je.
„
Kdo
je
Liza
?
“
„
Njegova
sestra
.
Liza
pravi
,
da
...
“
Zopet
ji
je
vzelo
glas
,
dušila
jo
je
težka
toga
.
Uklonila
je
obrazek
in
dihnila
komaj
slišno
:
„
Pravi
,
da
,
bo
—
umrl
!
“
Pretreslo
ji
je
vse
telo
.
„
Umrl
!
“
je
zaječala
.
Iz
teh
oči
,
ki
.
so
se
zdele
ustvarjene
le
za
vesel
smeh
,
so
privrele
solze
,
polzele
početkoma
počasi
,
potem
pa
čimdalje
hitreje
po
licu
in
naposled
se
je
jokala
kakor
otrok
.
„
Ne
bo
ne
umrl
,
Minka
,
tako
kmalu
še
ne
!
Kaj
pa
Liza
ve
?
Zaupajte
v
Boga
in
bodite
pogumnejši
!
Ne
jokajte
se
,
Minka
!
“
Obrnila
se
je
v
stran
,
si
otrla
solze
in
me
pogledala
plaho
,
proseče
.
„
Minka
,
kaj
bi
radi
?
Le
povejte
,
veselilo
bi
me
,
če
bi
vam
mogel
ustreči
!
“
„
Oh
,
gospod
...
Nemara
se
vam
bo
zdelo
čudno
...
Ne
zamerite
mi
...
Vsa
sem
tako
narobe
,
da
...
Prav
lepo
bi
vas
prosila
,
vprašajte
še
enkrat
zdravnika
!
Prosite
ga
,
naj
vam
pove
resnico
!
“
„
Saj
je
že
povedal
!
“
„
Oh
,
gospod
,
to
je
kar
tako
rekel
,
da
bi
nas
pomiril
.
Zdaj
pa
tako
vprašajte
,
kakor
bi
hoteli
vedeti
vi
sami
zase
!
Vam
bo
rajši
povedal
pravo
resnico
kakor
nam
.
Potem
pa
meni
povejte
!
Lepo
prosim
!
Bodi
,
kar
bodi
!
Samo
,
da
bom
vedela
...
“
„
Takoj
pojdem
,
Minka
!
“
„
Bog
vam
povrni
stokrat
,
gospod
!
Ali
prikriti
mi
ne
smete
nič
!
“
Tesno
mi
je
bilo
pri
srcu
,
ko
sem
se
bližal
Jankovemu
stanovanju
.
Ako
mi
prizna
,
da
je
bolnik
izgubljen
,
ali
bom
res
mogel
tako
strašno
novico
razodeti
zdvajajočemu
ubogemu
dekletu
?
Prestregel
sem
Janka
,
ravno
odpravljajočega
se
z
doma
,
in
mu
povedal
,
čemu
sem
prišel
.
„
Ne
maram
te
moriti
s
popularno-znanstvenim
predavanjem
,
“
mi
je
dejal
z
mirnim
nasmehom
.
„
Povem
ti
samo
toliko
:
Pljučnica
je
sicer
nevarna
bolezen
,
toda
pretežna
večina
bolnikov
okreva
popolnoma
in
primeroma
kaj
kmalu
.
Največja
nevarnost
preti
bolniku
,
ki
ima
bolno
ali
slabotno
srce
,
zakaj
ubogo
srce
mora
zdaj
gnati
kri
skozi
deloma
zamašena
vneta
pljuča
.
Zatorej
podpiraj
zdravnik
zlasti
srce
,
pomagaj
mu
,
da
zmaga
pomnoženo
delo
in
da
ne
omaga
posebno
desni
srčni
prekat
!
Jaka
je
mlad
,
je
krepak
,
ima
močno
,
zdravo
srce
.
Nič
se
ni
bati
!
Peti
,
sedmi
ali
deveti
dan
se
odloči
,
mrzlica
poneha
in
bolniku
odleže
presenetljivo
hitro
!
Nenaden
začetek
,
nenaden
konec
.
Preiskal
sem
fanta
natanko
.
Komplikacij
ni
.
Že
prihodnji
teden
se
bo
čutil
čudovito
olajšanega
.
Amen
!
“
Ves
vesel
sem
se
napotil
na
polje
.
V
senci
je
prijetna
jutranja
vlaga
držala
prah
na
tleh
,
nad
rumenimi
poljanami
pa
je
že
migljal
zrak
od
vročine
.
Po
Stolu
je
polzela
senca
lenega
oblaka
.
V
stogih
se
je
sušila
pšenica
in
ječmen
.
Ženske
z
živobarvnimi
rutami
na
glavi
so
čepele
na
ječmenovih
strniščih
in
plele
korenje
.
Na
več
krajih
so
z
voli
ali
konji
vozili
polne
koše
,
da
pognoje
repi
ali
„
jedi
“
.
V
pšenici
je
petpedikal
glasan
prepeljak
.
Ob
stezi
so
se
pod
hojo
v
senci
hladili
vrči
s
hruševo
vodo
in
studenčnico
,
pokriti
s
praprotjo
.
Zraven
njih
je
sedel
Osojnikov
princ
.
„
Kaj
pa
delaš
,
Janezek
?
“
„
Nič
.
Nagajam
.
“
Minka
je
z
materjo
skoraj
dožela
dolgo
ječmenovo
njivo
.
Delo
ji
ni
šlo
tako
naglo
,
lahko
in
veselo
izpod
rok
kakor
predvčeranjim
.
Kadar
je
povezavala
,
se
je
zagledala
Bog
ve
kam
.
Trdo
sta
rskala
ostra
srpa
in
včasi
tožno
zazvenela
.
Pred
ženjicama
so
bežale
zelene
kobilice
skokoma
proti
še
ne
požetemu
koncu
njive
.
„
Hi-hot
!
“
Bližali
so
se
Osojnikov
oča
.
Pametna
kobila
je
brez
naglice
vlekla
prazne
lestvane
,
otresala
glavo
in
mahala
z
dolgim
repom
po
nesramnih
muhah
in
brencljih
.
Oča
Martin
so
ustavili
pri
ženjicah
.
Ko
me
je
zagledala
Minka
,
upognjena
nad
žitom
,
se
je
mahoma
vzravnala
in
zadrgetala
.
Vsa
bleda
je
strmela
kakor
okamenela
vame
.
Povedal
sem
,
kaj
je
rekel
doktor
.
Minka
se
je
globoko
oddahnila
.
Lepi
obraz
se
je
poizkusil
nasmehniti
in
solze
veselja
so
se
lesketale
na
njenem
rdečem
licu
ko
jutranja
rosa
na
mladi
roži
.
Izpregovoriti
ni
mogla
nobene
besedice
.
„
Bog
daj
,
oča
nebeški
,
da
bi
bilo
le
res
!
“
so
vzdihnili
mati
Neža
.
„
Jaka
je
tak
,
kakor
bi
prišel
z
onega
sveta
.
Tako
je
opešal
,
da
...
Seveda
,
spati
ne
more
nič
,
spati
,
ker
ga
zbada
kašelj
.
Po
gospoda
bodo
poslali
,
če
že
niso
,
mi
pa
smo
dali
za
mašo
na
Jezeru
.
In
midve
z
Minko
sva
obljubili
jezerski
Materi
božji
vsaka
po
eno
najdražjo
„
zeleno
“
svečo
,
če
Jaka
ozdravi
.
Škoda
bi
ga
bilo
,
res
preškoda
!
“
Zgovorna
mati
so
si
obrisali
mokre
oči
in
nadaljevali
:
„
Oh
,
ta
fant
je
bil
tako
priden
,
da
...
Znal
je
gospodariti
kakor
malokdo
.
Nikoli
ni
pohajkoval
,
nikoli
pijančeval
.
Ne
bi
našli
takega
mladeniča
,
in
če
bi
ga
z
lučjo
iskali
!
Zlatega
denarja
je
vreden
.
Delal
je
ves
dan
,
delal
rad
,
in
kar
je
naredil
,
je
bilo
dobro
in
pametno
.
Kako
ga
je
veselilo
,
če
je
dobil
Bled
novo
hišo
,
nov
vrt
,
kako
je
zagovarjal
in
hvalil
prijatelje
!
Nikomur
ni
bil
nevoščljiv
in
radi
so
ga
imeli
vsi
.
Zdaj
nam
pa
Bog
pomagaj
!
“
„
Škoda
bi
ga
bilo
,
“
so
pritegnili
oča
Martin
.
„
Tako
pripraven
je
bil
fant
,
pripraven
in
moder
.
Vseh
drugih
je
vreden
,
kar
jih
je
pod
svetega
Martina
zvonom
!
Smili
se
mi
,
kakor
bi
bil
moj
pravi
sin
.
“
Zdajci
pa
so
umolknili
,
kakor
bi
jih
bilo
sram
,
da
so
jim
ušle
take
besede
,
ki
so
kazale
mehko
srce
.
Kakor
ponosna
,
samosvoja
gora
svoje
vire
in
zaklade
,
tako
je
skrival
mož
svoja
čustva
najrajši
globoko
v
duši
.
„
Le
čakajte
,
gospod
,
naj
pa
povem
,
zakaj
je
Zoretovemu
huje
!
“
so
se
iznova
oglasili
mati
Neža
,
dočim
sta
Minka
in
oče
nakladala
snope
na
voz
.
„
Rajni
Zore
je
podpisal
menico
za
prijatelja
,
veste
,
več
tisoč
!
Onega
,
tisti
prijatelj
je
prišel
na
boben
in
Jakov
oča
bi
morali
zdaj
zanj
plačati
.
To
jih
je
tako
potrlo
,
da
so
nanagloma
umrli
.
Jaka
je
izplačal
doto
sestri
in
bratoma
.
Odplačal
je
že
tudi
nekaj
tistega
očetovega
dolga
.
Nekaj
,
veliko
ni
mogel
.
Vidite
,
ta
dolg
ga
skrbi
,
da
je
revež
še
bolj
bolan
.
In
kaj
bodomati
brez
njega
?
Tudi
to
ga
hudo
skrbi
!
To
je
,
toje-li
Martin
?
“
Osojnik
molče
prikima
.
„
Kakor
bo
božja
volja
!
“
so
vzdihnili
mati
in
dodali
besede
,
ki
hranijo
jedro
narodne
filozofije
:
„
Kakor
jima
je
namenjeno
!
Če
jima
je
namenjeno
,
pojdemo
v
Radovljico
pisma
delat
,
če
ne
,
pa
ne
.
Bog
in
sveti
križ
božji
!
“
„
Prokleti
denar
!
“
sem
si
mislil
,
ko
sem
se
vračal
na
Bled
.
Blizu
pošte
sem
srečal
Balenoviča
in
kariranega
Angleža
v
novih
rokavicah
.
„
Kaj
pa
se
držite
tako
presneto
žalostno
,
kakor
maček
,
kadar
grmi
?
“
me
je
prijazno
vprašal
veseli
Hrvat
.
„
Bodite
židane
volje
,
mladi
mož
!
Vabim
vas
najvljudneje
na
malo
čašo
črne
kave
in
na
veliki
domači
koncert
,
ki
bo
drevi
pri
meni
.
Sodelovale
bodo
iz
prijaznosti
vse
naše
prve
umetnice
,
ki
jih
že
poznate
.
Začnemo
točno
ob
osmih
zvečer
po
srednjeevropskem
času
.
“
„
Vaše
prijazno
vabilo
me
izredno
veseli
,
gospod
Balenovič
!
Hvala
vam
prisrčna
!
“
„
Gospod
Heywood
bi
rad
obiskal
rešitelja
njegove
hčere
.
Doktor
Zalokar
nama
je
povedal
,
da
je
junak
nevarno
bolan
.
Storimo
dobro
delo
in
obiščimo
bolnika
vsi
trije
!
“
„
Prav
rad
pojdem
z
vama
.
Kako
pa
je
že
kaj
gospodični
Molly
?
“
„
Miss
Molly
pase
nahod
,
pa
bo
kmalu
dobra
.
“
Krenili
smo
proti
Zoretovim
.
Za
nami
je
leseno
in
trdovratno
stopal
Heywoodov
lakaj
s
pokrito
košaro
.
„
Kako
vam
je
ime
?
“
sem
ga
vprašal
v
svoji
najlepši
angleščini
.
Noben
londonski
Lord
Mayor
(
župan
)
ne
bi
mogel
odgovoriti
bolj
napeto-visokostno
in
slovesno
:
“
Ralph
,
Sir
!
“
Jaka
je
napol
sedel
,
napol
ležal
na
visokih
blazinah
in
nas
gledal
s
plahimi
svetlimi
očmi
.
Celo
in
senci
je
pokrival
obkladek
.
Shujšano
obličje
in
zlasti
lica
so
mu
močno
rdela
,
okoli
ustnih
kotov
pa
so
bledela
.
Na
osinjelih
ustnicah
je
imel
izpuščaj
.
Sopel
je
naglo
,
s
tiho
stokajočimi
izdihi
;
nosnice
in
vratne
mišice
so
se
napenjale
in
dvigale
.
Kašljal
je
pogostoma
pa
kratko
,
sunkoma
,
in
od
bolečine
pritiskal
levico
na
bolno
desno
stran
prsi
,
ki
so
dihaje
zaostajale
za
levimi
.
Ob
široki
postelji
je
stala
njegova
sestra
Liza
,
velika
in
bujnoprsna
dečla
.
Iz
njenih
drobnih
oči
,
iz
okroglega
navadnega
obraza
in
širokih
ust
je
gledala
sebičnost
,
hladen
razum
in
zdrav
apetit
.
Ralphu
(
Rudolfu
)
so
imponirale
zlasti
njene
bujne
prsi
.
Lizi
na
čast
se
je
—
poleg
kletvic
—
naučil
celo
tri
sladke
slovenske
besede
:
Dobe
dan
,
gospodična
!
Črko
r
je
po
angleškem
načinu
izpuščal
.
V
sobi
je
dišalo
po
terpentinovem
olju
.
Na
mizi
so
stale
lekarske
steklenice
in
ležale
škatlice
za
praške
.
Sito
je
varovalo
mleko
muh
;
v
vodi
so
se
hladile
posode
z
limonado
in
slatino
.
Liza
je
kaj
naglo
odmaknila
nekaj
teh
stvari
proti
zidu
,
Ralph
pa
je
postavil
košaro
na
mizo
.
Vsebino
so
v
lepi
slogi
pokrivale
sicer
nasprotne
si
novine
:
liberalne
The
Daily
News
,
konservativni
The
Standard
,
radikalna
Pall
Mali
Gazette
in
svetovne
Times
.
Liza
mu
je
pomagala
izlagati
,
mati
pa
so
nam
prinesli
stolov
in
tožili
:
„
Oh
,
saj
ne
mara
jesti
,
nič
mu
ne
diši
.
Le
žeja
ga
zmeraj
,
žeja
.
Samo
mleko
bi
pil
pa
vodo
.
“
Sklenili
so
žuljave
rjave
roke
in
žalostno
nagnili
uveli
,
po
starosti
in
skrbeh
izdleteni
obraz
.
„
Bodite
no
tiho
,
mati
!
“
jih
je
jezno
zavrnila
Liza
in
zašepetala
,
da
sem
komaj
razumel
:
„
Saj
sva
še
midve
!
“
Jako
upravičena
se
mi
je
zdela
tolažilna
domneva
,
da
že
skrbna
Liza
,
ako
nihče
drug
,
o
pravem
času
pohrusta
in
posrka
slastne
Angleževe
darove
,
pečenko
in
kompot
,
torte
in
biškote
,
burgundec
in
marsalo
,
da
se
—
Bog
vari
!
—
kaj
ne
izkvari
ali
skisa
!
„
Draga
majka
,
bolnik
potrebuje
miru
,
“
je
dejal
Balenovič
in
vstal
.
„
Takoj
zopet
odidemo
,
samo
nekaj
naj
povem
.
“
In
začel
je
slaviti
junaškega
otelca
v
izbornem
govoru
,
kakor
že
znajo
Hrvati
.
Naposled
je
rekel
bolniku
:
„
Gospod
Heywood
in
njegova
rešena
hči
se
vam
najprisrčneje
zahvaljujeta
in
vam
poklanjata
v
spomin
tole
malenkost
.
“
Podal
mu
je
krasno
denarnico
,
ki
se
mi
ni
zdela
prazna
.
„
Gospod
doktor
Zalokar
nam
je
povedal
,
da
vas
skrbi
očetov
dolg
.
Bodite
brez
skrbi
!
Gospod
Heywood
je
pisal
svoji
tržaški
banki
za
denar
.
In
ako
bi
pozneje
potrebovali
še
kaj
,
pa
pišite
gospodu
Heywoodu
;
naslov
je
v
denarnici
.
Zdaj
ste
brez
skrbi
,
kajne
,
zdaj
boste
okrevali
prej
in
laglje
.
“
Bolniku
so
zažarele
oči
,
izprva
od
osuplosti
,
potem
pa
od
neizmernega
veselja
;
nasmehnil
se
je
in
ponujal
roko
.
Mati
so
trdili
,
da
se
niso
še
pri
nobeni
pridigi
jokali
tako
prijetno
,
kakor
ob
govoru
gospoda
Hrvata
,
četudi
niso
razumeli
prav
vsake
besede
.
Heywood
je
gledal
zdaj
tega
,
zdaj
onega
in
se
široko
muzal
,
ko
mu
je
Balenovič
tolmačil
zahvalne
besede
Zoretovih
.
„
Da
se
angleški
gospod
le
ne
bi
skujal
,
skujal
!
“
sem
slišal
mater
,
ko
smo
stopali
mimo
odprtega
okna
.
Premodro
Lizo
pa
je
skrbelo
:
„
Bog
ve
,
če
niso
bankovci
le
ponarejeni
,
mati
!
Toliko
jih
je
in
prav
nič
mu
jih
ni
bilo
žal
!
“
Zvečer
je
pravkar
odzvonilo
sobotni
delopust
,
ko
sem
se
odpravil
k
Balenovičevim
.
V
elegantno
urejenem
majhnem
salonu
sem
našel
gospodično
Olgo
in
Brigito
,
doktorja
Zalokarja
pa
Jurinca
in
Ovnove
.
Debela
gospodična
Ogrizova
Brigita
,
kakor
za
kazen
zašita
v
črnosvileno
vrečo
,
si
je
na
milo
stokajočem
rdečebaršunastem
divanu
hladila
obširna
lica
z
ne
posebno
dragoceno
pahljačo
in
skozi
lornjeto
kritično
motrila
razkošno
pohištvo
,
debele
preproge
in
širokoperesne
rastline
v
vazah
.
Poleg
nje
je
sedela
njena
prijateljica
gospa
Ovnova
v
vijoličasti
obleki
,
ki
je
delala
njen
bledi
obraz
še
bolj
zelenkast
in
neprijeten
.
Mimo
temnozelene
,
napol
odgrnjene
zavese
sem
videl
v
sosednjo
sobo
.
Ondi
je
bila
pogrnjena
dolga
miza
,
okusno
okrašena
s
šopki
in
jelovimi
vejicami
in
bogato
obložena
z
delikatesami
,
mrzlo
pečenko
in
pecivom
.
Nemirna
svetloba
mnogih
sveč
je
igrala
na
srebrnih
krožnikih
,
na
finih
posodah
za
pivo
in
vino
in
na
pisanih
likerskih
steklenicah
,
ki
so
vabljivo
gledale
iz
lično
pletenih
pozlačenih
košaric
.
„
Koncert
“
je
otvorila
gospodična
Fefrl
.
Neusmiljeno
tepeni
klavir
se
je
tresel
in
stokal
.
Njen
sopran
je
bil
suh
,
okrhan
,
žaltav
.
Včasi
je
fanatično
zmajala
z
glavo
,
kakor
bi
hotela
kočljive
visoke
glasove
po
vsaki
ceni
iztresti
iz
napetega
vratu
.
Dozdevalo
se
mi
je
,
da
jo
je
zloben
sovražnik
priklenil
na
klavir
in
da
obupana
reva
maha
z
rokama
in
kliče
rešitelja
.
Padel
ji
je
glavnik
iz
las
;
doktor
Jurinac
ga
je
hitel
pobirat
.
Upal
sem
,
da
bo
sedaj
nehala
.
Toda
Fefrl
ni
poznala
nobenega
usmiljenja
v
umetnosti
.
S
svojimi
dol
gimi
koščenimi
rokami
je
udrihala
in
razbijala
ko
drvar
,
vrhutega
pa
je
cvilila
in
razgrajala
kakor
obsedena
.
Mati
Genofefa
je
vsa
blažena
pogledovala
sedaj
mene
,
sedaj
hčer
.
„
Ali
slišite
?
“
je
zatutkala
.
„
To
je
igra
,
to
je
petje
,
kaj
,
gospod
višji
oficijal
?
“
„
Milostiva
,
kaj
takega
ne
sliši
človek
vsak
dan
na
Bledu
.
“
„
Moje
hčere
znajo
igrati
tudi
po
pogrnjenih
tipkah
,
kakor
Mozart
!
“
se
je
obrnila
k
doktorju
Zalokarju
.
„
Morda
še
ne
veste
,
gospod
doktor
,
da
znajo
svirati
tudi
z
zavezanimi
očmi
?
“
„
Jaz
pa
bi
jih
najrajši
poslušal
z
zavezanimi
ušesi
!
“
je
zašepetal
Janko
meni
.
Gospe
pa
se
je
odzval
:
„
Vrhunec
umetnosti
doseže
le
virtuoz
,
ki
igra
kar
po
mizi
.
“
Naposled
je
Fefi
vendarle
nehala
;
zato
smo
ji
hvaležno
ploskali
.
Za
njo
je
igrala
gospodična
Olga
parafrazo
Rdečega
sarafana
,
menda
najlepše
ruske
narodne
pesmi
.
Njena
igra
se
mi
je
po
peklenskem
divjanju
Fefinem
zdela
pomirjujoča
angelska
godba
.
Gospa
Ovnova
je
kislo
pogledala
lepo
dekle
in
jela
glasneje
govoriti
,
da
bi
igralko
motila
:
„
Gospodični
Olgi
manjka
vaje
,
manjka
ji
prave
spretnosti
in
gibkosti
ročnega
sklepa
in
prstov
.
Ali
to
utegne
gospodična
že
še
popraviti
.
Moje
hčere
se
vadijo
vsak
dan
po
več
ur
,
tudi
s
skalami
in
etidami
.
Gospodična
Olga
igra
nekaj
lahkega
.
Moja
dekleta
ljubijo
težke
skladbe
.
Kaj
ne
,
gospod
Kalan
,
“
je
vprašala
tise
,
„
igra
gospodične
Olge
se
ne
da
primerjati
z
igro
moje
Fefice
?
“
„
Res
,
milostiva
,
ne
da
se
primerjati
!
“
Olga
je
žela
burno
pohvalo
in
morala
ponavljati
.
Potem
je
svirala
vedno
elegantna
in
šarmantna
gospodična
Nada
Foersterjevo
koncertno
ilustracijo
Po
jezeru
bliz
’
Triglava
.
Zlasti
mi
je
ugajala
melodija
v
basu
;
glasila
se
je
otožno
in
skrivnostno
globoko
kakor
zamolklo
zvonjenje
zvonov
,
utopljenih
na
dnu
jezera
.
Gospodični
Nadi
je
ploskal
zlasti
doktor
Jurinac
.
Nato
pa
sta
planili
Hilda
in
Lavra
iz
reserve
in
nas
pitali
s
skladbami
,
ki
jim
že
preti
kletev
smešnosti
in
ki
jih
Nemec
imenuje
“
Salonschmachtfetzen
“
.
Jela
nas
je
tlačiti
pristna
salonska
mora
.
Zato
nas
je
bistrovidni
Balenovič
povabil
v
stransko
sobo
in
ob
obilo
obloženi
mizi
se
je
jelo
slavno
občinstvo
zopet
resnično
ogrevati
.
Ovnove
dame
so
sicer
poudarjale
,
da
so
že
večerjale
,
navzlic
temu
pa
so
se
odlikovale
z
uničevalnim
apetitom
egiptovskih
kobilic
.
„
Gospod
doktor
ne
ljubite
glasbe
?
“
je
vprašala
gospa
Ovnova
,
ki
se
je
spomnila
,
da
Janko
ni
aplaudiral
ne
Hildi
,
ne
Lavri
,
ne
Fefici
.
„
Ne
vsake
,
milostiva
!
So
hudobna
ali
topoumna
bitja
,
ki
jih
ni
kar
nič
sram
,
da
gonijo
dan
na
dan
ene
in
iste
skladbe
ob
odprtih
oknih
,
ob
odprtem
klavirju
,
brez
„
volka
“
.
So
hudobna
bitja
,
ki
s
svojim
kričanjem
ali
pa
z
nalašč
za
to
pripravljenimi
mučilnimi
orodji
trpinčijo
ušesa
nedolžnih
žrtev
,
ki
jim
niso
storile
nikoli
nič
žalega
.
Tako
skrunijo
in
profanirajo
sveto
umetnost
!
“
„
Kakor
na
primer
jaz
!
“
je
segla
vmes
gospodična
Nada
.
„
De
praesentibus
nil
nisi
bene
!
—
Prisotne
le
hvalimo
!
“
se
je
ognil
doktor
in
nadaljeval
:
„
Da
se
morajo
ubogi
poslušalci
po
vsej
sili
naslajati
s
takoimenovano
godbo
,
to
je
rafinirana
javna
nasilnost
.
To
bi
bila
najbolj
barbarska
poostritev
smrtne
kazni
!
Opičja
ljubezen
staršev
sili
nenadarjene
otroke
,
da
se
uče
na
klavir
.
Saj
se
uče
tudi
sosedovi
!
Poslušati
učenca
na
klavirju
ali
na
goslih
,
je
nekaj
strašnega
!
To
je
ena
onih
muk
,
ki
jih
je
Dante
pozabil
,
opisati
v
svojem
Peklu
.
Gospoda
moja
,
kaj
je
hujše
od
takega
strahovitega
godca
v
soseščini
?
“
„
Dva
taka
godca
!
“
se
je
bistro
odrezal
gospod
Zlatoust
Oven
,
ki
je
rad
lakiral
stare
dovtipe
.
„
Ako
naslika
moj
sosed
kaj
slabega
—
saj
mi
ni
treba
gledati
zmazkov
!
„
Ako
napiše
moj
sosed
slab
roman
ali
zveriži
šepave
verze
—
saj
mi
jih
ni
treba
brati
!
Ali
gorje
tebi
,
ako
stanuje
zraven
tebe
pianist
ali
goslar
!
Moraš
ga
poslušati
,
moraš
se
„
naslajati
“
,
ali
pa
si
zapečatiti
ušesa
z
voskom
kakor
Odisej
tovarišem
.
Take
glasne
instrumente
naj
bi
se
učili
le
posebno
nadarjeni
učenci
,
učiteljem
pa
naj
bi
primerno
povišali
plačo
.
Paglavci
pa
naj
bi
se
rajši
vadili
na
citrah
ali
na
kitari
ali
pa
na
glavniku
s
papirjem
.
Citrati
ali
na
kitaro
brenkati
je
mnogo
laglje
in
se
ne
sliši
tako
daleč
.
“
„
Mene
veseli
dobro
pripravljen
dunajski
zrezek
stokrat
bolj
kakor
najlepša
mazurka
!
“
je
oznanil
gospod
svetnik
Oven
,
ki
si
je
navzlic
pisanim
pogledom
preljube
soproge
marljivo
natakal
izbornega
hrvatskega
vina
iz
Balenovičevih
vinogradov
.
Gospa
je
težko
zatajevala
svojo
jezo
.
Kučegazda
ni
hotel
nikomur
nasprotovati
;
včasi
sta
se
mu
vzdignila
konca
dolgih
brkov
,
kakor
bi
stiskal
ustni
.
V
družbi
se
je
pojavljala
neprijetna
napetost
.
Tedaj
je
balansiral
vedno
veseli
svetnik
Oven
h
gospodični
Ogrizovi
,
pritisnil
desnico
na
srce
,
dvignil
z
levico
zelen
kozarček
,
milo
pogledal
debelo
Brigito
in
vzdihnil
:
„
Velerodna
gospodična
,
gotovo
ste
opazili
že
zdavnaj
,
kako
živo
se
zanimam
za
vas
!
Vaša
krasna
postava
,
vaše
sladke
oči
,
vaša
angelska
lepota
—
“
„
Ah
,
gospod
svetnik
,
nehajte
,
nehajte
!
“
se
je
sramežljivo
branila
Brigita
,
Genofefa
pa
je
zahreščala
:
„
Popolnoma
je
prismojen
!
Ali
se
to
spodobi
?
“
Veseljak
se
je
prisrčno
smejal
,
kakor
bi
ga
neizrečeno
veselilo
,
da
ga
smatra
kdo
za
popolnoma
prismojenega
.
„
Vaša
angelska
lepota
me
je
očarala
!
“
je
sladko
,
zagodel
.
„
Prosim
vas
,
nikar
ne
dvomite
o
gorečnosti
mojih
občutkov
in
dovolite
mi
,
da
vam
na
čast
izpijem
ta
kozarček
chartreuse
!
“
Razen
hude
Genofefe
so
se
smejali
vsi
,
tudi
Brigita
.
Mimosa
pudica
je
bila
vesela
,
da
je
vsaj
enkrat
v
svojem
življenju
slišala
take
besede
.
Poslej
smo
se
zabavali
zopet
živahneje
.
Fefrl
se
je
dobrikala
Balenoviču
;
bila
jo
je
sama
naivnost
in
nedolžnost
.
Hilda
je
oblegala
Janka
,
Lavra
pa
je
delala
zgago
Olgi
in
meni
.
Genofefa
in
Brigita
sta
stokali
o
pokvarjenosti
modernega
sveta
,
tudi
doktor
Jurinac
in
Nada
sta
imela
svoje
pomenke
.
Svetnik
Oven
je
bil
čimdalje
bolj
rdeč
,
navdušen
in
glasan
.
Vrtal
je
s
kazalcem
pred
sabo
in
oznanjal
evangelij
svoje
vesele
filozofije
.
Po
črni
kavi
se
je
dvignila
teta
Brigita
;
spremil
sem
njo
in
Olgo
.
Medpotoma
je
teta
neusmiljeno
grajala
,
da
je
bila
Nada
preveč
dekoltirana
;
da
je
preočitno
koketirala
;
da
je
bilo
pivo
pretoplo
...
Tembolj
je
hvalisala
Ovnove
umetnice
.
Midva
z
Olgo
sva
mogla
le
malo
govoriti
.
Po
ulicah
,
na
vrtovih
in
v
gajih
je
bilo
že
vse
tiho
in
prazno
.
Glasno
se
odmevali
naši
koraki
ob
hišah
.
Le
prekmalu
smo
se
morali
ločiti
.
Počasi
sem
se
vračal
domov
.
Mesec
in
zvezde
so
zastirali
debeli
oblaki
.
Obrežno
drevje
se
je
spajalo
v
ogromno
senco
.
Še
vedno
sem
slišal
Olgin
glas
,
še
vedno
sem
videl
pred
sabo
Olgino
lepo
postavo
,
zagonetne
oči
in
prožne
ustne
.
Pri
Zoretovih
je
gorela
luč
in
za
hišami
je
otožno
skovikal
čuk
.
Jezero
je
bilo
nepremično
,
črno
,
kakor
bi
ga
pokrival
mrtvaški
žamet
.
V
nedeljo
popoldne
sva
šahala
z
gospodično
Olgo
v
zeleni
verandici
ob
jezeru
.
Vreme
se
je
kisalo
,
vendar
ni
bilo
dežja
;
včasi
je
solnce
celo
jarko
posijalo
skozi
sive
oblake
na
vodno
plan
,
koder
so
se
zibali
polni
pisani
čolni
in
ladje
ter
se
svetili
beli
rokavi
veslačev
.
Lastovke
so
letale
nizko
nad
jezerom
in
nad
tlemi
.
Prišel
je
Olgin
papa
s
knjigo
in
tlečo
britaniko
.
Iskre
oči
so
mu
venomer
švigale
naokoli
,
kakor
bi
iskale
nečesa
,
nad
čimer
bi
se
mogel
jeziti
.
Odzdravil
mi
je
kratko
in
odšel
mimo
naju
po
vrtu
.
Nehote
sem
pogledaval
od
lesenih
šahovih
malikov
na
Olgin
zamišljeni
,
nekoliko
po
strani
nagnjeni
temnopoltni
obrazek
,
na
njene
povešene
dolge
trepalnice
,
na
dražestno
ponosni
slavolok
njenih
fino
oblikanih
usten
,
na
nežne
laske
,
ki
jih
je
nihala
krotka
,
komaj
čutna
sapica
ob
čelu
,
ob
sencih
in
vitkem
vratu
.
Na
levici
se
ji
je
svetila
srebrna
zapestnica
in
delala
ozko
senco
na
beli
polti
.
Se
nikdar
nisem
šahal
tako
šušmarsko
!
Olga
je
menda
čutila
moje
poglede
in
me
pomotrila
s
svojimi
čistimi
,
jasnimi
očmi
.
Ta
trenotek
sem
čutil
nekaj
kakor
plaho
zadrego
pričo
lepega
dekleta
.
Od
Osojnice
in
od
vode
je
rahel
pihljaj
dovajal
hladno
vlago
,
dehtečo
po
mokrem
vrbovju
in
bičju
in
ločju
in
travi
.
Zagrinjala
na
oknih
prvega
nadstropja
so
se
leno
premikala
v
prepihu
.
Na
strehi
je
grulil
zaljubljen
golob
.
Olgina
preprosta
temnovišnjeva
obleka
z
belimi
progami
nad
krilovim
robom
me
je
spomnila
zavodov
in
dejal
sem
:
„
Včasi
sem
zavidal
prijatelju
,
ki
je
poučeval
na
dekliškem
zavodu
.
Kako
prijetno
mora
biti
učiteljevanje
med
veselimi
mladimi
dekleti
!
“
„
Včasi
smo
se
že
zabavale
in
uganjale
šale
,
vobče
pa
ni
bilo
tako
prijetno
in
zanimivo
,
kakor
domnevate
,
gospod
Kalan
!
“
„
Kakšne
pa
so
bile
one
šale
?
“
„
Nič
posebnega
—
pa
saj
veste
:
v
šoli
se
zdi
vsaka
malopridna
malenkost
izredno
znamenita
.
Stari
gospodični
Gabrieli
smo
postavile
slamnatega
možica
pred
sobo
.
Haha
,
maščevala
se
je
strašno
nad
nami
!
Tri
dni
nobene
močnate
jedi
!
Profesorčku
zgodovine
smo
pa
spustile
vrabca
v
kateder
.
Profesor
pride
,
vrabec
čivka
!
Gospod
vpraša
srdito
:
„
Katera
pa
čivka
?
“
Odgovorimo
:
„
Nobena
ne
,
gospod
profesor
!
“
Vrabec
le
zopet
čivka
!
„
Katera
oponaša
vrabca
?
“
se
jezi
profesor
,
me
pa
težko
krotimo
smeh
.
Nekatere
so
vse
rdeče
.
Hahaha
!
Hahaha
!
Naposled
odpre
kateder
,
ptič
vzleti
skozi
okno
—
hahaha
!
—
profesorček
pa
maje
z
glavo
in
godrnja
:
„
Tako
velike
,
take
dame
že
,
pa
še
tako
otročje
!
“
Kaznil
nas
pa
ni
nič
.
Zato
smo
mu
poklonile
konec
leta
skupno
fotografijo
s
posebno
lepim
okvirom
in
svojimi
podpisi
.
Zahvalil
se
nam
je
in
govoril
tako
lepo
in
ganljivo
,
da
smo
se
vse
jokale
—
in
hudo
nam
je
bilo
žal
,
da
smo
mu
včasi
tako
nagajale
.
“
Olgo
je
odlikovala
redka
posebnost
,
izreden
dar
božji
.
Znala
se
je
tako
veselo
,
tako
prisrčno
smejati
,
da
se
je
moral
oveseliti
najhujši
pustež
.
Ta
smeh
je
imel
čudovito
moč
do
človeka
.
Čutil
si
takoj
,
da
nikakor
ni
prisiljen
,
ni
priučen
,
ni
konvencijonalen
,
ni
lažniv
,
marveč
da
je
pošten
priroden
smeh
,
kakršen
izvira
le
iz
radostnega
blagega
srca
.
Tajcjsmeh
je
prirojen
in
se
da
pravtako
malo
priučiti
kakor
pravi
humor
.
Zopet
je
prikorakal
ravnatelj
in
postal
pri
naju
.
Bukve
je
položil
na
mizo
;
naslov
jim
je
bil
:
O
državnopravnosti
poštnega
regala
.
Brrr
!
Pogledal
je
iznad
ščipalnika
in
naju
kratkomalo
obsodil
:
„
Nihče
ne
zna
nič
!
Mene
bi
bilo
sram
!
“
Olga
me
je
pogledala
proseče
,
vsa
zardela
zaradi
papanove
brezobzirne
odkritosrčnosti
.
On
pa
je
nejevoljno
puhal
dim
svoje
britanike
proti
Triglavu
in
naju
pokrtačil
še
malo
:
„
Tako
šahajo
culukafri
na
pustni
torek
!
Ali
kaj
mislita
ali
nič
,
preden
vlečeta
?
Kaj
takega
ne
morem
več
gledati
.
Poboljšajta
se
!
“
Okoli
oči
mu
je
zatrepetavalo
.
Gotovo
ga
je
zelo
veselilo
,
da
je
mogel
zopet
koga
okarati
in
spraviti
v
zadrego
.
Vzel
je
bukve
in
odmarširal
.
Tiho
so
pljuskali
vali
ob
les
male
verande
.
Na
hoji
je
skakljal
črnoglavček
.
Blizu
brega
so
plavali
klini
in
luskine
so
se
jim
zdaj
pa
zdaj
zabliskale
kakor
nanovo
brušeno
jeklo
.
Še
bliže
,
nad
plitvinami
,
pa
so
polzele
manjše
ribice
;
Blejec
jim
pravi
muze
.
Olga
se
je
dotaknila
svojega
levega
stolpa
;
toda
,
kakor
bi
se
bila
spekla
,
je
odmaknila
roko
,
videč
,
da
je
njen
beli
konjiček
v
nevarnosti
.
„
Gospodična
,
dotaknjeno
,
potegnjeno
!
Skakalček
je
moj
!
“
Nemudoma
je
prijela
svojega
belca
za
vrat
,
jaz
pa
za
glavo
!
Obadva
sva
krepko
držala
ta
kos
izrezljanega
,
po
barvi
dišečega
lesa
kakor
bogve
kakšen
zaklad
in
se
smejala
.
Nenadoma
sem
se
sklonil
in
ji
poljubil
malo
roko
,
ki
je
imela
na
prstnih
sklepnih
gubah
nekoliko
temnejšo
,
rjavkasto
polt
.
Olga
je
živo
zardela
do
malih
ušes
in
se
nehala
smejati
.
Kar
so
zašumela
ženska
krila
.
Stari
lisjak
nama
je
poslal
angela
variha
,
svojo
pusto
svakinjo
Brigito
.
Počasi
kakor
želva
je
prihajala
sitriica
,
njej
na
levi
pa
je
sopihal
odurni
mops
.
Vstal
sem
in
slovesno
pozdravil
lepi
par
.
Žalostno
je
zastokala
klop
,
ko
je
sedla
obširna
teta
nanjo
.
Jela
je
plesti
,
kakor
da
so
se
raztrgale
obujke
vsega
sveta
in
velela
:
„
Prosim
,
izvolita
nadaljevati
!
“
„
Milostiva
ste
premarljivi
!
“
„
Moja
vzgoja
je
bila
pač
solidna
,
domača
,
gospod
Kalan
!
Vajena
sem
dela
.
Moja
mati
ne
bi
bili
nikdar
dovolili
,
da
bi
jezdarila
bicikelj
ali
žogala
lawn-tennis
ali
uganjala
podobno
moderno
neumnost
in
javno
nesramnost
.
Tisto
jahanje
dam
na
kolovratu
je
javno
pohujšanje
in
tisto
bedasto
žoganje
z
otročjimi
žogami
je
pogubna
potrata
dragocenega
časa
.
Slovenci
in
Slovenke
morajo
oponašati
vsako
budalost
,
ki
si
jo
je
izmislil
drug
narod
.
Dandanašnja
ženska
mladina
mi
kar
nič
ne
ugaja
.
Goli
vratovi
,
napol
gole
prsi
,
prozorne
bluze
,
prekratka
krila
:
vedno
lepše
!
To
je
takoimenovani
napredek
!
Žoganje
,
kolesarjenje
,
sankanje
,
vse
to
je
neumno
,
nepotrebno
,
nespodobno
in
pregrešno
.
Taki
športi
peljejo
naravnost
v
peklensko
brezdno
!
In
zdaj
bezljajo
punce
že
kar
same
po
gorah
!
Za
moje
mladosti
ne
bi
nobenemu
poštenemu
dekletu
na
misel
pnslo
kaj
takega
,
niti
v
sanjah
ne
.
Bog
se
usmili
!
“
„
Šah
in
šeh
!
“
je
napovedala
Olga
,
jaz
pa
sem
se
vdal
.
Nehala
sva
.
„
Dekleta
imajo
preveč
prostosti
,
“
je
tožila
komična
teta
in
nevoljno
majala
glavo
,
da
so
plaho
podrhtavale
umetne
cvetlice
na
„
stolpu
babilonskem
.
„
O
—
posledice
ne
izostanejo
!
Le
poglejte
,
kakšne
uganja
na
primer
gospodična
Molly
.
Ne
ženira
se
ničesar
,
vede
se
naravnost
škandalozno
!
Ali
se
ne
zvija
in
zvira
na
gugalnem
stolu
kakor
lahkomiselna
subreta
?
(
Ta
samostalnik
ženskega
spola
je
izgovorila
z
ledenim
zaničevanjem
.
)
Ali
ne
sedi
s
prekrižanima
nogama
?
Ali
ne
vpije
kakor
jesihar
?
Ali
ne
puši
kakor
kosmat
harambaša
?
Ali
ne
žvižga
ko
pastir
na
paši
?
Ali
ne
jezdari
na
kolovratu
kakor
obsedena
?
Ali
se
ne
vozi
ta
španska
muha
kar
sama
s
svojima
ponijema
in
ali
ne
občuje
z
nevarnimi
moškimi
pravtako
po
domače
kakor
s
tovarišicami
?
Uh
,
tisti
peklenski
američanski
flirt
!
In
druge
jo
pridno
posnemajo
,
zlasti
Nada
.
“
„
No
,
tisti
flirt
je
čisto
nedolžen
,
milostiva
!
“
sem
ustavil
povodenj
njene
jezičnosti
.
„
Nedo-olžen
?
“
je
zapela
in
se
strastno
popraskala
z
jekleno
pletenko
pod
slamnikom
.
„
Nedo-o-olžen
?
Flirt
je
prava
kuga
!
Zato
je
v
Ameriki
toliko
ločenih
zakonov
!
“
Medtem
so
zaškripala
železna
vrtna
vrata
.
Boso
bledo
dekletce
v
preširoki
in
predolgi
obleki
se
je
bližalo
verandi
.
Ozki
obrazek
,
tih
,
trpeč
,
menda
nikdar
vesel
,
je
bil
uklonjen
nad
košarico
;
ta
obrazek
se
mi
je
zdel
tako
nežen
in
miloviden
kakor
obličje
preoblečene
princesinje
.
Ko
je
uzrla
grdogledo
teto
,
ji
je
zastala
noga
,
in
košarica
se
je
tresla
v
drobni
roki
.
„
Ali
si
že
spet
tukaj
,
potepulja
?
“
jo
je
pičila
krepostna
čenča
in
jo
motrila
skozi
lornjeto
.
„
Potepati
se
,
je
prijetnejše
nego
delati
,
kaj
ne
?
“
Mops
je
bevskal
.
Psovana
deklica
od
sramu
in
strahu
ni
mogla
izpregovoriti
.
Žalostno
je
uklonila
glavico
še
niže
in
povesila
solzne
oči
.
„
No
,
zdaj
se
bo
pa
še
kremžila
!
“
se
je
repenčila
debela
teta
in
spustila
lornjeto
.
„
Ti
malopridnica
!
“
„
Motite
se
,
teta
!
“
je
rekla
Olga
mirno
.
„
Bogve
kod
je
tavala
revica
gladna
in
trudna
po
gorah
.
Roke
in
noge
so
ji
opraskane
po
trnju
.
Jerica
,
pojdi
k
meni
!
Nič
se
ne
boj
!
Pokaži
,
kaj
si
prinesla
lepega
?
“
Rahlo
jo
je
potegnila
k
sebi
in
jo
pobožala
.
Turen
babilonski
se
je
iznova
majal
,
teta
je
vzdihnila
kakor
v
hudih
mukah
.
Izpod
orehovega
perja
v
cajnici
so
sladko
zadehtele
rdeče
jagode
.
Olga
je
stisnila
Jerici
nekaj
denarja
v
dlan
in
tudi
jaz
sem
se
iznebil
drobiža
.
Vzela
nisva
nič
,
da
bi
mogla
Jerica
prodajati
še
drugod
.
Deklica
je
ujela
Olgino
roko
,
da
bi
jo
poljubila
.
Olga
pa
se
je
ubranila
in
se
je
nasmehnila
:
„
Le
kmalu
spet
kaj
prinesi
,
ljuba
mala
Jerica
!
Bog
te
obvari
!
“
„
Kako
razvajata
punco
!
“
se
je
čemerila
skopa
teta
in
gledala
za
odhajajočo
.
„
Poznati
morata
tako
svojat
!
Punčara
je
kaj
dobro
dresirana
za
beračenje
.
Zvečer
bo
pa
oče
pijan
pretepal
ženo
in
otroke
,
ha
,
ha
!
“
„
Jeričin
oče
je
hudo
bolan
,
“
je
odvrnila
Olga
tiho
.
„
Mati
ji
je
že
umrla
.
“
„
Ah
,
ljudje
so
hinavski
in
sebični
!
“
je
zagodla
debela
Kasandra
.
„
Od
nikogar
ne
pričakujte
nič
dobrega
zastonj
!
Gospod
Kalan
,
ali
verjamete
,
da
bi
bil
Zoretov
Jaka
šel
reševat
Heywoodovo
hčerko
,
ako
ne
bi
bil
prav
dobro
vedel
,
da
je
Heywood
milijonar
in
da
mu
odrine
veliko
nagrado
?
“
„
Preverjen
sem
,
da
bi
bil
šel
Zoretov
pomagat
tudi
vsakemu
drugemu
,
gospodična
!
“
„
Tako-o-o
?
“
je
zamuzicirala
ozlovoljena
teta
in
naredila
obraz
,
kakor
bi
ji
lezli
mravljinci
po
njem
.
Ne
le
,
da
se
ji
nisem
prav
nič
prikupil
,
še
celo
zameril
sem
se
ji
!
Tedaj
je
zašumelo
v
jablani
blizu
verande
in
jabolko
je
cepnilo
težko
na
tla
.
Žlahtni
mops
se
je
prestrašil
,
zatrepetal
in
debelo
gledal
.
Pasja
pokroviteljica
ga
je
dvignila
v
naročje
in
ga
goreče
pritisnila
na
svoje
severne
meridijane
.
Mopsus
je
zoprno
zacmevkal
,
ker
ga
je
stara
šalobarda
preveč
prižela
na
ljubeče
srce
.
Dejala
ga
je
nežno
na
klop
in
ga
tolažila
:
„
No
,
no
,
ti
revček
moj
,
saj
ni
bilo
nič
hudega
!
Le
spančkaj
na
miru
!
“
Presedalo
mi
je
.
Od
otoka
in
zapadnega
brega
so
segale
popoldanske
sence
že
daleč
po
jezeru
.
Poslovil
sem
se
.
„
Kod
si
hodil
,
kje
si
bil
?
“
me
je
vprašal
doktor
Zalokar
,
ko
sem
ga
došel
v
tihi
Zaki
.
„
Pri
Jarnikovih
.
O
,
med
kakšnima
dvema
pustoma
živi
gospodična
Olga
!
In
s
kakšno
mirnoveselo
potrpežljivostjo
prenaša
malenkostne
pa
vendar
skeleče
vsakdanje
ubade
!
“
„
Potrpežljivost
je
vseh
ženskih
kreposti
smetana
.
Hm
,
pa
tisti
pes
,
tisti
mops
,
kaj
?
Zvest
mops
!
Brigita
je
izkusila
že
toliko
človeške
nezvestobe
,
zato
časti
stanovitnega
mopsa
bolj
,
nego
neumni
stari
Egipčani
svoje
svete
krokodile
,
ibise
,
bike
in
mačke
.
Naklonila
mu
je
mastno
pokojnino
z
naslovom
in
značajem
višjega
salonskega
mopsa
,
dala
se
je
z
njim
v
naročju
slikati
in
obeta
,
da
ga
da
napažiti
;
potemtakem
bi
se
kuža
lahko
klasično
veselil
s
Horacijem
:
Non
omnis
moriar
—
ne
preminem
ves
!
Poglej
,
tamle
vesla
pa
Osojnikova
Minka
z
Janezkom
na
Jezero
.
“
Skoraj
potem
je
„
na
Jezeru
“
trepetaje
zapel
mali
zvon
;
tiho
in
otožno
je
plul
njegov
glas
nad
vodami
kakor
molitev
umirajočega
v
smrtnem
strahu
.
Po
večerji
sem
odšel
kmalu
domov
,
ker
sem
se
bal
,
da
bi
Janko
opazil
mojo
zamišljenost
in
jo
porabil
za
sijajne
dovtipe
.
Na
terasi
je
svirala
zdraviliška
godba
vsem
Anam
in
Anicam
za
jutrišnji
god
.
Venomer
sem
moral
misliti
na
Olgo
;
zdelo
se
mi
je
,
da
hodi
zmeraj
poleg
mene
.
Čutil
sem
veselje
,
otožnost
in
—
zagoneten
strah
!
Zakaj
?
Ali
sem
ljubil
Olgo
že
sedaj
?
Poznal
sem
jo
komaj
en
teden
.
Ah
—
dozdevalo
se
mi
je
,
da
se
poznata
najini
duši
že
od
nekdaj
,
od
vekomaj
!
Dež
je
šumel
po
jezeru
,
bobnal
po
strešnih
deskah
in
trkal
na
nahukla
okna
.
Po
ulicah
je
veter
lovil
dim
in
razpete
dežnike
redkih
pasantov
.
Prej
tako
živahno
jezero
se
je
okalilo
od
velike
nejevolje
nad
slabim
vremenom
in
kuhalo
jezo
,
da
so
vzkipevali
tisočeri
mehurci
.
Veseli
beli
lesket
svetišča
na
otoku
je
utonil
pod
dežnimi
strunami
.
Otožnost
je
mežala
izza
sajastih
oblakov
.
Težko
smo
čakali
pošte
in
časnikov
.
Domači
so
mlatili
žito
na
skednju
,
jaz
pa
prazno
,
slamo
v
dnevniku
.
Šahat
nisem
šel
več
.
Hudo
sem
pogrešal
Olgo
,
hrepenel
sem
po
njenem
glasu
.
Ustanovili
smo
kegljaško
bratovščino
,
ali
Olge
ni
bilo
poleg
.
Najslabeje
je
kegljal
svetnik
Oven
;
bistro
je
gledal
v
dež
in
vzdihoval
milo
:
„
O
da
bi
bile
to
vinske
kapljice
!
“
Naposled
se
je
vendar
izvedrilo
.
Lepota
in
radost
sta
zopet
sijali
v
jasni
sinjim
“
,
radost
in
lepota
sta
lili
Zemljanom
v
dušo
.
Jezero
se
je
zopet
ljubo
nasmehnilo
,
kakor
krasno
veselo
oko
,
in
radovalo
se
je
vse
naokoli
in
smehljalo
:
osveženo
zelenje
,
oprana
pota
,
novo
pobeljene
veleplanine
;
srečen
nasmeh
je
poigraval
tudi
na
vedrih
obrazih
.
Iznova
so
oživele
promenade
,
hladoviti
drevoredi
,
tu
in
tam
že
po
malem
orumeneli
.
Vsak
čas
so
prihajali
novi
gostje
,
kolesarji
in
hribolazi
.
Zopet
je
bilo
vroče
in
svetnik
Oven
se
je
hladil
po
oazah
.
Naša
kegljaška
bratovščina
se
je
premenila
v
turistovsko
.
Najprvo
smo
hodili
po
blejski
okolici
in
se
zabavali
neskrbno
in
razposajeno
kakor
izpuščeni
šolarčki
.
Pozneje
smo
lazili
po
solnčnih
višavah
in
mračnih
tesneh
,
po
ozkih
dragah
in
širnih
dobravah
.
Obiskali
smo
srebrno
openjeno
Radovino
;
demonsko
lepo
Bohinjsko
jezero
;
bobneča
slapa
kraljeve
Savice
in
drzovitega
skakalca
Peričnika
;
divje
veličastni
Martulikov
jarek
pri
Kranjski
gori
;
sanjava
Klanska
dvojčka
in
Rateče
,
kranjsko
Sibirijo
;
Koprivnik
,
koder
je
kaplanoval
Vodnik
,
in
Vrbo
,
Prešernovo
vas
domačo
...
Povsodi
smo
se
težko
ločili
.
Prekmalu
so
minuli
ti
lepi
dnevi
.
Zlasti
proti
koncu
mojega
dopusta
se
mi
je
zdelo
,
da
beži
čas
posebno
hitro
.
Že
so
Šumele
čebele
po
dehteči
ajdi
.
Vkratkem
bo
treba
nazaj
v
dunajsko
uradno
kletko
.
Kako
neprijetna
mi
je
bila
ta
misel
!
Navadil
sem
se
Bleda
tako
,
da
se
mi
je
zdel
Dunaj
že
nekaj
čisto
tujega
.
Pri
Osojnikovih
so
bili
zopet
veseli
.
Sosedov
Jaka
je
srečno
prebil
krizo
.
Ko
se
je
ves
znojen
prebudil
po
dolgem
trdnem
spanju
,
je
čutil
,
da
mu
je
čudovito
odleglo
,
„
kakor
bi
odrezal
“
.
Sopel
je
laglje
,
počasneje
in
globlje
;
niso
ga
več
bolele
ne
prsi
,
ne
glava
;
kašelj
ga
ni
več
tako
mučil
.
Ponehala
je
mrzlica
in
zopet
mu
je
dišala
jed
.
Ozka
lica
so
mu
bila
še
vedno
bleda
;
shujšan
je
bil
in
slab
.
Sestra
Liza
je
rekla
,
da
je
tak
,
kakor
bi
bil
že
dva
dni
ležal
v
grobu
.
Kmalu
pa
se
je
ojačil
toliko
,
da
je
mogel
na
vrt
.
Doktor
Zalokar
je
rekel
,
da
je
nevarnost
sicer
minula
,
da
pa
je
treba
še
paziti
in
se
varovati
prehlajenja
.
Mojega
Janka
so
gledali
in
častili
ko
poluboga
.
Minka
je
bila
zopet
vesela
in
živahna
;
lica
so
ji
cvetela
,
hodila
je
zopet
prožno
in
ponosno
.
Glasno
se
je
smejala
in
pela
ves
dan
!
Da
ljubim
Olgo
,
sem
spoznal
že
zdavnaj
.
Veselil
sem
se
tega
čustva
,
kakor
da
sem
našel
nekaj
novega
,
nekaj
izredno
lepega
in
dragocenega
.
Radost
pa
mi
je
grenila
misel
,
da
bom
moral
kmalu
odtod
.
Ta
neprijetna
misel
se
je
vračala
vedno
iznova
kakor
strupena
muha
.
Sklenil
sem
,
da
razodenem
Olgi
o
prvi
priliki
,
kaj
veli
mojega
srca
glas
.
Soboto
popoldne
pred
Velikim
Šmarnom
smo
izrojili
zopet
v
blejsko
okolico
.
Kakor
navadno
na
naših
skupnih
izletih
,
je
tudi
danes
doktor
Jurinac
spremljal
največ
Nado
.
Fefrl
se
je
držala
Balenoviča
,
ko
zvest
,
stanoviten
klop
.
Laskala
,
milila
in
sladkala
se
mu
je
na
vse
pretege
,
ne
samo
iz
čiste
ljubezni
do
njegovega
bogastva
,
ampak
tudi
zato
,
ker
je
imel
vedno
najslastnejše
bonbončke
s
sabo
.
Revež
je
vdano
prenašal
njeno
ljubeznivost
;
le
včasi
je
skrivaj
zamrmral
:
„
Humbug
!
Poderoso
caballero
...
“
Mladi
pravnik
Bogomil
Jereb
je
romal
pod
gostoljubnim
solnčnikom
gospodične
Hilde
.
Prav
nič
se
ni
brigal
za
kisle
poglede
gospe
Ovnove
,
ki
bi
bila
rajša
videla
,
da
bi
hodila
Hilda
z
doktorjem
Zalokarjem
.
Navihani
jurist
je
—
kolikor
mogoče
za
kulisami
—
prav
dobro
zabaval
svojo
dulcinejo
;
gotovo
ji
ni
razlagal
rimskega
prava
,
ker
sta
se
toliko
smejala
.
Sedaj
sta
bila
daleč
spredaj
,
sedaj
zadaj
;
sedaj
sta
iztikala
za
lešniki
,
sedaj
občudovala
pisano
gobo
,
sedaj
zopet
trgala
pokalice
in
se
pokala
z
njih
zelenosivimi
cveti
po
čelu
in
po
rokah
.
Svetnik
Zlatoust
Oven
ni
bil
nikdar
daleč
od
naših
dveh
nosačev
in
je
večkrat
pokusil
,
če
je
pivo
še
hladno
.
Jaz
sem
kajpada
najrajši
hodil
z
Olgo
,
ali
Lavra
naju
ni
pustila
izlepa
samih
.
Kako
mi
je
bila
ta
sitna
zgaga
na
potu
!
Včasi
se
nam
je
prištulila
še
gospa
svetnikova
,
kadar
ni
racala
zadaj
z
doktorjem
Zalokarjem
in
pazila
,
da
ji
gospod
soprog
ne
uide
v
oazo
.
Dan
je
bil
veder
,
tih
in
vroč
.
Ko
smo
zavili
sredi
hriba
mimo
studenca
z
žlebom
od
smrekovega
luba
navkreber
,
si
je
svetnik
slekel
suknjo
in
mi
drugi
moški
za
njim
.
Za
grmovjem
so
zvonili
kravji
zvonci
;
v
hladni
hosti
je
ukal
mlad
kravar
.
Bogomil
in
Hilda
sta
poredno
pokrikavala
proti
skalam
in
se
smejala
odmevajočim
odklikom
.
„
Gospodična
Balenovičeva
,
“
se
je
oglasil
svetnik
sladko
na
vrhu
klanca
,
„
ali
sem
vam
danes
še
tako
všeč
,
kakor
včeraj
?
“
„
Vedno
enako
,
gospod
svetnik
!
“
„
To
me
veseli
.
Ali
veste
,
zakaj
sem
tako
lep
?
Zato
,
ker
pijem
zmeraj
mrzlo
kavo
,
kajne
,
preljuba
Genofefa
?
“
Preljuba
Genofefa
se
je
kujala
.
Zafo
se
je
veseljak
ustavil
in
počastil
čedo
krav
in
ovac
na
visokem
gorskem
pašniku
s
kratkim
pa
jedrnatim
ogovorom
;
„
Slavne
krave
in
ovce
!
Iskreno
vas
pozdravljam
v
imenu
vseh
vdanih
prijateljev
drage
govedine
in
ovčje
pečenke
.
O
trikrat
srečne
,
čimdalje
bolj
cenjene
živali
!
Blagor
vam
,
ki
kar
zastonj
prebivate
tukaj
na
slastni
planinski
paši
,
v
najčistejšem
zraku
,
daleč
od
sitnih
muh
,
brencljev
in
komarjev
,
proste
sramotnih
spon
,
vzvišene
nad
zanikarnimi
vsakdanjostmi
babilonske
sužnosti
!
Blagor
vam
,
ki
kar
zastonj
uživate
velekrasni
razgled
na
Karavanke
in
Julijske
Alpe
ter
na
plodovito
Radovljiško
ravan
,
kjer
rastejo
ajdovi
žganci
pa
kaša
!
Slavni
koštruni
,
slavna
govedina
!
Srečno
prebavajte
,
veselo
prežvekujte
in
ohranite
me
v
prijetnem
spominu
!
Na
svidenje
,
častita
družba
!
“
Mahal
jim
je
z
robcem
v
slovo
in
počasi
cincal
dalje
.
Dospeli
smo
na
prijazen
razgledni
kraj
.
Globoko
pod
nami
je
sevalo
Blejsko
jezero
,
lep
velikanski
smaragd
.
Holm
za
holmom
,
gora
za
goro
se
je
gnetla
in
vzpenjala
,
da
bi
videla
čim
več
njegove
lepote
.
Nad
gozdovi
se
je
vznašal
tu
in
tam
zamodrel
dim
:
oglarji
so
kuhali
oglje
.
V
dolini
je
belela
mlada
ajda
kakor
sneg
med
zeleno
turščico
,
med
prosom
in
deteljo
.
Visoko
v
vedrini
je
plul
planinski
orel
proti
poldanski
strani
,
kjer
je
iztezala
Jelovica
svoje
mrakotne
proge
ob
svetli
modrini
.
Na
izhodnem
nebu
je
že
čakala
točna
nebeška
dekla
,
bela
luna
.
Žalibog
je
bilo
na
tem
lepem
vrhu
polno
grdih
spominov
premalo
ozirnih
obiskovalcev
;
oglodane
kosti
,
prazne
konservne
škatlice
,
zamaški
,
pomečkan
,
masten
papir
in
razbite
steklenice
so
kvarile
prijetni
vtis
.
Jelo
je
hladno
pihati
;
oblekli
smo
zopet
suknje
.
„
Čudno
je
,
da
je
tujec
,
Anglež
,
prvi
opozoril
na
lepoto
slovenskih
planin
,
“
je
dejal
Balenovič
.
„
Domačin
ne
zna
prav
ceniti
svojine
,
“
je
odvrnil
doktor
Zalokar
.
„
Še
dandanes
je
mnogo
omikanih
Slovencev
,
ki
niso
videli
ne
Postojnske
jame
,
ne
Cerkniškega
jezera
,
ne
gorenjskega
raja
.
Sicer
je
pa
tudi
šele
Anglež
iztaknil
lepoto
tirolskih
gora
.
Pred
približno
petdesetimi
leti
se
ni
zmenil
živ
krst
zanje
.
—
Solnčni
izhod
bi
morali
videti
z
gore
,
zaspanci
,
kadar
vabi
zora
vedno
nove
barve
iz
mraka
in
ko
žari
nad
vijoličastimi
,
rožnatimi
,
višnjevimi
in
medložoltimi
orjaki
razbeljeni
Triglav
,
vse
te
pralepote
kralj
v
kraljevem
škrlatu
!
To
je
nebeško
lepo
,
kaj
takega
ne
pozabite
vse
žive
dni
!
“
Prijetno
utrujeni
smo
sedli
blizu
kupa
zloženih
drv
v
tanko
gosto
planinsko
travo
pod
stoletne
smreke
,
ki
so
jim
segale
z
mahom
otkane
veje
malone
do
tal
.
„
Ne
spravljajte
si
zakladov
na
zemlji
,
kjer
jih
končajo
rja
in
molji
!
“
je
dejal
gospod
Oven
,
ko
smo
jeli
malicati
.
Pridno
je
segal
po
salamah
in
prekajenem
jeziku
.
Hilda
in
bledi
jurist
sta
se
zasidrala
kar
najbolj
daleč
od
gospe
svetnice
,
ki
ju
je
zato
gledala
dokaj
pisano
.
V
duši
ji
je
tlela
tiha
pa
gorka
jezica
;
komaj
malo
jo
je
hladila
planinska
sapica
,
ki
se
je
žalostno
lovila
v
obširnih
rokavih
njene
višnjeve
bluze
.
Bogomil
in
Hilda
pa
sta
se
neskrbno
naslajala
z
domačo
klobaso
in
zaljubljenimi
pogledi
.
Bila
sta
prav
srečna
;
smehljala
sta
se
neprenehoma
...
„
Kako
uživata
!
“
me
je
opozoril
Janko
in
vzdihnil
ironično
:
„
O
zlata
doba
prve
ljubezni
!
“
„
Oprostite
,
gospod
doktor
,
kaj
ste
rekli
?
“
je
vprašala
z
mastnimi
usti
gospa
Ovnova
,
ki
je
navzlic
svoji
jezi
naglo
obirala
velik
kos
mrzlega
piščanca
.
„
Milostiva
,
govoril
sem
o
prvi
ljubezni
,
o
sveti
ljubezni
!
Ta
nesebična
,
požrtvovalna
ljubezen
naklanja
srce
k
vsemu
plemenitemu
in
blagemu
.
Nikoli
,
nikoli
ne
more
srce
pozabiti
zlate
prve
ljubezni
!
Kako
bi
pa
tudi
mogel
kdo
pozabiti
najlepših
čustev
svoje
najlepše
dobe
?
Duša
in
roža
cveteta
le
enkrat
!
“
„
No
,
nekateri
imajo
pa
kar
cel
rožni
grm
,
“
je
pripomnil
doktor
Jurinac
in
si
zvijal
cigareto
.
„
Kaj
pa
velite
vi
,
gospod
Balenovič
?
“
je
vprašala
zopet
gospa
svetnica
in
z
očmi
že
izbirala
drugi
kos
pečenke
.
„
Ljubezen
je
humbug
!
“
se
je
odrezal
Balenovič
.
„
Ljubezen
ni
noben
humbug
!
“
je
ugovarjal
doktor
Jurinac
.
„
Ljubezen
je
najlepši
dar
božji
.
“
„
Povej
nam
,
o
Genofefa
,
za
koga
se
je
pa
vnelo
tvoje
drobno
srce
v
svojih
prvih
deviških
sanjah
?
“
je
vljudno
vprašal
gospod
Oven
,
ki
je
se
daj
jedel
sardine
,
da
bi
laglje
pil
.
„
Vaši
piščanci
so
pa
res
izborni
,
gospod
Balenovič
!
“
je
ljubeznivo
priznala
Genofefa
in
segla
po
drugem
kosu
,
ne
da
bi
pogledala
svojega
moža
.
„
Žalibog
zamori
slana
naših
socijalnih
razmer
skoraj
vsak
cvet
prve
ljubezni
,
“
je
nadaljeval
doktor
Zalokar
.
“
Urejeno
naj
bi
bilo
tako
,
da
bi
se
mogel
vsak
oženiti
vsaj
ob
petindvajsetem
letu
.
“
„
Tako
je
,
“
je
pritrdil
Balenovič
,
“
praktično
dekle
vzame
navadno
drugega
,
da
je
preskrbljeno
.
“
„
In
na
grmu
cvete
druga
roža
,
“
je
dejal
doktor
Jurinac
.
„
Tudi
moja
ljubezen
cvete
,
o
Genofefa
,
cvete
vedno
nanovo
kakor
žlahtni
špargelj
,
posebno
pa
se
moram
pohvaliti
,
da
cvete
meseca
maja
!
In
moja
zvestoba
je
neomajna
.
“
„
Zvest
si
,
kakor
petelin
,
“
je
cmakaje
godrnjala
Ovuovka
.
„
Recimo
:
kakor
golobček
.
Petelin
se
mi
ne
zdi
nič
kaj
pripraven
za
lepo
primero
zakonske
zvestobe
,
o
Genofefa
mojega
srca
!
Moja
ljubezen
do
tebe
je
čimdalje
močnejša
in
hujša
,
prav
kakor
zdrav
krokodil
.
“
„
Moški
so
vsi
nezvesti
!
“
je
zatrobentala
Ovnovka
,
„
O
ne
—
nezveste
so
večinoma
ženske
!
“
je
ugovarjal
Janko
.
„
Ah
,
medicinci
sploh
ne
znajo
ljubiti
!
“
je
bleknila
svetnica
.
„
Kaj
?
“
se
je
nasmehnil
doktor
Zalokar
in
odvrnil
nekoliko
glasneje
:
„
Pet
let
sem
ljubil
,
pet
let
sem
potoval
po
sedmih
nebesih
!
Zvestoba
moje
ljubice
je
po
dolgi
in
mučni
ljubezni
mirno
zaspala
za
vekomaj
.
Ni
se
ji
bilo
treba
zaljubiti
drugič
;
treba
ji
je
bilo
le
pred
oltarjem
pokorno
reči
svoj
„
Da
!
“
,
zakaj
njena
famozna
gospa
mama
je
namesto
mene
,
medicinca
brez
službe
,
vabila
dobro
preskrbljenega
uradnika
tako
dolgo
v
hišo
,
da
je
skočil
v
odprto
kletko
,
dočim
sem
jaz
,
enoletni
prostovoljec
,
junaško
branil
domovino
na
velikih
manevrih
tam
okoli
Celovca
...
Da
,
da
,
dolga
mrzlica
pa
dolga
ljubezen
sta
redkokdaj
kaj
prida
.
“
Gospod
Oven
si
je
pomaknil
slamnik
po
strani
na
levo
uho
in
sprožil
lepe
besede
:
„
Tukaj
ob
izhodnem
robu
Julijskih
planin
,
o
Genofefa
,
ti
prisegam
v
tej
slovesni
uri
,
ob
tej
ugodni
priložnosti
pričo
vseh
večno
zvestobo
.
Daj
,
da
te
poljubim
in
objamem
,
o
Genofefa
!
“
„
A
—
beži
,
beži
!
“
se
je
branila
sramežljiva
Genofefa
.
„
Vidiš
,
ti
si
moja
prva
in
zadnja
ljubica
,
“
je
nadaljeval
ob
občni
veselosti
.
„
Upam
,
da
tudi
tebe
ni
premotila
lepota
drugega
moškega
.
Ti
si
moj
ideal
—
“
„
Ah
,
kaj
zopet
klobasa
danes
!
“
je
vzdihuje
zajavkal
ideal
in
se
lotil
testenice
gosjih
jeter
.
„
Poslušaj
me
,
zlata
moja
piška
!
Ti
si
bila
vsekdar
moj
ideal
in
ostaneš
moj
ideal
,
akotudi
učakava
leta
Metuzalemova
.
Nikdar
se
ne
prepiram
s
tabo
,
rajši
se
umaknem
v
gostilnico
ali
kavarno
.
Tako
ima
vsak
svoje
veselje
.
Ti
se
veseliš
svoje
taktične
zmage
,
jaz
pa
svojega
strategičnega
umika
.
O
idealna
žena
!
Ako
zagledam
tvojo
ljubeznivo
lepoto
—
zbogom
pamet
!
Ali
ni
to
zvesta
,
huda
ljubezen
?
“
„
Sam
sebe
smešiš
!
“
„
Zvestoba
,
ki
sem
ti
jo
prisegel
v
davno
minulih
letih
—
“
„
Nehaj
vendar
,
lepo
te
prosim
!
Zdaj
že
več
ne
veš
,
kaj
govoriš
!
“
„
O
—
malo
takih
govornikov
kakor
jaz
!
Ako
začnem
,
niti
ne
morem
nehati
!
O
—
jaz
sem
rojen
Demostet
!
Rojen
igralec
sem
,
igralec
!
“
„
Danes
igralec
,
jutri
operni
pevec
!
“
„
Moj
talent
za
oder
je
fenomenalen
,
zlata
moja
golobica
,
grlica
in
putka
!
To
ti
dokažem
še
nocoj
.
Zapomni
si
to
!
Zdaj
pa
dvigam
svojo
polno
kupico
na
najino
zdravje
in
želim
,
da
bi
še
dolgo
skupaj
živela
in
veselo
prenašala
nadloge
in
težave
sladkega
jarma
zakonskega
in
da
bi
se
zmeraj
tako
lepo
razumela
in
ljubila
kakor
danes
!
Bog
te
živi
,
stara
ljubica
!
“
Izpil
je
duškoma
.
„
Čestitam
vam
,
gospod
svetnik
,
da
ste
si
ohranili
mladostne
ideale
!
“
mu
je
zaklical
doktor
Jurinac
.
„
Eh
—
ideali
?
Ideali
so
odpadli
moji
duši
,
kakor
stari
papigi
pisano
perje
!
Ostalo
mi
je
le
še
samo
eno
pisano
pero
in
to
pisano
O
pero
je
ljubezen
do
moje
Genofefe
!
“
Gospa
svetnica
je
srdito
pogledala
na
uro
in
zatrobila
med
naš
smeh
:
„
Polišestih
je
že
,
gospoda
!
Treba
bo
domov
.
Cez
eno
uro
zaide
solnce
.
“
Dvignili
smo
se
in
krenili
nazaj
proti
Bledu
.
Vsi
smo
bili
zidane
volje
,
le
mama
Genofefa
so
se
držali
kislo
.
Nekaj
časa
sva
hodila
Olga
In
jaz
sama
.
Solnčna
luč
,
že
bliže
zapadnim
grebenom
,
je
sijala
mileje
in
v
širokih
tokih
iznad
bohinjskih
gora
.
Po
vzduhu
se
je
prelival
oni
prozorni
sijaj
,
ki
se
poraja
malo
pred
zatonom
.
Drevje
in
grmovje
se
je
ponekod
svetilo
kakor
pozlačeno
.
V
srcu
mi
je
tlela
in
žarela
ljubezen
in
hrepenenje
,
govoril
pa
sem
o
vsakdanjih
malenkostih
,
ki
niso
zanimale
ne
Olge
,
ne
mene
.
Čutil
sem
se
nesrečnega
,
potrtega
,
in
vendar
sem
se
smehljal
.
Bilo
mi
je
neznosno
;
zoprn
sem
bil
sam
sebi
.
Za
hribom
je
počil
strel
in
odmeval
v
gorah
.
V
dolini
je
žvižgal
vlak
.
Hodila
sva
med
stoletnim
bukovjem
.
Solnce
je
skozi
veje
usipalo
velike
cekine
po
lanskem
listju
in
zelenem
mahu
.
„
Nekaj
neizrečeno
milega
je
v
gozdni
krasoti
,
“
je
dejala
Olga
.
„
Nekaj
neizrečeno
milega
in
žalobnega
,
gospodična
!
“
Ob
sivih
,
tu
in
tam
očrnelih
skalah
so
snivali
blagovonjavi
ciklamni
.
Mirno
in
hladno
je
bilo
tukaj
in
tiho
kakor
v
cerkvi
.
Listi
na
bližnjih
grmih
so
goreli
ko
zeleni
plamenci
.
„
O
—
kako
lepi
ciklamni
!
“
se
je
obradovala
Olga
.
Stopila
sva
s
poti
v
gozd
.
Suho
listje
je
kakor
prestrašeno
šumelo
pod
nogami
.
Oba
sva
jela
trgati
dehteče
cvetke
.
V
gorah
zvoni
.
Tiho
,
tiho
poje
skrita
cerkvica
,
poje
tako
ljubo
in
pobožno
,
tako
milo
in
otožno
iz
trudne
daljave
.
Tajinstveno
trepeče
njena
molitev
nad
tihimi
hostami
.
Skromni
zvoki
,
kakor
oprani
v
čistih
valovih
gozdne
vonjave
,
sedaj
naraščajo
,
sedaj
zamirajo
,
sedaj
postajajo
v
večernem
zraku
.
Nepremično
,
kakor
zamaknjeni
,
poslušajo
divji
gozdovi
,
skale
in
prepadi
.
Vse
je
tako
veličastno
tiho
,
kakor
bi
plul
mimo
sam
Bog
!
Olga
upre
vame
svoje
temnosive
oči
,
polne
deviške
milobe
,
in
v
srcu
se
mi
budi
sladak
vihar
.
Motrim
jo
kakor
v
omotici
.
Lica
ji
obliva
čarobna
rdečica
in
v
njenih
očeh
odseva
luč
zahajajočega
solnca
.
V
krotki
pozni
svetlobi
se
mi
zdi
Olga
tako
lepa
kakor
še
nikdar
.
Ona
čuti
moje
vroče
poglede
in
stopi
dva
koraka
nazaj
.
„
Zakaj
me
gledate
tako
čudno
?
“
vprašujejo
njene
osuple
oči
.
„
O
gospodična
Olga
,
da
bi
vas
mogel
vedno
občudovati
v
tem
čaru
!
“
dem
poluglasno
.
Olga
se
okrene
,
vendar
vidim
dobro
,
da
ji
gore
lica
še
živeje
.
„
Menjava
šopka
,
gospodična
?
“
Menjala
sva
.
Nenadoma
me
nagne
neznana
sila
—
burno
objamem
in
poljubim
drgetajočo
devojko
.
Prvi
poljub
...
Nebesa
so
v
prvem
poljubu
.
„
Gospod
Kalan
!
“
šepeta
Olga
,
diha
globlje
,
hitreje
.
„
Olga
,
ljubim
te
!
Ne
morem
ti
povedati
,
kako
te
ljubim
!
“
Planinski
piš
se
poigrava
z
njenimi
mehkimi
laski
ob
sencu
in
jih
veje
meni
v
obraz
.
„
Olga
,
ali
ljubiš
tudi
ti
mene
?
“
Nemo
mi
sloni
na
prsih
;
obrazek
ji
rdi
ko
breskov
cvet
.
Nanagloma
pa
se
zgane
in
vzdihne
in
se
mi
izvije
iz
rok
in
pogleda
okoli
sebe
,
kakor
bi
se
prebudila
iz
sanj
.
Oči
ji
gledajo
mimo
mene
v
daljavo
kakor
skozi
tajnovit
pajčolan
.
„
Poglej
me
,
Olga
!
“
Oči
so
ji
zopet
jasne
,
verna
ljubezen
sije
iz
njih
.
Dušo
mi
polni
novo
,
veselo
,
močno
čustvo
.
Srečen
sem
,
ponosen
sem
na
Olgo
,
ponosen
na
njeno
ljubezen
,
sam
nase
.
Okoli
naju
in
nad
nama
plove
nekaj
čudežnega
,
nekaj
zagonetnega
.
„
Olga
,
moj
dopust
traja
le
še
nekaj
dni
!
“
dem
zamolklo
.
„
Ah
!
“
„
Kar
sem
ti
povedal
danes
,
bi
li
moral
povedati
mnogo
prej
,
kajne
,
zlata
moja
Olgica
?
“
„
Takoj
početkoma
!
“
de
z
dražestnim
nasmehom
.
„
Ljubica
,
jutri
te
pridem
snubit
.
“
„
Ah
,
papa
...
“
je
rekla
resno
in
umolknila
.
Popravljala
si
je
slamnik
.
Prijel
sem
jo
za
malo
roko
in
jo
poljubljal
.
„
Koliko
sva
zamudila
,
Olga
—
zamudo
je
treba
popraviti
!
“
Oni
bukov
gozd
menda
nikoli
ne
prej
,
ne
slej
ni
videl
toliko
strastnih
poljubov
kakor
ta
večer
.
Slišal
sem
glasove
in
potegnil
Olgo
še
bolj
za
skalo
.
„
Kje
pa
je
gospod
Kalan
?
“
je
osorno
vprašala
suha
gospa
Ovnova
.
„
Spredaj
z
Olgo
,
“
je
odgovorila
Lavra
in
si
v
zadregi
gladila
zelenosvileni
predpasnik
.
„
Ah
,
kako
ste
nerodne
!
“
je
zabavljala
stara
sitnica
.
„
Hilda
je
danes
popolnoma
prismojena
,
ti
pa
nisi
nič
dosti
boljša
.
Punce
,
punce
,
kdaj
se
boste
izpametovale
?
Alo
,
teci
,
teci
,
da
ne
ostaneta
sama
!
“
Midva
sva
se
veselo
pogledala
in
tiho
smejala
za
skalo
.
Kmalu
potem
sta
mimo
pridefilirala
Fefi
in
Balenovič
.
Ona
je
sukala
svoj
ognjenordeči
solnčnik
na
rami
in
koketno
dražila
Hrvata
s
Heinejem
:
Don
Ramiro
!
Don
Ramiro
!
Riittle
ab
den
dumpfen
Triibsinn
!
On
pa
je
dvignil
svoje
močne
črne
obrvi
in
skrivaj
zazehal
:
„
Humbug
!
“
Za
njima
sta
prišla
mimo
naju
gavranjelasa
Nada
in
doktor
Jurinac
s
slamnikom
v
roki
.
Gospodična
mu
je
dala
poduhati
svoj
šopek
,
doktor
pa
ji
je
kavalirsko
poljubil
dlan
.
To
mi
je
bilo
nekaj
novega
.
Človek
se
nikoli
ne
izuči
.
Midva
z
Olgo
sva
se
še
enkrat
poljubila
prav
ognjevito
in
krenila
po
bližnjici
doli
.
Zadnji
žarki
so
se
umikali
prvim
sencam
,
pluli
više
in
više
in
ubežali
v
bledosvetlo
nebo
.
Hladno
je
velo
iz
doline
.
Pri
drči
,
po
kakršnih
prožijo
drvarji
hlode
z
gora
,
sva
počakala
soizletnike
.
Po
cerkvicah
je
pritrkavalo
jutrišnjemu
prazniku
.
“
Velike
Gospojnice
.
Vrhovi
snežnikov
so
goreli
v
prekrasnem
ognju
kakor
oriaski
rubini
.
Že
je
svetila
zlata
luna
,
že
je
noč
pripenjala
zvezde
in
resno
je
jelo
šumeti
drevje
,
ko
smo
dospeli
v
dolino
.
„
Kje
pa
je
moj
mož
?
“
je
zdajci
vprašala
svetnica
.
„
Hans
,
kje
si
?
“
„
Tukaj
!
V
jarku
!
“
se
je
odzval
za
nami
gospod
Ivan
Zlatoust
Oven
in
zapel
hripavo
:
„
Po
jeze-eru
...
“
„
Moj
Bog
.
ponesrečil
se
je
!
“
se
je
ustrašila
Ovnovka
.
„
Potlej
vendar
ne
bi
pel
,
milostiva
!
“
jo
je
miril
doktor
Zalokar
.
Vsi
smo
pohiteli
nazaj
.
Iz
jarka
se
je
svetil
v
luninem
svitu
bujnordeč
nos
.
Veseli
svetnik
je
počival
ob
cesti
v
tihi
jamici
,
taktiral
z
desnico
in
pel
:
„
V
čolnu
gla-asno
se
prepe-eva
...
“
„
Aber
Hans
!
“
je
kriknila
žena
,
sklenila
roke
in
zaobračala
vodenosive
oči
.
„
Kaj
ti
pa
je
?
“
„
Dober
večer
,
ljuba
žena
!
“
jo
je
pozdravil
mirno
,
kakor
bi
sedel
doma
na
zofi
.
„
Gotovo
si
že
zdavnaj
uganila
,
da
te
oddaleč
občudujem
.
Ha
,
tvoj
...
“
„
Pusti
take
neslanosti
!
“
je
kričala
razkačena
.
„
Pijanec
!
“
„
Tvoj
mi-mili
obraz
...
“
je
trudno
nadaljeval
in
se
smehljal
onemoglo
.
„
Kaj
se
ti
je
vendar
pripetilo
?
“
je
vpila
kakor
