!«
pripomni
mati
.
»
Bo
že
vedel
,
pri
čem
je
,
če
te
ne
bode
več
tjakaj
.
«
»
Ali
mati
,
kaj
si
bo
mislil
od
mene
!
In
pa
,
mati
,
saj
veste
,
da
ga
imam
rada
in
on
mene
tudi
!
«
»
On
si
bo
prav
gotovo
drugje
iskal
neveste
.
«
»
Ne
,
mati
,
boste
videli
,
da
ne
!
«
Meta
se
ni
dalje
pričkala
s
hčerjo
in
ji
je
pustila
,
da
je
pisala
.
Ko
je
vse
natančneje
preudarila
,
se
ji
ni
zdelo
čudno
,
da
ima
hči
Albina
rajša
nego
Končnika
.
Saj
je
tudi
njej
nekdaj
bolj
prijal
študent
,
nego
navadni
kmečki
snubači
.
In
Albin
je
bil
še
vse
lepši
,
še
vse
bolj
gosposki
,
nego
je
bil
Gorenjcev
Tone
,
ki
se
ga
je
bilo
tako
zaželelo
njeno
srce
.
Pa
tudi
ji
je
kolikor
toliko
laskalo
,
da
se
je
mladenič
,
kakršen
je
bil
Albin
,
zagledal
v
njeno
hčer
.
Da
bi
ji
moglo
biti
to
ravno
tako
v
nesrečo
,
kakor
je
bila
njej
ljubezen
moža
,
kateremu
ni
bila
prava
vrstnica
,
na
to
še
mislila
ni
.
Nasprotno
,
zdelo
se
ji
je
povsem
naravno
,
da
je
premagala
Albina
lepota
njene
hčere
,
in
tudi
to
se
ji
je
zdelo
kmalu
povsem
mogoče
,
da
jo
Albin
vzame
in
popelje
na
svoj
dom
.
In
ona
bo
šla
seveda
z
Reziko
!
..
»
Pri
Logarjevih
bi
se
tudi
lepo
živelo
!
«
je
mislila
sama
pri
sebi
.
»
Skrbi
in
ubijanja
bi
bilo
še
manj
,
nego
pri
Končniku
.
In
hrano
imajo
tudi
tako
,
da
si
ni
želeti
nič
bolje
.
Divjačine
,
kolikor
le
hočejo
!
..
Končniku
pa
tudi
ni
verjeti
vse
,
kar
zdaj
obljubuje
!
..
Kdo
ve
,
če
bi
jo
potem
res
vzel
k
sebi
?
..
Naposled
pa
,
kaj
more
to
škodovati
,
če
Končnik
zve
,
da
Albin
resno
snubi
njeno
hčer
?
..
Prizadeval
se
bo
še
bolj
,
da
si
jo
prisvoji
,
no
,
in
to
more
biti
njej
le
na
korist
!
«
Tako
je
računala
Meta
v
svojem
egoizmu
...
Albina
pa
je
jako
neprijetno
pretreslo
Rezikino
izporočilo
.
Ponižal
se
je
do
nje
,
a
prirojeni
mu
ponos
se
je
protivil
temu
,
da
bi
se
bil
ponižal
še
do
njene
matere
.
Poleg
tega
je
sumil
,
da
je
to
le
past
,
v
katero
ga
hočejo
ujeti
.
Poslati
je
hotel
Reziki
že
oster
odgovor
,
ko
si
še
premisli
ter
ga
odloži
za
poznejši
čas
...
Albin
se
je
bil
Rezike
navadil
in
to
je
zdaj
,
ko
je
vedel
,
da
je
ne
bo
več
,
bridko
občutil
.
Čimbolj
se
je
bližal
čas
,
ko
bi
se
bil
imel
sniti
z
njo
,
tem
huje
mu
je
bilo
.
Kar
strpeti
ni
mogel
in
se
je
navzlic
Rezikinemu
pismu
napotil
k
studencu
.
Neverjetno
se
mu
je
zdelo
,
da
bi
ne
prišla
,
in
neprenehoma
je
razgrinjal
veje
na
dvoje
,
češ
,
morda
mu
pa
le
zableste
nasproti
njena
krilca
,
ki
so
vselej
tako
prijetno
plapolala
v
zraku
,
kadar
mu
je
hitela
nasproti
...
Toda
zaman
,
vse
zaman
!
Ni
je
bilo
!
In
ko
je
bilo
že
tako
pozno
,
da
ni
mogel
več
upati
,
da
bi
prišla
,
si
ni
mogel
kaj
,
da
bi
ne
bil
nastopil
poti
po
stezici
,
po
kateri
je
prihajala
dozdaj
ona
vsak
večer
...
Šel
je
tako
daleč
,
da
je
videl
streho
,
pod
katero
je
bivalo
ljubljeno
dekletce
,
potem
pa
se
je
vrnil
naglo
,
kakor
bi
se
bal
,
da
bi
ga
kdo
ne
zapazil
,
in
kakor
bi
se
sramoval
čuta
,
ki
ga
je
bil
privedel
semkaj
...
Tisto
noč
je
Albin
malo
spal
.
Premišljal
je
mnogo
semintja
,
kaj
naj
stori
.
Prišel
je
naposled
do
zaključka
,
da
je
stališče
,
ki
ga
je
zavzela
Rezika
,
z
njene
strani
popolnoma
pravilno
in
da
ji
ne
more
zameriti
,
če
se
neče
več
z
njim
shajati
na
samoti
.
Tako
bi
ravnalo
vsako
pošteno
dekle
.
Borila
sta
se
v
njem
samo
še
ponos
in
pa
ljubezen
.
Da
,
zdaj
je
bil
do
dobrega
prepričan
,
da
to
dekletce
res
ljubi
,
da
brez
tega
dekletca
živeti
ne
more
.
Hrepenenje
po
Reziki
mu
je
rastlo
od
trenotka
do
trenotka
,
in
posledica
tega
je
bila
,
da
je
zatrl
svoj
ponos
,
da
se
je
iznebil
vseh
tistih
ozirov
,
ki
jih
je
bil
po
svoji
misli
svojemu
stanu
dolžan
,
ter
je
stopil
drugi
dan
v
borno
Metino
kočo
...
Rezika
,
ki
se
ga
ni
nadejala
tako
kmalu
,
je
bila
vsa
iz
sebe
od
prevelikega
veselja
.
Tudi
mati
se
je
zadovoljno
muzala
in
smehljala
,
kakor
bi
hotela
reči
:
»
Tako
pa
,
tako
!
«
In
da
bi
pokazala
,
da
tudi
nekaj
razume
in
da
ve
,
kako
je
treba
ravnati
s
takimi
gospodi
,
vzame
škaf
in
gre
po
vodo
.
Albinu
pa
je
to
res
imponiralo
.
Všeč
mu
je
bilo
,
da
mu
mati
tako
zaupa
...
Odslej
je
hodil
redno
k
Reziki
na
dom
...
Končniku
ni
moglo
ostati
dolgo
prikrito
,
kaj
se
godi
.
Ko
vpraša
nekoč
nejevoljen
Meto
,
po
kaj
zahaja
Albin
k
njim
,
mu
odvrne
ta
precej
samosvestno
,
da
,
celo
pikro
:
»
Vprašaj
ga
!
..
Vrat
mu
ne
morem
pokazati
!
..
Sicer
pa
tako
slab
snubač
Albin
tudi
ni
!
«
Končnik
je
takoj
vedel
,
pri
čem
je
.
Jezilo
ga
je
,
da
se
je
Meta
tako
prevrgla
,
a
čudil
se
temu
ni
,
ker
je
poznal
ljudi
in
vedel
,
da
volijo
matere
hčeram
najrajše
tistega
za
moža
,
poleg
katerega
obetajo
sebi
najlepše
življenje
.
Zaradi
tega
pa
tudi
ni
takoj
obupal
.
Mislil
je
le
,
kako
bi
se
iznebil
svojega
tekmeca
in
kako
bi
se
maščeval
nad
njim
,
zakaj
Albina
je
zdaj
naravnost
sovražil
.
»
Kaj
pa
,
ko
bi
se
dal
cerkovnik
naščuvati
?
«
reče
sam
pri
sebi
.
»
Vraga
,
ta
ne
bi
bila
slaba
!
Iznebil
bi
se
na
ta
način
morda
kar
hkrati
dveh
!
«
Ko
torej
sreča
nekega
popoldne
Mihca
,
ga
nagovori
,
rekoč
:
»
Lepa
je
ta
!
Ob
dekleta
si
!
«
»
Pa
Vi
tudi
!
«
odvrne
cerkovnik
dokaj
zlobno
.
»
E
motiš
se
,
Mihec
!
«
ugovarja
Končnik
.
»
Zastran
mene
bi
bil
ti
prav
lehko
dobil
Reziko
!
Tisto
je
bila
samo
šala
,
veš
,
kar
sem
takrat
govoril
.
Da
sem
se
večkrat
zglasil
pri
Meti
,
je
imelo
druge
vzroke
.
Hodila
je
k
nam
na
delo
,
zato
sem
moral
večkrat
tja
.
Če
sem
z
Reziko
časih
govoril
kaj
o
možitvi
,
je
bilo
tudi
samo
tako
!
Pojdi
,
pojdi
,
kaj
bom
jaz
,
starec
,
jemal
tako
mladega
dekleta
!
..
Rezika
je
za
take
,
kakor
si
ti
,
ali
pa
tudi
za
tistega
Albina
,
ki
se
zdaj
lovi
okrog
nje
!
Ta
ti
je
zares
nevaren
,
ta
!
..
Velika
škoda
zate
,
da
se
je
vrnil
domov
!
..
Prav
gotovo
bi
bila
Rezika
tvoja
,
če
bi
njega
ne
bilo
!
..
A
zdaj
ne
vem
,
kako
bo
!
Zmedel
jo
je
vso
,
to
jaz
vem
.
Nate
Rezika
niti
ne
misli
več
!
«
»
O
ne
,
ne
!
«
vzdihne
cerkovnik
.
»
Mihec
,
ali
si
res
ne
znaš
pomagati
?
«
začne
Končnik
spet
po
kratkem
premolku
še
bolj
zaupno
in
potihem
.
»
Takega
gosposkega
mehkuža
se
vsaj
ne
boš
bal
!
..
Ne
da
bi
se
hvalil
,
ali
toliko
ti
rečem
,
če
bi
bilo
meni
res
kaj
na
tem
dekletu
,
Albin
nikdar
ne
bi
hodil
dolgo
k
njemu
!
«
»
Kaj
pa
naj
storim
?
«
»
Fant
bodi
,
kakor
so
drugi
!
Če
bi
meni
hodil
tako
v
škodo
,
kakor
hodi
tebi
,
pri
moji
veri
,
nič
bi
mi
ne
bilo
,
če
bi
mu
razbil
betico
!
..
Vraga
,
čakat
ga
pojdi
enkrat
,
ko
bo
šel
domov
!
V
robec
deni
kamen
in
se
skrij
v
kak
grm
ob
stezi
...
In
potem
že
veš
,
kaj
!
..
Kdo
pa
ti
bo
mogel
kaj
dokazati
?
..
Za
takega
dekleta
že
treba
kaj
tvegati
!
«
A
Mihec
ni
bil
človek
,
ki
bi
bil
prelival
kri
.
Odločno
zmaje
z
glavo
in
reče
:
»
Ne
,
ubijal
pa
jaz
ne
bom
!
..
Kdo
ve
,
kako
še
pride
!
Ne
verjamem
,
da
bi
Albin
res
hotel
vzeti
Reziko
za
ženo
!
In
ko
Rezika
to
izprevidi
,
se
ne
bo
več
pečala
z
njim
!
«
»
Ali
misliš
?
..
Jaz
sicer
tudi
pravim
,
da
jo
Albin
nikdar
ne
vzame
za
ženo
,
toda
nekaj
drugega
se
bo
zgodilo
!
..
Saj
si
lehko
misliš
,
kaj
!
..
Pred
že
ne
bo
odjenjal
ta
,
ti
jaz
povem
,
ker
ga
dobro
poznam
!
..
Saj
se
je
že
hvalil
pred
menoj
!
..
če
hočeš
torej
odvrniti
od
dekleta
nesrečo
in
sramoto
,
stori
,
kakor
ti
velim
!
«
Cerkovnik
se
je
ločil
s
težkim
srcem
in
povešeno
glavo
od
Končnika
.
Zadnje
njegove
besede
so
mu
dale
misliti
...
In
čimbolj
je
premišljal
vso
stvar
,
tem
bolj
se
mu
je
dozdevalo
,
da
je
res
njegova
dolžnost
,
čuvati
nad
Reziko
.
Akoravno
se
je
njegova
narava
ustavljala
temu
,
da
bi
bil
napadel
Albina
,
ga
je
vendar
le
črtil
in
sovražil
.
A
tudi
zoper
Reziko
se
mu
je
zbujal
gnev
,
da
ga
je
tako
zlahka
pozabila
.
Ljubil
pa
jo
je
navzlic
temu
še
vedno
,
ljubil
jo
je
blazno
.
Trpel
je
radi
nje
noč
in
dan
grozne
muke
,
in
misel
nanjo
mu
je
polnila
glavo
tako
,
da
ni
bil
sposoben
že
dalje
časa
za
nobeno
delo
in
da
je
opravljal
radi
tega
svojo
službo
jako
malomarno
.
Ker
zaradi
svoje
nesrečne
ljubezni
nobeno
noč
ni
mogel
dolgo
zaspati
,
se
mu
je
pripetilo
pogosto
,
da
so
mu
zadremale
baš
tisti
trenotek
oči
,
ko
bi
bil
moral
vstati
.
In
tako
je
večkrat
kaj
zamudil
.
Pa
tudi
v
cerkvi
je
bilo
marsikaj
narobe
.
Kmalu
je
pozabil
prižgati
sveče
pri
oltarju
,
kmalu
je
pogrešal
mašnik
vina
pri
darovanju
.
Župnik
ga
je
oštel
radi
tega
večkrat
in
mu
že
nekolikokrat
zagrozil
,
da
ga
odpusti
iz
službe
,
ako
se
ne
poboljša
.
To
pa
je
cerkovnika
le
še
bolj
potrlo
in
vznemirilo
.
Začel
je
obupavati
sam
nad
sabo
,
in
lotevalo
se
ga
je
tisto
grozno
nervozno
stanje
,
ki
pripelje
ljudi
večkrat
do
samomora
.
Da
bi
se
iznebil
svojih
otožnih
misli
ter
si
umiril
svoje
razburjeno
srce
,
se
odloči
nekega
petka
,
da
pojde
drugi
dan
v
večji
druščini
na
božjo
pot
.
Dobil
si
je
bil
že
namestnika
,
ki
bi
bil
opravljal
njegov
posel
v
cerkvi
v
soboto
in
nedeljo
.
A
bil
je
vražen
in
se
ni
lotil
kmalu
kake
stvari
,
da
ne
bi
bil
vprašal
prej
kart
za
svet
.
Znal
si
je
sam
prerokovati
iz
njih
.
Neštetokrat
je
bil
poprašal
že
one
podobice
,
li
bode
Rezika
njegova
,
ali
ne
.
Odgovor
je
bil
večjidel
neugoden
.
A
zdaj
pa
je
hotel
tudi
vedeti
,
ga
ne
čaka
li
drugi
dan
na
božji
poti
kaka
nesreča
.
Razvrstivši
karte
po
mizi
,
ostrmi
.
Pokazale
so
mu
krsto
in
križ
...
To
je
pomenilo
smrt
!
Razvrsti
jih
drugič
:
zopet
krsta
,
križ
!
...
Poizkusi
tretjič
:
isti
odgovor
.
Zdaj
je
vedel
,
da
ne
sme
na
božjo
pot
,
in
sklenil
,
da
ostane
doma
...
Karte
so
ga
bile
hudo
vznemirile
,
in
spal
je
tisto
noč
še
manj
,
nego
po
navadi
.
Vsled
tega
je
bil
ves
drugi
dan
hudo
čemeren
,
in
slaba
volja
ga
ni
pustila
,
tudi
ko
je
popoldne
ob
štirih
potrkaval
v
zvoniku
z
dvema
tovarišema
k
prazniku
.
Bolela
ga
je
glava
,
in
srce
mu
je
neprijetno
utripalo
.
Počutil
se
je
tem
slabeje
,
ker
je
vlekel
močan
jug
,
ta
najhujši
sovražnik
bolnih
in
vznemirjenih
živcev
.
Vse
mu
je
plesalo
pred
očmi
in
mu
je
šumelo
tako
po
ušesih
,
da
je
komaj
razločeval
glasove
,
ki
jih
je
izvabljalo
potrkavanje
zvonovom
...
Z
grenkobo
in
srdom
se
je
oziral
doli
na
Metino
kočo
.
Rezika
je
šivala
pri
oknu
,
a
zunaj
pod
oknom
je
stal
Albin
in
se
pogovarjal
z
njo
.
Oprl
se
je
bil
z
eno
roko
na
okno
in
je
neprenehoma
zrl
vanjo
,
ona
pa
je
semtertja
povzdignila
od
dela
proti
njemu
oči
ter
se
mu
prijazno
nasmehnila
...
Vse
to
je
videl
cerkovnik
.
Zbral
je
še
enkrat
vse
svoje
moči
in
uporabljal
vso
svojo
umetnost
pri
zvonjenju
,
da
bi
zbudil
pozornost
Rezikino
.
A
zaman
!
Ozrla
se
ni
niti
enkrat
v
zvonik
,
od
koder
je
on
tako
koprneče
doli
zrl
nanjo
.
Morda
zvonjenja
niti
slišala
ni
!..
Ko
so
bili
odzvonili
prvič
,
skoči
cerkovnik
z
odra
,
na
katerem
je
stal
med
zvonjenjem
,
na
tla
,
se
nasloni
na
leseno
stebrovje
pri
turnskih
linah
ter
gleda
strmeč
doli
.
Spodaj
je
prihajal
baš
Končnik
.
Ko
uzre
gori
v
lini
cerkovnika
,
stisne
ob
ustih
obe
dlani
skup
ter
mu
zakliče
gori
toliko
glasno
,
da
ga
je
lehko
razumel
:
»
Mihec
,
ali
vidiš
onega
tam
pri
oknu
?
Nimaš
ničesar
pri
rokah
,
da
bi
mu
vrgel
na
glavo
?
«
Cerkovnik
se
strese
.
Zdelo
se
mu
je
,
kakor
bi
se
mu
Končnik
rogal
,
in
kri
mu
jame
še
huje
pluti
po
žilah
.
Bilo
mu
je
,
kakor
da
mora
res
dati
kako
duška
gnevu
,
ki
mu
je
stiskal
srce
.
Ozre
se
okoli
,
a
ničesar
ni
bilo
,
kar
bi
bil
zagnal
lehko
doli
.
Nagne
se
spet
čez
stebrovje
in
zdaj
zapazi
,
da
moli
na
mestu
,
kjer
se
je
bil
odluščil
omet
,
kos
opeke
iz
zidu
.
Te
opeke
se
je
hotel
polastiti
,
zakaj
nervozno
so
se
mu
tresli
prsti
,
in
čutil
je
potrebo
,
da
stisne
nekaj
trdega
v
pest
.
Toda
iz
zvonika
ni
mogel
doseči
tako
daleč
,
zato
se
zavihti
čez
ograjo
pri
lini
ter
začne
,
oprijemši
se
z
levico
enega
stebra
ter
sklonivši
se
do
okrajka
,
rvati
z
desnico
opeko
iz
zidu
.
»
Tako
,
vidiš
,
Mihec
,
tako
!
«
ga
podžiga
Končnik
,
a
hkrati
se
odlomi
steber
,
ki
je
bil
menda
že
jako
trhel
,
in
cerkovnik
pade
najprej
na
cerkveno
streho
,
odondod
pa
doli
na
kamenita
tla
...
Med
padcem
je
Mihec
še
zakričal
,
ko
je
pa
priletel
na
tla
,
ni
dal
več
glasu
od
sebe
.
Karte
so
mu
torej
vendar
le
dobro
prerokovale
!...
Rezika
se
je
bila
vsled
cerkovnikovega
krika
ozrla
v
zvonik
in
ga
še
videla
,
ko
se
je
valičkal
po
cerkveni
strehi
na
tla
.
»
Jezus
,
Marija
!
«
vikne
,
skoči
pokoncu
ter
začne
,
prijemši
se
z
obema
rokama
za
glavo
,
letati
po
sobi
semintja
.
Prešinila
jo
je
takoj
misel
,
da
je
ona
kriva
te
nesreče
,
in
je
bila
tako
prevzeta
groznega
dogodka
,
da
je
na
Albina
popolnoma
pozabila
.
Okrog
cerkovnika
se
je
zbralo
precej
dosti
ljudi
.
Prvi
je
pristopil
k
njemu
Končnik
,
ki
ni
stal
daleč
strani
od
mesta
,
kamor
je
bil
priletel
.
Pretresla
ga
ni
ta
nezgoda
čisto
nič
,
akoravno
bi
si
bil
lehko
očital
,
da
je
on
s
svojimi
besedami
pripravil
cerkovnika
do
usodnega
koraka
.
Smehljaje
se
je
sklonil
nadenj
in
opazivši
,
da
mu
je
iz
nosa
in
ust
bruhnila
kri
,
rekel
sam
pri
sebi
:
»
Mihec
,
ti
imaš
zadosti
!
Kosala
se
ne
bova
midva
več
,
ne
pri
oni
punci
tamle
,
ne
pri
kaki
drugi
!
A
še
rajši
bi
,
če
bi
ležal
na
tvojem
mestu
tisti
tam
,
ki
stoji
ondi
pod
oknom
!
Nevarnejši
mi
je
,
kakor
si
mi
bil
ti
!
«
Mihec
je
sopel
še
toliko
časa
,
da
so
ga
deli
v
sv.
olje
,
potem
pa
je
izdihnil
.
Albin
ni
videl
rad
takih
reči
,
zato
je
ostal
pod
Rezikinim
oknom
ter
se
od
daleč
oziral
proti
strani
,
kjer
so
se
ljudje
bavili
s
ponesrečenim
cerkovnikom
.
Ko
so
tega
odnesli
,
se
mu
približa
Končnik
in
ga
nagovori
:
»
Taka
nesreča
!
..
Kaj
pravite
k
temu
?
..
Pa
kaj
vprašam
!
..
Vi
ste
lehko
veseli
!
«
»
Jaz
?
..
Zakaj
?
«
se
začudi
Albin
.
»
Tekmeca
ste
se
iznebili
!
Kar
pogledite
svojo
nevesto
!
..
Ni
mar
žalostna
?
..
Prej
je
imela
rada
cerkovnika
nego
Vas
,
in
kakor
vidite
,
ji
je
bil
še
vedno
pri
srcu
!
«
Končnik
je
govoril
sicer
,
kakor
bi
se
šalil
,
a
zlobne
poteze
v
njegovem
obrazu
so
jasno
pričale
,
kak
namen
ima
.
Ta
namen
je
deloma
tudi
dosegel
,
ker
ni
Rezika
v
svoji
zmedenosti
njegovih
besedi
niti
čula
in
torej
tudi
odgovoriti
ni
mogla
nanje
.
Albin
pa
je
bil
domišljav
in
občutljiv
dovolj
,
da
ga
je
Rezikino
vedenje
neprijetno
genilo
.
To
je
Končnik
tudi
brž
zapazil
in
izkoriščal
nadalje
sebi
ugodni
položaj
.
Prijemši
Albina
za
roko
,
mu
reče
:
»
Pojdiva
,
pojdiva
strani
odtod
!
Ni
dobro
motiti
tiste
,
ki
žalujejo
!
..
Danes
Vas
ne
čaka
tukaj
tako
nikaka
zabava
več
!
..
Jaz
sploh
ne
morem
biti
tam
,
kjer
tarnajo
!
..
Doli
pojdiva
na
vas
!
Saj
nemara
tako
že
ne
veste
več
,
kakšno
je
tam
doli
pri
nas
,
tako
dolgo
Vas
že
nisem
videl
!
«
Albin
ga
je
slušal
.
Jezilo
ga
je
res
,
da
si
jemlje
Rezika
cerkovnikovo
smrt
tako
zelo
k
srcu
,
in
je
šel
s
Končnikom
.
Končnik
pa
ga
ni
peljal
k
sebi
na
dom
.
Ko
sta
bila
prišla
do
njegove
hiše
,
mu
reče
:
»
K
meni
tako
vem
,
da
ne
greste
radi
!
Saj
tudi
nič
prijetnega
ni
pri
meni
več
!
Zato
pa
stopiva
še
malce
naprej
,
do
nove
gostilne
...
Sicer
še
nisem
bil
jaz
nikoli
tam
in
bi
imel
vzroka
dovolj
,
da
bi
imel
jezo
na
te
dve
ženski
,
ker
sta
mi
napravili
zadosti
škode
,
toda
ko
pa
sta
tako
lepi
!
..
Ali
mi
verjamete
,
da
sem
se
čudil
,
ko
so
mi
pravili
,
da
Vi
ne
zahajate
tjakaj
!
..
Saprment
.
Taka
punca
,
kakor
je
ta
Brigita
—
to
bi
bilo
kaj
za
Vas
,
to
!
«
Albin
ni
nič
odgovoril
,
a
se
ni
ustavljal
,
ko
ga
je
potegnil
za
sabo
.
Dospevši
pred
hišo
Tržačank
,
stopita
najprej
v
prodajalnico
.
A
tu
je
bilo
že
vse
natlačeno
ljudi
.
Novica
,
da
se
je
ponesrečil
cerkovnik
,
se
je
bila
hipoma
raznesla
in
dala
vaščanom
zaželjen
povod
,
da
so
odložili
prej
ko
po
navadi
delo
ter
šli
k
Tržačanki
.
In
tako
so
bili
zdaj
tu
zbrani
stari
in
mladi
.
Vsakovrstne
obraze
je
bilo
videti
:
čedne
,
mladostne
,
pa
tudi
zgrbančene
in
posušene
.
Kdor
je
mogel
,
je
sedel
bodisi
na
kak
stol
,
bodisi
na
kako
vrečo
,
napolnjeno
s
soljo
,
moko
,
koruzo
itd.
,
ali
pa
tudi
na
kak
sodček
,
katerih
je
bilo
razstavljenih
vse
polno
po
prodajalnici
.
Drugi
,
ki
se
niso
pririli
do
sedeža
,
so
pa
stali
ter
prestavljali
noge
zdaj
naprej
,
zdaj
nazaj
.
Nekateri
so
pili
vino
,
drugi
žganje
,
mnogi
pa
nič
.
Zato
pa
so
žvečili
tobak
ter
bljuvali
pred
se
tisto
nehretno
rjavo
tekočino
,
spričo
katere
se
obrne
prav
lehko
kak
bolj
občutljiv
želodec
.
Eni
so
govorili
,
drugi
poslušali
,
in
sicer
kmalu
z
večjim
,
kmalu
z
manjim
zanimanjem
,
kakor
je
že
bil
kdo
živahnejšega
,
ali
pa
bolj
mrtvega
temperamenta
.
Predmet
vsemu
pogovoru
je
bil
seveda
le
ubogi
cerkovnik
,
ki
je
bil
na
tako
nesrečen
način
končal
svoje
mlado
življenje
.
A
pomilovalnih
besedi
se
je
čulo
malo
!
Semtertja
je
bil
opaziti
pač
tudi
kak
kisel
ali
žalosten
obraz
,
a
temu
ni
bila
kriva
cerkovnikova
smrt
,
ampak
dotičniki
so
imeli
povsem
druge
vzroke
,
da
so
se
držali
tako
.
Da
,
nekateri
so
se
celo
smejali
ter
delali
dovtipe
o
ubogem
Mihcu
,
da
je
bil
tako
nespameten
in
je
šel
prevračat
kozle
s
stolpa
doli
..
Kaj
je
bil
povod
cerkovnikove
nesreče
,
razen
Končnika
prav
za
prav
noben
drugi
ni
vedel
...
Ko
sta
bila
Albin
in
Končnik
stopila
v
prodajalnico
,
je
zadnjega
vse
obsulo
,
rekoč
:
»
Končnik
,
tebi
bo
najbolj
znano
,
kako
se
je
vse
to
pripetilo
,
ker
si
pod
zvonikom
stal
,
ko
je
padel
!
«
»
E
,
kaj
bo
meni
znano
!
«
se
obregne
Končnik
nejevoljen
,
prime
Albina
za
roko
ter
rije
z
njim
proti
vratom
,
ki
so
držala
v
gostilniško
sobo
.
Dospevši
tja
,
pelje
Končnik
Albina
še
v
drugo
sobo
,
ki
je
bila
odločena
menda
boljšim
gostom
.
»
Tu
notri
bo
bolj
mir
!
«
reče
Končnik
in
namigne
Albinu
,
da
naj
sede
z
njim
k
majhni
mizici
.
Albin
ni
imel
časa
,
da
bi
se
bil
v
prodajalnici
nekoliko
ozrl
,
zato
tudi
ni
zapazil
,
kako
so
se
Brigiti
hipoma
razširile
in
oživile
tiste
njene
dremotne
oči
,
ko
je
bil
stopil
notri
.
Poznal
je
Brigito
,
saj
jo
je
videl
že
nekolikokrat
v
cerkvi
,
in
dasi
mu
je
bila
njena
zunanjost
všeč
,
vendar
ni
bila
napravila
od
daleč
nanj
tolikega
vtiska
,
da
bi
bila
nastala
za
Reziko
kaka
nevarnost
.
Da
pa
dozdaj
ni
bil
še
prišel
v
novo
gostilno
,
za
to
je
bil
poglavitni
vzrok
to
,
da
ga
je
bilo
kolikor
toliko
sram
,
zbuditi
sum
,
da
žene
tudi
njega
taka
radovednost
,
kakor
druge
ljudi
.
Končnik
in
Albin
še
nista
sedela
dolgo
,
ko
pride
Brigita
za
njima
.
Glavo
nekoliko
naprej
sklonjeno
,
se
jima
je
bližala
počasnih
korakov
,
kakor
bi
si
pomišljala
in
kakor
bi
si
ne
upala
prav
se
jima
približati
.
Toda
hkrati
dvigne
glavo
ter
stopi
pogumno
prav
tik
Albina
,
tako
da
se
ga
je
dotikala
njena
obleka
.
Albin
jo
pogleda
malce
začudeno
,
a
nje
to
ni
spravilo
v
zadrego
.
Pokaže
mu
dve
vrsti
blestečih
zob
in
se
mu
nasmeje
zaupno
in
prijazno
kakor
staremu
znancu
ter
reče
:
»
Torej
vendar
enkrat
,
gospod
Albin
!
Bog
ve
,
kolikokrat
sem
se
vprašala
,
zakaj
se
nas
ravno
Vi
tako
izogibljete
!
Ali
mislite
,
da
smo
pri
nas
res
tako
hudi
,
ali
kali
?
«
»
Gospod
Albin
ima
nevesto
!
«
pripomni
Končnik
hudomušno
ter
namežikne
najprej
proti
Brigiti
,
kakor
bi
ji
hotel
reči
:
»
Glej
,
da
si
ga
ti
osvojiš
!
«
potem
pa
še
proti
Albinu
,
kakor
bi
ga
hotel
vprašati
:
„
No
,
ali
bo
ta
zate
?
«
Brigita
povesi
oči
in
reče
:
„
Slišala
sem
že
nekaj
,
a
vendar
..
«
Albin
pa
,
ki
mu
ta
pogovor
ni
bil
povšeči
,
se
zasmeje
proti
Brigiti
in
jo
vpraša
:
„
Odkod
Vam
je
moje
ime
tako
dobro
znano
,
bi
rad
vedel
.
«
»
Ali
gospod
Albin
,
kako
se
morete
čuditi
temu
?
..
Li
res
tako
malo
cenite
sami
sebe
?..
Kako
si
morete
misliti
vendar
,
da
bi
dekle
,
ki
Vas
je
enkrat
videlo
,
ne
pozvedovalo
o
Vas
!
«
Pri
teh
besedah
ga
je
pogledala
tako
poželjivo
,
tako
hrepeneče
,
da
je
postalo
Albinu
hipoma
gorko
okoli
srca
.
Zbudilo
se
mu
je
nenadoma
zanimanje
zanjo
,
in
z
vidno
slastjo
je
zrl
v
njen
podolgastookrogli
,
od
lepo
zaokroženega
,
napetega
podbradka
obdani
,
lepi
obraz
.
Lice
ji
je
bilo
skoro
temnordeče
,
nekoliko
ogorelo
,
a
zdravo
in
zorno
,
da
ga
je
bilo
veselje
gledati
.
Njene
oči
so
bile
videti
,
kakor
bi
na
pol
spale
,
a
zdele
so
se
baš
radi
tega
nenavadno
poželjive
.
Kadar
pa
je
privzdignila
veke
,
tedaj
je
švignil
plamen
iz
njih
,
da
je
spričo
njega
moralo
vztrepetati
vsako
moško
srce
.
Pogledavati
je
znala
pač
ta
Brigita
!
Albin
je
opazoval
z
vidnim
zanimanjem
tudi
njeno
krepko
postavo
,
se
čudil
njenim
polnim
rokam
in
njenim
mogočnim
prsim
in
ko
jo
je
bil
premotril
od
nog
do
glave
,
je
dejal
sam
pri
sebi
:
»
Ta
ženska
postane
še
pravi
vzor
bahantinje
,
kakršne
so
poznali
v
nekdanjih
časih
!
«
In
vedno
zopet
so
mu
obstale
oči
na
njej
,
ona
pa
je
rada
trpela
,
in
niti
najmanjše
zadrege
ji
ni
povzročalo
,
da
je
bil
tako
zaverovan
vanjo
.
Čudno
pa
je
bilo
to
,
da
je
tudi
Albin
dobil
podobnosti
med
Brigito
in
Reziko
,
kakor
sta
si
bili
nepodobni
na
prvi
pogled
.
In
ne
samo
,
da
se
mu
je
zdel
nos
obeh
čudovito
sličen
,
tudi
razne
potezice
v
Brigitinem
obrazu
so
ga
spominjale
Rezike
,
dasi
je
bil
splošen
vtisk
,
ki
ga
je
napravil
Brigitin
obraz
nanj
,
povsem
drug
od
vtiska
,
ki
ga
je
napravila
nanj
Rezika
.
Morda
so
bile
baš
te
podobnosti
vzrok
,
da
je
začel
Albin
primerjati
obe
dekleti
ter
premišljevati
o
tem
,
katera
je
lepša
.
»
Oči
imata
obe
črne
,
«
je
dejal
sam
pri
sebi
—
bil
je
velik
prijatelj
črnih
oči
—
»
a
Brigita
ima
tudi
črne
lase
,
Rezika
pa
je
plavolaska
.
Pri
Reziki
učinkuje
kontrast
med
njenimi
svetloplavimi
lasmi
in
temnimi
očmi
,
pri
Brigiti
pa
skladje
,
ki
se
kaže
v
barvi
njenih
oči
ter
obrvi
in
las
!
..
Toda
Brigita
nima
one
lepe
jamice
,
ki
Reziki
tako
dražestno
čepi
sredi
brade
!
«
Rad
bi
bil
prepričal
samega
sebe
,
da
je
Rezika
lepša
od
Brigite
,
in
bil
je
prav
za
prav
tudi
prepričan
o
tem
,
toda
vedno
zopet
je
zapazil
kaj
pri
Brigiti
,
kar
je
izzivalo
njegovo
občudovanje
.
Med
drugim
je
moral
priznati
,
da
tako
košatih
in
tako
izrečno
črnih
las
,
kakor
jih
je
imela
Brigita
,
še
živ
dan
ni
videl
.
Ugajala
mu
je
poleg
njene
zunanjosti
tudi
prostodušnost
,
s
katero
je
govorila
z
njim
.
Videl
je
v
tem
boljšo
vzgojo
,
vzgojo
,
kakršno
imajo
ženske
po
mestih
,
in
niti
zapazil
ni
,
da
tiči
v
načinu
,
kako
je
govorila
z
njim
in
se
vedla
proti
njemu
,
tudi
dokaj
predrznosti
in
pa
—
namena
...
Mogoče
,
da
je
bilo
tudi
še
nekaj
drugega
,
kar
ga
je
mikalo
pri
Brigiti
,
če
tudi
morda
nevede
.
Poleg
Rezike
ni
občutil
nikdar
kaj
takega
,
kar
bi
bilo
podobno
poželjivosti
,
na
Brigiti
pa
je
vse
zbujalo
strast
:
njena
bohotna
postava
,
njene
kipeče
prsi
,
njen
pohotni
pogled
,
njena
žehteča
lica
in
vročina
,
ki
je
puhtela
iz
njenega
krepkega
,
mladega
telesa
...
Ko
je
bila
prinesla
vina
,
je
sela
poleg
njega
,
in
on
je
kakor
okamenel
vztrajal
poleg
nje
.
Končnik
je
opazoval
zadovoljno
vse
to
.
Pridno
je
točil
sebi
in
Albinu
,
dasi
sicer
to
ni
bila
njegova
navada
.
»
Semkaj
pa
še
pridemo
,
ali
ne
?
«
vpraša
Albina
ter
mu
namežikne
pomenljivo
.
»
Vraga
,
če
bi
bil
jaz
vedel
,
da
je
tukaj
tako
prijetno
,
bi
bil
že
davno
prišel
!
«
»
A
kaj
bo
nocoj
prijetno
!
«
mu
prestriže
besedo
Brigitina
mati
,
ki
je
bila
ravnokar
vstopila
v
sobo
.
»
Pa
morata
priti
že
drugikrat
,
ko
bomo
imeli
godbo
in
malo
veselejšo
družbo
!
..
Sicer
pa
zaigraš
ti
lehko
kaj
na
citre
ali
na
kitaro
,
Brigita
,
da
ne
bo
gospodoma
tako
dolgčas
.
«
»
Mama
,
kaj
veš
,
če
bi
bilo
gospodoma
prav
.
«
»
O
prosim
,
godbo
jaz
jako
rad
poslušam
!
«
se
podviza
Albin
zatrjevati
.
Tudi
Končnik
začne
siliti
Brigito
,
da
bi
slušala
mater
.
Brigita
se
ne
obotavlja
dalje
,
temveč
sname
kitaro
s
stene
,
ubere
s
krepko
,
veščo
roko
strune
,
pa
zapoje
ob
enem
neko
laško
pesem
tako
strastno
,
pa
s
tako
zvonkim
glasom
,
da
je
Albinu
pretresalo
dušo
,
dasi
ni
umel
besedi
.
Končnik
ni
prezrl
,
kak
vtisk
je
napravilo
na
Albina
vse
to
.
Ko
torej
konča
Brigita
,
reče
:
»
Tako
petje
bi
jaz
poslušal
do
sodnega
dne
!
..
Zapojte
nama
še
eno
!
Za
vino
dam
jaz
,
kolikor
hoče
kdo
piti
,
samo
pojte
!
«
»
Ko
pa
gospodu
Albinu
ne
ugaja
tudi
tako
!
«
odvrne
Brigita
ter
pogleda
zvedljivo
Albina
...
»
Gospod
Albin
je
navajen
pač
še
vse
drugačnega
petja
!
«
Albin
,
ki
ni
maral
hvalisati
Brigite
v
tako
pretiranih
besedah
kakor
Končnik
,
pripomni
,
proti
Brigiti
obrnjen
:
»
Petja
sem
res
že
mnogo
čul
in
tudi
lepega
,
pa
ne
vem
,
da
bi
mi
bilo
kdaj
že
katero
tako
segalo
v
srce
kakor
Vaše
!
Hvaležen
Vam
bom
,
če
še
zapojete
.
«
Ko
so
bile
besede
že
izgovorjene
,
se
zave
Albin
,
da
je
bilo
tudi
to
že
preveč
,
kar
je
rekel
.
In
Brigita
,
res
ni
mogla
skrivati
svojega
veselja
nad
hvalo
njegovo
.
Zapeljivo
se
mu
nasmehlja
,
udari
iznova
ob
strune
ter
zopet
zapoje
.
Pela
in
igrala
je
poslej
neutrudno
kmalu
vesele
,
kmalu
žalostne
in
se
zatopila
v
petje
in
v
igranje
časih
tako
,
da
je
bilo
videti
,
kakor
bi
se
ne
brigala
več
niti
za
Končnika
,
niti
za
Albina
,
ki
sta
jo
strme
poslušala
.
Zrla
je
zamaknjena
predse
,
kakor
bi
z
odprtimi
očmi
sanjala
,
pa
pela
iz
polnih
prsi
,
in
kar
je
bilo
najbolj
čudno
—
njen
glas
je
bil
čimdalje
čistejši
,
čimdalje
prijetnejši
.
Naposled
pristopi
spet
mati
,
ki
se
je
bila
približala
gostom
v
prednji
sobi
in
prodajalnici
,
ter
jo
posvari
:
»
Tako
pa
nisem
mislila
,
Brigita
!
Zdaj
bosta
gospoda
že
sita
tvojega
popevanja
!
«
»
Oh
!
«
vzdihne
Brigita
globoko
,
kakor
bi
se
bila
prebudila
.
„
Zamislila
sem
se
bila
in
pozabila
na
vse
okoli
sebe
...
Oprostita
,
prosim
!
«
»
To
se
vidi
,
da
pojete
in
igrate
z
občutkom
!
«
pripomni
Albin
,
še
ves
prevzet
od
njenega
petja
.
»
Da
,
tisto
je
res
!
«
potrdi
Brigita
.
»
Petje
mi
gre
vedno
od
srca
!
«
»
Ali
zdaj
pa
spet
malo
druge
zabave
!
«
reče
Brigitina
mati
.
»
Štirje
smo
,
vrzimo
nekolikokrat
karte
!..
Naveličala
sem
se
že
vsega
in
bi
se
rada
malo
razvedrila
.
«
Albin
bi
bil
zdaj
najrajši
vstal
,
zakaj
pozno
je
že
bilo
.
Toda
sram
ga
je
bilo
,
zavrniti
povabilo
tembolj
,
ker
je
bil
Končnik
precej
pripravljen
udeležiti
se
igre
.
Začeli
so
torej
kartati
.
Od
začetka
sta
Albin
in
Končnik
še
nekaj
dobivala
,
a
kmalu
se
je
obrnila
sreča
,
in
zlasti
Albin
je
začel
redno
izgubljati
.
Brigita
pa
se
je
na
vsa
usta
smejala
,
ko
ji
je
plačeval
igro
za
igro
,
in
se
je
norčevala
iz
njega
:
»
Da
,
da
,
gospod
Albin
,
vse
Vam
nič
ne
pomaga
!
Čemu
pa
imate
toliko
sreče
v
ljubezni
.
Saj
veste
:
Sreča
v
ljubezni
,
nesreča
v
igri
!
«
Albin
je
bil
domišljav
dovolj
,
pa
tudi
še
otročji
toliko
,
da
so
ga
te
besede
potolažile
.
A
to
ga
ni
rešilo
zadrege
,
v
katero
je
zabredel
vsled
tega
,
da
je
zaigral
ves
denar
,
ki
ga
je
imel
pri
sebi
.
Osramočen
je
moral
priznati
,
da
se
ni
zadosti
z
denarjem
založil
,
in
je
poprosil
Končnika
,
naj
mu
posodi
.
Brigita
je
hotela
po
vsej
sili
,
da
bi
vzel
od
nje
na
posodo
,
ali
Končnik
jo
je
prehitel
in
vrgel
pred
Albina
kar
cel
petdesetak
,
rekoč
:
»
Če
je
premalo
,
pa
recite
!
..
Za
denar
,
hvala
Bogu
,
pri
nas
še
nismo
v
zadregi
!
«
Končnik
je
bil
izredno
vesel
,
akoravno
je
tudi
sam
izgubljal
.
Najbolj
pa
mu
je
ugajalo
pri
vsem
tem
to
,
da
si
je
moral
Albin
pri
njem
denarja
izposoditi
.
Privedlo
ga
je
to
na
novo
misel
,
ki
je
izvrstno
služila
njegovemu
namenu
.
Odbila
je
bila
že
polnoči
,
ko
se
je
Albin
odpravljal
proti
domu
.
Tako
se
ni
bil
še
nikdar
zakesnil
.
Brigita
in
njena
mati
sta
ga
silili
,
naj
prenoči
pri
njiju
,
in
tudi
Končnik
ga
je
vabil
k
sebi
,
toda
Albin
se
ni
dal
pregovoriti
.
Poti
domov
se
je
tem
manj
strašil
,
ker
je
sijala
luna
.
Obljubiti
pa
je
moral
Brigiti
,
da
pride
drugi
dan
popoldne
spet
.
»
Godce
imamo
jutri
in
bomo
plesali
!
«
mu
je
rekla
ter
mu
krepko
stisnila
roko
v
slovo
.
Razne
misli
so
rojile
Albinu
po
glavi
,
ko
je
stopal
sam
proti
domu
.
Čutil
je
,
da
mu
postane
Brigita
lehko
nevarna
,
dasi
mu
marsikaj
na
njej
tudi
ni
ugajalo
,
zlasti
to
ne
,
da
je
tako
spretno
kartala
in
s
tako
neprikritim
veseljem
spravljala
dobiček
.
Baš
ta
njena
pohlepnost
,
ki
jo
je
kazala
,
je
bila
nemara
vzrok
,
da
je
občutil
Albin
nekaj
,
kakor
kesanje
,
ko
je
šel
mimo
Metine
koče
.
»
Kaj
takega
Rezika
ne
bi
storila
;
denarja
ona
ne
bi
vlekla
iz
mene
,
«
je
dejal
sam
pri
sebi
.
In
nehote
je
začel
primerjati
spet
obe
deklici
.
»
Lepi
sta
obe
!
«
je
mrmral
sam
pri
sebi
.
»
Toda
Rezika
je
pohlevna
,
ponižna
,
čednostna
.
Brigita
pa
...
Ne
,
ne
.
Brigita
ni
zame
!
«
»
Brigita
ni
zame
!
«
Te
besede
je
ponavljal
vedno
zopet
.
A
da
se
mu
je
zdelo
to
potrebno
,
je
pomenljivo
in
značilno
zanj
.
Drugega
dne
je
bil
Albin
jako
čemeren
.
Ne
samo
zaradi
tega
,
ker
je
moral
očeta
prositi
za
denar
—
to
je
bila
prav
za
prav
majhna
stvar
,
zakaj
oče
mu
ni
kmalu
kaj
odrekel
.
A
bil
je
sam
s
seboj
tako
nekako
razdvojen
in
nezadovoljen
.
Če
se
je
spomnil
Brigite
,
mu
ni
bilo
prav
in
če
se
je
spomnil
Rezike
,
ga
je
pa
spet
jezilo
.
Najrajši
bi
ne
bil
šel
kar
nič
v
vas
.
Toda
moral
je
že
zaradi
tega
,
da
vrne
Končniku
,
kar
mu
je
bil
posodil
.
Ljudje
so
prihajali
ravno
od
popoldanske
službe
božje
,
ko
je
korakal
po
gričku
doli
proti
vasi
.
Pri
Reziki
se
ni
nameraval
za
dolgo
ustaviti
,
zato
ne
gre
v
sobo
,
ampak
stopi
spet
pod
okno
,
pri
katerem
je
Rezika
navadno
posedala
.
Ker
ga
je
pričakovala
,
se
je
bila
pokurila
iz
cerkve
in
je
bila
zdaj
tudi
že
preoblečena
.
»
Jutri
pojdeš
pač
za
pogrebom
!
«
jo
vpraša
Albin
po
kratkem
pozdravu
.
Doteknil
se
ni
brez
namena
te
stvari
.
»
Pojdem
!
«
odgovori
Rezika
.
Na
obrazu
se
ji
je
še
vedno
poznalo
,
da
se
ji
smili
ubogi
cerkovnik
in
da
ga
pomiluje
.
»
Kakor
je
videti
,
sta
bila
ti
in
Mihec
velika
prijatelja
,
«
pripomni
Albin
s
precej
rezkim
naglasom
.
»
No
,
prijatelja
ne
kdo
ve
kaka
,
a
poznala
sva
se
od
mladih
nog
in
...
«
»
In
rad
te
je
imel
,
«
popolni
Albin
,
spomnivši
se
Končnikovih
besed
.
»
Mihec
je
bil
otročji
,
kolikor
ga
je
bilo
!
«
odvrne
Rezika
in
povesi
oči
.
Albina
pa
je
jezilo
,
da
ni
dobil
bolj
jasnega
odgovora
.
Po
njegovi
misli
bi
bila
morala
Rezika
odločno
zatrditi
,
da
ji
cerkovnik
ni
bil
nikdar
nič
.
Rezika
tega
ni
storila
,
ker
ni
imela
nič
na
vesti
.
Od
otročjih
let
je
kraljeval
Albin
v
njenem
srcu
,
zato
ji
niti
na
um
ni
prišlo
,
da
zahteva
Albin
kaj
takega
.
A
Albin
je
bil
samoljuben
.
On
,
za
katerega
se
je
potegovalo
v
mestu
toliko
gospodičen
,
je
pričakoval
,
da
bo
dvorila
Rezika
najmanj
toliko
njemu
,
kakor
on
njej
.
Da
tega
ni
storila
,
da
je
kazala
v
njegovi
navzočnosti
celo
žalost
za
drugega
,
to
ga
je
spravilo
v
slabo
voljo
.
Začel
je
molčati
in
čez
nekoliko
časa
se
poslovi
od
nje
,
češ
,
da
ima
doli
na
vasi
nekaj
nujnega
opraviti
...
Neprijetno
mu
je
bilo
pri
srcu
,
ko
je
stopal
s
hriba
navzdol
.
»
Če
je
res
kaj
na
tem
,
kar
je
govoril
včeraj
Končnik
,
potem
me
je
lehko
sram
!
..
S
takimi
,
kakor
je
bil
ta
cerkovnik
,
se
jaz
vendar
ne
bom
izkušal
!
..
Kako
me
je
moglo
tako
omamiti
to
dekle
!
Vraga
,
kar
ne
razumem
se
!
Vsak
trenotek
mi
je
drugače
pri
srcu
!
..
Toda
lepa
je
,
lepa
!
...
Kako
se
ta
žalost
poda
njenemu
licu
,
to
je
že
prečudno
!
..
Lepa
je
,
lepša
nego
Brigita
in
—
boljša
tudi
!
..
Mehko
srce
ima
pač
,
zato
žaluje
!
«
In
šel
je
na
vas
s
trdnim
sklepom
,
da
ne
pojde
k
Brigiti
.
Ko
stopi
pri
Končniku
v
hišo
,
skoči
ta
s
stola
,
rekoč
:
»
Če
nisem
baš
ta
trenotek
mislil
na
Vas
,
naj
me
vrag
vzame
!
«
»
Bali
ste
se
že
za
denar
,
kaj
ne
?
«
odvrne
Albin
,
posiljeno
smeje
se
.
»
Za
denar
?..
Za
kak
denar
?
«
vprašuje
Končnik
in
se
dela
nevednega
...
»
A
tisto
malenkost
od
snoči
mislite
?
...
Na
to
sem
bil
pa
res
že
pozabil
,
mi
lehko
verjamete
.
Ne
,
ne
,
iz
nekega
drugega
vzroka
sem
čakal
na
Vas
!
..
Saj
veste
,
kam
imava
iti
!
«
»
Jaz
ne
grem
nikamor
!
«
odvrne
Albin
.
»
Kaj
?
..
Ta
bi
bila
lepa
!
Obljubila
sva
in
iti
morava
!
..
Vse
nič
ne
pomaga
!
«
»
Stopiva
najprej
kam
na
stran
,
da
Vam
odštejem
denar
,
«
reče
Albin
,
ker
ni
hotel
,
da
bi
videl
kdo
,
koliko
je
bil
Končniku
dolžan
.
»
Ah
,
kaj
tisto
!
..
Kar
pojdiva
!
..
Tisto
pride
pozneje
na
vrsto
!
..
Pri
Tržačanki
sem
Vam
posodil
,
pri
Tržačanki
mi
vrnete
!
«
Izrekši
položi
Albinu
roko
okrog
pasa
ter
ga
pelje
s
seboj
.
Albinu
so
se
ustavljale
nekoliko
noge
,
a
je
šel
vendar
,
kamor
je
hotel
Končnik
.
Pri
Tržačanki
je
že
godba
svirala
,
in
kar
trlo
se
je
plesavcev
in
plesavk
,
ko
sta
dospela
tja
.
Brigita
priskaklja
takoj
proti
Albinu
in
ga
nagovori
:
»
Oh
,
gospod
Albin
,
kako
pozni
ste
!
Bala
sem
se
že
,
da
Vas
ne
bo
!
«
»
Saj
bi
ga
tudi
ne
bilo
,
če
bi
mene
ne
bilo
,
«
pripomni
Končnik
.
»
A
—
a
?
Je
li
mogoče
?
Potem
sem
na
Vas
huda
,
gospod
Albin
!
«
In
nabrala
je
svoje
rdeče
ustne
v
dražestno
sobico
.
Albin
je
bil
takoj
premagan
!
..
Ne
samo
,
da
mu
je
ugajalo
,
ker
mu
je
dala
razumeti
,
da
ga
je
pogrešala
,
zdela
se
mu
je
danes
tudi
še
lepša
nego
včeraj
.
Lase
je
imela
spletene
v
dve
debeli
kiti
,
ki
sta
ji
viseli
po
hrbtu
doli
ter
ji
segali
daleč
čez
pas
.
Imela
je
na
sebi
temnordečo
obleko
,
segajočo
samo
do
gležnjev
,
tako
da
so
se
popolnoma
videle
njene
za
nje
obilo
postavo
nenavadno
majhne
,
elegantne
nožiče
,
a
okoli
pasa
je
imela
privezan
bel
,
s
širokimi
,
finimi
čipkami
obrobljen
predpasnik
.
Albin
je
nehote
zardel
pred
njo
.
»
Pa
odpuščanje
vendar
zadobim
,
«
je
ječal
,
»
če
bi
tudi
res
bilo
,
kar
pravi
gospod
Končnik
?
«
»
Ne
vem
!
«
odvrne
ona
,
še
vedno
malce
kujajoč
se
.
Zrla
je
pred
se
ter
vrtala
s
koncem
svojega
čreveljčka
v
tla
,
kakor
bi
hotela
izvrtati
jamico
v
njih
.
»
Pa
če
Vas
prosim
?
«
nadaljuje
Albin
čimdalje
bolj
zmeden
.
»
Dobro
!
«
vzklikne
Brigita
naglo
in
privzdigne
glavo
.
»
Dobro
,
odpustim
Vam
za
enkrat
to
,
da
ste
hoteli
pozabiti
svojo
obljubo
,
toda
nekoliko
kazni
ste
vsekako
zaslužili
!
«
»
In
kako
me
hočete
kaznovati
?
«
»
Hihihi
,
kako
?
Tako
,
da
bo
to
meni
prijetno
,
a
Vam
neprijetno
!
Če
bi
zadnjega
ne
bilo
,
kaka
kazen
bi
bila
to
?
..
Vi
ste
se
me
hoteli
izogniti
,
iz
tega
sklepam
,
da
Vam
v
moji
bližini
ni
prijetno
,
zato
pa
morate
iti
plesat
z
menoj
!
«
Godci
so
bili
ravnokar
spet
zagodli
.
Brigita
prime
Albina
za
roko
in
ga
pelje
v
gostilniško
sobo
.
Videlo
se
mu
je
,
da
ni
šel
nerad
.
In
ko
sta
bila
tam
,
ga
zasuče
tako
ognjevito
,
da
se
razvname
tudi
njemu
strast
za
ples
.
Oklepala
se
ga
je
tesno
in
ga
krepko
pritiskala
nase
.
Albin
je
čutil
,
kako
so
se
njene
prsi
dvigale
ob
njegovih
,
čutil
vročino
,
ki
je
žarela
iz
njenih
cvetočih
,
razgretih
lic
,
in
dobro
mu
je
del
ta
mladostni
ogenj
...
Ozrl
se
je
večkrat
v
njen
obraz
,
a
ona
je
bila
kakor
zamaknjena
.
Oči
so
ji
bile
omotene
,
pijane
;
ustne
so
ji
bile
zaokrožene
v
pohoten
nasmeh
;
poznalo
se
ji
je
,
kako
se
vdaja
nasladi
...
Albin
je
bil
že
truden
,
in
sapa
mu
je
pohajala
.
Meneč
,
da
mora
imeti
tudi
ona
zadosti
vrtenja
,
jo
hoče
izpustiti
;
toda
ona
,
začutivši
to
,
se
ga
oklene
še
krepkeje
in
ga
ne
izpusti
iz
rok
,
dokler
niso
nehali
godci
.
»
Tako
!
«
reče
Brigita
,
ko
sta
se
bila
ustavila
,
..
»
zdaj
sem
se
maščevala
!
«
In
zasmeje
se
na
vsa
usta
,
da
so
se
ji
zablesteli
vsi
zobje
notri
do
kočnikov
.
Izrekši
zbeži
od
njega
strani
.
A
ko
so
kmalu
nato
godci
spet
zagodli
,
jo
je
šel
Albin
iskat
...
Končnik
se
ni
vedel
kam
dejati
od
samega
veselja
,
ko
je
izprevidel
,
kako
se
stvari
razvijajo
po
njegovi
volji
.
Razvnel
se
je
in
šel
plesat
tudi
on
,
in
sicer
z
materjo
Brigitino
,
ki
je
navzlic
precejšnji
obilosti
svojega
života
plesala
neutrudno
kakor
Brigita
.
Razgreta
od
plesa
,
je
bila
videti
tako
mladostna
,
kakor
kako
dekle
,
in
Končnik
si
je
mislil
potihem
,
da
bi
ta
vdova
pač
zaslužila
še
poštenega
moža
.
Ples
je
trajal
pozno
v
noč
,
a
konec
je
bil
ta
,
da
so
naposled
Albin
in
Končnik
,
pa
Brigita
in
njena
mati
zopet
kartali
kakor
prejšnji
večer
.
Albin
je
zopet
izgubljal
,
in
zopet
se
je
Brigita
norčevala
iz
njega
,
da
ima
preveč
sreče
v
ljubezni
...
In
Albin
je
postajal
strastnejši
in
strastnejši
v
igri
.
Zapravil
je
tudi
nocoj
ves
denar
,
ki
ga
je
imel
s
sabo
,
in
še
precejšen
znesek
,
ki
mu
ga
je
posodil
spet
Končnik
.
Ko
se
je
vračal
nato
že
v
jutranjih
urah
domov
,
je
bil
moralično
jako
potrt
in
je
sklepal
,
da
ne
gre
k
Tržačanki
nikdar
več
.
Spričo
velike
denarne
izgube
in
zadrege
,
v
katero
je
bil
vsled
tega
prišel
,
je
bil
nekoliko
pozabil
lepote
Brigitine
in
njene
ognjevitosti
...
Drugi
dan
ni
maral
Albin
iz
raznih
vzrokov
iti
v
vas
.
Prvič
se
je
hotel
izogniti
nevarnosti
,
da
bi
zašel
spet
k
Tržačanki
.
Drugič
ni
imel
denarja
,
da
bi
ga
bil
vrnil
Končniku
,
zakaj
od
očeta
se
vendar
ni
upal
spet
zahtevati
tako
velike
svote
.
Slednjič
pa
tudi
ni
bil
nič
kaj
razpoložen
,
da
bi
se
bil
odgovarjal
Reziki
zaradi
snočnjega
plesa
,
zakaj
da
se
je
bil
dobil
kdo
,
ki
ji
je
takoj
vse
poročil
,
o
tem
je
bil
prepričan
.
Ostal
je
torej
doma
.
Ob
času
pa
,
ko
se
je
odpravljal
navadno
z
doma
v
vas
,
se
je
šel
izprehajat
po
gozdu
.
Taval
je
dolgo
okoli
in
še
bi
bil
morda
,
če
bi
se
ne
bilo
hipoma
izprevrglo
vreme
.
Postalo
je
bilo
viharno
.
Sapa
je
hudo
bučala
in
vršela
skoz
gozd
,
da
so
se
upogibali
vrhovi
vitkih
smrek
.
Boječ
se
,
da
bi
ga
ne
prehitela
nevihta
,
stopi
nekoliko
hitreje
,
kajti
semtertja
je
švignil
tudi
že
kak
blisk
preko
neba
,
in
iz
daljave
sem
se
je
čulo
otlo
grmenje
.
Bil
ni
več
daleč
od
doma
,
ko
ugleda
skoz
vejevje
pisano
žensko
obleko
.
Neprijetna
slutnja
ga
obide
.
Hoče
se
že
skriti
za
deblo
bukve
,
ko
začuje
klicati
svoje
ime
:
»
Gospod
Albin
,
gospod
Albin
,
pridite
vendar
že
!...
Toda
ne
,
ostanite
rajši
,
kjer
ste
,
stopim
jaz
do
Vas
!
«
On
res
obstane
,
a
ne
toliko
radi
danega
mu
povelja
,
nego
vsled
iznenadenja
...
Spoznal
je
Brigitin
glas
,
in
nekaj
trenotkov
pozneje
je
stala
že
tudi
pred
njim
.
Imela
je
obleko
,
ki
se
je
tesno
oklepala
njenih
polnih
udov
in
izdajala
tako
vse
dražesti
njenega
lepega
telesa
...
Sapa
ji
je
bila
pomeknila
slamnik
doli
na
vrat
ter
ji
razvozlala
košate
lase
,
da
so
vihrali
po
zraku
...
Preden
je
mogel
izpregovoriti
Albin
kako
besedo
,
začne
spet
ona
:
»
Kod
hodite
vendar
tako
dolgo
?
..
Ali
veste
,
da
sem
prišla
že
precej
po
kosilu
?
Mislila
sem
,
da
pojdeva
potem
skupaj
v
vas
,
a
kakor
vidim
,
niste
niti
namenjeni
bili
,
obiskati
nas
danes
!
«
»
To
je
preveč
,
gospodična
,
da
ste
se
potrudili
semkaj
!
«
reče
Albin
,
izogibaje
se
naravnostnemu
odgovoru
.
»
Čuden
se
Vam
zdi
moj
prihod
,
kaj
ne
da
?
«
pripomni
ona
,
ugenivši
njegove
misli
.
»
No
,
da
,
res
me
je
mikalo
videti
,
kje
ste
doma
!
Oj
,
krasno
imate
tu
sredi
gozda
!
Vedeti
morate
,
da
jaz
strastno
ljubim
gozd
,
in
to
je
spet
drug
vzrok
,
da
sem
prišla
semkaj
!
..
Jaz
bi
bila
dan
na
dan
v
gozdu
,
ako
bi
mogla
.
Zavidam
Vas
res
za
Vaše
domovanje
!
..
Toda
še
nekaj
je
,
radi
česar
sem
prišla
!
..
Ali
jo
vidite
to
vrtnico
?
..
Ni
mar
krasna
?
..
Oh
,
kaka
sapa
je
!
«
»
Da
,
viharno
je
!
Pojdiva
rajši
pod
streho
!
«
»
Ne
,
ne
,
prosim
,
ne
!
Napak
ste
me
razumeli
.
Jaz
ljubim
sapo
in
rada
poslušam
vršenje
dreves
,
samo
ko
bi
bilo
nekoliko
zavetja
!
..
Pod
streho
ne
maram
,
pod
streho
sem
zmeraj
!
..
Oj
,
pogledite
tamkaj
tisto
prijazno
kotanjico
,
obdano
od
grmovja
...
Tja
pojdiva
in
sediva
malo
!
.
.
Oj
,
kako
prijetna
groza
me
iz
-
preletava
v
tem
šuštenju
in
šumenju
!
..
Se
Vam
ne
zdi
mar
,
kakor
bi
godba
svirala
?
O
,
pojdiva
,
pojdiva
,
sediva
in
poslušajva
!
«
Izrekši
steče
proti
mali
jamici
,
ki
je
bila
res
prav
vabljiva
,
ter
sede
na
mah
,
s
katerim
je
bila
obrastla
.
»
Ali
deževalo
bo
!
«
kliče
Albin
za
njo
.
»
Ne
bo
!
Kadar
je
sapa
,
ni
dežja
!
To
sem
že
dostikrat
slišala
!
«
»
Pa
bliska
se
!
«
ugovarja
Albin
še
dalje
,
počasi
za
njo
idoč
.
Se
ne
bojite
strele
?
«
»
Poleg
Vas
se
ničesar
ne
bojim
!
..
Le
brž
semkaj
,
ravno
za
Vas
je
še
prostora
!
«
In
nestrpno
je
tolkla
z
dlanjo
ob
tla
,
kjer
mu
je
bila
odkazala
sedež
.
Kaj
je
htel
!
Sedel
je
poleg
nje
.
Ona
pa
je
nadaljevala
,
prijemši
ga
zaupno
za
roko
:
»
Kaj
sem
hotela
še
omeniti
?
..
Oj
da
,
vidite
jo
,
to
vrtnico
?
..
Ob
tem
času
je
vrtnica
kaj
posebnega
!
..
Zdaj
nismo
o
svetem
Telesu
!
..
Kako
rada
sem
jo
imela
,
kako
sem
jo
negovala
!
In
baš
,
ker
je
nekaj
posebnega
in
sem
jo
imela
tako
rada
,
sem
jo
bila
odmenila
Vam
!
Odrezala
sem
jo
bila
že
včeraj
,
hotela
Vam
jo
dati
pri
slovesu
,
a
tiste
nemarne
,
grde
karte
so
me
zmedle
tako
,
da
se
nisem
spomnila
!
Sicer
pa
ste
tudi
odšli
tako
naglo
!
..
Da
pa
bi
ne
ovenila
,
preden
bi
Vam
jo
mogla
dati
,
sem
prišla
danes
z
njo
sem
!
..
Oh
,
kako
mi
je
mama
branila
!
..
Rekla
je
,
da
se
mi
boste
smejali
,
a
se
nisem
dala
pregovoriti
!
..
Jaz
hočem
,
da
je
Vaša
,
in
če
se
mi
tudi
smejete
!
..
Dovolite
,
da
Vam
jo
pripnem
!
«
Izrekši
poklekne
poleg
njega
ter
mu
začne
pripenjati
vrtnico
na
levo
stran
prsi
.
Delo
ji
je
šlo
počasi
izpod
rok
.
Smejala
se
je
sama
svoji
nerodnosti
in
ga
žareče
pogledovala
.
Pri
tem
mu
je
prišla
večkrat
z
ustmi
tako
blizu
obraza
,
da
je
čutil
njeno
gorko
sapo
.
Vse
to
ga
je
omamilo
.
Pozabil
je
na
vse
,
na
preteklost
in
prihodnost
,
in
se
zavedal
samo
tega
,
da
bi
bil
nespameten
,
če
ne
bi
izkoristil
trenotka
,
ki
mu
je
nudil
tako
izrednega
užitka
...
Brez
premisleka
položi
obe
roke
okoli
okroglega
,
krepkega
života
dekličinega
,
jo
privije
k
sebi
in
ji
pritisne
goreč
,
strasten
poljub
na
ustne
.
Bilo
mu
je
hkrati
tako
dobro
poleg
tega
dekleta
!
Brigita
se
mu
odtegne
nekoliko
.
En
hipec
so
njene
oči
strme
zrle
vanj
.
Mogoče
,
da
ji
je
prišlo
to
nekoliko
prehitro
in
nepričakovano
,
mogoče
tudi
,
da
se
ji
je
zdelo
potrebno
,
kazati
se
nekoliko
osuplo
—
a
vse
to
je
trajalo
samo
en
hipec
,
nato
pa
se
mu
sladko
nasmeje
,
mu
položi
eno
roko
na
ramo
,
z
drugo
mu
poseže
v
lase
,
potem
pa
se
mu
odzove
s
krepkim
,
dolgotrajnim
poljubom
,
da
se
je
moral
odmekniti
,
ker
mu
je
sapo
jemalo
...
Precej
nato
sede
spet
poleg
njega
,
in
naslonivši
glavo
na
njegove
prsi
,
reče
s
sentimentalnim
glasom
:
»
Kako
prijetno
je
tu
v
zatišju
ob
tvoji
strani
—
saj
te
smem
tikati
,
ali
ne
,
Albin
?
«
»
Ah
,
gotovo
..!
«
odvrne
Albin
.
A
izpreletelo
gaje
nekam
čudno
,
ko
ga
je
nagovorila
tako
.
»
In
imena
—
nimaš
nobenega
imena
zame
?
«
»
Dragica
,
hahaha
!
«
»
Da
,
da
,
dragica
me
imenuj
!
..
Tvoja
dragica
čem
biti
!
..
Toda
,
ali
te
smem
vprašati
nekaj
?
«
»
Za
Boga
,
kar
hočeš
!
«
Albin
je
bil
hkrati
ves
v
ognju
...
»
Ti
,
povej
mi
vendar
,
kako
je
s
tisto
kmečko
punco
,
s
tisto
Reziko
,
veš
?
..
Nekoliko
lepa
je
res
,
a
vendar
!
..
Da
bi
bil
kaj
resnega
nameraval
z
njo
,
tega
si
nikakor
ne
morem
misliti
!
..
Kaj
ne
,
da
si
jo
imel
samo
tako
,
recimo
—
za
zabavo
?
«
In
povzdignila
je
glavo
,
poljubila
ga
iznova
ter
željno
uprla
vanj
svoje
zapeljive
,
od
naslade
pijane
oči
.
V
Albinu
pa
so
zbudile
te
njene
besede
neprijetne
občutke
.
Prvič
so
ga
spomnile
Rezike
,
drugič
pa
se
je
čulo
tudi
njeno
zadnje
vprašanje
jako
čudno
iz
ust
tako
mlade
deklice
.
Bil
je
v
zadregi
in
ni
vedel
,
kaj
bi
rekel
.
Zopet
se
je
zabliskalo
in
takoj
nato
zagrmelo
;
to
mu
da
povod
,
da
vstane
in
reče
:
»
Zdaj
pa
ne
smeva
prav
nič
več
ostati
tukaj
,
Vi
—
ti
imaš
še
daleč
domov
...
«
»
Prav
nič
hudega
ne
bo
!
Oblaki
drvijo
hitro
naprej
...
«
»
A
gre
že
na
večer
,
in
kaj
bi
rekli
ljudje
,
če
bi
te
videli
tako
pozno
prihajati
domov
?
«
»
Ljudje
?
«
vpraša
ona
,
in
obraz
se
ji
zategne
v
zaničljiv
nasmeh
.
»
Kaki
ljudje
?
..
Jaz
ne
poznam
nikakih
ljudi
,
ki
bi
se
brigala
za
njih
mnenje
!
..
Pa
če
misliš
,
da
treba
iti
,
grem
!
«
In
vstala
je
.
Njen
odločni
odgovor
je
navdajal
Albina
z
občudovanjem
,
a
tudi
nekim
strahom
.
Čutil
je
,
da
ima
žensko
posebno
krepke
volje
poleg
sebe
,
žensko
,
ki
ne
bo
poznala
ozirov
,
kadar
ji
pojde
za
to
,
da
doseže
svoj
namen
.
Šla
sta
počasi
po
stezi
,
ki
je
vodila
iz
gozda
.
Malo
sta
govorila
,
in
bilo
je
videti
,
kakor
bi
imel
vsak
svoje
misli
.
Ko
pa
sta
bila
prišla
že
na
rob
gozda
,
blizu
studenca
,
od
koder
se
je
hotel
Albin
vrniti
,
obstane
Brigita
,
prime
Albina
za
roko
in
mu
reče
:
»
Albin
,
ali
veruješ
,
da
je
bil
to
prvi
moški
poljub
,
ki
so
ga
občutile
danes
moje
ustne
?
«
Albin
tega
ni
verjel
,
navzlic
njeni
mladosti
ne
.
Kazala
se
je
preveč
izkušeno
,
preveč
predrzno
v
ljubavnih
stvareh
.
In
zdela
se
mu
je
sploh
prezrela
.
Slutil
je
,
da
se
pretaka
po
njenih
žilah
nekoliko
italijanske
krvi
,
ali
pa
da
je
vsaj
italijansko
podnebje
vplivalo
na
njen
razvoj
.
Da
bi
se
ne
lagal
,
pa
da
bi
je
tudi
ne
razžalil
,
reče
šegavo
:
»
Ne
,
tega
ne
verjamem
!
..
Da
bi
se
takemu
lepemu
dekletu
nasproti
ne
bil
izpozabil
še
noben
moški
,
res
ni
verjetno
!
«
»
In
vendar
se
ni
!
..
To
pa
,
mislim
,
je
pomenljivo
!..
Albin
,
jaz
se
nisem
vajena
zatajevati
!
..
Povem
ti
torej
naravnost
:
Ljubim
te
!
Ljubila
sem
te
precej
,
ko
sem
te
prvič
videla
,
a
današnji
tvoj
poljub
je
razvnel
plamen
v
mojem
srcu
v
mogočen
ogenj
,
ki
se
ne
bo
dal
pogasiti
...
Zapomni
si
to
,
Albin
!
«
Te
besede
je
govorila
rezko
,
in
srd
ji
je
švigal
iz
oči
,
ko
jih
je
govorila
.
Toda
precej
nato
se
stisne
spet
ljubo
k
njemu
ter
reče
z
mehkim
,
topečim
glasom
:
»
Ne
,
Albin
,
jaz
vem
,
da
ti
smem
zaupati
!
O
kako
se
veselim
trenotka
,
ko
bodeva
spet
skup
!
..
Ti
prideš
pač
k
nam
,
toda
ali
bi
ne
bilo
mogoče
,
da
bi
prišla
jaz
še
kdaj
sem
?
..
Doma
ni
nikoli
miru
,
in
tu
v
gozdu
je
tako
lepo
!
..
Ali
smem
še
priti
,
Albin
?
«
»
Pridi
!
«
reče
on
,
ne
da
bi
bil
premislil
svoj
odgovor
.
»
Pojutrišnjem
pridi
,
ker
me
jutri
nemara
ne
bo
doma
.
Na
ono
višino
,
glej
,
tam
onkraj
studenca
pridi
!
..
Od
tam
imava
lep
razgled
po
dolini
.
«
Albin
je
bojeval
hude
boje
.
Pri
vseh
svojih
napakah
je
bil
dobrosrčen
in
rahločuten
.
Kakor
je
imel
nekdaj
pomisleke
,
bi
se
li
približal
Reziki
,
ali
ne
,
tako
ni
imel
zdaj
pravega
poguma
,
da
bi
se
bil
ločil
od
nje
.
Sicer
se
mu
je
v
njegovem
samoljubju
večkrat
vsiljevala
misel
,
da
Rezika
prav
za
prav
nima
nobenega
vzroka
,
pritoževati
se
.
»
Zakaj
pa
je
letala
tako
visoko
!
«
je
dejal
večkrat
sam
pri
sebi
.
»
Če
je
količkaj
pametna
,
je
morala
vedeti
,
da
pride
tako
!
«
Toda
vedno
zopet
se
mu
je
pojavil
v
prsih
glas
,
ki
mu
je
očital
in
govoril
:
»
Pri
miru
bi
jo
bil
pustil
!
Čemu
si
ji
kalil
srčni
mir
!
To
dekle
je
vredno
sreče
in
če
ne
bode
srečno
,
si
ti
tega
kriv
!
«
Bil
je
tem
bolj
sprt
sam
s
sabo
,
ker
je
imel
povoda
dovolj
,
tudi
o
Brigiti
premišljevati
.
Nikakor
si
ni
bil
na
čistem
o
njej
.
Če
se
je
spomnil
,
kako
strastno
je
kartala
in
kako
zaničljivo
se
je
spet
izrazila
o
igranju
,
ni
vedel
,
kaj
bi
dejal
.
In
tudi
njeno
vedenje
je
bilo
tako
,
da
si
ni
mogel
ustvariti
o
njej
nikake
prave
sodbe
.
Kmalu
je
govorila
tako
neprimerno
za
svoj
spol
in
svojo
starost
,
kmalu
zopet
se
je
odlikoval
njen
govor
po
taki
prisrčnosti
in
ljubkosti
,
da
mu
je
segal
globoko
v
srce
...
Da
se
polasti
Brigita
njegovega
srca
kmalu
popolnoma
,
o
tem
ni
dvojil
.
Navzlic
temu
pa
je
šel
drugi
dan
k
Reziki
.
Štel
si
je
v
dolžnost
,
da
jo
obišče
.
Imel
ni
nič
pravega
namena
,
ko
se
je
odpravil
na
pot
do
nje
.
A
upal
je
nemara
,
da
se
mu
pokaže
način
,
kako
bi
se
je
iznebil
,
ne
da
bi
jo
bolelo
preveč
in
ne
da
bi
imela
njemu
preveč
očitati
vest
...
Rezika
je
slutila
,
da
se
ji
bliža
nevihta
.
Dobri
ljudje
so
skrbeli
za
to
,
da
je
zvedela
kmalu
,
kako
je
Albin
plesal
z
Brigito
.
Vendar
ga
je
sprejela
,
ko
je
stopil
v
sobo
,
s
tistim
veselim
obrazom
kakor
vsakokrat
in
mu
prostodušno
segla
v
roko
.
A
njena
desnica
je
bila
danes
mrzla
in
ji
je
nervozno
trepetala
.
Albina
je
ta
mrzlota
pretresla
neprijetno
.
Spomnil
se
je
,
kako
gorkoto
je
občutil
poleg
Brigite
,
in
ni
si
mogel
kaj
,
da
bi
ne
bil
pripomnil
:
»
Oj
,
kako
mrzle
roke
imaš
!
Ali
imaš
nemara
premalo
krvi
!
«
Rezika
prebledi
,
a
reče
povsem
mirno
,
dasi
s
tresočim
glasom
:
»
In
vendar
me
prehaja
po
vsem
životu
taka
vročina
!
«
Albinu
je
prišla
na
misel
prislovica
:
»
Mrzle
roke
,
vroče
srce
!
«
toda
pripisoval
ni
