Dogovorilismo
se
vendar
,
da
napadete
turško
vojno
brodovje
,
ki
je
zdaj
gotovo
v
Famagusti
.
Če
pride
nocoj
do
boja
,
bo
Piali-paša
obveščen
o
naših
namenih
in
pozoren
in
v
tem
slučaju
ne
opravite
ničesar
več
proti
njemu
.
Gjačič
je
dobro
uvideval
,
da
ima
Kržan
prav
,
toda
njemu
je
bilo
zdaj
malo
mar
za
sklenjeni
dogovor
in
še
manj
za
boj
s
turškimi
bojnimi
ladjami
,
mikal
ga
je
le
bogati
plen
.
—
Čas
beži
,
je
rekel
osorno
in
vsaka
minuta
,
ki
jo
potratimo
,
je
izgubljena
.
Moj
oče
čaka
,
da
začne
z
bojem
.
Če
ne
napademo
tuških
ladij
še
nocoj
,
nam
jutri
lahko
utečejo
in
odneso
bogati
plen
.
Ne
,
ta
plen
mora
biti
naš
!
—
Jaz
pa
pravim
,
da
se
to
ne
sme
zgoditi
,
dokler
niste
napadli
turškega
vojnega
brodovja
.
Vaš
oče
in
Vi
ste
dali
besedo
,
da
izpolnite
sklenjeni
dogovor
in
jaz
moram
zahtevati
,
da
držite
to
besedo
.
Kržanov
ostri
opomin
je
razdražil
Gjačiča
tako
,
da
je
potegnil
meč
iz
nožnice
in
zavpil
nad
Kržanom
:
—
Brigajo
mene
ti
dogovori
!
Svoboden
pirat
sem
in
storim
,
kar
hočem
.
Naj
si
beneška
republika
pomaga
,
kakor
ve
in
zna
—
plen
,
ki
so
ga
napravili
Turki
,
mora
biti
nocoj
še
naš
.
Tudi
Kržan
je
bil
vzel
svoj
meč
v
roko
.
Ni
se
čudil
pohlepnosti
Ladislavovi
.
Kajti
plen
,
ki
so
ga
Turki
napravili
v
Nikoziji
,
je
bil
vreden
mnogo
milijonov
.
A
odločen
je
bil
,
da
onemogoči
napad
piratov
na
te
turške
ladje
za
vsako
ceno
.
Vedel
je
,
da
se
piratje
po
vsaki
bitki
razgube
v
svoja
skrivališča
in
se
umaknejo
zasledovalcem
in
vedel
je
,
da
bi
piratje
,
če
bi
dobili
kak
plen
,
gotovo
ne
šli
na
boj
zoper
brodovje
Piali-paše
.
Zato
je
hotel
če
treba
z
mečem
preprečiti
,
da
bi
Ladislav
obvestil
zunaj
na
morju
čakajočega
kralja
Gjačiča
,
da
je
Nikozija
porušena
in
da
,
prelomivši
svojo
besedo
,
lahko
napravi
ogromen
plen
.
Z
meči
v
rokah
so
si
stali
Kržan
in
Ladislav
,
Tomo
in
pirat-mornar
nasproti
,
pripravljeni
,
da
se
spopadejo
vsak
hip
.
Toda
do
boja
ni
prišlo
.
Naenkrat
je
zašumelo
med
turškimi
ladjami
,
dvignil
se
je
plamen
ki
je
segal
nebu
pod
oblake
in
razsvetli
razvaline
dnevnojasno
in
koj
potem
je
počilo
tako
strahovito
,
da
se
je
stresla
zemlja
in
je
morje
zagnalo
visoke
valove
.
Zgodila
se
je
eksplozija
na
ladji
imenovani
„
Sultanija
“
,
na
kateri
je
bilo
nad
sto
deklet
,
namenjenih
za
harem
turškega
sultana
.
Ladja
je
zletela
v
zrak
,
zašumelo
je
morje
in
plamen
se
je
razširil
od
ladje
do
ladje
tako
,
da
je
naenkrat
gorelo
skoro
vse
turško
brodovje
.
Zgodovinsko
je
dognano
,
da
je
bila
med
dekleti
,
namenjenimi
za
sultanov
harem
,
tudi
hči
beneškega
kapetana
z
imenom
Arnalda
,
ki
je
užgala
smodnik
na
ladji
in
pognala
ladjo
v
zrak
.
Preprosto
pripoveduje
hrvatska
pesem
:
—
—
—
—
Od
Arnalde
lipote
divojke
koja
biše
caru
darovana
i
još
s
njome
tri
sta
divojaka
:
v
navi
je
barut
upalila
sultaniju
v
lagum
dignula
,
sve
izgori
,
nitko
ne
uteče
,
sama
sebi
lipu
slavu
steče
.
Plamen
je
divjal
po
ladjah
in
krik
in
vik
je
donel
daleč
na
okrog
.
Vse
se
je
trlo
na
krovih
,
vsak
je
skušal
,
da
si
reši
življenje
in
le
nerado
se
je
vojaštvo
pokoravalo
ukazu
,
da
mora
ogenj
gasiti
.
Kržan
je
stal
v
senci
velikega
zidu
in
trepetaje
gledal
ta
prizor
.
Od
ladje
do
ladje
je
hitel
njegov
pogled
in
obstal
na
krovu
,
kjer
so
vojaki
z
biči
odganjali
s
krova
veliko
število
kričečih
mladih
žensk
.
Naenkrat
je
planil
izza
vogala
,
z
žarečimi
očmi
je
gledal
obraz
,
ki
ga
je
zagledal
med
obupajočimi
ženskami
in
pozabivši
na
vse
,
zakričal
ves
iz
sebe
:
—
Vojvodinja
Asunta
—
vojvodinja
Asunta
!
Kržan
je
plezaje
in
skakaje
čez
razvaline
hitel
proti
pristanu
in
ni
se
zavedal
,
da
mu
je
smrt
gotova
,
če
ga
ugledajo
turški
vojaki
.
Na
srečo
je
bil
Tomo
preudarnejši
.
Zapodil
se
je
za
svojim
gospodarjem
in
ga
srečno
došel
in
ustavil
.
—
Milostivi
gospod
,
za
ta
mesec
še
nisem
dobil
svoje
plače
,
je
rekel
Tomo
z
očitajočim
glasom
,
če
že
hočete
po
vsi
sili
,
da
Vas
Turki
obesijo
,
zakoljejo
ali
v
ogenj
vržejo
,
vsaj
mene
poprej
odškodite
.
Kržanu
je
šele
sedaj
prišlo
na
misel
,
kako
nerodno
je
bilo
njegovo
ravnanje
,
kako
bi
sebe
in
morda
tudi
Asunto
spravil
v
nesrečo
,
če
bi
bil
izvršil
svoj
namen
.
—
Hvala
ti
,
Tomo
,
da
si
me
opozoril
,
je
rekel
Kržan
,
in
da
ne
boš
v
strahu
za
svojo
plačo
,
ti
dam
kar
tukaj
cekin
.
In
zdaj
mi
svetuj
,
kako
bi
se
približal
ladji
,
na
kateri
je
vojvodinja
Asunta
.
—
To
je
vendar
kaj
preprosto
,
je
menil
Tomo
.
Poglejte
okrog
sebe
.
Vse
polno
ubitih
turških
vojakov
leži
tod
okoli
.
Obleciva
se
kot
turška
vojaka
.
—
To
je
dobra
misel
,
Tomo
,
tako
dobra
,
da
dobiš
zanjo
posebe
en
tolar
.
Kržan
in
Tomo
sta
slekla
dva
turška
mrliča
in
oblekla
njiju
obleke
.
Zdaj
sta
bila
vsaj
toliko
varna
,
da
bi
ju
Turki
na
prvi
pogled
ne
spoznali
kot
sovražnika
.
Kot
turška
vojaka
sta
se
že
mogla
upati
na
obrežje
.
Na
Gjačiča
se
Kržan
ni
domislil
.
Zdaj
mu
je
le
rojilo
po
glavi
,
kako
bi
vojvodinjo
Asunto
rešil
s
turške
ladje
.
Sto
načrtov
mu
je
prišlo
na
misel
,
a
v
trenotku
,
ko
so
se
rodili
,
je
že
tudi
spoznal
,
da
so
neizvedljivi
.
Ko
je
prišel
do
obrežja
,
je
pač
prav
iz
bližine
videl
vojvodinjo
Asunto
,
a
kaj
naj
stori
,
tega
ni
vedel
.
Gjačič
je
bil
dobro
slišal
vzklik
,
ki
je
ušel
Kržanu
,
ko
je
iz
daljave
zagledal
vojvodinjo
Asunto
in
je
tudi
hitel
za
Kržanom
in
za
Tomom
,
a
spotoma
si
je
premislil
.
Poslal
je
mornarja
,
ki
mu
je
sledil
,
nazaj
in
mu
naročil
,
naj
takoj
obvesti
kralja
Gjačiča
o
razmerah
v
pristanu
in
mu
sporoči
nujni
nasvet
,
naj
piratje
takoj
naskočijo
turške
ladje
,
in
sicer
še
v
pristanu
.
Sam
Gjačič
pa
je
ostal
na
kopnem
.
Da
je
Kržan
videl
njegovo
ženo
,
o
tem
ni
dvomil
,
saj
je
bil
sam
Kržanu
povedal
zgodovino
svoje
poroke
,
le
presenetilo
ga
je
,
da
pozna
Kržan
Asunto
.
Skrivajoč
se
za
zidovi
se
je
Gjačič
bližal
obrežju
in
kmalu
se
mu
je
posrečilo
,
spoznati
na
ladji
med
drugimi
ženskami
vojvodinjo
Asunto
.
Ogenj
divje
radosti
je
zažarel
v
njegovih
očeh
,
ko
se
je
prepričal
,
da
je
našel
svojo
ženo
,
ki
jo
je
iskal
mesece
in
mesece
po
vseh
otokih
in
mestih
in
kateri
do
tega
dne
ni
mogel
priti
na
sled
.
—
Zdaj
bodeva
obračunala
,
ošabna
vojvodinja
,
se
je
rotil
.
Ker
ti
je
bil
kraljevič
Ladislav
preslab
za
moža
,
ti
bodo
pa
zdaj
dobri
piratje
kot
ljubimci
.
Gjačič
je
s
svojega
skrivališča
zapazil
tudi
dva
turška
vojaka
,
ki
sta
se
potikala
po
obrežju
in
zdaj
premikala
kake
sode
,
zdaj
si
dajala
kak
drug
posel
.
Zazdela
sta
se
mu
takoj
sumljiva
,
kajti
vsi
turški
vojaki
so
se
bavili
z
gašenjem
ognja
,
a
spoznal
ju
je
šele
,
ko
sta
privalila
več
sodov
na
obrežje
in
ju
zavalila
v
morje
.
Zdaj
je
ogenj
metal
svoj
svit
na
nju
in
pri
tej
strašni
luči
jima
je
videl
v
obraz
.
—
Kaj
neki
nameravata
,
se
je
vprašal
Ladislav
,
in
z
največjo
pozornostjo
opazoval
Kržanovo
in
Tomovo
početje
.
Toda
dolgo
ni
imel
Gjačič
te
zabave
.
Kržan
in
Tomo
sta
mu
naenkrat
izginila
izpred
oči
,
kakor
bi
se
bila
udrla
v
zemlja
.
Izkušeni
pirat
je
seveda
hitro
uganil
,
da
sta
Kržan
in
Tomo
navrtala
nekaj
sodov
,
ki
jih
Turki
še
niso
naložili
na
ladje
,
in
,
ko
je
vino
odteklo
,
sta
jih
spustila
v
morje
ter
se
na
njih
bližala
ladji
,
na
kateri
je
bila
vojvodinja
Asunta
.
Gjačič
je
bil
uganil
resnico
.
Kržan
in
Tomo
sta
na
nekaj
sodih
,
ki
sta
jih
bila
privezala
enega
ob
drugega
poskušala
doseči
ladjo
,
na
kateri
je
bila
vojvodinja
.
Seveda
sta
morala
napraviti
velik
ovinek
in
se
previdno
skrivati
,
zakaj
če
bi
ju
bili
Turki
zapazili
,
bi
bilo
hitro
konec
njiju
vožnje
.
Gjačič
je
smehljaje
čakal
na
odločitev
,
misleč
,
če
reši
Asunto
Kržan
,
mu
jo
vzamem
na
kopnem
,
če
ne
,
jo
rešim
sam
,
čim
pride
moj
oče
s
svojo
armado
.
Pot
po
kateri
sta
brodila
Kržan
in
Tomo
,
je
bila
tako
nevarna
,
da
se
je
Tomo
začel
spominjati
matere
božje
trsatske
in
ji
obetati
različne
vsakokratnim
njegovim
okoliščinam
primerne
sveče
.
Čim
bolj
sta
se
s
Kržanom
bližala
gorečim
ladjam
,
tem
več
je
bilo
teh
obljubljenih
sveč
in
tudi
debelile
so
se
čudovito
hitro
.
Naposled
so
se
zedinile
v
eno
samo
,
ki
naj
bi
bila
tako
visoka
in
debela
,
kakor
največji
jambor
največje
turške
galere
.
Nevarnost
je
bila
res
velika
.
Kržan
in
Tomo
sta
se
morala
prerivati
med
gorečimi
ladjami
,
kjer
ni
bilo
nobenega
skrivališča
.
V
svitu
mogočnih
plamen
,
so
turški
vojaki
seveda
kmalu
zapazili
sode
,
na
katerih
sta
se
vozila
Kržan
in
Tomo
.
Tudi
so
se
kmalu
oglasili
turški
oficirji
in
jima
klicali
različne
ukaze
,
a
ker
nista
ne
Kržan
,
ne
Tomo
umela
turškega
jezika
,
in
se
torej
nista
ravnala
po
teh
ukazih
niti
kaj
odgovarjala
,
sta
postala
sumljiva
vzlic
temu
,
da
sta
bila
preoblečena
kot
turška
vojaka
.
—
Skočiva
v
vodo
in
plavajva
pod
vodo
,
je
dejal
Kržan
,
ko
je
videl
,
da
se
pripravljajo
vojaki
ju
prijeti
in
izvršila
sta
svoj
namen
kar
drug
za
drugim
.
Čula
sta
še
,
da
je
počilo
nekaj
pušk
in
da
so
krogle
udarile
poleg
njiju
v
morje
,
a
utekla
sta
srečno
tej
nevarnosti
.
Zdaj
in
zdaj
sta
dvignila
glavi
izpod
vode
,
da
zajameta
sape
in
vidita
,
kaj
se
godi
.
Zapazila
,
sta
,
da
so
vojaki
z
ladje
,
na
kateri
je
bil
ogenj
že
pogašen
,
spustili
čolnič
v
morje
in
se
pripravili
jima
slediti
.
—
Ostani
pri
sodih
in
počakaj
me
,
je
ukazal
Kržan
svojemu
slugi
in
izginil
pod
vodo
.
Plaval
je
tik
do
ladje
.
Tam
je
dvignil
glavo
in
zagledal
čoln
z
vojaki
,
ki
je
veslal
proti
sodom
.
Hitro
se
je
zopet
skril
v
morje
.
Čim
je
došel
čoln
,
se
ga
je
oprijel
na
strani
in
ga
srečno
prevrnil
.
Vojaki
,
ki
niso
bili
pripravljeni
na
tako
presenečenje
,
so
popadli
v
morje
,
Kržan
pa
je
bežal
k
Tomi
,
zapeljal
sode
med
druge
ladje
in
se
tako
vsaj
za
nekaj
časa
rešil
svojih
preganjalcev
.
Zdaj
sta
prišla
Kržan
in
Tomo
do
ladje
,
na
kateri
je
bila
vojvodinja
Asunta
in
zagledala
sta
strahovit
prizor
.
Ladja
je
bila
vsa
v
ognju
.
Goreli
so
jambori
in
tudi
kajute
na
krovu
.
Na
zadnjem
koncu
ladje
so
bile
stisnjene
poropane
deklice
,
ki
so
obupno
kričale
,
jokale
in
klicale
boga
in
ljudi
na
pomoč
.
Nihče
se
ni
zmenil
zanje
,
tudi
vojaki
ne
več
,
zakaj
vnel
se
je
bil
boj
med
vojaki
in
med
sužnji
,
ki
so
bili
priklenjeni
na
galero
.
Ti
jetniki
in
sužnji
,
boječ
se
smrti
v
ognju
,
so
se
bili
spuntali
.
Poskušali
so
se
osvoboditi
in
kakor
besni
tolkli
z
noži
in
z
drugimi
orodji
na
vojake
.
Kri
je
tekla
in
tu
in
tam
se
je
kdo
s
strašnim
krikom
zgrudil
na
tla
.
Z
enim
samim
pogledom
je
spoznal
Kržan
položaj
.
Zasukal
je
sode
k
zadnjemu
koncu
ladje
in
po
močni
verigi
,
ki
je
držala
sidro
,
splezal
na
krov
.
Nihče
ga
ni
zapazil
in
ko
je
bil
na
krovu
,
se
ni
nihče
zanj
zmenil
.
Preril
se
je
med
ženskami
do
mesta
,
kjer
je
stala
vojvodinja
Asunta
,
vsa
bleda
in
upadla
,
kakor
bi
vsak
trenotek
pričakovala
smrti
.
Ko
jo
je
Kržan
rahlo
prijel
za
roko
,
tega
niti
zapazila
ni
,
gledala
je
kakor
zamaknjena
na
plamen
na
spodnjem
koncu
ladje
.
—
Vojvodinja
Asunta
...
V
hipu
,
ko
je
čula
svoje
ime
,
se
je
zganila
in
se
ozrla
.
Pred
njo
je
stal
Kržan
.
Vsa
je
zatrepetala
in
v
brezmejnem
začudenju
zrla
Kržanu
v
lice
.
Je-li
ga
je
spoznala
?
Ustne
njene
so
se
gibale
,
ali
nobene
besede
ni
bilo
slišati
.
Samo
njena
roka
se
je
oprijela
Kržanove
roke
tako
krčevito
,
kakor
bi
je
ne
hotela
nikdar
več
izpustiti
.
—
Vojvodinja
Asunta
...
kaj
me
ne
poznate
?
je
šepetaje
vprašal
.
Jaz
sem
pri
Vas
,
Andrej
Kržan
.
V
Asuntinih
očeh
se
je
zasvetilo
.
Oklenila
se
je
Kržana
in
dihnila
:
—
Andrej
,
reši
me
...
—
Molčite
!
Stopite
na
konec
ladje
,
kjer
je
veriga
,
ki
drži
sidro
.
Tam
me
počakajte
.
Kržan
se
je
hitro
ločil
od
Asunte
,
da
bi
ne
obrnil
nase
pozornosti
vojaštva
in
plakajočih
žensk
.
Napravil
je
mal
ovinek
in
našel
pri
velikih
zabojih
,
ki
so
bili
na
zadnjem
koncu
krova
nagromadeni
,
primerno
vrv
.
Ko
je
prispel
do
verige
,
je
vrv
privezal
Asunti
okrog
pasa
.
Čez
trenotek
je
Asunto
dvignil
čez
ograjo
ladje
in
jo
spustil
v
morje
,
kjer
jo
je
sprejel
Tomo
in
jo
posadil
na
sode
.
Vse
to
se
je
izvršilo
tako
hitro
,
da
ni
nihče
izmed
vojakov
tega
zapazil
.
Pač
pa
so
to
videle
nekatere
ženske
in
kričaje
silile
v
Kržana
,
proseč
ga
rešitve
.
Kržanu
je
bilo
pač
težko
pri
srcu
,
a
ker
pomagati
ni
mogel
,
je
vsaj
obljubil
,
da
pride
,
in
se
po
verigi
splazil
za
Asunto
.
Kržan
in
Tomo
sta
napela
vse
moči
,
da
bi
svoj
iz
sodov
sestavljeni
splav
čim
prej
spravila
na
obrežje
.
Ker
so
stale
turške
ladje
vsporedno
druga
ob
drugi
in
se
Kržan
ni
upal
peljati
Asunto
med
njimi
na
kraj
,
saj
bi
jo
s
tem
izpostavil
veliki
nevarnosti
,
je
veslal
najprej
iz
pristana
ven
in
napravil
ovinek
,
da
bi
se
izkrcal
zunaj
ozemlja
porušene
Nikozije
.
Še
se
je
primitivni
splav
zibal
na
valovih
,
ko
so
v
daljavi
naenkrat
začeli
pokati
topovi
in
so
kroglje
zažvižgale
v
zraku
.
—
Piratje
gredo
,
je
strahoma
zaklical
Kržan
,
hitro
na
breg
,
drugače
nalete
na
nas
in
nas
ujemo
ali
pomore
.
Z
nadčloveškimi
silami
sta
Kržan
in
Tomo
zasukala
splav
proti
bregu
in
z
nadčloveškimi
silami
sta
ga
kljubuje
valovom
pripravila
toliko
v
stran
,
da
so
se
ognili
piratom
.
Drugič
so
zagrmeli
na
morju
topovi
in
zdaj
so
se
prikazele
piratske
ladje
.
Imele
so
vsa
jadra
razpeta
in
in
švignile
so
kot
blisk
čez
valove
in
mimo
Kržanovega
splava
proti
pristanu
,
kjer
so
bili
streli
vzbudili
največjo
zmešnjavo
.
—
Rešeni
ste
,
vojvodinja
Asunta
,
je
zavzdihnil
Kržan
,
ko
je
na
smrt
izmučen
izpustil
veslo
ter
podal
Asunti
roko
,
da
ji
pomaga
na
kopno
,
dočim
je
Tomo
za
vsak
slučaj
pričvrstil
splav
na
obrežje
.
Med
divjini
streljanjem
,
ki
se
je
zdaj
začelo
v
pristanu
in
ki
je
bilo
tako
močno
,
da
je
Asunta
pri
vsakem
strelu
zatrepetala
,
pač
ni
bilo
časa
za
razgovore
in
pojasnila
.
Držeč
se
za
roke
sta
gledala
Asunta
in
Kržan
na
strahoviti
boj
,
ki
se
je
bil
vnel
v
pristanu
.
Piratje
so
bili
s
svojimi
ladjami
zaprli
izhod
iz
pristana
in
streljali
neprenehoma
iz
topov
na
turške
ladje
.
Česar
ni
bil
mogel
storiti
ogenj
,
to
so
zdaj
opravile
piratske
ladje
.
Topovi
so
grmeli
in
ker
je
bila
razdalja
majhna
,
je
zadela
vsaka
kroglja
.
Če
je
priletela
na
krov
,
je
pobijala
ljudi
,
podirala
jambore
in
razdevala
kajute
,
če
je
zadela
v
ladje
,
jih
je
ranila
,
da
so
odletavali
celi
kosi
in
zazijale
odprtine
,
skozi
katere
je
vdirala
voda
v
ladje
.
Tulenje
presenečenega
vojaštva
je
pretresalo
ozračje
,
kajti
vsakdo
je
bil
prepričan
,
da
je
beneška
mornarica
napadla
turške
ladje
.
Seveda
je
trajala
zmešnjava
le
malo
časa
.
Zadonele
so
kmalu
trombe
,
turški
topovi
so
začeli
odgovarjati
piratskim
,
rožljale
so
verige
,
sužnji
,
priklenjeni
na
galere
,
so
zastavili
vesla
in
kmalu
so
se
začele
ladje
pomikati
iz
pristana
.
Ostale
so
le
tiste
ladje
,
ki
jih
je
bil
ogenj
tako
poškodoval
,
da
se
niso
mogle
ganiti
z
mesta
.
Te
ladje
pa
je
vojaštvo
zapustilo
in
šlo
na
breg
,
da
se
tam
ustavi
pričakovanemu
izkrcanju
beneškega
vojaštva
.
Tam
ob
koncu
pristana
je
prišlo
do
bitke
.
Piratske
ladje
so
obkolile
vsako
posamično
turško
ladjo
ter
jo
naskakovale
toliko
časa
,
da
so
jo
primorale
ločiti
se
od
drugih
.
Za
vsako
ladjo
je
bil
poseben
boj
,
ljut
in
neizprosen
boj
na
življenje
in
na
smrt
.
Z
brezprimernim
pogumom
so
se
piratje
lotili
svojih
sovražnikov
,
tu
z
uspehom
,
tam
brez
uspeha
.
Po
desetkrat
so
turški
vojaki
pobili
predrzne
pirate
,
ki
so
se
bili
po
vrveh
splazili
na
njih
krov
,
a
naposled
so
podlegli
.
Kralj
Gjačič
je
bil
povsod
prvi
.
Po
strahovitem
boju
je
končno
zavzel
največjo
turško
ladjo
in
zdaj
so
se
piratje
kakor
besni
tigri
vrgli
na
turško
vojaštvo
in
vse
do
zadnjega
poklali
.
Ko
se
je
zdanilo
,
je
boj
ponehal
.
Piratje
se
niso
radi
bojevali
po
dnevi
.
Zavzeli
so
bili
šest
turških
ladij
,
med
njimi
tudi
ladjo
,
na
kateri
so
bila
za
sultanov
harem
namenjena
dekleta
,
in
napravili
ogromen
plen
.
Čim
se
je
napravila
jutranja
zora
,
je
dal
kralj
Gjačič
znamenje
,
naj
se
ustavi
boj
in
piratske
ladje
so
zbežali
s
svojim
plenom
.
Turške
ladje
bi
bile
zdaj
,
ko
se
je
pokazalo
,
da
jih
ni
napadlo
beneško
brodovje
,
rade
nadaljevale
boj
,
a
to
jim
ni
bilo
mogoče
,
ker
so
bile
tako
poškodovane
,
da
bežečim
piratskim
ladjam
niso
mogle
slediti
.
Tako
se
je
končal
zgodovinski
napad
piratov
na
turško
brodovje
v
pristanu
porušene
Nikozijo
.
Prinesel
je
piratom
ogromnega
dobička
,
a
jim
nakopal
tudi
sovraštvo
beneške
republike
,
kajti
s
svojo
verolomnostjo
so
bili
piratje
vzrok
,
da
je
ponesrečil
genijalni
načrt
proveditorja
Bragadina
.
U
svemu
si
lipa
,
najveć
u
očima
,
ke
smetaju
mene
,
tužnoga
mladića
,
osobito
onda
,
kad
se
srite
skupa
.
Gledajuć
me
š
njima
,
ah
,
ka
vela
muka
!
A
to
da
su
lipe
,
kako
jagodice
,
med
ćelo
postavne
,
para
dvi
zvezdice
.
Obarvice
tvoje
,
na
tanko
speljane
,
bi
reć
du
su
zlatnim
perom
napingane
.
Hrvatsko
narodna
.
Turki
so
bili
vso
pokrajino
daleč
okrog
Nikozije
popolnoma
opustošili
.
Razdejane
so
bile
vse
hiše
,
raztepena
vsa
polja
,
uničeni
vsi
vinogradi
.
Ljudstvo
je
bilo
pred
Turki
zbežalo
v
gore
ali
uteklo
na
drugi
konec
otoka
.
Uresničen
je
bil
pregovor
,
da
še
trava
več
ne
rase
,
kamor
je
stopilo
turško
kopito
.
Nekdaj
tako
cvetoča
pokrajina
je
bila
zdaj
podobna
puščavi
.
In
vendar
sta
,
držeč
se
za
roko
,
šla
po
tej
planjavi
dva
človeka
jasnih
lic
in
veselih
src
,
plemič
Andrej
Kržan
in
vojvodinja
Asunta
.
Sama
nista
vedela
,
kam
ju
pelje
pot
,
a
stopala
sta
lahkih
korakov
,
noseč
v
duši
tiho
svojo
srečo
.
Nameravala
sta
poiskati
varno
zavetišče
,
kjer
bi
mogla
ostati
Asunta
toliko
časa
,
da
pride
ponjo
Desantič
s
svojo
jadrenico
in
jo
odpelje
v
Benetke
.
Spotoma
je
Asunta
razodela
Kržanu
vse
skrivnosti
svojega
življenja
,
ki
so
mu
v
Benetkah
delale
toliko
preglavice
in
vzbujale
v
njem
največje
dvome
in
najhujše
sume
.
Povedala
mu
je
tudi
,
kako
sta
jo
Desantič
in
Piali-paša
iztrgala
piratom
iz
rok
.
Z
otoka
Avgona
jo
je
Desantič
peljal
na
Ciper
.
Proveditor
v
Nikoziji
,
junaški
Dandolo
,
čigar
glavo
so
Turki
nataknili
na
sulico
in
jo
ponesli
s
seboj
pred
Famagusto
,
je
bil
pravi
stric
Asunte
Dall
Ferro
.
Pri
njem
je
iskala
in
dobila
zavetja
.
Tu
je
hotela
počakati
,
da
se
vrne
Desantič
,
ki
je
bil
pohitel
v
Benetke
poizvedet
,
kako
je
z
vojvodo
Dall
Ferro
.
A
predno
se
je
Desantič
vrnil
,
so
prišli
Turki
na
Ciper
in
začeli
oblegati
Nikozijo
.
Asunta
ni
mogla
več
uteči
in
ko
so
Turki
zavzeli
mesto
,
so
z
drugimi
najlepšimi
deklicami
vred
tudi
njo
namenili
za
sultanov
harem
,
ter
jo
spravili
na
ladjo
,
s
katere
jo
je
rešil
Kržan
.
Dasi
je
Kržan
poslušal
Asuntino
pripovedovanje
z
največjo
pazljivostjo
in
z
največjim
zanimanjem
,
je
vendar
zdaj
in
zdaj
kaj
zgrešil
,
kajti
vsak
čas
ga
je
prevzela
lepota
njegove
spremljevalke
.
Kar
nagledati
se
ni
mogel
Asuntinega
obraza
,
neprestano
je
občudoval
njene
velike
oči
in
fine
obrvi
,
mala
sladka
usta
in
druge
lepote
svoje
izvoljenke
in
moral
se
je
resno
truditi
,
da
je
premagal
svoje
hrepenenje
,
objeti
Asunto
in
se
napiti
njenih
poljubov
.
Zadaj
pa
je
stopal
čmernega
obraza
Tomo
.
Imel
je
nalogo
,
da
pazi
,
če
se
pojavi
kje
kaka
nevarnost
.
Izpolnjeval
je
sicer
z
vso
vestnostjo
to
svojo
dolžnost
in
neprestano
rogovilil
s
svojima
samokresoma
okrog
sebe
,
dasi
ni
bilo
nikjer
videti
živega
bitja
,
a
godrnjal
je
vendar
neprenehoma
in
se
jezil
.
Staro
njegovo
nasprotje
do
vojvodinje
Asunte
se
je
bilo
vzbudilo
z
vso
močjo
.
—
Zdaj
že
sam
več
ne
vem
,
ali
sem
še
mož
in
junak
ali
sem
pestunja
,
se
je
togotil
Tomo
,
stopajoč
za
svojim
gospodarjem
in
za
Asunto
.
Namesto
da
bi
turške
glave
sekal
in
turške
denarce
spravljal
v
svojo
torbico
,
pa
moram
čuvati
nad
dvema
zaljubljencema
.
Tako
se
držita
,
kakor
bi
se
nikdar
več
ne
hotela
izpustita
.
No
,
ta
bo
lepa
.
Kaj
boljšega
bi
si
bil
moj
gospodar
pač
lahko
izbral
.
Vsa
taka
modrovanja
pa
je
zaključil
Tomo
vedno
z
enim
in
istim
refrenom
.
—
Zdaj
sva
ji
z
mojim
gospodarjem
že
drugič
rešila
življenje
,
pa
že
drugič
ni
odrinila
ta
vojvodinja
niti
enega
groša
.
To
je
pa
prava
gospoda
.
Dvakrat
sem
bil
zaradi
nje
v
smrtni
nevarnosti
,
pa
se
mi
je
zahvalila
z
praznimi
besedami
.
Ko
bi
jo
bili
le
Turki
odpeljali
,
prav
privoščil
bi
ji
,
tej
skoporiti
vojvodinji
.
Po
večurni
hoji
je
Tomo
naposled
zagledal
hišo
,
pred
katero
je
bilo
več
ljudi
.
Kar
kamen
se
mu
je
odvalil
od
srca
in
hitel
je
kolikor
je
mogel
,
da
je
dospel
do
hiše
.
Tam
je
izvedel
,
da
leži
le
kako
dobro
uro
oddaljeno
med
gorami
prostoren
gradič
beneškega
plemiča
Mirabella
in
da
je
v
tem
gradiču
več
rodovin
,
ki
so
še
pravočasno
pobegnile
iz
Nikozijo
.
Za
dobro
plačilo
so
ljudje
kmalu
preskrbeli
voz
in
še
predpoldnem
so
Kržan
,
Asunta
in
Tomo
dospeli
pred
trdni
,
med
skalami
skriti
in
mogočno
zavarovani
gradič
,
kjer
so
bili
sprejeti
s
toliko
večjo
prijaznostjo
,
ker
so
vsi
beguni
Asunto
dobro
poznali
.
Tri
dni
je
ostal
Kržan
na
gorskem
gradiču
Nikolaja
Mirabella
.
Sicer
ga
je
pekla
vest
,
da
živi
brezdelno
v
prijetni
družbi
v
bližini
vojvodinje
Asunte
,
a
ločiti
se
vendar
ni
mogel
.
Vsako
jutro
si
je
rekel
,
da
odpotuje
še
ta
dan
,
dokazoval
je
Asunti
jako
prepričevalno
,
da
se
izneveri
svoji
obljubi
in
prisegi
,
če
ostane
le
še
uro
,
češ
,
čim
prej
obvestim
proveditorja
Bragadina
,
da
so
piratje
prelomili
dano
obljubo
in
da
od
njih
ni
pričakovati
pomoči
,
toliko
laglje
si
bo
Bragadino
uredil
obrambo
oblegane
Famaguste
in
če
je
sploh
mogoče
,
preskrbel
od
drugod
pomoč
.
Kržan
je
imel
tudi
trdni
namen
,
da
se
takoj
odpravi
proti
Famagusti
,
ali
čim
je
končal
,
se
mu
je
Asunta
nasmehnila
in
ko
je
rekla
:
„
Plemič
Andrej
,
dodajte
še
en
dan
,
prosim
Vas
,
le
še
en
dan
,
“
so
že
izginili
vsi
trdni
sklepi
Kržanovi
,
in
ostal
je
pri
njej
,
od
katere
se
kar
ni
mogel
ločiti
.
Tretji
dan
pa
tudi
ljubeznipolni
pogledi
vojvodinje
Asunte
niso
ničesar
več
izdali
in
so
bile
zaman
vse
njene
presrčne
prošnje
.
—
Zdaj
,
vojvodinja
,
ko
je
glede
vas
vse
urejeno
,
zdaj
ne
smem
več
odlašati
z
odhodom
,
je
dejal
Kržan
,
ko
je
težkega
srca
stopil
pred
vojvodinjo
,
da
se
od
nje
poslovi
.
Urejeno
je
bilo
res
vse
.
Nikolaj
Mirabello
je
prevzel
vso
skrb
za
Asunto
.
Dogovorjeno
je
bilo
,
da
ostane
Asunta
na
njegovem
gradu
toliko
časa
,
da
se
povrne
Desantič
iz
Benetk
.
Ž
njim
se
odpelje
potem
v
Evropo
,
v
kak
kraj
,
od
koder
bi
mogla
rešiti
svojega
očeta
iz
oblasti
beneške
republike
.
Kržan
ni
mogel
niti
obljubiti
svoje
pomoči
kajti
vezan
je
bil
,
službovati
pet
let
v
beneški
armadi
.
Kržan
je
sedaj
vedel
,
da
ga
vojvodinja
Asunta
ljubi
.
Odkar
jo
je
bil
rešil
s
turške
ladje
,
sicer
nista
izpregovorila
niti
ene
besedice
o
svojih
čuvstvih
,
a
vendar
je
bilo
obema
jasno
,
da
se
ljubita
z
vso
močjo
in
z
vsem
hrepenenjem
svojih
srečeželjnih
src
.
Čitala
sta
to
drug
drugemu
v
očeh
,
čutila
sta
to
,
če
so
se
le
dotaknili
njiju
prsti
.
A
nikdar
nista
tega
občutila
tako
elementarno
,
kakor
v
trenotku
,
ko
je
bilo
treba
vzeti
slovo
.
Držeč
se
za
roke
,
sta
stala
Asunta
in
Kržan
pri
oknu
in
žalost
jima
je
mučila
,
duši
.
Kdaj
se
zopet
vidita
?
Kržan
je
bil
dolžan
službovati
beneški
republiki
štiri
dolga
leta
.
Moral
je
zdaj
iti
v
Famagusto
,
ki
so
jo
Turki
oblegali
.
Se
mu
li
sploh
posreči
,
da
pride
v
to
mesto
?
Da
mora
to
poskusiti
,
se
je
zdelo
Asunti
ob
sebi
umljivo
.
Kakor
je
ona
do
pičice
izpolnila
svojo
prisego
ter
se
dala
poročiti
z
Ladislavom
Gjačičem
,
tako
ni
dvomila
niti
trenotek
,
da
izpolni
tudi
Kržan
svojo
službeno
prisego
.
A
tresla
se
je
za
njegovo
življenje
in
duša
njena
je
plakala
,
kadar
se
je
spomnila
,
da
ga
zna
doseči
turški
meč
.
Doživela
je
sama
,
kako
se
je
zgodilo
s
hrabrimi
branilci
Nikozije
in
njih
zapovednikom
Dandolom
in
trepetala
je
bojazni
,
da
zadene
ista
usoda
tudi
Famagusto
in
ž
njo
vred
Kržana
,
da
ga
vidi
ta
dan
morda
zadnjikrat
.
Nič
manj
bridke
so
bile
misli
,
ki
so
navdajale
Kržana
.
Ni
imel
skrbi
zase
,
dasi
se
je
v
polni
meri
zavedal
,
koliko
je
verjetnosti
,
da
najde
svoj
grob
v
Famagusti
.
Zdaj
ko
so
besedolomni
piratje
zapustili
Benečane
,
so
mogli
Turki
neovirano
pripeljati
kolikor
so
hoteli
vojaštva
na
Ciper
in
Kržan
je
iz
tega
sklepal
,
da
pade
prej
ali
slej
tudi
Famagusta
.
A
vendar
ga
je
samo
skrbelo
,
kaj
bo
z
Asunto
,
če
se
ji
posreči
oditi
iz
Cipra
in
za
vedno
ubežati
piratom
,
če
se
ji
posreči
osvoboditi
svojega
očeta
in
si
zagotoviti
pogoje
srečni
bodočnosti
.
Seveda
se
je
pri
tem
vedno
porajalo
v
njegovem
srcu
upanje
,
da
naposled
sam
vendarle
uteče
smrti
in
postane
deležen
Asuntine
sreče
.
Bolelo
pa
ga
je
,
da
mora
zapustiti
Asunto
v
negotovem
položaju
,
da
ne
more
čuvati
nad
njo
,
ter
ji
pomagati
s
Cipra
in
pri
rešitvi
njenega
očeta
.
Molče
sta
si
zrla
v
oči
.
Čas
je
bežal
,
a
nista
se
ganila
in
nobeden
ni
našel
besedi
,
da
bi
dal
izraza
svojim
čuvstvom
.
Zdaj
so
zadoneli
koraki
pred
vratmi
.
Tomo
je
naznanil
,
da
sta
konja
za
odhod
pripravljena
že
davno
ter
da
sta
se
že
konja
naveličala
čakanja
,
kaj
šele
grajska
gospoda
.
Tomo
je
zaprl
vrata
in
odšel
.
Kržan
in
Asunta
sta
sprevidela
,
da
z
ločitvijo
ni
več
mogoče
odlašati
.
Še
enkrat
je
Kržan
pogledal
v
rosne
oči
vojvodinje
Asunte
potem
je
nagnil
glavo
,
da
bi
Asunti
poljubil
roko
.
—
Vojvodinja
Asunta
...
morda
za
vedno
...
Tedaj
pa
je
začutil
na
svojem
vratu
dvoje
mehkih
rok
.
—
Plemič
Andrej
,
jaz
te
ljubim
—
živa
ali
mrtva
danes
in
vekomaj
...
Naprej
ni
vojvodinja
mogla
,
kajti
Kržan
jo
je
bil
pritisnil
na
svoje
srce
in
pil
z
njenih
usten
ljubezen
.
Pali
sela
i
bile
varoši
,
siče
,
kolje
malo
i
veliko
,
sužnje
hvata
po
vojsci
ih
dili.
Hrv.
narodna
.
V
taboru
turške
vojske
,
oblegajoče
Famagusto
,
je
vladala
radost
.
Mustafa-paša
,
sicer
čemeren
in
nejevoljen
,
se
je
sam
topil
veselja
,
zakaj
sedaj
ni
več
dvomil
,
da
premaga
odpor
Antonija
Bragadina
in
da
razvije
kmalu
turško
zastavo
s
polumesecem
na
razvalinah
zavzete
Famagusto
.
Vzrok
tej
veliki
radosti
je
bila
vest
,
ki
mu
jo
je
poslal
zapovednik
turške
mornarice
,
admiral
Piali
.
Beneško
brodovje
se
je
bilo
pri
Kandiji
združilo
z
ladjami
,
ki
so
jih
bili
poslali
z
velikimi
težavami
in
še
večjimi
žrtvami
pridobljeni
zavezniki
republike
sv.
Marka
.
Beneški
admiral
Zani
je
imel
pod
svojim
poveljstvom
200
velikih
ladij
in
je
bil
v
vsakem
oziru
kos
turškemu
brodovju
.
Lahko
bi
bil
s
temi
ladjami
premagal
in
razgnal
turško
brodovje
,
ki
je
blokiralo
Famagusto
ter
osvobodil
Ciper
.
Mustafa-paša
je
tudi
s
tem
računal
in
se
zaradi
tega
trudil
na
vse
načine
,
da
bi
zavzel
Famagusto
čim
prej
mogoče
.
Toda
vsa
njegova
prizadevanja
so
se
razbila
ob
odporu
hrabrega
proveditorja
Bragadina
.
In
sedaj
,
ko
je
že
obupaval
,
da
sploh
zavzame
Famagusto
,
ko
je
v
duhu
že
večkrat
videl
svileno
vrvico
,
ki
mu
jo
pošlje
sultan
,
da
si
ž
njo
konča
življenje
,
sedaj
mu
je
prišla
vest
,
da
se
beneškega
brodovja
ni
več
bati
.
Kuga
je
bila
nastala
med
vojaštvom
in
je
v
nekaterih
tednih
pomorila
20.000
mož
.
Med
zavezniki
je
zavladal
strah
.
Prvi
so
se
od
Benečanov
ločili
Španci
s
45
galerami
in
odjadrali
domov
.
Njihovemu
zgledu
so
sledile
ladje
drugih
zaveznikov
.
Beneško
brodovje
je
bilo
zapuščeno
in
skoro
brez
vojaštva
,
tako
da
ni
moglo
priti
na
pomoč
oblegani
Famagusti
,
marveč
se
je
moralo
vrniti
v
Benetke
.
Mustafa-paša
si
je
lahko
na
prstih
izračunal
,
da
poteče
več
mesecev
,
predno
se
beneško
brodovje
pokaže
pred
Ciprom
in
veselil
se
je
tega
iz
vsega
srca
,
upajoč
za
trdno
,
da
v
tem
času
zavzame
Famagusto
.
Mustafa-paša
je
sklenil
,
da
napravi
svoji
vojski
veliko
veselje
.
Hotel
je
počakati
,
da
mu
pripeljejo
turške
ladje
novih
vojakov
,
predno
začne
zopet
z
naskoki
na
oblegano
mesto
.
Ker
so
bili
Famagusti
zaprta
vsa
pota
za
dobivanje
živil
,
je
Mustafa-paša
mislil
,
da
bo
mesto
v
nekaj
tednih
izstradano
.
Ta
čas
je
dal
svoji
vojski
pravico
,
da
sme
vsak
teden
drug
oddelek
ropati
in
pleniti
po
otoku
kolikor
hoče
.
Prepustil
je
ves
plen
vojaštvu
in
to
se
je
z
divjaško
navdušenostjo
poslužilo
podeljene
mu
pravice
.
Turški
vojaki
so
kakor
razbojniki
preplavili
mnogo
milj
okrog
Famagusto
vse
ozemlje
.
Opustošili
so
vse
,
poklali
vse
,
kar
jim
je
prišlo
pod
meč
,
onečastili
žene
in
otroke
in
nalovili
mnogo
mladih
dečkov
in
deklic
,
ki
so
jih
odgnali
s
seboj
,
da
jih
prodajo
kot
sužnje
.
Prav
v
onih
dnevih
,
ko
so
turški
vojaki
tako
divjali
po
malih
mestih
in
vaseh
,
ki
so
bile
raztresene
po
gorovju
okrog
Famaguste
in
po
bližnjih
dolinah
,
sta
jezdila
Kržan
in
Tomo
od
grada
Nikolaja
Mirabella
proti
morju
,
da
se
vtihotapita
v
oblegano
mesto
.
Večerilo
se
je
že
,
ko
sta
prijezdila
čez
zadnjo
goro
in
zagledala
pod
seboj
gorečo
vas
,
po
kateri
je
divjala
turška
četa
.
Posamične
hiše
so
že
gorele
,
a
prebivalstvo
je
bilo
večinoma
uteklo
v
svojih
čolnih
na
morje
,
do
katerega
je
bilo
od
vasi
samo
nekaj
streljajev
,
in
je
od
tamkaj
gledalo
morenje
,
ropanje
in
požiganje
turških
vojakov
.
Kržan
in
Tomo
sta
se
hitro
umaknila
za
goro
.
Privezala
sta
svoja
konja
ob
veliko
skalo
in
se
potem
na
trebuhih
splazila
za
gručo
skalovja
,
od
koder
sta
mislila
opazovati
dogodke
v
vasi
.
Toda
ko
sta
prišla
do
izbranega
mesta
,
sta
zapazila
na
pol
golo
dekletce
,
ki
je
v
vsi
naglici
težko
sopeč
razmetavalo
kamenje
.
Dekletce
je
obupno
zakričalo
,
ko
je
zagledalo
kraj
sebe
Kržana
in
Toma
,
ki
sta
bila
zaradi
večje
varnosti
zopet
oblečena
kot
turška
vojaka
,
in
je
hotelo
pobegniti
,
toda
krepka
roka
Tomova
je
prijela
dekletce
še
pravočasno
in
je
potegnila
za
skalo
.
—
Kaj
delaš
tod
in
kaj
se
je
zgodilo
v
vasi
?
Tako
je
vprašal
Kržan
najprej
v
italijanskem
in
potem
v
grškem
jeziku
,
a
ni
dobil
odgovora
.
—
To
je
vendar
čudno
,
da
dekle
ne
razume
nobenega
teh
dveh
jezikov
,
ki
jih
govore
na
tem
otoku
,
je
rekel
Tomo
,
ki
je
z
resničnim
zanimanjem
ogledoval
zdravo
čvrsto
dekletce
.
Izrekel
je
bil
te
besede
v
svojem
domačem
narečju
,
a
komaj
jih
je
bilo
dekle
zaslišalo
,
je
že
skočilo
k
Tomu
.
—
Ah
,
gospodine
,
bodite
usmiljeni
,
nikar
me
ne
umorite
,
je
prosila
s
povzdignjenimi
rokami
in
njene
vijoličaste
oči
so
pogledale
Tomo
tako
ljubo
in
milo
,
da
je
fantu
kar
toplo
postalo
pri
srcu
.
—
Ti
znaš
hrvatski
,
se
je
začudil
Kržan
.
Od
kod
pa
si
in
kako
da
ne
znaš
ne
italijanskega
,
ne
grškega
jezika
?
Deklica
ni
odgovorila
na
to
vprašanje
.
Komaj
je
čula
,
da
govori
tudi
Kržan
njen
jezik
,
je
že
tudi
njega
začela
prositi
,
naj
bo
usmiljen
in
naj
jo
pusti
pri
življenju
.
—
Ne
boj
se
,
deklica
,
jo
je
tolažil
Kržan
.
Midva
ti
ne
storiva
nič
zlega
in
če
je
mogoče
,
ti
bodeva
rada
pomagala
.
Sedi
sem
k
nama
.
—
Ne
,
gospoda
,
je
prosila
deklica
.
Pomagajta
mi
,
odmetati
to
kamenje
.
Tu
je
skrit
vhod
v
veliko
podzemsko
jamo
,
kjer
bodemo
popolnoma
varni
.
Tam
ostanemo
lahko
ves
mesec
in
Turki
nas
ne
bodo
našli
.
—
Skrivna
podzemska
jama
?
Kržan
se
ni
mogel
načuditi
,
ko
je
gledal
okrog
sebe
in
ni
videl
nikjer
niti
sledu
kakemu
vhodu
.
Čigava
je
ta
jama
in
kako
da
jo
ti
poznaš
?
—
Bila
sem
že
večkrat
tod
z
očetom
,
je
odgovorila
deklica
,
ki
se
je
bila
med
tem
zopet
lotila
razmetavanja
kamenja
.
Pozneje
vama
vse
povem
.
Kržan
in
Tomo
sta
hitro
delala
in
kmalu
se
je
pokazal
nizek
vbod
v
jamo
.
Dekletce
se
je
prvo
splazilo
v
temno
jamo
in
užgalo
tamkaj
pripravljeno
svetilo
.
Kržan
in
Tomo
sta
dekletu
hitro
sledila
in
po
njenem
navodila
zadelala
vhod
zopet
s
kamenjem
.
—
Pojdita
za
mano
,
je
reklo
dekle
in
visoko
držeč
svetilko
je
lahnih
korakov
šla
po
prostorni
jami
popolnoma
sigurno
,
kakor
da
je
tod
doma
.
Kržan
je
zapazil
,
da
je
svetilka
,
ki
jo
je
nosilo
dekle
,
srebrna
.
Sicer
tako
bistrovidi
Tomo
pa
je
to
zgrešil
;
opazoval
in
ogledoval
je
samo
dekle
,
ki
je
korakalo
pred
njim
.
Pri
velikih
železnih
vratih
se
je
deklica
ustavila
.
—
Naprej
ne
moremo
,
je
rekla
,
a
dobro
bo
tudi
tukaj
.
Izročila
je
Tomu
svetilko
in
ga
prosila
,
naj
ji
sveti
.
Tomo
ni
še
nikdar
nobeni
ženski
tako
rad
stregel
kakor
tej
deklici
.
Pomagal
ji
je
prinesti
slame
in
jedil
ter
steklenic
,
katerih
je
bila
velika
shramba
polna
,
pripravil
ji
je
sedež
tik
poleg
sebe
in
ji
silil
jedi
in
pijače
,
kakor
kaki
bolnici
.
Kržan
se
je
z
največjim
zanimanjem
oziral
po
podzemski
dvorani
.
Prostor
je
bil
velikanski
a
na
različnih
krajih
so
bili
vhodi
v
druge
jame
.
Posvetil
je
Kržan
tudi
na
železna
vrata
,
pri
katerih
se
je
bilo
dekle
ustavilo
in
skoro
bi
bil
omahnil
,
ko
je
zagledal
resnično
mrtvaško
glavo
,
pričvrščeno
na
vrata
,
spodaj
pa
je
črtal
hrvatski
napis
:
Frane
Gjačič
,
kralj
pomorskih
razbojnikov
—
smrt
tistemu
,
kdo
se
dotakne
teh
vrat
.
Dvakrat
in
trikrat
je
prečital
Kržan
to
svarilo
,
potem
pa
je
stopil
k
dekletu
,
ki
je
že
veselo
in
brezskrbno
smeje
se
sedelo
poleg
Toma
.
—
Čuj
,
deklica
,
zdaj
mi
pa
povej
,
kdo
si
ti
,
kdo
so
tvoji
ljudje
in
kaj
je
za
temi
vratmi
.
Tako
osorno
in
zapovedajoče
so
se
glasile
te
besede
,
da
se
je
dekle
plaho
stisnilo
k
Tomu
.
—
Kaj
je
za
temi
vratmi
,
ne
vem
.
V
jami
sem
bila
že
dostikrat
,
ko
sem
z
očetom
nosila
semkaj
jedila
in
vino
.
—
Kdo
je
tvoj
oče
?
je
vprašal
Kržan
prijazneje
in
se
je
usedel
poleg
deklice
.
—
Moj
oče
je
pomorščak
je
odgovorila
deklica
.
Saj
sta
tudi
vidva
—
ali
ne
?
—
Da
,
tudi
midva
sva
pomorščaka
,
je
hitro
rekel
Kržan
,
da
bi
udušil
sume
,
ki
so
se
začeli
vzbujati
v
dekletu
.
Ali
poznaš
kralja
Gjačiča
?
—
Seveda
ga
poznam
,
je
odgovorilo
dekle
.
Saj
je
bil
že
dostikrat
pri
nas
v
vasi
.
Z
menoj
je
bil
vedno
dober
in
večkrat
mi
je
rekel
,
da
bom
še
kdaj
velika
gospa
.
—
Da
,
kralj
Gjačič
je
dober
,
je
pritrjeval
Kržan
,
da
bi
si
pridobil
popolno
zaupanje
dekleta
.
Midva
sva
bila
z
njim
,
ko
so
naši
ljudje
napadli
turško
brodovje
pri
Nikoziji
.
Saj
si
gotovo
že
kaj
čula
o
tem
.
—
Govori
se
,
da
so
naši
napravili
mnogo
plena
,
je
rekla
deklica
.
Vsak
dan
jih
pričakujemo
,
da
pridejo
domov
.
Kržan
je
zdaj
vedel
,
da
je
dekle
hči
kakega
Gjačičevega
pirata
in
da
so
prebivalci
vasi
,
ki
so
jo
Turki
napadli
in
užgali
,
sami
piratje
.
Zdaj
mu
ni
bilo
več
težko
izvedeti
od
dekleta
,
kar
je
hotel
,
saj
je
dekle
verjelo
,
da
sta
tudi
Kržan
in
Tomo
pirata
.
Kar
je
dekle
v
svoji
nedolžni
zaupnosti
razodela
Kržana
,
je
tega
nad
vse
zanimalo
.
V
vasi
so
prebivali
Grki
in
priseljeni
Hrvatje
.
Vsi
so
bili
piratje
,
in
v
jami
,
kjer
so
se
mudili
zdaj
Kržan
in
Tomo
z
deklico
,
ki
je
bila
utekla
turškim
vojakom
,
so
imeli
piračte
svoje
skrivališče
in
svoje
shode
.
Kadar
je
kralj
Gjačič
potreboval
kaj
več
moštva
,
je
prišel
semkaj
.
Piratje
so
sklicali
potem
svoje
prijatelje
,
bivajoče
po
celem
obrežju
in
v
tej
jami
so
se
izvršili
dogovori
za
velike
napade
in
časih
tudi
za
cele
vojne
,
ki
jih
je
vodil
kralj
Gjačič
.
Kržan
ni
dvomil
,
da
je
velik
del
piratskega
plena
shranjen
za
železnimi
vratmi
,
na
katera
je
bil
Gjačič
napisal
tako
svarilni
napis
.
Spoznal
je
,
kako
velike
važnosti
je
,
da
je
po
srečnem
slučaju
prišel
v
to
podzemsko
skrivališče
piratov
in
ogledal
si
je
natančno
vse
te
jame
in
vsa
pota
,
ki
so
tekla
na
različne
strani
.
V
tem
,
ko
se
je
Tomo
pogovarjal
z
dekletom
,
je
Kržan
preiskal
vse
kotičke
.
Našel
je
še
več
zaprtih
vrat
in
po
dolgem
iskanju
iztaknil
tudi
kot
,
kjer
se
mu
je
zdelo
,
da
je
napravljen
drug
izhod
.
Rahlo
in
previdno
je
razmetal
kamenje
in
kmalu
je
bil
odkrit
izhod
na
drugem
koncu
hriba
.
Kržan
je
stopil
iz
jame
.
Zunaj
je
bila
ženoč
.
Nekoliko
na
strani
je
ležala
vas
,
ki
so
jo
bili
Turki
pred
nekaj
urami
vžgali
.
Plameni
so
bili
že
skoro
pogasnili
in
iz
ruševin
so
se
dvigali
gosti
oblaki
dima
.
Kričaje
so
odhajali
turški
vojaki
z
naropanim
plenom
proti
Famagusti
,
oddaljeni
samo
dobro
uro
.
Kržan
je
sklenil
,
da
izbere
piratsko
jamo
za
svoje
skrivališče
in
da
poskusi
potem
od
tod
vtihotapiti
se
v
Famagusto
.
Prav
vesel
je
bil
,
da
je
našel
nov
vhod
v
to
jamo
,
kajti
zdaj
je
mogel
iti
v
to
jamo
kadar
je
hotel
in
ne
da
bi
ga
opazili
piratje
,
ki
so
poznali
samo
vhod
,
ki
ga
je
bila
odprla
piratska
deklica
.
Ko
se
je
Kržan
vrnil
v
jamo
,
je
našel
Toma
in
piratsko
deklico
na
istem
mestu
,
kjer
ju
je
bil
prej
zapustil
.
Tomo
je
imel
svojo
roko
ovito
okrog
dekleta
in
je
Kržanu
,
ko
je
ta
stopil
pred
njega
,
pomembno
namežikal
ter
mu
dajal
znamenja
,
naj
ničesar
ne
vprašuje
.
—
Čas
je
,
da
odideva
,
prijatelj
,
je
rekel
Kržan
,
ki
je
dobro
umel
Tomovo
namigavanje
.
Ponoči
prideva
najlaglje
na
svoj
cilj
.
Tomo
se
je
ustavljal
in
tudi
dekle
je
Kržanu
prigovarjalo
,
naj
ostane
.
Toda
Kržanu
se
je
mudilo
in
tako
je
Tomo
moral
vzeti
slovo
od
svojega
dekleta
.
Ker
je
slovesno
prisegel
,
da
se
vrne
in
da
popelje
dekle
s
seboj
v
Primorje
,
je
bilo
slovo
laglje
,
kot
je
sam
mislil
.
Ko
sta
Kržan
in
Tomo
jezdila
po
primitivnih
potih
proti
Famagusti
,
se
je
Tomo
ves
čas
polglasno
smejal
ter
končno
dosegel
,
da
ga
je
Kržan
vprašal
,
kaj
mu
je
.
—
Izvrstno
sem
opravil
,
prav
izvrstno
,
je
začel
pripovedovati
Tomo
.
To
piratsko
dekle
mi
je
priseglo
večno
ljubezen
.
—
S
tem
ti
je
mnogo
pomagano
.
—
Da
,
pomagano
mi
je
,
milostivi
gospod
,
in
Vam
tudi
.
Pa
še
dobro
pomagano
.
Kar
mi
je
dekle
povedalo
,
je
vredno
celo
ladjo
suhega
zlata
.
—
Govori
vendar
!
Kaj
ti
je
dekle
povedalo
?
—
Razodelo
mi
je
,
kje
imajo
tukajšnji
piratje
skrite
svoje
zaklade
.
—
To
vem
že
davno
,
je
zaničljivo
rekel
Kržan
,
ki
se
je
takoj
spomnil
mrtvaške
glave
in
Gjačičevega
svarilnega
napisa
v
jami
.
—
Ničesar
ne
veste
,
če
mislite
,
da
za
tistimi
železnimi
vratmi
v
jami
,
se
motite
.
—
Kje
torej
?
—
V
Famagusti
sami
pod
grško
cerkvijo
.
Moja
ljubica
mi
je
povedala
ne
le
,
kje
je
piratski
zaklad
,
nego
mi
je
tudi
povedala
,
kako
prideva
lahko
v
Famagusto
,
ne
da
bi
naju
kdo
videl
.
Kržan
je
samega
začudenja
zadržal
konja
.
—
Ni
mogoče
!
—
Da
,
da
,
tako
je
,
pa
nič
drugače
,
še
danes
bodeva
spala
na
mehkih
posteljah
v
Famagusti
.
—
Razloži
mi
vendar
,
kako
in
kaj
.
—
Pred
Famagusto
je
vodnjak
.
Iz
tega
vodnjaka
vodi
skriven
rov
v
mesto
do
grške
cerkve
.
Tam
je
veliko
skladišče
iz
katerega
se
pride
v
cerkveno
mrtvašnico
.
Piratje
se
bavijo
tudi
s
tihotapstvom
in
so
pred
vojno
spravljali
po
tej
poti
blago
v
mesto
in
iz
mesta
.
Le
idite
z
menoj
.
Moja
najnovejša
ljubica
mi
je
vse
tako
popisala
,
da
ne
moreva
zgrešiti
pota
.
Še
nocoj
bodeva
v
Famagusti
.
Na
samem
,
sredi
prostorne
ravnine
,
je
stal
velik
,
že
razpadel
vodnjak
,
oddaljen
nekaj
streljajev
od
Famaguste
.
Pred
vojno
so
ta
ustavljali
kmetje
svojo
živino
,
kadar
so
jo
gnali
na
semenj
v
mesto
.
Sedaj
je
bil
zapuščen
,
saj
je
bilo
mesto
oblegano
,
Turki
pa
so
imeli
v
svojem
taboru
dovolj
vode
.
Srečno
in
neovirano
sta
dospela
Kržan
in
Tomo
do
vodnjaka
.
Iz
bližnjega
turškega
tabora
so
jima
svetile
na
šotorih
viseče
luči
,
da
sta
mogla
natančno
razločiti
vsakega
človeka
in
vsako
stvar
.
Svoja
konja
sta
bila
zapustila
že
poprej
.
Privezala
sta
jih
ob
drevo
in
se
po
trebuhih
priplazila
do
vodnjaka
.
—
Sredi
vodnjaka
je
vhod
v
podzemski
rov
,
ki
vodi
v
mesto
.
Tako
velik
je
neki
in
podzidan
,
da
gre
lahko
več
ljudi
po
njem
kar
vštric
,
tudi
svetilke
so
pripravljene
pri
vhodu
.
Tako
je
Tomo
izpopolnil
,
kar
je
bil
že
spotoma
obširno
in
natančno
razložil
svojemu
gospodarju
,
med
tem
pa
je
pričvrstil
dobro
vrv
ob
vodnjak
in
je
potem
previdno
ob
tej
z
mnogimi
vozli
in
klini
opremljeni
vrvi
splezal
v
vodnjak
.
Z
napeto
pozornostjo
je
Kržan
gledal
v
vodnjak
za
Tomom
,
dasi
v
temi
ni
mogel
ničesar
razločiti
.
Slišal
pa
je
naenkrat
kresanje
in
koj
na
to
se
je
nekaj
zasvetilo
.
—
Gospod
,
pridite
za
menoj
,
je
zaklical
Tomo
iz
globine
in
s
svetilko
posvetil
iz
rova
.
Kržan
se
je
v
hipu
vzpel
čez
ozidje
vodnjakovo
in
splezal
po
vrvi
.
Kmalu
je
bil
v
rovu
,
kjer
ga
je
s
svetilko
v
roki
sprejel
Tomo
,
ves
iz
sebe
samega
veselja
nad
svojim
uspehom
.
Šla
sta
po
rovu
,
ki
je
bil
s
kamenjem
podzidan
ali
podprt
s
trdnimi
kratkimi
hlodi
.
Poznalo
se
je
,
da
je
tu
hodilo
že
mnogo
ljudi
.
V
primernih
razdaljah
so
visele
na
zidu
svetilke
,
pripravljene
za
vse
slučaje
.
Piratje
so
imeli
vse
dobro
pripravljeno
za
svoje
tihotapstvo
.
Proti
koncu
se
je
rov
razširil
in
se
končal
v
velikem
nizkem
prostora
,
ki
pa
je
bil
popolnoma
prazen
,
kar
je
Toma
tako
presenetilo
,
da
je
obstal
,
kakor
okamenel
.
—
Pa
ne
,
da
me
je
punca
nalagala
,
se
je
izvilo
iz
njegovih
prsi
.
Rekla
mi
je
prav
natančno
,
da
ima
kralj
Gjačič
tu
svoje
zaklade
.
—
Saj
je
mogoče
,
da
jih
je
imel
,
se
je
smejal
Kržan
,
a
odnesel
jih
je
še
pravočasno
.
Pomisli
vendar
,
da
bi
Turki
lahko
prišli
v
ta
rov
.
Gjačič
je
pameten
mož
in
je
svoje
zaklade
spravil
drugam
.
—
Jaz
sem
se
pa
že
tako
veselil
,
da
najdeva
tukaj
cele
vreče
zlata
in
srebra
,
je
ves
potrt
jecljal
Tomo
.
Razočaranje
njegovo
je
bilo
tako
veliko
,
da
ga
je
jeza
popolnoma
prevzela
in
se
je
začel
kričaje
rotiti
,
da
bo
vse
svoje
življenje
preganjal
pirate
,
dokler
ne
bo
zadnji
uničen
.
Kržan
se
je
tej
onemogli
jezi
svojega
sluge
prav
od
srca
smejal
.
Tedaj
pa
se
je
naenkrat
v
temnem
ozadju
podzemskega
prostora
dvignila
visoka
senca
in
počil
je
samokres
.
Tik
mimo
Kržana
je
zažvižgala
krogla
.
Tomo
se
je
bil
nenadnega
strela
tako
ustrašil
,
da
mu
je
padla
svetilka
iz
rok
.
V
širnem
prostoru
je
zavladala
tema
.
Ne
da
bi
kaj
pomislila
,
sta
Kržan
in
Tomo
instinktivno
skočila
nazaj
proti
vhodu
,
odkoder
sta
prišla
v
ta
podzemski
prostor
.
Ker
sta
bila
še
blizu
stene
,
sta
tipaje
iskala
odprtino
v
rov
.
Kaj
bodeta
potem
storila
,
jima
ni
bilo
še
jasno
.
Prvi
se
je
bil
priplazil
v
odprtino
Tomo
in
za
njim
je
prišel
tja
tudi
Kržan
.
Kdo
je
ustrelil
?
To
je
bilo
vprašanje
,
ki
Kržanu
ni
delalo
skrbi
.
Brez
dvoma
kak
pirat
,
ki
se
je
po
svojih
opravkih
tod
mudil
in
ki
ga
je
Tomovo
vpitje
prebudilo
iz
spanja
.
Težje
je
bilo
vprašanje
,
kaj
bi
kazalo
zdaj
storiti
.
Nazaj
po
rovu
bi
bila
Kržan
in
Tomo
pač
lahko
šla
,
a
na
to
še
mislila
nista
,
ker
je
bilo
Kržanu
na
tem
,
da
pride
za
vsako
ceno
v
mesto
.
Po
dolgem
ugibanju
sta
se
vendar
zedinila
,
kako
poskusita
,
priti
nazaj
v
podzemsko
skladišče
in
od
tam
v
mesto
.
Poiskala
sta
nekaj
tistih
svetilk
,
ki
so
v
rovu
visele
ob
zidu
.
Eno
je
vzel
Tomo
.
Imel
je
nalogo
,
užgati
jo
in
jo
držati
na
svojem
meču
nad
seboj
,
sam
pa
se
plaziti
po
tleh
nazaj
v
podzemsko
dvorano
.
Kržan
je
računal
,
da
si
pirat
ne
upa
užgati
svetilke
,
v
temi
pa
da
ne
najde
izhoda
.
—
Če
bo
zagledal
luč
,
bo
vedel
kje
je
rov
in
pojde
gotovo
vanj
.
Najbrž
bo
zopet
ustrelil
,
saj
mu
drugega
ne
kaže
,
a
ker
bo
mislil
,
da
imaš
ti
svetilko
v
rokah
,
bo
ustrelil
previsoko
.
Tedaj
ugasni
svetilko
in
zakriči
.
Jaz
se
bom
plazil
kakih
dvajset
korakov
pred
teboj
in
čim
pride
pirat
mimo
mene
,
ga
zgrabim
za
noge
in
ga
poderem
.
Si
li
razumel
?
Tomo
je
dobro
umel
in
kmalu
se
je
s
svojim
gospodarjem
lotil
izvršitve
tega
načrta
.
Še
dolgo
predno
se
je
Kržan
priplazil
do
konca
rova
,
je
počil
samokres
.
Tomo
je
storil
,
kakor
mu
je
bilo
ukazano
in
hitro
potem
so
se
začuli
lahni
koraki
previdno
stopaj
očega
človeka
.
Kržan
se
je
stisnil
tik
zidu
,
meč
pa
je
držal
nizko
pri
tleh
čez
pot
,
opirajoč
ga
ob
nasprotno
steno
.
Zdaj
je
bil
pirat
v
Kržanovi
bližini
.
Še
nekaj
hitrih
korakov
in
pirat
se
je
spodtaknil
ob
Kržanov
meč
ter
z
glasnim
krikom
padel
na
tla
.
V
hipu
je
bil
Kržan
na
nogah
in
se
je
z
vso
silo
vrgel
na
pirata
,
ki
se
je
z
velikansko
silo
trudil
,
da
bi
se
izvil
iz
Kržanovih
rok
,
ki
so
se
ga
oklepale
,
da
se
ni
mogel
geniti
.
—
Tomo
,
hitro
k
meni
,
je
zakričal
Kržan
,
ki
je
moral
napenjati
vse
moči
,
da
se
mu
ni
izvil
iz
rok
srdito
braneči
se
pirat
.
V
naglici
je
vkresal
Tomo
luč
in
prihitel
svojemu
gospodarju
na
pomoč
.
Bil
je
prav
zadnji
čas
,
da
je
prišel
,
kajti
Kržan
je
vzlic
svojim
telesnim
močem
že
začel
omagovati
.
Piratu
ni
bil
kos
.
Tomo
pa
je
postavil
svetilko
na
stran
in
se
kakor
volk
zagnal
na
pirata
.
Vojeval
se
je
Tomo
načeloma
in
iz
globokega
prepričanja
samo
po
kmetskem
običaju
.
V
tem
slučaju
je
zgrabil
pirata
za
vrat
in
ga
tako
stisnil
,
da
je
veliki
mož
kar
v
hipu
izgubil
zavest
in
izpustil
Kržana
,
ki
je
težko
sopeč
,
ves
opraskan
in
krvav
vstal
z
vlažnih
tal
.
Ker
nista
imela
vrvi
,
je
Kržan
s
svojim
pasom
zavezal
piratu
roke
,
s
Tomovim
pasom
pa
noge
in
predno
se
je
jetnik
še
zavedel
,
je
že
ležal
v
prostorni
podzemski
dvorani
na
tleh
.
Poleg
njega
je
sedel
z
mečem
v
roki
Tomo
in
pazil
nanj
,
kakor
da
ima
pred
seboj
Gjačičev
zaklad
.
Kržan
pa
je
raziskoval
po
prostorni
dvorani
,
kje
da
je
izhod
in
se
je
na
tihem
jezil
,
da
ga
ni
mogel
najti
.
Kržanov
položaj
je
bil
prav
mučen
.
Silno
si
je
želel
,
da
bi
prišel
v
mesto
,
vedel
je
,
da
je
pod
mestnimi
hišami
,
da
je
treba
najti
le
skrivna
vrata
in
vse
je
dobljeno
,
a
zdaj
si
ni
mogel
pomagati
,
vrat
ni
našel
in
slutil
je
,
da
jih
tudi
sam
ne
najde
.
Ujeti
pirat
bi
mu
pač
lahko
pokazal
vrata
,
a
Kržan
je
dvomil
,
da
bi
to
storil
.
Rekel
si
je
,
da
bi
on
sam
na
piratovem
mestu
ne
izdal
take
tajnosti
niti
za
ceno
svojega
življenja
.
Zaradi
tega
je
sklenil
,
da
poskusi
od
pirata
izvedeti
izhod
šele
potem
,
ko
spozna
,
da
drugače
ni
mogoče
.
Brezuspešnost
Kržanovega
iskanja
je
delala
ujetemu
piratu
očividno
veliko
veselje
.
Izraz
zlobne
zadovoljnosti
in
porogljive
škodoželjnosti
,
ki
se
je
zrcalil
na
piratovem
obrazu
,
je
bil
tako
očiten
,
da
je
Toma
močno
ujezil
.
—
Nič
se
preveč
ne
veselite
,
gospod
razbojnik
,
je
zarenčal
Tomo
na
jetnika
,
vaše
ure
so
vseeno
štete
.
Jaz
in
moj
gospodar
že
prideva
iz
tega
brloga
,
vi
pa
ne
več
.
Nikdar
več
,
gospod
razbojnik
.
Vas
obesim
jaz
s
tema
rokama
tu
v
jami
;
da
,
da
,
gospod
razbojnik
,
vi
ne
bodete
več
videli
belega
dne
,
jaz
pa
še
dostikrat
.
Ujetega
pirata
,
ki
doslej
ni
izpregovoril
nobene
besede
,
je
Tomovo
obetanje
tako
razjezilo
,
da
je
začel
grdo
preklinjati
in
groziti
Tomu
,
da
ga
že
še
zadene
maščevanje
in
sicer
strašno
maščevanje
.
Tomo
je
skočil
pokonci
,
ne
strahu
nego
neskončnega
začudenja
.
—
Že
enkrat
sem
to
slišal
!
je
vzkliknil
.
Prav
te
besede
sem
že
slišal
!
Vzel
je
svetilko
,
ki
je
stala
poleg
njega
in
posvetil
razbojniku
v
obraz
.
—
Ha
—
zdaj
vas
poznam
,
gospod
razbojnik
.
Ali
se
nič
ne
spominjate
name
?
Seveda
nisem
bil
oblečen
kot
turški
vojak
,
ko
ste
mi
obetali
svoje
najstrašnejše
maščevanje
.
Ali
še
vedno
ne
veste
,
kdo
da
sem
?
Jaz
sem
tisti
fant
,
ki
sta
ga
v
Benetkah
na
Markovem
trgu
povabili
,
naj
z
vami
kocka
in
ki
vas
je
obral
za
ves
denar
.
Pa
ne
da
ste
že
name
pozabili
?
Pirat
je
strme
gledal
Toma
,
kakor
bi
ga
hotel
s
svojimi
očmi
prebosti
.
Tomo
pa
se
je
z
veliko
zadovoljnostjo
usedel
zopet
na
svoje
mesto
.
—
Lej
,
lej
,
kdo
bi
si
bil
mislil
,
da
se
midva
še
kdaj
srečava
.
Takrat
ste
bili
velik
gospod
in
ste
se
norca
delali
iz
mene
.
Zdaj
sem
pa
jaz
gospod
,
ker
imam
že
nekaj
cekinov
v
žepu
,
vi
pa
ubog
razbojnik
,
ki
se
bo
še
danes
preselil
v
pekel
.
Takrat
v
Benetkah
ste
mi
svetovali
,
naj
se
nikdar
več
ne
dotaknem
kock
.
Za
ta
svet
sem
vam
še
danes
hvaležen
,
a
pomagati
vam
ne
morem
,
obešeni
boste
vseeno
.
Ujeti
pirat
že
ni
več
slišal
teh
Tomovih
besed
.
Obrnil
se
je
bil
na
stran
in
prisluškoval
z
tako
napeto
pozornostjo
,
da
se
je
zdelo
Tomi
sumljivo
.
Vstal
je
hitro
in
stopil
h
Kržanu
,
ki
je
na
drugem
koncu
širne
jame
preiskoval
steno
ter
mu
naglo
povedal
svoj
sum
.
V
tem
trenotku
je
namreč
zaropotalo
na
stropu
in
nekdo
je
spustil
kratko
lestev
v
podzemsko
dvorano
.
Tomo
in
Kržan
sta
naglo
skrila
svetilki
pod
svojima
suknjama
,
ravno
o
pravem
času
,
kajti
že
se
je
pokazal
na
lestvi
človek
.
—
Beži
,
Ladislav
,
je
v
tem
hipu
zaklical
ujeti
pirat
,
a
oglasil
se
je
že
prepozno
.
Kakor
dva
jastreba
sta
se
Tomo
in
Kržan
zapodila
na
lestev
,
jo
izpodmaknila
in
z
njo
vred
vrgla
na
tla
—
Ladislava
Gjačiča
.
V
istem
hipu
sta
že
tudi
postavila
svetilki
na
stran
in
zgrabila
Gjačiča
ter
ga
zvezala
.
—
Dobro
sva
opravila
,
je
ves
zasopel
vzkliknil
Tomo
,
dva
lepa
ptiča
sva
ujela
,
če
me
imate
kaj
radi
,
milostivi
gospod
,
naredite
mi
veliko
veselje
:
dovolite
mi
,
da
spravim
jaz
ta
dva
moža
na
oni
svet
.
—
Pusti
take
šale
,
je
Kržan
resno
pokaral
svojega
slugo
.
Zdaj
ni
čas
za
to
.
Ostani
ti
pri
najinih
jetnikih
,
dokler
nisem
pregledal
izhoda
iz
te
jame
.
Pusti
ju
pri
miru
in
le
čuvaj
,
da
ti
ne
utečeta
.
Vrnem
se
kmalu
.
Kržan
je
pristavil
lestev
,
ki
jo
je
bil
spustil
Gjačič
v
podzemsko
jamo
in
je
prišel
v
cerkveno
mrtvašnico
,
iz
katere
so
vodile
zložne
stopnice
v
cerkev
.
Tu
je
Kržan
videl
,
da
je
zunaj
že
beli
dan
,
da
je
torej
skoro
vso
noč
zamudil
v
podzemski
dvorani
.
Sprevidel
je
,
da
bo
prav
lahko
prišel
iz
cerkve
,
čim
jo
odpro
,
spoznal
pa
tudi
,
da
morajo
grški
menihi
biti
v
zvezi
z
Gjačičem
.
Gjačič
je
moral
imeti
poseben
vhod
v
cerkev
,
da
je
mogel
priti
ponoči
v
svoje
podzemsko
skrivališče
.
Kržanu
se
je
preveč
mudilo
v
mesto
,
da
bi
iskal
ta
izhod
.
Zaradi
tega
se
je
vrnil
v
podzemsko
jamo
in
naročil
Tomu
,
naj
ostane
pri
jetnikih
,
sam
pa
je
potem
v
cerkvi
,
skrit
v
temen
kot
,
počakal
,
da
je
menih-cerkovnik
odprl
vrata
ter
na
to
pohitel
naravnost
v
palačo
proveditora
Bragadina
.
Čuj
,
turško
rumeno
zlato
plačilo
bogato
ti
bo
...
Če
nečeš
—
ti
vzamem
glavo
.
Aškerc
.
Beneški
proveditore
v
Famagusti
,
Antonio
Bragadino
je
že
obupaval
,
da
se
ubrani
turške
vojske
.
V
mestu
je
že
primanjkovalo
živil
,
kajti
zaprt
je
bil
vsak
dovoz
tako
s
kopnega
,
kakor
z
morja
,
bogato
založena
skladišča
pa
so
se
tekom
obleganja
že
močno
izpraznila
.
Zlasti
ni
bilo
nič
več
dobiti
mesa
in
zelenjave
.
Prebivalstvo
je
živelo
ob
samem
kruhu
.
In
upanja
na
pravočasno
pomoč
beneškega
brodovja
ni
bilo
nič
več
.
V
tej
veliki
sili
je
stopil
Kržan
pred
proveditora
in
mu
sporočil
,
da
vodi
iz
mesta
podzemski
rov
še
za
turški
tabor
in
da
ima
v
tem
rovu
dva
jetnika
—
Ladislava
Gjačiča
in
pobočnika
piratskega
kralja
.
Bragadinu
se
je
odvalil
kamen
od
srca
in
prešinilo
ga
je
novo
upanje
,
da
morda
Famagusta
venderle
ni
izgubljena
in
da
mu
bo
mogoče
,
braniti
to
največjo
in
najvažnejšo
beneško
postojanko
na
Cipru
,
dokler
se
republiki
sv.
Marka
ne
posreči
,
pripraviti
novo
brodovje
in
ž
njim
osvoboditi
najbogatejšo
svojo
kolonijo
.
Andrej
Kržan
je
bil
še
tisto
uro
imenovan
za
kapetana
,
njegovemu
slugi
pa
je
Bragadino
nakazal
sto
cekinov
nagrade
.
Ker
je
Bragadino
vedel
,
da
imajo
piratje
v
Famagusti
svoje
zaveznike
,
se
je
dogovoril
s
Kržanom
,
da
ostane
tajnost
,
tako
da
sta
ujeta
Ladislav
in
njegov
tovariš
,
kakor
tudi
da
vodi
skriven
rov
iz
mesta
.
Po
vse
na
tajnem
je
Kržan
izbral
izmed
beneških
vojakov
sto
Hrvatov
ter
prevzel
nalogo
,
da
bo
ž
njimi
preskrbljeval
obleganemu
mestu
živil
.
Bragadino
je
zasedel
z
vojaki
grški
samostan
.
Noben
menih
ni
smel
več
zapustiti
samostana
niti
občevati
s
prebivalstvom
.
Cerkev
je
dal
Bragadino
zapreti
in
zastražiti
.
Samo
najzanesljivejši
vojaki
so
vedeli
,
čemu
se
je
vse
to
zgodilo
.
Le
malo
dni
sta
Kržan
in
Tomo
počivala
v
Famagusti
,
potem
sta
se
morala
posvetiti
težki
svoji
nalogi
in
z
izbranimi
Hrvati
oditi
po
rovu
ven
na
deželo
,
da
oskrbujeta
Famagusto
z
živili
.
Kržan
si
je
izbral
za
skrivališče
in
zavetišče
ono
skrivnostno
jamo
,
v
katero
je
bila
njega
in
njegovega
slugo
peljala
tista
piratska
deklica
,
o
kateri
je
zdaj
Tomo
neprenehoma
sanjaril
.
V
tej
podzemski
votlini
so
bili
vojaki
dobro
spravljeni
.
Od
tod
so
ponoči
nosili
živila
do
rova
,
po
dnevi
pa
so
jih
iskali
po
dolinah
,
kamor
turška
vojska
še
ni
prodrla
.
Opetotovano
je
Kržan
porabil
dano
mu
priliko
,
da
je
pohitel
za
nekaj
ur
