora
paziti
,
da
posvari
Desantiča
pravočasno
,
če
bi
jo
poskusil
rešiti
to
noč
.
Naenkrat
jo
zagrmel
v
daljavi
močan
strel
in
v
kratkih
presledkih
so
mu
sledili
še
trije
drugi
.
Streli
so
prihajali
z
morja
in
celo
Asunta
je
spoznala
,
da
so
bili
to
streli
iz
topov
.
—
Ubogi
ljudje
,
je
dihnila
Asunta
,
gotovo
se
potaplja
kaka
ladja
in
kliče
na
pomoč
.
Tudi
Ladislav
in
njegovi
ljudje
so
slišali
strele
in
so
prihiteli
iz
hiše
.
V
prvem
hipu
so
menili
,
da
je
kaka
ladja
v
nevarnosti
,
toda
morje
je
bilo
popolnoma
mirno
,
in
streli
so
se
ponavljali
tako
hitro
,
da
na
kako
nesrečo
na
morju
ni
bilo
misliti
.
Moralo
je
biti
nekaj
drugega
in
piratom
je
postajalo
tesno
pri
srcih
,
ko
so
začeli
ugibati
,
če
se
morda
ne
pripravlja
napad
na
otok
.
—
Mogoče
,
da
so
Turki
zaznali
za
to
naše
skrivališče
,
je
menil
Ladislav
,
na
vsak
način
se
je
treba
pripraviti
.
Kmalu
je
zadonela
tromba
.
Piratje
so
se
razpršili
na
vse
strani
,
klicat
svoje
tovariše
,
Ladislav
pa
je
z
nekaterimi
pirati
hitel
doli
proti
pristanu
.
Trepetaje
je
Asunta
slonela
na
oknu
in
čakala
,
kaj
da
bo
.
Zopet
je
z
morja
zadonel
strel
.
Ali
se
tako
napoveduje
Desantič
?
Tudi
trombo
je
slišala
peti
,
zdaj
tod
zdaj
tam
.
Ozirala
se
je
po
hišah
,
raztresenih
ob
griču
in
videla
,
da
so
vžigali
luči
in
zdelo
se
ji
je
,
da
vidi
ljudi
,
ki
hite
od
hiš
proti
pristanu
.
Zdaj
je
čula
Asunta
loputanje
na
vratih
in
pes
je
začel
ves
divji
tuliti
,
da
se
je
razlegalo
daleč
naokrog
,
potem
pa
naenkrat
utihnil
.
Izza
vogala
se
je
priplazilo
več
oseb
.
—
Vojvodinja
!
—
Desantič
!
—
Vrata
so
zaklenjena
,
je
šepetal
Desantič
,
skočiti
morate
pri
oknu
.
Desantič
je
vrgel
k
oknu
iz
vrvi
spleteno
lestev
,
kakor
se
rabijo
na
ladjah
.
—
Privezite
lestev
k
postelji
in
pridite
hitro
doli
.
Hitite
,
vojvodinja
.
Asunta
je
hitro
izpolnila
Desantičevo
navodilo
in
splezala
po
lestvi
.
—
Ah
,
moj
dobri
,
zvesti
Desantič
—
—
Ne
govorite
!
Desantič
je
prijel
Asunto
za
roko
in
jo
potegnil
za
seboj
.
Šele
zdaj
je
Asunta
videla
,
da
Desantič
ni
bil
sam
,
nego
da
so
ga
spremljali
trije
mornarji
.
Molče
je
družba
hitela
med
vinogradi
navzdol
proti
morju
,
kjer
je
v
senci
velike
skale
stal
čoln
.
Že
je
Asunta
stala
v
čolnu
,
ko
je
po
potu
,
po
kateri
je
prišla
,
pridirjala
tolpa
ljudi
.
Desantič
je
naglo
odvezal
čoln
in
z
mornarji
vred
skočil
vanj
.
Zastavili
so
vesla
in
čoln
je
odletel
na
morje
.
—
Vlezite
se
na
tla
,
vojvodinja
,
je
ukazal
Desantič
.
Hitro
!
Še
predno
je
mogla
Asunta
izpolniti
ta
ukaz
,
so
prišli
preganjalci
do
brega
.
Začulo
se
je
srdito
kričanje
in
počil
je
strel
.
Hipec
pozneje
je
pri
krmilu
sedeči
mornar
kratko
zaječal
in
potem
prijemši
se
za
roko
zaklel
.
—
Lopov
me
je
zadel
v
roko
,
je
dejal
Piali-paša
,
a
pri
prorokovi
bradi
prisegam
,
da
mi
bo
to
krvavo
plačal
.
Le
pritisnite
vesla
,
da
mu
utečemo
,
predno
vnovič
nabije
svoj
samokres
.
In
čoln
je
tekel
naprej
s
čudovito
naglostjo
in
odnesel
piratom
vojvodinjo
Asunto
.
Ladislav
Gjačič
je
stal
na
brega
in
v
divjem
gnevu
neprestano
streljal
za
čolnom
,
s
katerim
je
bežala
Asunta
,
tudi
ko
je
bil
čoln
že
tako
daleč
na
morju
,
da
bi
ga
nobena
kroglja
ne
mogla
doseči
.
Spremljevalci
Grjačičevi
so
bili
preudarnejši
.
Čim
so
spoznali
položaj
,
so
tekli
na
vse
strani
klicat
tovariše
,
da
bi
na
svojih
ladjicah
šli
lovit
ubeglo
ženo
piratskega
kraljeviča
.
Gjačič
je
bil
tako
iz
sebe
,
da
niti
umel
ni
,
kar
so
mu
pravili
in
svetovali
.
Le
po
bregu
je
begal
in
časih
ga
je
jeza
tako
prevzela
,
da
je
sam
sebi
nastavljal
samokres
na
čelo
.
Zadrževala
mu
je
roko
le
misel
,
da
še
ni
vse
izgubljeno
in
da
morda
še
ulovi
Asunto
.
Klel
je
svojo
neprevidnost
in
samega
sebe
,
da
je
dal
Asunti
popolno
svobodo
.
Niti
sanjalo
se
mu
ni
,
da
je
streljanje
z
morja
v
zvezi
z
begom
vojvodinje
Asunte
.
Domneval
je
,
da
je
Asunta
podkupila
nekaj
ribičev
,
da
jo
odpeljejo
in
da
je
spretno
porabila
prvo
priliko
,
ki
se
ji
je
ponudila
.
Ladislav
se
je
ljutil
le
nase
,
da
je
zapustil
hišo
,
ne
da
bi
bil
spravil
Asunto
v
kako
sobo
,
iz
katere
bi
ne
mogla
pobegniti
;
Jezil
se
je
toliko
bolj
,
ker
je
vedel
,
kako
nevoljen
bo
kralj
Gjačič
,
da
je
ravnal
tako
neprevidno
in
s
tem
piratom
pokazal
,
da
le
ni
kos
nalogam
poveljnika
.
Sicer
se
je
bil
Ladislav
,
ko
je
vsled
strelov
z
morja
hitel
z
griča
proti
pristanu
,
hitro
domislil
,
kar
je
bil
pozabil
storiti
,
a
čim
se
je
vrnil
k
hiši
,
je
zapazil
,
da
je
prišel
prepozno
.
Na
otoku
je
vladala
popolna
zbeganost
.
Streljanje
z
morja
se
je
nadaljevalo
in
dasi
je
le
malokatera
krogla
zadela
kako
hišo
na
obrežju
,
je
to
vendar
spravilo
pirate
v
največji
strah
,
zlasti
ker
niso
videli
,
kaka
ladja
napada
otok
,
ker
niso
imeli
pojma
,
kako
močan
je
nenadno
došli
sovražnik
in
ker
niso
imeli
poveljnika
.
Vse
klicanje
Ladislavovih
ljudi
,
naj
gredo
piratje
s
svojimi
ladjami
lovit
Asunto
,
je
bilo
brezuspešno
.
Piratom
se
je
šlo
za
življenje
in
ni
jim
bilo
mar
,
da
bi
lovili
žensko
,
ki
je
utekla
svojemu
možu
.
Med
tem
je
čoln
,
ki
je
odpeljal
Asunto
,
po
velikem
ovinku
prišel
okrog
otoka
in
dosegel
jadrenico
Desantičevo
,
ki
je
še
vedno
streljala
na
otok
,
kakor
bi
ga
hotela
zabiti
v
morje
.
Ko
bi
bili
piratje
slutili
,
da
je
le
majhna
ladja
se
drznila
bombardirati
njih
otok
,
bi
jo
bili
gotovo
naskočili
in
uničili
.
Piratje
so
sicer
imeli
same
male
ladje
,
„
trabakole
“
,
a
imeli
so
jih
dosti
,
da
bi
bili
lahko
zajeli
in
premagali
Desantičevo
ladjo
.
Ko
je
Asunta
stopila
na
jadrenico
,
prevzela
so
jo
čuvstva
,
ki
jih
je
med
vožnjo
hrabro
premagovala
.
Jokaje
veselja
,
je
padla
Desantiču
okrog
vratu
.
—
Moj
zvesti
,
dobri
Desantič
,
moj
rešitelj
,
o
,
ko
bi
vedeli
,
kako
sem
Vam
hvaležna
.
—
Meni
,
vojvodinja
,
niste
dolžni
nobene
hvale
.
Storil
sem
le
svojo
dolžnost
.
Vaša
mati
je
rešila
mojo
mater
,
moje
brate
in
moje
sestre
strašne
usode
—
kaj
je
torej
naravnejše
,
kakor
da
sem
Vam
posvetil
svoje
življenje
.
Sicer
pa
se
je
misel
,
bombardirati
otok
in
Vas
med
občno
zbeganostjo
odpeljani
,
rodila
v
modri
glavi
velikega
vojskovodja
Piali-paše
.
Njemu
se
zahvalite
,
vojvodinja
.
Asunta
se
je
obrnila
in
videl
Piali-pašo
sedeti
na
sodu
.
Mornar
mu
je
močil
roko
,
v
katero
ga
je
bil
zadela
kroglja
Ladislava
Gjačiča
.
Nekako
plaho
se
mu
je
približala
Asunta
,
a
Piali-paša
ni
hotel
nič
slišati
o
zahvali
.
—
Usmilite
se
me
,
vojvodinja
in
obvežite
mojo
roko
.
Ti
mornarji
so
sicer
vrli
možje
,
a
roke
imajo
trde
in
okorne
.
Asunta
je
naglo
pristopila
in
s
svojimi
nežnimi
rokami
izprala
admiralu
roko
in
mu
jo
spretno
obvezala
.
—
Kako
dobro
to
de
.
Hvala
Vam
,
vojvodinja
.
Usluga
za
uslugo
in
zob
za
zob
,
to
je
moje
načelo
.
Na
svojo
dušo
Vam
tukajle
prisegam
,
da
mi
bo
Ladislav
Gjačič
to
kroglo
v
moji
roki
drago
plačal
.
Pri
živem
telesu
ga
dam
iz
kože
deti
in
obesiti
na
jambor
svoje
ladje
.
Zanesite
se
vojvodinja
,
da
to
storim
in
veselite
se
moje
prisege
,
kajti
čim
prej
jo
izpolnim
,
tem
prej
bodete
vdova
.
Zdaj
pa
,
Desantič
,
obrni
svojo
jadrenico
in
popelji
nas
v
Bejrut
.
Med
potom
si
vojvodinja
premisli
,
kam
naj
jo
spravimo
.
V
spremstvu
turških
,
vojnih
ladij
bo
tako
mimo
potovala
,
kakor
bi
jo
prorok
Mohamed
sam
vodil
.
Lipa
ti
je
gora
Romanija
,
još
je
lipši
Cipar
nasrid
mora
,
u
njem
raste
bilica
pšenica
,
rujno
vino
kano
malavazija
.
Po
Cipru
so
bijele
gradovi
,
kano
bile
ptice
labudovi
.
Najlepša
su
dva
grada
bijela
:
jednom
ime
Nikožija
biše
,
a
drugi
se
Famagošta
zvaše
.
Hrv.
narodna
.
Tekom
nekaterih
mesecev
so
velike
beneške
galere
pripeljale
na
otok
Ciper
nad
20.000
mož
in
dovažale
so
vedno
nove
čete
,
kajti
republika
je
natančno
vedela
,
da
je
nova
vojna
s
Turki
neizogibna
.
Beneški
„
bailo
“
,
kakor
so
imenovali
poslanika
republike
na
sultanovem
dvoru
,
je
bil
dožu
že
davno
sporočil
,
da
hoče
Turčija
za
vsako
ceno
dobiti
Ciper
v
last
in
da
zbira
ogromno
armado
v
ta
namen
.
Tudi
plemič
Andrej
Kržan
in
njegov
sluga
Tomo
sta
bila
na
Cipru
.
Ni
jima
bilo
mar
,
da
sta
na
klasičnih
tleh
.
Razvaline
mogočnih
templjev
in
palač
ju
niso
zanimale
,
toliko
bolj
pa
življenje
.
Ciper
je
bil
tedaj
najbogatejša
kolonija
beneška
.
V
krasnih
gradovih
so
vladali
kakor
mali
kralji
beneški
plemiči
in
živeli
prešerno
in
razuzdano
.
Podložni
so
bili
pač
beneški
republiki
,
a
nič
bolj
,
kakor
srednjeveški
vladarji
nemškemu
cesarju
.
Zemlja
je
bila
rodovitna
in
skrbno
obdelana
ter
je
donašala
obilno
dobička
.
Cvetelo
je
rudarstvo
in
cvetela
je
trgovina
,
tako
da
so
se
v
posamičnih
rokah
kupičila
ogromna
bogastva
.
Ciper
je
pripadal
bizantinskemu
cesarstvu
do
leta
1184.
Tedaj
je
nastala
na
otoku
revolucija
,
kateri
je
stal
na
čelu
princ
Izak
Komnenos
,
ki
je
vodil
vojno
proti
cesarju
Andronikosu
I.
tako
spretno
,
da
je
Bizanc
obupal
,
da
še
kdaj
zmaga
.
Leta
1191.
je
angleški
kralj
Rikard
I.
podelil
otok
grofu
Lusignanu
,
ki
je
bil
dotlej
kralj
jeruzalemski
.
Gvidon
Lusignan
je
postal
kralj
ciperski
in
njegov
rod
je
vladal
ta
otok
skoro
tristo
let
.
Ko
je
zadnji
Lusiguan
umrl
,
je
prišel
na
prestol
njegov
nezakonski
sin
Jakob
,
ki
je
bil
oženjen
z
Benečanko
Katarino
Kornaro
.
Po
Jakobovi
smrti
je
Katarina
vladala
otok
za
svojega
nedoletnega
sina
,
a
beneška
republika
jo
je
prisilila
,
da
se
je
leta
1439.
zase
in
za
svojega
sina
odpovedala
kraljevski
kroni
in
prepustila
republiki
bogati
otok
.
Republika
je
Katarino
Kornaro
pregnala
v
malo
vilo
pri
Trevisu
,
odkoder
se
ni
ganila
do
svoje
smrti
.
Pod
vlado
beneške
republike
se
je
Ciper
posebno
razvil
.
Bil
je
glavna
postojanka
za
trgovino
s
Perzijo
,
z
Egiptom
in
z
Indijo
in
je
imel
skoro
poldrugi
milijon
prebivalcev
,
kar
je
za
tiste
čase
ogromno
mnogo
.
Kržan
je
zapustil
beneško
galero
v
pristanu
glavnega
mesta
ciperskega
,
v
Famagusti
.
Velikansko
mesto
s
svojimi
krasnimi
palačami
in
cerkvami
,
katerih
je
bilo
do
tristo
,
in
s
svojimi
silnimi
utrdbami
je
napravilo
nanj
mogočen
vtisk
.
V
ulicah
je
bilo
še
živahnejše
vrvenje
,
kakor
v
samih
Benetkah
,
saj
pa
so
tod
prebivala
tudi
najrazličnejša
plemena
,
Grki
in
Italijani
,
Židje
,
Arabci
in
Zamorci
,
poleg
teh
pa
še
mnogoštevilno
vojaštvo
vseh
narodnosti
.
Proveditore
,
to
je
namestnik
beneškega
doža
,
v
Famagusti
,
je
bil
mladi
Antonio
Bragadino
,
hraber
mož
,
kateremu
je
bilo
vojsk
vanje
največje
veselje
na
svetu
in
ki
je
posvečeval
pripravam
za
vojno
s
Turki
največjo
pozornost
.
Dannadan
je
vežbal
vojaštvo
ali
pregledoval
silne
utrdbe
,
ki
jih
je
bil
dal
napraviti
okrog
mesta
.
Pri
teh
vajah
je
spoznal
Kržana
in
ga
uvrstil
med
svoje
pobočnike
,
na
največje
začudenje
Kržana
samega
,
ki
si
je
bil
svest
,
da
je
v
armadi
mnogo
spretnejših
oficirjev
,
ki
bi
bili
zaslužili
tako
mesto
.
Minilo
je
več
mesecev
.
Kržan
je
pri
vojaštvu
,
ki
je
bilo
poslano
iz
Benetk
,
pogostoma
povpraševal
,
če
kdo
kaj
ve
o
vojvodi
Dall
Ferro
in
o
njegovi
hčeri
Asunti
,
a
izvedeti
ni
mogel
ničesar
.
Tudi
po
generalu
Franu
della
Croce
je
poizvedoval
,
a
ni
mogel
več
dognati
,
kakor
da
je
na
nekem
otoku
nameščen
kot
proveditor
.
V
tem
se
je
začela
vojna
s
Turki
.
Turško
brodovje
je
priplulo
pred
Ciper
in
je
izkrcalo
veliko
armado
,
ki
je
zasedla
en
del
otoka
in
začela
oblegati
drugo
mesto
cipersko
,
Nikozijo
.
Proveditor
Bragadino
je
bil
ves
iz
sebe
,
ko
mu
je
prišlo
sporočilo
,
da
da
se
je
Turkom
posrečilo
,
izkrcati
na
otoku
svojo
armado
.
—
Sami
bomo
krivi
,
če
v
tej
vojni
propademo
,
je
rekel
Kržanu
,
begajoč
po
sobi
svoje
palače
semintja
.
Na
pomoč
ne
smemo
računati
.
Nemški
cesar
je
sklenil
s
Turki
premirje
in
se
ne
bo
ganil
,
Francija
nima
mornarice
in
vrhutega
ima
unijo
s
Turki
.
Genova
nam
iz
stare
zavisti
ne
bo
pomagala
.
Beneško
brodovje
pa
,
namesto
da
bi
stražilo
Ciper
,
leži
v
pristanu
Jasa
in
čaka
boljših
dni
.
84
galer
je
v
Jasi
,
a
se
ne
ganejo
,
češ
,
da
morajo
počakati
na
ladje
,
ki
so
jih
obljubile
Savojska
,
Florenca
,
Genova
in
Malta
,
v
tem
pa
dovažajo
turške
ladje
vedno
več
novih
vojakov
.
Kržan
je
uvideval
,
kako
opravičena
in
utemeljena
je
razburjenost
Bragadinova
,
a
svetovati
mu
ni
mogel
.
—
Pomagati
si
moram
sam
,
je
nadaljeval
Bragadino
.
Turški
armadi
,
ki
je
že
izkrcana
,
smo
še
kos
.
Piali-paša
,
ki
zapoveduje
turškemu
brodovju
,
mora
biti
na
straži
,
da
ga
beneško
brodovje
ne
preseneti
.
Ko
bi
zdaj
imel
pirate
na
svoji
strani
,
bi
mi
vsaj
toliko
pomagali
,
da
bi
Turki
ne
mogli
več
ali
le
iz
težka
dovažati
vojakov
.
—
Slišal
sem
,
da
se
piratje
vedno
vojskujejo
na
strani
beneške
republike
,
je
skromno
pripomnil
Kržan
.
—
Vojskovali
so
se
,
je
potrdil
Bragadino
,
toda
moralo
se
je
nekaj
zgoditi
,
da
so
se
umaknili
in
da
ni
ničesar
slišati
o
njih
.
Bragadino
je
zopet
nekajkrat
premeril
sobo
in
se
potem
nenadoma
ustavil
pred
Kržanom
.
Pogledal
mu
je
globoko
v
oči
,
kakor
bi
mu
hotel
videti
na
dno
duše
.
—
Do
vas
,
plemič
Kržan
imam
posebno
zaupanje
.
Odkod
izvira
,
to
vam
povem
pri
drugi
priliki
,
zdaj
še
ni
čas
za
to
.
Prav
ker
vam
zaupam
,
vam
hočem
poveriti
nevarno
,
a
hvaležno
nalogo
in
če
jo
izvedete
,
vas
čaka
bogato
plačilo
.
—
Ukažite
—
storim
vse
,
kar
je
v
mojih
močeh
,
je
kratko
,
a
odločno
izjavil
Kržan
.
—
Prav
tako
,
prijatelj
!
In
sedaj
čujte
me
:
Vaša
naloga
je
,
poiskati
piratskega
kralja
Gjačiča
in
ga
pridobiti
,
da
nam
pride
na
pomoč
.
V
ta
namen
vam
prepustim
jadrenico
,
ki
leži
v
pristanu
.
Težka
bo
ta
naloga
,
ker
ne
vem
,
kje
je
Gjačič
,
a
povem
vam
različna
skrivališča
njegova
in
od
piratov
bodete
že
izvedeli
,
kje
da
je
.
Nevarna
pa
je
ta
naloga
,
ker
nadzira
Piali-paša
vse
morje
jako
skrbno
in
vas
čaka
strašna
smrt
,
če
mu
pridete
v
roke
.
Premislite
si
torej
stvar
do
jutri
.
Jaz
obvestim
o
vaši
nalogi
beneško
vlado
,
do
jutri
pripravim
tudi
pismo
na
kralja
Gjačiča
in
vam
sestavim
navodilo
za
vaša
pogajanja
.
—
Premišljati
nimam
ničesar
več
,
je
odgovoril
Kržan
;
pripravljen
sem
izpolniti
to
nalogo
.
Bragadino
je
podal
Kržanu
obe
roki
.
—
Vidim
,
da
ste
res
junak
in
da
sem
si
izbral
pravega
moža
za
svoj
namen
.
Naslednji
dan
sta
se
Kržan
in
Tomo
z
Bragadinovo
jadrenico
odpeljala
iskat
piratskega
kralja
.
A
trese
se
drolje
i
kamenje
oko
gore
,
visoke
planine
,
od
topova
,
šiba
i
pušaka
od
jauka
ranjenih
junaka
.
Nad
Nikožijom
sunce
pomrčalo
od
črnoga
praha
i
olova
,
a
zidovi
krvavi
bijahu
sve
od
krvce
duždovih
delija
.
Hrv.
narodna
.
Že
več
mesecev
je
turška
armada
oblegala
mesto
Nikozijo
,
a
ves
trud
zavzeti
to
mogočno
utrdbo
,
je
bil
brez
uspeha
.
Poveljnik
turške
armade
Mustafa-paša
je
poganjal
dan
na
dan
nove
čete
na
naskok
,
a
vselej
so
bile
odbite
.
Na
tisoče
turških
mož
je
že
padlo
v
teh
bojih
,
a
še
se
niso
vdali
Benečani
in
proveditore
Dandolo
je
prisegal
vsako
jutro
,
da
se
ne
vda
pod
nobenim
pogojem
,
pa
če
bi
moral
zadnji
boj
dobojevati
sam
.
Napadi
Turkov
so
bili
strahoviti
.
Bombardirali
so
mesto
neprestano
tako
,
da
so
bila
poslopja
le
še
razvaline
,
a
Dandolo
je
skrbel
,
da
so
ljudje
vsak
dan
popravili
škodo
,
ki
so
jih
turške
kroglje
napravile
na
mestnih
utrdbah
in
je
boj
nadaljeval
.
Bolezni
so
divjale
med
beneškim
vojaštvom
in
pomorile
na
tisoče
ljudi
,
a
proveditor
Dandolo
se
le
ni
vdal
.
Naposled
pa
je
le
napočil
dan
,
ko
je
omagala
beneška
armada
.
Piali-paša
je
bil
na
svojih
ladjah
pripeljal
novo
armado
pred
Nikozijo
in
s
temi
močmi
je
Mustafa
paša
napravil
odločilni
naskok
.
Tri
dni
in
tri
noči
je
trajal
boj
brez
prestanka
.
Zemlja
se
je
tresla
od
streljanja
topov
in
otemnelo
je
celo
solnce
od
silnega
dima
.
Kri
je
tekla
v
potokih
,
na
tisoče
Turkov
je
pokrivalo
bojišče
in
čez
ta
trupla
je
peljal
Mustafa-paša
svoje
čete
na
zmago
.
Po
večmesečnem
obleganju
so
Turki
končno
zavzeli
zidove
,
ki
so
obkrožali
Nikozijo
in
silne
turške
čete
so
se
kričaje
vsule
med
razvaline
mesta
in
klale
in
ropale
,
kar
jim
je
prišlo
pod
roke
.
Bila
je
noč
groze
in
trepeta
za
nesrečno
mesto
.
V
tej
noči
je
bilo
poklanih
trideset
tisoč
ljudi
.
Mustafa
paša
je
izmed
ljudi
,
ki
so
v
tej
noči
utekli
smrti
,
izbral
vsa
najlepša
dekleta
,
ki
jih
je
v
dar
namenil
turškemu
sultanu
.
Od
hiše
do
hiše
so
hodili
vojaki
in
zganjali
ljudi
na
obrežje
,
koder
so
poveljnikovi
zaupniki
izbirali
dekleta
in
jih
razdelili
na
posamezne
ladje
,
ki
naj
bi
jih
odpeljale
v
Carigrad
.
Vse
ostale
ljudi
je
dal
Mustafa-paša
umoriti
in
njihove
glave
natakniti
na
kopja
,
ki
so
jih
nosili
pred
vojaštvom
,
ko
je
zapustilo
razvaline
Nikozijo
in
odkorakalo
proti
Famagusti
.
Prav
spredaj
na
desni
in
na
levi
od
Mustafe-paše
so
nesli
glavi
proveditora
Dandola
in
škofa
Kontarina
.
Po
odhodu
turške
armade
je
ostal
en
del
turškega
brodovja
še
v
pristanu
,
dočim
je
drugi
del
odjadral
v
Famagusto
.
Prvi
del
je
imel
namen
,
odpeljati
ogromni
plen
sultanu
v
Carigrad
.
Zmage
pijani
Turki
niso
mislili
na
nič
drugega
,
kakor
da
poropajo
kar
največ
mogoče
.
Turški
pomorski
vojaki
so
preiskovali
vse
razvaline
in
znašali
izpod
njih
raznovrstnega
blaga
.
Izpraznili
so
cerkve
in
palače
,
samostane
in
skladišča
in
razkopavali
zidove
,
kjer
so
mislili
,
da
je
skrit
kak
zaklad
.
To
je
trajalo
več
dni
in
noči
.
Nihče
izmed
Turkov
ni
mislil
,
da
zna
nastati
kaka
nevarnost
.
Niti
straž
niso
razpostavili
,
ne
na
kopnem
,
ne
na
morju
,
nego
le
ropali
in
ropali
,
trpinčili
ranjence
,
če
so
slučajno
še
kje
kakega
zalotili
,
in
onečaščali
mrliče
.
Bestijalnost
teh
divjih
čet
je
slavila
svoje
triumfe
.
V
tretji
noči
po
zavzetju
Nikozije
so
se
daleč
zunaj
na
morju
pojavile
lučice
,
ki
so
prihajale
bliže
in
bliže
.
Nihče
se
ni
zmenil
zanje
in
nihče
jih
ni
zapazil
,
tako
da
so
prišle
turški
mornarici
prav
blizu
in
se
razvrstile
v
velikem
polukrogu
okrog
nje
.
Te
lučice
so
brlele
na
ladjah
,
ki
jih
je
kralj
Gjačič
pripeljal
na
boj
zoper
Turke
.
Ena
piratskih
ladij
je
ugasnila
edino
svojo
lučico
,
se
ločila
od
drugih
in
se
v
temi
bližala
obrežju
.
Na
tej
ladji
je
bil
kralj
Gjačič
in
v
njegovi
družbi
njegov
sin
Ladislav
ter
odposlanec
proveditora
Bragadina
plemič
Andrej
Kržan
.
Ladja
je
jadrala
skoro
do
obrežja
,
a
precej
daleč
na
strani
od
mesta
in
se
tam
ustavila
.
Mornarji
so
sneli
čolnič
in
ga
rahlo
spustili
na
valove
.
—
Ravna
ta
se
strogo
po
mojih
naročilih
,
je
rekel
kralj
Gjačič
in
vrnita
se
nemudoma
.
In
zdaj
potujta
srečno
.
Kržan
in
Ladislav
Gjačič
sta
stopila
s
Tomom
in
nekim
mornarjem
v
čoln
in
previdno
odrinila
na
breg
.
Imela
sta
nalogo
,
vtihotapiti
se
v
mesto
in
se
dogovoriti
s
proveditorom
Dandolom
,
da
obrne
vse
svoje
topove
na
turške
ladje
,
v
tem
,
ko
bi
jih
piratje
na
drugi
strani
napadli
.
Gjačič
si
je
obetal
,
da
bi
napad
z
dveh
strani
moral
turško
brodovje
spraviti
v
zmešnjavo
.
Turki
,
je
menil
,
bodo
mislili
,
da
je
prišlo
beneško
brodovje
in
se
bodo
razdelili
,
a
piratje
,
ki
so
šteli
osemdeset
četudi
jako
majhnih
ladij
,
bi
potem
lahko
napadli
posamične
turške
ladje
in
jih
uničili
.
Ladislav
in
Kržan
sta
se
s
svojima
spremljevalcema
previdno
bližala
mestu
.
Kmalu
sta
prišla
do
bojnih
jam
in
nasipov
,
ki
so
jih
bili
izkopali
Turki
.
Pri
vsakem
koraku
so
zadeli
ob
kakega
mrliča
in
čim
bliže
so
prišli
mestnim
utrdbam
,
toliko
več
je
ležalo
vse
naokrog
mrtvih
turških
vojakov
,
živega
pa
ni
bilo
videti
nobenega
.
Končno
so
se
priplazili
čez
mestne
utrdbe
in
se
zdaj
prepričali
,
da
je
njihova
slutnja
bila
utemeljena
,
da
je
mesto
zavzeto
in
porušeno
ter
da
so
v
pristanu
samo
tiste
ladje
,
ki
odpeljejo
narejeni
plen
v
Carigrad
.
Kržanu
je
bilo
kaj
težko
pri
srcu
,
da
je
prišel
s
pirati
prepozno
na
pomoč
oblegani
Nikoziji
.
Njegova
krivda
to
ni
bila
.
Begal
je
več
tednov
po
morju
,
predno
je
našel
kralja
Gjačiča
in
moral
se
je
dolgo
ž
njim
pogajati
predno
,
ga
je
pridobil
za
namene
proveditora
Bragadina
.
Gjačič
je
namreč
še
vedno
mislil
,
da
ga
je
benečanska
ladja
zasledovala
,
ko
je
odpeljal
vojvodinjo
Asunto
,
in
zadegadel
je
hotel
ostati
nevtralen
in
čakati
,
na
katero
stran
se
v
vojni
nagne
sreča
,
da
bi
se
potem
pridružil
zmagovalcem
.
Šele
ko
mu
je
Kržan
obljubil
,
da
bo
ves
plen
njegov
,
kar
ga
napravi
,
tudi
če
se
to
zgodi
s
pomočjo
beneške
armade
,
se
je
Gjačič
vdal
in
šel
z
osemdesetimi
četudi
malimi
ladjami
v
boj
zoper
Turke
,
računajoč
,
da
mu
bo
Dandolo
s
kopnega
pomogel
do
zmaga
.
Zdaj
je
bila
Nikozija
porušena
,
beneška
posadka
poklana
in
skoro
vse
vojne
ladje
turške
so
zapustile
pristan
.
Ladislav
Gjačič
se
je
tega
silno
razveselil
in
svojega
veselja
ni
prikrival
.
Upal
je
,
da
se
piratje
vsaj
nekaterih
turških
ladij
polaste
in
da
napravijo
bogat
plen
,
ne
da
bi
morali
bojevati
posebno
nevaren
boj
.
Zaradi
tega
je
neprestano
nagovarjal
Kržana
,
naj
se
vrneta
na
Gjačičevo
ladjo
.
—
S
spretnim
manevrom
naredimo
med
turškimi
ladjami
veliko
zmešnjavo
.
Treba
je
le
eno
našo
ladjo
zapeljati
v
pristan
in
jo
užgati
.
Turške
ladje
bodo
bežale
pred
ognjem
in
se
razkropile
na
vse
strani
.
Naše
ladje
jih
napadejo
vsako
posamezno
in
nerede
velikanski
plen
.
Kržan
pa
s
tem
ni
bil
nič
prav
zadovoljen
.
—
To
se
ne
ujema
popolnoma
z
našim
dogovorom
.
Beneški
republiki
ni
nič
pomagano
s
tem
,
da
odvzamete
Turkom
nekaj
plena
.
