enkratobrniti
.
Ta
misel
se
je
neprestano
podila
po
njegovih
možganih
in
čim
dlje
je
trajala
igra
,
toliko
bolj
se
je
Tomu
utrjala
misel
,
da
mora
dobiti
,
če
kocke
le
enkrat
vrže
.
Ravno
je
bil
zadnji
igralec
izgubil
ves
svoj
denar
.
Srdito
zabavljaje
je
vstal
in
jezno
odšel
in
zdaj
se
ni
nihče
ganil
,
da
bi
stopil
na
njegovo
mesto
.
Srečni
igralec
se
je
ozrl
po
gledalcih
in
žvenketaje
s
cekini
in
tolarji
,
ki
jih
je
držal
v
rokah
,
je
zaklical
:
—
No
—
ali
se
nihče
več
ne
upa
poskusiti
svoje
sreče
?
Mislite
li
,
da
sem
jaz
srečo
vzel
v
zakup
?
Nihče
se
ni
oglasil
,
tudi
Tomo
ne
,
dasi
ga
je
kar
lomilo
hrepenenje
po
kockah
.
V
tem
hipu
je
igralec
zapazil
Toma
.
Čital
mu
je
z
obraza
,
kaj
misli
in
veselo-porogljivo
je
zaklical
v
hrvatskem
jeziku
:
—
Poskusi
ti
svojo
srečo
,
mladi
rojak
.
Najbrž
si
kak
mornar
,
kaj
ne
?
No
,
rojaka
sva
,
in
da
vidiš
,
kako
te
imam
rad
,
stavim
ves
denar
,
kar
ga
imam
v
rokah
,
proti
enemu
samemu
tolarju
.
Sedi
,
dečko
in
vrzi
kocke
.
En
tolar
gotovo
premoreš
—
a
glej
,
jaz
imam
tu
v
rokah
cekinov
in
tolarjev
kolikor
jih
ti
se
videl
nisi
.
Tomo
je
dobro
čutil
porogljivost
tega
prigovarjanja
,
a
uplašilo
ga
to
ni
.
Skromno
je
stopil
iz
vrste
gledalcev
in
se
usedel
na
tla
.
—
Vrzi
kocke
,
je
ukazal
patricij
.
Tomo
je
najprej
potegnil
izza
srajce
,
kjer
je
shranjeval
svoj
zaklad
,
en
tolar
in
ga
položil
na
tla
,
patricij
pa
je
istotako
storil
z
denarjem
,
s
katerim
je
doslej
žvenketal
.
Tomo
je
vzel
v
roko
koščeno
posodico
,
v
kateri
so
bile
kocke
.
Najprej
si
je
vsako
natančno
ogledal
in
jo
pretehtal
,
če
ni
na
kakem
koncu
kaj
svinca
vlitega
.
Patricij
je
to
zapazil
in
z
dobrohotnim
smehom
rekel
:
—
Previden
si
,
dečko
.
Lej
,
to
je
prav
!
Zdaj
je
Tomo
pomešal
kocke
v
posodici
dvakrat
in
trikrat
in
kocke
vrgel
na
tla
.
—
Enajst
pik
,
je
zaklical
patricij
.
Posebne
sreče
nimaš
dečko
,
če
hočeš
slušati
svet
izkušenega
moža
,
odvadi
se
kockanja
.
Med
temi
besedami
je
patricij
sam
vrgel
kocke
.
—
Dvanajst
pik
,
so
na
en
glas
zakričali
gledalci
.
Dvanajst
pik
!
Tomu
se
je
zazdelo
,
da
se
podere
nebo
na
njega
.
Še
ganiti
se
ni
mogel
,
tako
ga
je
prevzela
razburjenost
.
A
to
je
trajalo
le
en
trenotek
,
potem
pa
je
planil
Tomo
kakor
lev
na
svojo
žrtev
,
na
dobljeni
denar
,
in
ga
začel
tlačiti
za
srajco
.
—
Počakaj
,
dečko
,
počakaj
,
se
mu
je
rogal
patricij
.
Nikar
se
ne
prenagli
,
dan
je
še
dolg
.
Le
sedi
na
svoje
mesto
,
zdaj
vržem
jaz
prvi
kocke
.
—
Ne
,
gospod
,
ni
jih
treba
vreči
je
sicer
spoštljivo
,
a
odločno
izjavil
Tomo
.
Sami
ste
mi
rekli
,
naj
se
odvadim
kockanja
.
To
bo
res
najbolje
.
Gledalci
so
se
smejali
na
ves
glas
.
To
je
patricija
spravilo
tako
v
jezo
,
da
je
planil
pokonci
in
hotel
Toma
udariti
.
Mahnil
je
,
a
zadel
ni
,
zakaj
Tomo
se
je
sklonil
k
tlom
in
se
splazil
med
gledalce
in
pobegnil
z
dobljenim
denarjem
.
Patricij
,
ki
ga
je
bila
poprej
sreča
naredila
prešernega
,
je
zdaj
kar
pobesnel
.
Preklinjal
je
Toma
in
ves
njegov
rod
in
se
rotil
,
da
ga
že
dobi
in
da
ga
kakor
mačka
potopi
v
morju
.
Bilo
je
to
strahotno
rotenje
,
izraz
tako
brezmejno
divjega
temperamenta
,
da
so
se
poslušalci
kar
groze
umikali
.
Tomo
tega
ni
slišal
,
kajti
stal
je
že
v
cerkvl
sv.
Marka
in
zahvaljujč
se
Materi
božji
tersatski
za
pomoč
v
igri
obljubil
,
da
ji
kupi
tri
debele
sveče
,
kadar
pride
zopet
domov
.
Dat
ću
tebi
blago
nebrojeno
i
još
k
tomu
alem-kamen
dragi
,
koj
valja
grada
Carigrada
i
pó
zemlje
Romanije
.
Hrvatska
narodna
.
Palača
malteškega
poslanika
je
stala
ob
velikem
kanalu
blizu
sedanje
frančiškanske
cerkve
.
Ta
palača
je
spadala
med
najstarejša
beneška
poslopja
in
je
slovela
zaradi
svoje
krasote
in
zaradi
bogastva
svoje
opreme
.
Vojvoda
Dall
Ferro
,
ki
je
s
svojo
hčerjo
Asun
tu
stanoval
v
drugem
nadstropju
,
je
bil
ves
dan
od
jutra
do
noči
odsoten
.
Le
na
obed
je
prišel
domov
in
še
tedaj
je
bil
zamišljen
in
molčeč
.
Asunta
ni
nikdar
zapustila
palače
in
je
bila
ves
dan
sama
,
kajti
razen
mlade
služabnice
,
ki
jo
je
bila
najela
,
ni
bilo
v
hiši
nobenega
ženskega
bitja
.
Asunta
je
,
sedeč
pri
obedu
nasproti
staremu
vojvodi
,
tiho
čakala
,
da
ji
oče
sam
pove
o
uspehih
svojih
prizadevanj
.
Iz
njenih
velikih
,
črnih
oči
je
zdaj
in
zdaj
svetlikala
globoka
žalost
,
ki
je
morila
njeno
srce
,
in
velika
nestrpnost
,
ki
jo
je
navdajala
od
dne
,
ko
je
,
prišedši
z
ladjo
iz
Trsta
,
stopila
na
tla
starodavnih
Benetk
.
—
Šele
zdaj
se
je
prav
jasno
zavedala
,
kako
važni
so
ti
dnevi
,
da
se
v
teh
dneh
odloči
usoda
njenega
rodu
in
nje
same
.
Stari
vojvoda
je
molče
slonel
ob
mizi
.
Jedel
ni
skoro
ničesar
.
Ves
zatopljen
v
svoje
misli
,
tudi
ni
zapazil
zvedavih
pogledov
svoje
hčere
in
bolesti
,
ki
so
se
izražale
na
nje
bledem
lica
.
Šele
ko
je
sluga
odnesel
ostanke
jedil
in
pospravil
mizo
,
se
je
vojvoda
zavedel
,
da
ni
sam
v
sobi
in
da
je
dolžan
svoji
hčeri
dati
pojasnilo
o
svojih
uspehih
in
neuspehih
.
—
Zopet
nisem
ničesar
opravil
,
je
rekel
jezno
.
Obiskal
sem
že
malone
vsakega
teh
beneških
nobilijev
,
še
tiste
,
ki
ne
premorejo
cele
suknje
in
poštenega
bareta
,
še
tiste
,
ki
bi
ti
za
nekaj
grošev
snažili
čevlje
.
Z
denarjem
nisem
štedil
.
Če
vidi
tak
nobile
cekin
v
tvojih
rokah
,
se
kar
na
trebuh
stegne
pred
teboj
.
Propadla
rasa
je
to
,
nezmožna
vsakega
poleta
,
nezmožna
,
zatajiti
le
za
trenotek
svoj
odurni
egoizem
.
Ni
čuda
,
da
nimajo
ti
ljudje
nič
vpliva
na
vlado
.
Upoštevajo
jih
le
takrat
,
kadar
treba
voliti
novega
doža
,
in
še
takrat
računajo
ž
njimi
le
toliko
,
kolikor
bo
treba
vsakemu
dati
podkupnine
.
Vse
so
mi
obljubili
,
storili
pa
niso
ničesar
,
ali
pa
niso
mogli
ničesar
doseči
.
—
A
kaj
pravijo
člani
sveta
desetorice
,
kaj
pravijo
generalni
kapetani
,
je
vprašala
Asunta
.
Ti
imajo
odločilno
moč
.
Če
ti
hočejo
,
se
lahko
vse
na
dobro
obrne
.
Starega
vojvodo
je
gnev
in
obup
tako
prevzel
,
da
se
je
ihte
zgrudil
na
stol
.
Asunta
je
pohitela
k
njemu
in
stisnila
njegovo
sivo
glavo
na
svoje
prsi
.
—
Oče
,
ne
obupajte
;
vse
bo
še
dobro
,
je
tolažila
starca
.
Nekaj
hrabrih
mož
si
pridobimo
in
ti
izvedejo
,
česar
se
mogočna
republika
ne
upa
.
—
Nikar
ne
misli
,
da
se
ne
upa
republika
nastopiti
proti
piratom
.
Kadar
jej
kaže
,
se
vsega
upa
;
toda
republika
neče
ničesar
storiti
,
ker
so
piratje
njeni
zavezniki
proti
Turkom
.
—
Torej
je
že
vse
izgubljeno
?
Plaho
se
je
glasilo
to
vprašanje
in
Asunta
se
je
komaj
toliko
premagala
,
da
se
je
vzdržala
na
nogah
.
Zazibala
se
je
ob
stolu
,
katerega
se
je
oprijela
,
prav
kakor
bi
jo
zapuščala
zavest
.
Globoko
sopeč
je
čez
nekaj
trenotkov
še
vprašala
:
Ali
je
že
izrečena
zadnja
beseda
?
—
Ne
,
je
dejal
stari
vojvoda
.
Za
jutri
sem
naročen
k
dožu
in
v
soboto
bo
seja
sveta
desetorioe
.
Kar
sklene
„
consiglio
dei
dieci
“
to
obvelja
,
tam
se
določi
usoda
rodu
vojvodov
Dall
Ferro
.
V
sobo
je
vstopil
sluga
in
naznanil
,
da
je
prišel
gospod
,
ki
želi
govoriti
z
vojvodo
.
—
Najbrž
zopet
kak
beneški
nobile
,
ki
želi
nekaj
denarja
na
posodo
,
je
utrujen
menil
vojvoda
.
Pojdi
Asunta
;
tak
nobile
ni
vreden
,
da
ti
poljubi
roko
.
Tiho
je
odšla
vojvodinja
Asunta
v
stransko
sobo
,
med
tem
ko
je
sluga
odprl
glavna
vrata
in
je
v
sobo
stopil
velik
patricijsko
oblečen
mož
.
—
Svetli
vojvoda
,
ne
zamerite
mi
...
—
Kralj
Gjačič
—
Vi
tu
?
je
v
silnem
presenečenju
vzkliknil
vojvoda
Dall
Ferro
in
planil
izza
mize
.
—
Da
,
kralj
piratov
se
Vam
klanja
,
svetli
vojvoda
,
je
odgovoril
Gjačič
.
Prišel
je
dan
,
ki
ste
ga
sami
naznačili
in
oglasil
sem
se
za
odgovor
.
Vojvoda
se
je
krčevito
oprijemal
mize
.
V
njegovih
prsih
so
divjali
pravi
viharji
,
tako
da
ni
bil
v
stanu
odgovoriti
.
Samo
gledal
je
Grjačiča
,
kakor
bi
videl
pred
seboj
pošastno
prikazen
,
gledal
ga
je
z
grozo
in
s
strahom
,
kakor
bi
bilo
v
njegovih
rokah
življenje
in
smrt
rodu
Dall
Ferro
.
—
Sedite
,
je
naposled
tiho
rekel
vojvoda
.
Sedite
,
mogočni
kralj
piratov
,
in
poslušajte
me
mirno
.
Gjačič
se
je
usedel
,
ne
da
bi
zinil
le
eno
besedo
.
Ali
vsak
njegov
korak
,
vsaka
njegova
kretnja
je
kazala
,
da
se
zaveda
svoje
moči
in
svoje
oblasti
nad
vojvodom
.
—
Danes
vam
še
ničesar
ne
morem
odgovoriti
,
je
z
globokim
vzdihom
izjavil
vojvoda
.
Vem
,
da
je
potekel
določeni
rok
.
Toda
uvažujte
,
koliko
dni
sem
se
zamudil
tam
v
Istri
,
kjer
sva
s
svojo
hčerjo
komaj
utekla
smrti
.
Do
sobote
mi
podaljšajte
rok
.
V
soboto
vam
potem
zanesljivo
odgovorim
,
bodisi
da
ali
ne
.
—
Na
vašo
čast
,
vojvoda
Dali
Ferro
?
je
vprašal
Gjačič
.
—
Na
mojo
čast
,
je
odgovoril
vojvoda
s
tako
veličastnostjo
,
da
se
ji
je
molče
uklonil
tudi
ošabni
kralj
piratov
.
Gjačič
je
vstal
s
svojega
sedeža
in
hotel
oditi
,
a
vojvoda
ga
je
zadržal
.
—
Ostanite
še
en
trenotek
,
je
dejal
vojvoda
in
stopivši
pred
Gjačiča
dostavil
:
s
sklenjenimi
rokami
vas
prosim
,
bodite
usmiljeni
.
Vse
svoje
premoženje
vam
dam
.
Milijone
je
vredno
.
Ves
otok
Antikytira
je
moja
last
.
Dam
ga
vam
.
Na
Kreti
in
na
Cipru
so
cele
pokrajine
moje
.
Darujem
jih
vam
.
Še
več
,
kralj
Gjačič
.
Neizmerna
je
vrednost
zlatnine
in
dragih
kamnov
,
ki
so
se
tekom
stoletij
nabrali
v
moji
zakladnici
.
Vse
to
vam
dam
,
če
mi
vrnete
moja
sina
in
mi
pustite
mojo
hčer
.
Na
Gjačičevem
obrazu
s
ni
spremenila
nobena
poteza
.
Kakor
bi
bil
izklesan
od
kamna
,
tako
je
stal
pred
vojvodom
.
Ko
je
pa
stari
vojvoda
končal
,
se
je
Gjačič
glasno
zakrohotal
,
tako
porogljivo
in
zaničljivo
,
da
se
je
stari
vojvoda
vzravnal
,
prav
kakor
da
bi
ga
bil
kdo
udaril
v
obraz
.
—
Kaj
meni
treba
vašega
bogastva
,
je
z
zasmehom
izpregovoril
Gjačič
.
Bogastva
lahko
dobim
kolikor
ga
hočem
,
zakaj
moč
imam
,
da
si
ga
vzamem
,
in
dokler
bom
imel
to
moč
,
ne
bom
v
zadregi
za
bogastva
.
Vašega
imetja
nisem
lakomen
,
vojvoda
Dall
Ferro
.
Lahko
bi
vas
oropal
,
ko
sem
vas
—
kako
naj
rečem
?
—
da
,
obiskal
na
otoku
Antikytira
.
Toda
pustil
sem
nedotaknjeno
vaše
imetje
in
vzel
sem
seboj
le
vaša
dva
sina
.
In
zdaj
me
poslušajte
,
vojvoda
Dall
Ferro
.
V
soboto
hočem
imeti
odgovor
.
Zaradi
svoje
varnosti
—
saj
ne
vem
,
kako
si
kaj
premislite
—
ne
pridem
sam
ponj
,
pač
pa
pošljem
v
to
palačo
svojega
zaupnika
.
Njemu
izročite
odgovor
.
In
to
vam
povem
:
če
ne
ustrežete
moji
zahtevi
,
če
ne
izposlujete
,
da
me
prizna
republika
beneška
kot
vojvodo
otoka
Kasos
in
če
svoje
hčere
ne
daste
za
ženo
mojemu
sinu
Ladislavu
,
potem
vzgojim
vaša
dva
sina
za
pirata
,
oropam
vse
vaše
gradove
,
bom
lovil
vas
samega
toliko
časa
,
da
vas
dobim
in
usmrtim
,
in
ne
bom
nehal
prej
,
dokler
ne
bodo
vaše
hčere
Asunte
onečastili
tudi
zadnji
mojih
roparjev
.
Kralj
Gjačič
se
je
po
teh
besedah
obrnil
in
odšel
.
Vojvoda
Dall
Ferro
je
stegnil
za
njim
roke
,
iz
prsi
se
mu
je
izvil
obupen
hripav
vzklik
in
padel
bi
bil
na
tla
,
da
ga
ni
ujela
v
tem
trenutku
prihitela
vojvodinja
Asunta
.
Bog
ubio
cara
in
cesara
i
Latina
,
dužda
Mletčanina
,
koji
neću
da
zametnu
rata
.
Hrv.
narodna
.
V
palači
doža
beneškega
je
bilo
živahno
gibanje
.
Kapitani
in
generali
so
se
zbirali
pred
velikimi
stopnicami
,
čakaje
„
člana
desetorice
“
,
mogočnega
„
upravitelja
beneške
armade
na
morju
in
na
kopnem
“
,
Jakoba
Zena
,
ki
ni
bil
samo
vojni
minister
,
nego
pravi
vladar
republike
beneške
,
zakaj
dož
Peter
Loredan
je
bil
star
in
bolehen
in
je
samo
še
imenoma
stal
vladi
na
čelu
.
Nihče
med
zbranimi
kapitani
in
generali
ni
vedel
,
čemu
so
bili
povabljeni
,
ali
da
se
mora
iti
za
važno
stvar
,
to
je
bilo
vsakemu
jasno
.
Dož
je
vojne
zapovednike
skliceval
samo
pri
najvažnejših
državnih
vprašanjih
in
zategadelj
so
vsi
nestrpno
pričakovali
trenotka
,
ko
bodo
poklicani
v
dvorano
ali
pa
se
dož
prikaže
vrh
stopnic
ter
naznani
vojskovodjem
sklep
velikega
sveta
,
ki
je
bil
zbran
v
veliki
dvorani
doževe
palače
.
Med
zbranimi
vojskovodji
je
bil
tudi
visok
mož
,
ogrnen
z
dolgim
belim
plaščem
,
izpod
katerega
je
blestel
srebrn
oklep
.
To
je
bil
general
beneške
konjenice
na
otoku
Cipru
,
Fran
della
Croce
.
Stal
je
zatopljen
v
svoje
misli
na
stopnici
,
na
kateri
je
bil
1355.
l.
obglavljen
dož
Marino
Falieri
,
in
njegove
misli
so
se
bavile
s
tem
„
izdajalcem
“
,
ki
je
moral
z
življenjem
plačati
svoj
drzni
namen
,
zlomiti
moč
beneških
nobilijev
in
postaviti
republiko
na
demokratično
podlago
.
Temne
so
bile
misli
,
ki
so
pri
spominu
na
nesrečnega
Faliera
rojile
generala
della
Croce
po
glavi
,
ali
nobena
poteza
na
njegovem
resnem
,
od
južnega
solnca
otemnelem
obrazu
ni
izdala
teh
misli
.
Fran
della
Croce
je
vedel
,
da
bi
ga
zadela
usoda
Marina
Faliera
,
če
ne
še
groznejša
usoda
,
ako
bi
svoje
namene
,
ki
jih
je
skrival
na
dnu
svoje
duše
,
izdal
le
z
eno
samo
besedo
.
Živahno
govorjenje
je
na
mah
utihnilo
,
ko
se
je
prikazal
vrh
velikih
stopnic
prvi
dvornik
dožev
in
oznanil
,
da
kliče
veliki
svet
tri
najvišje
vojaške
dostojanstvenike
pred
se
.
To
so
bili
tenente
generale
,
capitan
generale
del
mare
in
sergente
maggiore
.
Ko
so
ti
trije
šli
po
stopnicah
mimo
generala
Frana
della
Croce
,
se
je
ta
vzbudil
iz
svoje
zamišljenosti
in
obrnivši
se
do
najbližjega
častnika
,
rekel
tiho
:
—
Nas
je
patricij
Zeno
pač
samo
zato
poklical
,
da
bi
z
nami
pritiskal
na
veliki
svet
.
Svojega
mnenja
tako
ne
smemo
imeti
.
—
Za
Boga
,
molči
vendar
,
je
ves
preplašen
dihnil
ogovorjeni
kapitan
z
imenom
Aleksander
Bregan
.
Kaj
hočeš
po
sili
,
da
te
zgrabi
državna
inkvizicija
?
Par
korakov
tod
so
vrata
,
ki
vodijo
čez
„
most
vzdihljajev
“
tja
,
odkoder
se
ni
še
nihče
vrnil
.
Tu
nisva
na
Cipru
.
Fran
della
Croce
je
jezno
stisnil
ustne
ali
molčal
je
in
zopet
zrl
na
zgodovinsko
stopnico
.
V
tem
so
poklicani
najvišji
vojskovodje
vstopili
v
dvorano
,
kjer
je
bil
zbran
veliki
svet
beneške
republike
.
Na
gornjem
koncu
dvorane
je
na
vzvišenem
sedeža
slonel
slaboten
starček
,
v
rdeči
svileni
obleki
in
z
rdečo
,
z
brokatom
obšito
kapo
na
sivi
glavi
.
To
je
bil
dož
beneške
republike
Peter
Loredan
.
Na
obeh
straneh
od
njega
so
sedeli
člani
desetorice
,
v
dvorani
pa
so
stali
glava
pri
glavi
beneški
nobili
.
Na
praznem
prostoru
med
plemstvom
in
med
dožem
in
njegovimi
svetovalci
je
na
strani
sedel
častitljiv
,
dostojanstven
mož
—
vojvoda
Dall
Ferro
.
Poklicani
generali
so
se
priklonili
dožu
in
plemstvu
in
potem
molče
zavzeli
svoja
mesta
ob
strani
vojnega
ministra
Zena
.
Počasi
se
je
dož
Loredan
dvignil
s
svojega
sedeža
in
nastala
je
tihota
.
—
Ker
je
veliki
svet
sklenil
,
poslušati
predloge
vojvode
Dall
Ferro
in
se
o
njih
posvetovati
,
pozivljem
svetlega
vojvodo
,
naj
pove
,
kar
ima
povedati
.
Vojvodi
Dall
Ferro
so
se
šibila
kolena
,
ko
je
z
globokim
poklonom
pred
dožem
in
zborovalci
stopil
sredi
dvorane
.
—
Illustrissimo
principe
—
svetli
zbor
,
je
dejal
vojvoda
Dall
Ferro
s
tresočim
glasom
in
tako
slabo
,
kakor
da
se
mu
gre
za
življenje
in
za
smrt
.
Prišel
sem
pred
vas
,
da
izpolnim
krščansko
dolžnost
.
Republika
beneška
izvršuje
policijsko
oblast
na
Adriji
,
v
Sredozemskem
in
v
Egejskem
morju
.
Zvesta
svoji
slavni
preteklosti
zastavlja
vse
moči
,
da
si
ohrani
neomejeno
to
pravico
.
Vsled
velikih
vojen
s
sovražniki
krščanske
vere
pa
je
bila
zadržana
,
izvrševati
to
pravico
s
tisto
neizprosno
strogostjo
,
ki
bi
bila
potrebna
.
Tako
je
prišlo
,
da
se
je
vnovič
zaredila
v
teh
vodah
strašna
zalega
—
piratje
.
Ogromno
je
število
teh
razbojnikov
in
velikanska
je
njihova
moč
.
Od
Benetk
do
Egipta
ni
pred
njimi
varna
nobena
ladja
,
nobeno
selo
.
Napadi
na
ladje
,
na
vasi
in
celo
na
mesta
se
dogajajo
vsak
dan
.
Piratje
ropajo
,
požigajo
in
more
brez
usmiljenja
.
Ni
jim
mar
,
če
je
kdo
krivoverec
ali
kristijan
.
Postali
so
hujši
od
Turkov
in
ves
kristijanski
svet
v
Levanti
prosi
mogočno
republiko
,
naj
prihiti
na
pomoč
in
naj
zatre
za
vedno
pomorske
razbojnike
.
—
Kaj
torej
predlagate
,
vojvoda
Dall
Ferro
?
je
vprašal
dož
.
—
Predlagam
,
naj
slavna
republika
stopi
v
dogovor
z
nemškim
in
s
turškim
cesarjem
in
naj
vsi
trije
z
združenimi
močmi
odpošljejo
primerno
mornarico
,
da
uniči
pomorske
razbojnike
.
—
Veliki
svet
je
slišal
vaš
predlog
,
vojvoda
Dall
Ferro
,
je
dejal
dož
,
in
posvetoval
se
bo
o
njem
.
Izvolite
počakati
v
sosedni
dvorani
,
da
se
Vas
zopet
pokliče
in
se
Vam
naznani
storjeni
sklep
.
Vojvoda
je
prebledel
.
Upal
je
,
da
bo
smel
biti
navzočen
pri
posvetovanju
,
ali
vzlic
vsem
prošnjam
mu
tega
dož
ni
dovolil
,
češ
,
da
temu
nasprotuje
beneška
ustava
.
S
težkimi
koraki
,
skoro
omahuje
,
je
vojvoda
Dall
Ferro
zapustil
dvorano
.
V
velikem
svetu
se
je
,
komaj
da
je
bil
odšel
vojvoda
Dall
Ferro
iz
dvorane
,
vnela
živahna
razprava
,
ki
je
bila
dostikrat
bolj
podobna
prepiru
kakor
posvetovanju
.
Dali
Ferro
se
vendar
ni
bil
čisto
zastonj
trudil
.
Tisti
nobili
,
ki
so
se
od
njega
izposodili
denarja
,
so
si
z
veliko
vnemo
zavzemali
za
njegov
predlog
.
Poudarjali
so
občečloveško
stališče
,
opozarjali
na
krščansko
dolžnost
republike
,
na
njeno
čast
in
na
ugled
,
pa
tudi
na
njeno
korist
,
češ
,
vojne
s
Turčijo
požro
ogromne
vsote
,
a
Turčija
je
ravno
vsled
tega
toliko
nasprotna
beneški
republiki
,
ker
delajo
piratje
Turčiji
velikansko
škodo
,
napadajoč
njena
mesta
in
njene
ladje
.
Naposled
je
vstal
Zeno
.
Videlo
se
je
vojnemu
ministru
,
da
je
razburjen
in
da
nikakor
ni
zadovoljen
z
ostrim
prepirom
,
ki
se
je
bil
vnel
.
Z
eno
samo
zapovedujočo
gesto
je
napravil
mir
v
dvorani
in
ko
je
zavladala
tihota
,
je
s
svojim
polnim
,
donečim
glasom
razložil
zborovalcem
svoje
mnenje
.
—
Piratje
so
bili
dolga
stoletja
,
strahovalci
beneške
republike
,
je
rekel
Zeno
.
Brez
števila
bojev
so
imeli
naši
predniki
ž
njimi
,
a
zatreti
jih
niso
mogli
.
Dož
Peter
Candino
II.
se
je
od
leta
932.
do
939.
vojskoval
s
pirati
.
Podvrgel
je
pač
Koper
pri
Trstu
,
kjer
je
bilo
njih
glavno
zavetišče
,
požgal
mnogo
njihovih
ladij
,
a
piratstvu
ni
bilo
konca
.
Da
,
piratje
so
bili
tako
predrzni
,
da
so
pri
belem
dnevu
prišli
v
Benetke
in
vdrli
v
cerkev
sv.
Marka
,
kjer
se
je
ravno
vršila
poroka
.
Odpeljali
so
novoporočenca
in
vso
nevestino
doto
,
ki
je
bila
po
takratni
navadi
razstavljena
med
poroko
v
cerkvi
.
Dož
Orseolo
je
šel
zoper
pirate
z
veliko
mornarico
.
Zavzel
je
krasna
dalmatinska
otoka
Korčulo
in
Hvar
in
vse
opustošil
in
pomoril
,
a
piratstvo
je
tudi
to
prestalo
in
se
vnovič
razvilo
.
Kadar
so
bili
piratje
na
beneški
strani
,
je
bila
republiki
beneški
vedno
sreča
mila
.
Kadar
so
se
piratje
združili
z
našimi
nasprotniki
,
smo
imeli
vedno
nesrečo
.
V
vojnah
z
Bizantinci
,
z
Genovezi
in
s
Saraceni
,
kakor
tudi
v
križarskih
vojnah
smo
se
borili
roka
v
roki
s
pirati
in
dosegali
zmago
na
zmago
.
Spominjam
vas
le
vojne
z
nemškim
cesarjem
leta
1177.
Cesarjev
sin
Oton
je
imel
75
bojnih
ladij
,
republika
jih
je
imela
le
30.
A
na
pomoč
so
našim
prednikom
prišli
piratje
in
v
slavni
pomorski
bitki
pri
Salvadoru
,
med
Piranom
in
Porečem
v
Istri
,
je
zmagala
beneška
republika
,
ujela
cesarjeviča
Otona
in
zavzela
48
ladij
nemškega
cesarja
.
In
nasprotno
je
bila
republika
beneška
strahovito
poražena
,
ko
so
se
piratje
združili
s
Genovezi
.
Ali
vas
moram
spominjati
na
žalostni
izid
pomorske
bitke
pri
Korčuli
8.
septembra
1277
?
Lamba
Doria
je
prišel
z
genoveško
mornarico
v
Adrijansko
morje
.
Dasi
je
imel
dosti
manj
ladij
,
kakor
beneška
republika
,
je
dosegel
vendar
velikansko
zmago
.
Piratje
so
užgali
naše
ladje
in
zgorelo
je
65
beneških
ladij
in
7000
vojakov
se
je
moralo
vdati
sovražniku
.
Še
bolj
kakor
v
preteklosti
,
pa
potrebujemo
pomoči
piratov
sedaj
.
Piratje
so
danes
najnevarnejši
sovražniki
Turkov
in
če
noče
beneška
republika
ohraniti
svoja
posestva
v
Levanti
,
ta
posestva
,
ki
so
neizčrpni
vir
beneškega
bogastva
,
mora
biti
v
zvezi
s
pirati
.
Odkar
so
Turki
zavzeli
Albanijo
,
je
na
tisoče
ljudi
zbežalo
pred
njimi
.
Naselili
so
se
po
istrskih
otokih
in
okrog
Kvarnerskega
zaliva
in
se
združili
s
pirati
.
Nikdar
niso
imeli
piratje
toliko
moči
,
kakor
zdaj
,
in
nikdar
niso
bili
tako
številni
.
—
Za
krščansko
državo
ni
častno
,
da
se
pajdaši
in
druži
z
razbojniki
,
je
zaklical
mlad
nobili
,
ko
je
Zeno
za
trenutek
utihnil
.
—
Če
sme
avstrijski
nadvojvoda
dajati
piratom
zavetje
in
jih
porabljali
za
svoje
namene
,
sme
to
storiti
tudi
beneška
republika
,
je
energično
zaklical
Zeno
.
Republika
je
dosti
neprevidno
postopala
,
ko
je
pred
nekaj
leti
—
1562.
—
vsled
pritožb
sultana
Solimana
odposlala
navidezno
ekspedicijo
zoper
pirate
.
Beneško
brodovje
je
uničilo
nekaj
piratskih
ladij
.
Zato
je
morala
republika
pirate
bogato
odškodovati
.
In
ker
je
bila
pri
tej
ekspediciji
slučano
uničena
tudi
neka
turška
ladja
,
je
morala
republika
še
zanjo
odšteti
26.000
cekinov
in
svojega
kapitana
kaznovati
z
ječo
.
Tudi
sedanji
turški
sultan
Selim
II.
zahteva
,
naj
republika
nastopi
proti
piratom
in
naj
jih
uniči
.
Njegova
zahteva
je
umljiva
.
Če
gremo
v
boj
proti
piratom
,
se
pridružijo
ti
našim
sovražnikom
in
Turčiji
bo
olajšan
njen
namen
,
polastiti
se
naših
posesti
v
Levanti
.
Zeno
je
za
trenotek
umolknil
in
se
ozrl
po
zborovalcih
.
Potem
je
s
posebnim
poudarkom
zaklical
:
—
Naznanjam
vam
,
da
pripravlja
sultan
Selim
velik
napad
na
bogati
Ciper
in
beneška
republika
je
popolnoma
osamljena
,
če
si
odtuji
še
pirate
.
Benečani
tiste
dobe
so
bili
sicer
demoralizirani
in
korumpirani
do
kosti
in
niso
imeli
čuta
ne
za
čast
,
ne
za
slavo
svoje
domovine
,
toda
zavedali
so
se
,
da
je
vse
njihovo
bogastvo
odvisno
od
moči
in
veljave
republike
in
zato
so
se
v
raznih
trenotkih
skoro
vedno
podvrgli
željam
in
nasvetom
svoje
vlade
.
Zenove
besede
so
napravile
na
veliki
svet
najmogočnejši
vtisk
.
Utihnili
so
tudi
tisti
,
ki
jih
je
bil
vojvoda
Dall
Ferro
z
bogatimi
darili
in
velikimi
posojili
spravil
na
svojo
stran
,
kajti
tudi
ti
so
spoznavali
,
da
usahnejo
vsi
viri
beneškega
bogastva
,
če
se
Turčija
polasti
beneških
kolonij
v
Levanti
,
kar
je
bila
že
večkrat
poskusila
in
na
kar
se
je
,
kakor
je
bilo
občno
znano
,
tudi
zdaj
zopet
pripravljala
.
Zeno
je
videl
,
da
je
zopet
enkrat
zmagal
,
a
zmagati
je
hotel
sijajno
in
si
utrditi
stališče
.
Zato
je
predlagal
,
naj
veliki
svet
čuje
sodbo
vojnih
zapovednikov
.
Navzoči
trije
vojni
zapovedniki
so
se
,
s
kratkimi
besedami
izrekli
v
Zenovem
smislu
,
a
ko
je
Zeno
hotel
še
druge
poklicati
,
ki
so
čakali
na
dvorišču
,
je
veliki
svet
to
odklonil
.
—
Glasujmo
,
glasujmo
,
so
kričali
nobili
in
veliki
svet
je
soglasno
odklonil
prošnjo
in
predlog
vojvode
Dall
Ferro
.
Tresoč
se
po
vsem
životu
je
vojvoda
Dall
Ferro
nekaj
trenotkov
pozneje
stal
zopet
pred
dožem
in
iz
njegovih
ust
izvedel
sklep
velikega
sveta
,
sklep
,
ki
je
podrl
vsa
njegova
upanja
.
Niti
besedice
ni
mogel
izpregovoriti
ko
je
dož
končal
.
Zastajala
mu
je
sapa
in
zdelo
se
mu
je
,
da
ga
zapušča
zavest
.
Toda
premagal
je
svojo
slabost
.
Ponos
njegov
je
bil
tako
velik
,
da
starega
moža
ni
zapustil
niti
v
tem
trenotku
.
Vojvoda
Dall
Ferro
se
je
vzravnal
in
z
lahnim
poklonom
zapustil
dvorano
.
Ko
pa
je
prišel
do
stopnic
,
tedaj
je
bilo
konec
njegovemu
premagovanju
.
Strast
,
ki
je
divjala
v
njegovi
notranjosti
,
ga
je
preobvladala
,
dvignil
je
pest
in
nad
zbranimi
vojskovodji
zakričal
:
—
Klical
sem
zoper
pirate
na
pomoč
turškega
sultana
in
nemškega
cesarja
.
Oba
sta
mi
jo
odklonila
.
Poklical
sem
na
pomoč
beneško
republiko
in
tudi
ta
mi
neče
pomagati
.
Naj
jih
Bog
kaznuje
vse
tri
,
cesarja
in
sultana
in
tudi
beneško
republiko
.
Zdaj
so
starca
zapustile
vse
moči
in
zgrudil
se
je
brez
zavesti
na
stopnice
.
Kad
sam
ja
va
Mletci
,
bila
grada
prišal
,
mudro
sam
promislel
,
na
ku
stran
bi
išl
.
mletci
su
kuntrade
guste
tere
mosti
,
u
njih
bi
se
smutil
,
ki
nima
mudrosti
.
Hrv.
narodna
.
Kapetan
Desantič
in
plemič
Andrej
Kržan
sta
v
nekaterih
dnevih
postala
tako
tesna
prijatelja
,
da
se
ves
dan
nista
ločila
.
Kržan
se
je
najraje
mudil
na
jadrenici
„
Maria
Immaculata
“
,
zakaj
od
dne
do
dne
,
da
,
od
ure
do
ure
je
nestrpneje
čakal
,
da
pride
od
vojvodinje
Asunte
kaka
vest
,
in
čim
dlje
je
ni
bilo
,
toliko
težje
mu
je
bilo
pri
srcu
.
Tomo
ni
mogel
pojmiti
,
zakaj
se
njegov
gospodar
ves
dan
mudi
na
Desantičevi
jadrenici
,
in
če
je
le
mogel
,
jo
je
odkuril
in
je
postopal
po
mestu
ali
pa
gledal
igranje
med
stebroma
pred
doževo
palačo
.
Naposled
se
je
celo
odločil
,
da
na
svojo
roko
obišče
generala
della
Croce
,
ker
ga
kar
ni
zapustila
misel
,
da
je
ta
general
tisti
kupčevalec
s
konji
,
ki
je
tako
vrlo
pomagal
pri
rešitvi
vojvode
Dall
Ferro
in
kar
je
Toma
še
najbolj
imponiralo
,
za
malo
uslugo
odrinil
tri
tolarje
.
Tomo
je
v
doževi
palači
vprašal
za
generalovo
stanovanje
in
se
takoj
opravil
,
da
poišče
dotično
hišo
.
To
ni
bilo
lahko
delo
,
kajti
,
general
je
stanoval
v
tesnih
oddaljenih
ulicah
in
poteklo
je
več
ur
,
preden
je
Tomo
našel
hišo
.
Prav
ko
je
hotel
potrkati
na
hišna
vrata
,
ga
je
obšla
misel
,
da
je
le
dobro
,
če
si
za
vse
slučaje
zagotovi
kako
posebno
pomoč
.
—
Mati
božja
trsatska
je
sicer
dobra
in
rada
pomaga
,
je
menil
Tomo
idoč
proti
cerkvi
sv.
Marka
,
toda
kdo
ve
,
če
sega
njena
oblast
do
Benetk
.
Cerkev
sv.
Marka
je
bila
prazna
.
Tomo
je
pregledal
vse
oltarje
in
vse
podobe
,
a
čim
več
je
videl
svetnikov
in
svetnic
,
toliko
večja
je
postajala
njegova
neodločnost
,
koga
naj
prosi
pomoči
.
Na
srečo
je
pri
velikem
altarju
naletel
na
cerkvenika
in
hitro
sklenil
,
da
vpraša
njega
za
svet
.
—
Slišite
,
gospod
cerkvenik
,
je
Tomo
ogovoril
sključenega
možička
v
črni
halji
,
ali
imate
pri
vas
kakega
svetnika
,
ki
ima
posebno
moč
?
Pri
nas
doma
imamo
Mater
božjo
trsatsko
,
ki
jo
prosimo
pomoči
,
tu
pa
imate
najbrž
kako
drugo
pomočnico
.
—
O
,
naši
svetniki
so
vsi
izvrstni
,
je
dejal
cerkvenik
,
a
največji
dobrotnik
naš
je
seveda
sv.
Marko
.
V
tej
cerkvi
se
hrani
njegovo
truplo
in
kdor
prosi
sv.
Marka
pomoči
,
je
postane
gotovo
deležen
,
če
je
pošten
kristjan
.
—
Kaj
pravite
,
se
je
začudil
Tomo
,
truplo
sv.
Marka
imate
tu
shranjeno
?
—
Da
,
da
,
pravo
truplo
sv.
Marka
,
je
ponosno
zaklical
cerkovnik
.
Nekdaj
je
bilo
shranjeno
v
Aleksandriji
v
Egiptu
in
čuvali
so
je
grški
menihi
.
Toda
prišel
je
na
vlado
kralj
,
ki
je
—
Bog
mi
oprosti
greh
,
—
dejal
,
da
je
krščanska
vera
najslabša
in
jo
je
hotel
zatreti
.
To
je
bilo
tedaj
,
ko
je
bil
Giovanni
Participaco
beneški
dož
,
takole
okolu
leta
827.
po
Kristovem
rojstvu
.
Tisti
brezverski
egiptski
kralj
je
oropal
vse
cerkve
in
gotovo
bi
bil
uničil
tudi
truplo
sv.
Marka
.
Toda
grški
menihi
so
truplo
skrivaj
odnesli
iz
cerkve
in
spravili
na
beneško
ladjo
,
ki
je
bila
v
pristanu
.
Kapetan
je
truplo
obesil
na
jambor
in
je
pripeljal
v
Benetke
,
od
takrat
je
sv.
Marka
patron
beneški
in
je
storil
le
toliko
čudežev
,
da
jih
ni
mogoče
našteti
.
—
Tako
,
tako
,
je
dejal
Tomo
,
kateremu
je
cerkvenikovo
pripovedovanje
močno
imponiralo
.
No
,
če
je
sv.
Marka
tak
ptič
,
bom
pa
ž
njim
poskusil
.
Pri
teh
besedah
je
Tomo
segel
za
srajco
in
odštel
cerkveniku
nekaj
grošev
za
svečo
sv.
Marku
.
Ko
je
sveča
bila
užgana
,
je
pobožno
pokleknil
in
se
po
svoje
priporočil
sv.
Marku
za
pomoč
in
varstvo
.
Dodal
je
še
obljubo
,
da
kupi
sv.
Marku
novo
svečo
,
če
bi
kupčevalec
s
konji
zopet
odrinil
kak
tolar
.
S
trdno
vero
,
da
bo
obisk
pri
generalu
della
Croce
uspešen
,
se
je
Tomo
odpravil
iz
cerkve
.
Moral
je
zopet
dolgo
hoditi
,
predno
je
po
ozkih
ulicah
in
številnih
mostičih
prišel
na
svoj
cilj
,
a
bil
je
ponosen
na
svoje
modrost
,
kateri
je
pripisoval
,
da
se
že
v
nekaj
dneh
tako
dobro
spozna
v
beneškem
mestu
.
—
Kaj
želite
,
je
vprašal
sluga
,
ko
je
odprl
vrata
,
na
katera
je
Tomo
s
pričvrščenim
kladivom
tako
krepko
udaril
,
da
se
je
čulo
po
celi
ulici
.
—
Z
gospodom
generalom
bi
rad
govoril
,
je
dejal
Tomo
in
ponosno
dostavil
:
Stara
znanca
sva
in
sva
že
nekaj
lepega
skupaj
doživela
.
Sluga
je
peljal
Toma
v
prvo
nadstropje
v
bogato
opravljeno
sobo
z
enim
samim
okencem
,
napravljenim
visoko
gori
pod
stropom
ter
rekel
,
naj
Tomo
tu
počaka
.
Tomo
je
sedel
na
mehki
naslanjač
in
čakal
,
čakal
je
celo
uro
in
generala
še
ni
bilo
.
Čakal
je
še
dlje
,
a
generala
le
ni
bilo
.
Končno
se
je
naveličal
čakanja
in
hotel
oditi
toda
edina
vrata
so
bila
zaklenjena
.
To
ga
je
osupnilo
.
Začel
je
s
pestmi
tolči
po
vratih
in
kričati
,
a
vrata
so
ostala
zaprta
in
nihče
se
ni
odzval
.
Tolkel
je
toliko
časa
,
da
so
mu
roke
otekle
in
kričal
,
dokler
ni
postal
ves
hripav
,
a
vse
zaman
.
Poskusil
je
vzpeti
se
na
okno
,
a
ni
ga
dosegel
.
V
tem
se
je
popolnoma
stemnilo
,
tako
da
Tomo
ni
mogel
ničesar
več
razločiti
,
a
še
v
temi
je
,
zadevajoč
vsak
trenotek
ob
kak
stol
,
begal
po
sobi
v
silnih
skrbeh
,
kaj
da
bo
ž
njim
.
—
Ah
,
zakaj
sem
verjel
temu
cerkovniku
,
se
je
z
jokajočim
glasom
jezil
sam
nase
.
Kaj
je
bilo
meni
treba
,
da
sem
prosil
sv.
Marka
za
pomoč
.
Gotovo
sem
se
s
tem
zameril
Materi
božji
trsatski
.
Ženske
so
že
take
!
In
potem
je
Tomo
ves
upehan
padel
na
kolena
in
s
sklenjenima
rokama
ječal
:
—
Ah
,
ljuba
Mati
božja
trsatska
,
nikar
me
ne
zapusti
in
pomagaj
mi
iz
te
ječe
.
Vedno
sva
bila
prijatelja
,
dve
sveči
imam
še
na
dobrem
pri
tebi
.
Oh
,
ljuba
Mati
božja
,
bodi
pametna
in
mi
pomagaj
ali
pa
mi
daj
kak
dober
svet
.
Tako
svečo
ti
kupim
,
ki
bo
veljala
cel
cekin
in
nikoli
več
ne
bom
nič
prosil
drugih
svetnikov
.
Na
tak
način
je
Tomo
molil
toliko
časa
,
da
je
na
tleh
svoje
ječe
zaspal
.
Nič
manj
kot
Tomo
je
bil
ta
večer
zbegan
tudi
Kržan
.
Prišedši
v
„
ospizio
dei
nobili
“
je
dobil
pri
vratarju
pismo
,
v
katerem
je
bilo
rečeno
,
naj
si
nikar
ne
dela
skrbi
zaradi
Toma
,
češ
,
da
je
dobro
spravljen
in
da
se
že
vrne
ob
pravem
času
.
Pred
tabo
klečim
izvoljena
Deva
,
ihtim
in
drhtim
,
objokana
reva
.
Saj
tebi
odprto
je
moje
srce
,
saj
tebi
je
znano
vse
moje
gorje
.
Gregorčič
.
Žalost
in
obup
sta
vladala
v
palači
malteškega
poslaništva
.
Sklep
velikega
sveta
,
da
naj
republika
beneška
ne
stori
ničesar
proti
piratom
,
je
vojvodo
Dall
Ferro
popolnoma
potrl
,
dasi
sam
ni
imel
posebnega
upanja
,
da
bi
njegova
prošnja
obveljala
.
Poskusil
je
bil
pridobiti
republiko
za
vojno
proti
piratom
,
ker
je
le
na
ta
način
bilo
mogoče
rešiti
ne
le
svoja
sinčka
,
nego
tudi
svojo
hčer
,
a
zdaj
si
ni
vedel
sveta
.
Minila
ga
je
vsa
volja
in
vsa
preudarnost
;
močni
in
ponosni
mož
je
znal
samo
še
jokati
.
—
Danes
je
sobota
,
oče
,
je
dejala
vojvodinja
Asunta
,
ko
je
zjutraj
stopila
k
ležišču
svojega
očeta
,
ki
je
bil
v
nekaterih
dneh
popolnoma
osivel
in
upadel
.
Sobota
je
,
oče
;
danes
pride
kralj
Gjačič
po
odgovor
.
Stari
mož
ni
mogel
odgovoriti
.
Asuntine
besede
so
odprle
vse
rane
njegovega
srca
.
Ihte
in
ječaje
je
stezal
roke
po
svoji
hčeri
in
jo
v
nemi
bolesti
stiskal
na
svoje
srce
.
—
Umiri
se
,
oče
!
Zdaj
je
zadnji
čas
,
da
se
domeniva
,
kaj
nama
je
storiti
.
Asunta
se
je
usedla
na
rob
očetove
postelje
,
in
držeč
starca
za
roko
,
je
dejala
:
Odkupnina
za
moja
dva
brata
je
visoka
.
Kralj
Gjačič
zahteva
,
da
mu
kupiš
od
beneške
republike
vojvodski
naslov
.
To
bo
veljalo
ogromne
svote
,
a
doseči
se
da
to
,
zakaj
kapetan
Desantič
je
izvedel
,
da
je
beneška
vlada
v
denarnih
stiskah
.
—
Toda
Gjačič
je
razbojnik
,
je
pripomnil
vojvoda
,
in
razbojniku
ne
bo
republika
nikdar
priznala
tega
naslova
.
—
Kaj
pa
so
bili
tisti
Benečani
,
ki
so
si
prilastili
take
naslove
,
ko
so
križarji
proglasili
Balduina
bizanskim
cesarjem
?
Marko
Dandolo
in
Jakob
Vicero
sta
se
polastila
Gallipolisa
in
se
proglasila
za
vojvodi
;
Marko
Sanudo
se
je
polastil
otokov
Naksos
,
Paros
in
Melos
in
je
postal
vojvoda
iz
lastne
moči
.
Filokolo
Navagieri
je
postal
celo
veliki
vojvoda
otoka
Lemnos
.
Tudi
ti
niso
bili
nič
drugega
kot
razbojniki
.
—
A
tega
je
že
več
kot
400
let
in
vrhutega
so
bili
vsi
ti
možje
Benečani
.
Gjačiču
pa
republika
tega
naslova
ne
bo
priznala
.
A
če
bi
to
tudi
storila
,
kaj
mi
je
s
tem
pomagano
?
Ne
pozabi
,
Asunta
,
da
zahteva
Gjačič
še
nekaj
,
da
zahteva
tebe
za
svojega
sina
.
—
Pripravljena
sem
na
to
žrtev
,
oče
,
je
z
mirno
slovesnostjo
rekla
Asunta
.
Rod
vojvodov
Dall
Ferro
ne
sme
izginiti
.
Kaj
zato
,
če
plačam
jaz
s
svojo
srečo
in
s
svojim
življenjem
svobodo
svojih
bratov
,
ki
nosita
ime
vojvodov
Dall
Ferro
.
Asunta
je
bila
pač
bleda
kakor
smrt
,
a
govorila
je
s
tako
dostojanstveno
slovesnostjo
,
da
se
je
stari
vojvoda
glasno
razjokal
.
—
Ne
,
ne
,
dete
moje
,
to
ne
sme
biti
,
je
zaječal
vojvoda
.
—
Oče
—
to
mora
biti
.
Drage
pomoči
ni
.
S
tem
,
da
žrtvujem
sebe
,
rešim
svoja
brata
,
rešim
rod
Dall
Ferrov
in
rešim
—
prisegam
ti
to
pri
spominu
na
svojo
mater
—
tudi
človeštvo
pomorskih
razbojnikov
.
—
Kake
namene
imaš
,
Asunta
?
je
vprašal
plaho
vojvoda
.
Ne
pozabi
,
da
sva
prisegla
na
Najsvetejše
,
da
ne
poveva
nikomur
na
svetu
,
kake
pogoje
je
stavil
kralj
Gjačič
.
Ali
ga
hočeš
mar
izdati
in
prelomiti
storjeno
prisego
?
Nikar
!
Rajši
smrt
in
sramoto
.
—
Ne
boj
se
,
oče
,
je
odgovorila
Asunta
.
Prisege
ne
prelomim
.
A
prisegla
sva
molčečnost
le
za
toliko
časa
,
da
postanem
žena
Gjačičevega
sina
.
Kaj
storim
potem
,
to
je
moja
skrb
.
Čim
sta
moja
brata
rešena
iz
piratske
sužuosti
,
se
začne
moje
maščevanje
.
In
to
bo
strašno
.
Vojvoda
je
sklonil
glavo
.
Strah
za
sina
in
strah
za
hčer
je
bil
tako
velik
,
da
niti
jasno
ni
mogel
več
misliti
.
—
Oče
,
dovoli
,
da
jaz
sama
govorim
z
Gjačičem
,
je
prosila
Asunta
.
Ti
si
preslab
,
Gjačič
ne
sme
slutiti
,
kako
nama
je
pri
srcu
.
—
Gjačič
nama
ne
zaupa
.
Boji
se
,
da
bi
ga
prijeli
ali
umorili
.
Rekel
mi
je
,
da
pošlje
svojega
zaupnika
po
odgovor
.
—
Dobro
,
oče
,
pišem
mu
.
A
kaj
naj
storiva
zaradi
vojvodskega
naslova
.
—
Piši
vojnemu
ministru
Zenu
naj
me
obišče
.
Ponudim
mu
vse
svoje
premoženje
.
Zeno
je
pravi
vladar
beneške
republike
in
njegova
beseda
bo
odločilna
tudi
zdaj
,
kakor
vedno
.
Asunta
je
sedla
za
mizo
in
naglo
spisala
obe
pismi
.
Pismo
ministru
Zenu
je
sluga
takoj
odnesel
,
pismo
kralju
Gjačiču
pa
je
Asunta
izročila
svojemu
očetu
.
—
In
sedaj
,
dovoli
oče
,
da
te
za
nekaj
časa
zapustim
.
Pripraviti
se
moram
za
prihodnjost
.
Asunta
je
poljubila
očeta
na
čelo
in
je
odšla
iz
sobe
.
Komaj
pa
je
zaprla
vrata
za
seboj
,
je
bilo
konec
njenemu
premagovanju
.
Jokaje
se
je
zgrudila
na
kolena
pred
podobo
Bogorodnice
in
vroče
molila
,
proseč
varstva
in
pomoči
.
Solze
so
ji
olajšale
srce
,
molitev
ji
je
dala
nekaj
tolažbe
in
nekaj
zaupanja
,
tako
da
je
bila
vsaj
v
stanu
razmišljevati
o
svojem
položaju
in
se
odločila
,
kaj
naj
ukrene
,
da
izvede
svoje
namene
.
Pripravljena
je
bila
že
davno
na
to
,
da
bo
morala
žrtvovati
samo
sebe
in
postati
žena
Gjačičevega
sina
,
da
reši
svoja
brata
,
in
v
dolgih
nočeh
je
napravljala
vsakovrstne
načrte
,
kako
se
osvobodi
in
uniči
pirate
,
toda
zdaj
,
ko
je
prišla
ura
odločitve
,
jo
je
vendar
vse
to
presenetilo
.
Kržan
in
Desantič
sta
edina
,
na
katera
smem
računati
,
je
govorila
sama
s
seboj
.
Desantič
mi
je
vdan
iz
hvaležnosti
,
Kržan
—
ali
me
ljubi
res
toliko
,
da
bi
vse
zame
žrtvoval
?
O
,
ko
bi
mu
smela
vse
povedati
.
A
kaj
,
ko
sem
s
prisego
na
Najsvetejše
obljubila
molčečnost
,
ko
ne
smem
z
nobeno
besedo
izdati
,
kaj
se
je
zgodilo
in
kaj
me
čaka
,
ko
smem
šele
govoriti
,
ko
bom
že
piratova
žena
.
Naslonila
je
glavo
ob
roko
in
z
rosnimi
očmi
gledala
ven
iz
okna
v
daljavo
,
kjer
se
je
zibalo
morje
v
svoji
večni
veličastnosti
.
—
Ah
,
Andrej
Kržan
,
ko
bi
vedel
,
kako
te
ljubim
,
ti
bi
me
rešil
,
ti
bi
me
rešil
.
Vrnila
se
je
zopet
pred
podobo
Bogorodice
in
vnovič
jokaje
prosila
pomoči
.
Pri
obedu
ji
je
naznanil
oče
,
da
je
prišel
star
duhovnik
kot
zaupnik
kralja
Gjačiča
in
obljubil
,
da
prinese
še
tekom
dneva
odgovor
.
—
Tudi
minister
Zeno
je
pisal
,
da
pride
še
danes
semkaj
in
da
mi
rad
stori
vsako
uslugo
,
če
ne
nasprotuje
koristim
beneške
republike
.
Asunta
je
to
molče
vzela
na
znanje
.
Po
obedu
je
pa
poslala
kapetanu
Desantiču
pisemce
,
naj
jo
pride
Kržan
o
polnoči
z
gondolo
čakat
pred
palačo
malteškega
poslaništva
.
Na
putu
mu
loša
srića
biše
:
Hriščani
mu
ruke
zavezaše
.
Hrv.
narodna
.
Kržan
je
bil
v
velikih
skrbeh
za
svojega
slugo
.
V
tistem
trenotku
,
ko
je
dobil
skrivnostno
pismo
,
naznanjajoče
,
da
se
Tomo
že
vrne
o
pravem
času
,
mu
je
bilo
jasno
,
da
se
je
moral
kdo
Toma
polastiti
.
A
kdo
?
Če
bi
bila
državna
oblast
Toma
prijela
zaradi
kake
nerodnosti
,
bi
tega
Kržanu
ne
bila
tako
tajinstveno
sporočila
.
Ker
torej
ni
bilo
misliti
,
da
bi
državna
oblast
imela
kak
opravek
s
Tomom
,
je
začel
ugibati
Kržan
,
komu
bi
znalo
biti
kaj
na
tem
,
da
prikrajša
Tomu
svobodo
.
Ko
bi
bil
Tomo
v
svoji
neprevidnosti
zašel
med
zločince
ali
sploh
hudobne
ljudi
,
bi
gotovo
ne
pisali
Kržanu
brezimnega
pisma
z
naznanilom
,
da
se
Tomo
o
„
pravem
času
vrne
“
.
Potom
takega
sklepanja
je
prišel
Kržan
do
prepričanja
,
da
je
Tomo
v
rokah
človeka
,
ki
ima
kak
poseben
interes
na
tem
,
da
loči
slugo
od
gospodarja
.
A
kdo
bi
to
mogel
biti
?
Kržan
ni
vso
noč
našel
miru
.
Neprestano
je
premišljal
in
ugibal
,
v
čigavih
rokah
bi
utegnil
biti
Tomo
.
In
vse
bolj
sta
se
mu
vsiljevali
dve
eventuvalnosti
,
ki
jih
je
sicer
sam
smatral
za
neverjetni
,
da
,
celo
za
smešni
,
h
katerima
pa
so
se
vendar
neprestano
vračale
njegove
misli
.
Najprej
je
začel
domnevati
,
da
je
morda
vojvodinja
Asunta
spravila
Toma
na
stran
.
Tajinstveno
postopanje
vojvodinje
Asunte
je
v
Kržanovem
srcu
vedno
in
vedno
vzbujalo
nove
dvome
,
ki
jih
ni
mogel
zatreti
.
—
Tomo
ne
mara
vojvodinje
,
je
ugibal
Kržan
,
in
Asunta
ve
to
.
Morda
je
kak
slučaj
pripeljal
Toma
k
vojvodinji
,
morda
je
Tomo
kdo
ve
kako
izvedel
za
tajnost
vojvodinje
Asunte
in
ta
se
je
polastila
Toma
,
da
bi
jaz
ne
izvedel
te
tajnosti
.
Vojvodinja
hoče
,
da
bi
jej
jaz
v
tej
njeni
tajnosti
bil
na
pomoč
.
Morda
je
ta
tajnost
taka
,
da
bi
jaz
odrekel
svojo
pomoč
in
zato
je
ne
smem
izvedeti
niti
po
Tomu
.
Ta
misel
je
Kržana
prevzemala
vse
bolj
,
ker
se
mu
je
zdela
še
neverjetnejša
draga
slutnja
,
ki
se
je
porodila
v
njegovi
duši
.
—
Tomo
je
prepričan
,
da
sta
general
della
Croce
in
pa
tisti
kupčevalec
s
konji
,
ki
me
je
obiskal
na
zgorelem
mojem
gradiču
,
ena
in
ista
oseba
.
Vedno
je
silil
,
naj
ga
poiščeva
.
Mogoče
je
,
da
je
Tomo
uganil
resnico
.
Morda
se
je
della
Croce
preoblekel
za
kupčevalca
s
konji
,
da
bi
laglje
vohunil
po
kranjskem
delu
Istre
,
ali
pa
je
imel
tam
kake
osebne
namene
.
Tomo
ga
je
obiskal
in
general
,
videč
,
da
je
spoznan
,
se
ga
je
polastil
,
ker
neče
,
da
bi
se
razvedelo
za
njegovo
potovanje
v
kranjski
Istri
.
Lahko
ima
tehtne
vzroke
,
skrivati
,
da
je
kot
kupčevalec
s
konji
potoval
po
sosednji
državi
.
Naposled
je
Kržan
sklenil
,
da
naznani
na
vse
zgodaj
celo
stvar
„
avogadorjem
“
,
kakor
so
imenovali
policijske
voditelje
,
in
da
začne
tudi
sam
na
svojo
roko
iskati
Toma
.
—
Naj
bo
živ
ali
mrtev
,
dokler
ga
ne
najdem
,
ne
zapustim
Benetk
,
se
je
zarotil
Kržan
,
ko
je
šel
zjutraj
iz
spalnice
oglasit
se
po
hišnem
redu
„
ospizia
dei
nobili
“
pri
zapovedniku
.
—
Plemič
Kržan
,
mu
je
rekel
zapovednik
,
danes
ob
11.
uri
se
morate
oglasiti
pri
upraviteljstvu
armade
,
danes
bodete
sprejeti
in
sicer
h
konjenikom
,
kajti
tisti
,
ki
pridejo
k
dragim
oddelkom
,
so
naročeni
že
prej
.
Priporočil
sem
Vas
dobro
,
kajti
spoznal
sem
Vas
,
da
niste
ne
pijanec
,
ne
igralec
,
ne
pretepač
,
čaka
Vas
lepa
prihodnjost
in
jaz
Vam
le
želim
,
da
bi
vse
dosegli
,
kar
si
želi
Vaše
srce
.
Kržan
se
je
toplo
zahvalil
staremu
veteranu
in
potem
hitel
na
policijo
,
kjer
so
ga
na
dolgo
in
na
široko
izpraševali
,
a
mu
niso
mogli
ničesar
svetovati
,
ker
se
Kržan
seveda
ni
upal
izreči
svojih
sumov
niti
glede
vojvodinje
Asunte
,
kaj
še
glede
generala
Della
Croce
.
—
Ko
bi
imel
kaj
denarja
,
bi
kmalu
dognal
,
če
je
moj
sum
opravičen
ali
ne
,
je
govoril
Kržan
sam
s
seboj
,
ko
je
stal
v
predsobi
vojnega
ministra
in
čakal
na
avdijenco
.
A
kako
naj
si
pomagam
,
ko
nimam
niti
vinarja
.
Avdijenca
je
bila
kaj
kratka
.
Vojni
minister
Zeno
je
pregledal
izkazila
vseh
oglašenih
plemičev
in
naročil
svojemu
tajniku
,
naj
sprejete
častnike
zapriseže
in
dodeli
posameznim
četam
.
To
je
trajalo
že
dlje
časa
in
poldne
je
bilo
že
davno
minilo
,
ko
je
Kržan
zapustil
kot
častnik
beneške
konjenice
doževo
palačo
.
V
njegovem
žepu
je
žvenketalo
deset
cekinov
,
ki
mu
jih
je
bil
odštel
ministrov
tajnik
,
kakor
vsem
drugim
,
ki
so
bili
sprejeti
.
—
Zdaj
kmalu
doženem
,
če
je
moj
sum
opravičen
,
si
je
zadovoljno
rekel
Kržan
in
se
zopet
odpravil
na
policijo
,
kjer
si
je
za
dobro
plačilo
najel
dva
vohuna
,
katerih
je
v
tistih
časih
kar
mrgolelo
v
Benetkah
.
Enemu
teh
vohunov
je
naročil
naj
pazi
na
palačo
malteškega
poslaništva
,
z
drugim
se
je
odpravil
v
hišo
generala
Della
Croce
,
češ
,
da
kot
častnik
beneške
armade
dobi
lahko
vstop
in
ne
bo
sumljivo
,
če
bi
tam
poizvedoval
po
Tomu
.
Ukrenil
je
tako
,
ker
je
imel
ukaz
,
da
se
ob
dveh
popoldne
oglasi
v
arzenalu
,
da
nastopi
službo
.
Ob
tisti
uri
je
stal
kapetan
Desantič
na
sprednjem
koncu
jadrenice
„
Maria
Immaculata
“
in
je
čital
kratko
pisemce
,
s
katerim
mu
je
vojvodinja
Asunta
naročala
,
naj
pripelje
zvečer
Kržana
v
gondolo
pred
malteško
poslaništvo
.
—
Toliko
dni
je
nestrpno
čakal
na
to
pismo
,
a
zdaj
,
ko
je
prišlo
,
ga
ni
na
spregled
,
se
je
jezil
kapetan
.
No
,
do
večera
je
še
dosti
časa
.
Toda
kapetan
Desantič
je
čakal
zaman
.
Kržan
se
ni
oglasil
.
Poslal
je
ponj
v
„
Ospazio
dei
nobili
“
,
vprašal
je
na
policiji
,
vprašal
pri
tajniku
vojnega
ministrstva
,
in
vprašal
tudi
v
vojašnici
,
a
Kržana
ni
bilo
nikjer
.
Ko
je
Kržan
stopil
v
hišo
generala
della
Croce
,
je
bil
sprejet
z
veliko
ljubeznivostjo
.
Toda
,
čim
je
general
odprl
usta
in
spregovoril
prve
besede
,
je
spoznal
Kržan
,
da
ima
pred
sabo
skrivnostnega
kupčevalca
s
konji
.
A
še
predno
je
mogel
kaj
reči
,
ga
je
general
presenetil
na
način
,
da
se
je
zdelo
Kržanu
,
kakor
bi
ga
bila
strela
z
jasnega
zadela
.
—
Ljubi
plemič
Kržan
,
je
dejal
general
smehljaje
,
verjemite
mi
,
da
imam
z
Vami
najboljše
namene
.
Rad
bi
Vam
pomagal
,
da
pridete
naprej
.
V
to
svrho
Vas
moram
,
če
treba
tudi
proti
Vaši
volji
,
obvarovati
pred
veliko
nevarnostjo
,
v
katero
silite
,
kakor
slepec
v
prepad
.
—
Ne
umejem
Vas
,
gospod
general
!
—
Nič
zato
!
Pozneje
bodete
že
uvideli
,
da
sem
prav
ravnal
.
Za
sedaj
Vam
povem
le
eno
.
Sprejeti
ste
bili
prav
danes
v
beneško
armado
.
Da
se
je
to
danes
zgodilo
,
je
moje
delo
.
Pustil
sem
Vas
nekaj
dni
v
miru
,
a
dal
sem
Vas
skrbno
opazovati
.
Vedel
sem
,
da
Vas
lahko
dobim
vsako
uro
v
roke
.
Skrbelo
me
je
le
,
kako
storim
s
Tomom
,
na
srečo
mi
je
ta
sam
pomagal
.
—
Tomo
—
kaj
je
ž
njim
?
Ali
kaj
veste
o
njem
?
—
Moj
gost
je
,
ljubi
plemič
Kržan
,
kakor
ostanete
Vi
moj
gost
do
jutri
zvečer
.
Nič
ne
ugovarjajte
.
Vem
,
da
bi
morali
ob
dveh
nastopiti
svojo
službo
.
Ako
bi
ne
bili
k
meni
prišli
,
bi
Vas
bili
pridržali
v
vojašnici
.
To
sem
že
preskrbel
.
—
Ali
,
prosim
Vas
,
gospod
general
,
kaj
naj
vse
to
pomeni
,
je
vprašal
ves
začuden
Kržan
.
Čemu
to
?
General
je
Kržanu
položil
roko
na
ramo
in
mu
rekel
z
resno
slovesnostjo
:
—
Zadržim
Vas
tu
do
jutri
zvečer
,
ker
nečem
,
da
bi
Vas
vojvodinja
Asunta
ujela
v
svoje
zanjke
.
Vojvodinja
odpotuje
jutri
,
čim
bo
njena
ladja
eno
miljo
od
brega
,
ste
svobodni
.
—
A
kaj
Vas
brigava
vojvodinja
Asunta
in
jaz
,
je
srdito
vprašal
Kržan
.
Čemu
se
vtikate
v
te
stvari
,
ki
Vam
niso
nič
mar
?
—
Zato
,
ker
Vas
imam
rad
,
plemič
Kržan
,
je
rekel
general
,
ker
bi
Vas
vojvodinja
rada
zvabila
s
seboj
in
vedoč
,
da
jo
ljubite
,
zlorabila
Vašo
udanost
in
zaslepljenost
.
—
Kako
morete
kaj
takega
trditi
?
—
Resničnost
mojih
besed
izprevidite
v
treh
tednih
.
Tedaj
bo
vojvodinja
Asunta
—
poročena
z
drugim
možem
.....
Kržan
je
to
noč
prebil
v
sobi
kjer
je
prebival
njegov
Tomo
.
Po
zemlji
varno
hodi
,
moj
up
je
šel
po
vodi
.
Prešeren
.
Skoro
ob
isti
uri
,
ko
je
plemič
Kržan
stal
pred
generalom
della
Croce
,
se
je
odločila
usoda
vojvodinje
Asunte
.
V
palači
malteškega
poslaništva
se
je
oglasil
zopet
stari
duhovnik
,
zaupnik
pirata
Gjačiča
in
je
vojvodi
Dall
Ferro
izročil
pismo
,
ki
ga
je
starec
trepetaječitalin
potem
izročil
svoji
hčeri
.
Svetli
vojvoda
!
Zahvaljujem
se
Vam
za
točni
in
jasni
odgovor
.
Veseli
me
,
da
se
je
vojvodinja
Asunta
odločila
za
mojega
sina
,
ki
jo
ljubi
iz
vsega
srca
.
V
smislu
najinega
odgovora
Vas
prosim
,
bodite
danes
teden
na
svojem
otoku
kamor
Vam
pripeljem
svojega
sina
.
Gjačič
.
Tako
je
pisal
kralj
piratov
in
tako
vojvoda
kakor
Asunta
sta
vedela
,
da
morata
ta
ukaz
do
pičice
natančno
izpolniti
.
—
Čez
teden
že
...
je
zavzdihnila
Asunta
,
a
umolknila
je
in
zadušila
svojo
bolest
in
svoj
strah
,
ker
je
videla
,
kako
strahovito
je
vplivalo
to
pismo
na
njenega
očeta
.
Stari
mož
je
na
skrivnem
še
vedno
upal
,
da
najde
kak
izhod
iz
svoje
stiske
,
zdaj
so
mu
pa
razpadle
vse
nade
.
—
Čez
teden
dni
...
je
s
tresočimi
ustnicami
ponovil
starec
vzdih
svoje
hčere
.
In
kdo
ve
,
kako
bo
takrat
.
Gjačič
zahteva
ne
le
tebe
,
hčerka
moja
,
nego
tudi
vojvodski
naslov
.
Kaj
bo
,
če
ga
ne
dosežem
,
če
ga
ne
izposlujem
niti
z
največjimi
žrtvami
?
Da
,
ko
bi
smel
govoriti
,
ko
bi
smel
Zenu
vse
povedati
.
Toda
prisega
mi
zapira
usta
.
Ničesar
ne
smem
povedati
.
Niti
imena
tistega
,
za
katerega
hočem
kupiti
vojvodski
naslov
.
Zle
slutnje
vojvode
Dall
Ferro
so
bile
utemeljene
.
Minister
Zeno
,
ki
je
tekom
popoldneva
obiskal
vojvoda
Dall
Ferro
,
se
ni
dal
ne
preprositi
ne
podkupiti
in
ostal
je
neizprosen
tudi
ko
je
vojvoda
ponudil
republiki
beneški
velikansko
svoto
za
njene
vojne
potrebe
.
—
Ne
morem
Vam
ustreči
,
je
izjavil
Zeno
,
Kako
morete
zahtevati
,
naj
prizna
republika
kot
vojvodo
otoka
Kasos
človeka
,
čigar
imena
nam
nečete
povedati
.
Kasos
leži
tako
blizu
azijskega
obrežja
,
da
bi
Turki
prav
lahko
smatrali
za
izzivanje
,
če
bi
beneška
republika
ugodila
Vaši
želji
.
Mi
moramo
zdaj
vse
opustiti
,
kar
bi
dalo
Turkom
povod
za
vojno
proti
nam
.
Izpolnim
Vam
vsako
željo
drage
volje
,
ali
kar
bi
znalo
beneški
republiki
količkaj
škodovati
,
tega
na
noben
način
ne
storim
.
Dasi
je
ta
izjava
uničila
zadnja
upanja
vojvode
Dall
Ferro
,
je
starcu
vender
imponirala
domovinska
ljubezen
vojnega
ministra
Zena
.
Vse
je
ta
mož
bil
pripravljen
storiti
za
svojo
domovino
,
vse
je
žrtvoval
njenim
interesom
.
Vojvodo
je
obšlo
spoznanje
,
da
le
taki
možje
kakor
Zeno
so
v
stanu
dosezati
velike
uspehe
.
To
spoznanje
je
dalo
vojvodu
vsaj
nekoliko
notranjega
miru
in
obudilo
je
v
njem
zopet
nekoliko
stare
njegove
eneržije
.
Odkar
se
je
bil
kralj
piratov
polastil
njegovih
sinov
,
je
strah
za
usodo
teh
otrok
in
vojvodinje
Asunte
zlomil
vso
vojvodovo
notranjo
moč
.
Zdaj
je
Zeno
provzročil
nekak
preobrat
in
vojvoda
je
zadobil
vsaj
toliko
svoje
volje
,
da
je
bil
zopet
v
stanu
mirno
premišljati
,
kaj
naj
stori
.
Poslovil
se
je
hladno
od
vojnega
ministra
.
—
Sprejmite
mojo
zahvalo
za
Vaš
obisk
,
je
dejal
vojvoda
pri
slovesu
.
Priznam
,
da
so
nagibi
Vašemu
postopanju
plemeniti
.
Vam
se
gre
za
korist
Vaše
domovine
,
meni
za
korist
mojega
rodu
.
Pota
beneške
politike
in
moja
pota
se
bodo
odslej
večkrat
križala
,
a
moje
osebno
spoštovanje
do
Vas
Vam
ostane
v
vsakem
slučaju
.
Minister
Zeno
se
je
hladno
pri
klonil
,
zavedajoč
se
,
da
je
vreden
laskavih
besed
starega
vojvoda
.
—
Predno
grem
,
je
rekel
Zeno
,
dovolite
mi
,
da
Vam
nekaj
svetujem
.
Oni
dan
,
ko
je
veliki
svet
odklonil
Vašo
željo
zastran
vojne
proti
piratom
,
ste
na
velikih
stopnicah
doževe
palače
izrekli
silne
grožnje
proti
beneški
republiki
.
Ravno
zdaj
ste
zopet
nekaj
takega
namignili
,
rekši
,
da
bodete
križali
pota
beneške
republike
.
Moja
dolžnost
je
,
da
tega
ne
prezrem
.
Pojmim
Vaša
čuvstva
,
ali
korist
republike
zahteva
,
da
o
tem
obvestim
svet
desetorice
.
Svetujem
Vam
torej
,
odpotujte
čim
prej
,
zakaj
naša
državna
inkvizicija
je
brezobzirna
.
—
Jaz
odpotujem
že
jutri
zjutraj
,
je
ravnodušno
odgovoril
vojvoda
in
potem
sta
se
moža
ločila
,
dobro
vedoč
,
da
sta
kraj
vsega
osebnega
spoštovanja
drug
drugemu
neizprosna
nasprotnika
.
Vojvodinja
Asunta
je
vzela
naznanilo
očetovo
o
odhodu
molče
na
znanje
.
Vse
njene
misli
so
bile
pri
Kržanu
.
Kapitan
Desantič
ji
je
prišel
sam
naznanit
,
da
je
Kržan
izginil
brez
sledu
.
—
Povsod
sem
že
povpraševal
po
njem
.
„
Ospizio
dei
nobili
“
je
zapustil
zjutraj
,
dopoldne
je
bil
zaprisežen
kot
častnik
,
od
tedaj
je
izginil
.
Vprašal
sem
na
policiji
,
a
tudi
tam
ne
vedo
ničesar
o
njem
.
Morda
je
bil
v
kaki
krčmi
ubit
.
Ko
sem
izrekel
ta
sum
na
policiji
,
so
se
mi
smejali
,
češ
,
naj
bom
brez
skrbi
,
Kržan
da
se
že
zopet
oglasi
.
—
Desantič
,
prosim
vas
,
ne
zapustite
me
,
je
ihtela
Asunta
.
Čaka
me
nekaj
groznega
.
Edino
moje
upanje
je
Kržan
.
Jutri
zjutraj
odpotujem
z
očetom
;
če
dotlej
ne
dobite
Kržana
,
sem
morda
izgubljena
za
vse
življenje
.
Desantič
in
njegovi
mornarji
so
iskali
Kržana
ves
večer
in
vso
noč
,
seveda
brez
uspeha
,
saj
je
bil
Kržan
s
Tomom
vred
ujetnik
generala
della
Croce
.
Zjutraj
na
vse
zgodaj
sta
se
vojvoda
in
Asunta
vkrcala
na
veliko
ladjo
,
ki
ju
je
čakala
v
pristanišču
in
Desantič
je
prišel
Asunti
naznanit
,
da
je
bilo
vse
njegovo
iskanje
zaman
.
—
Mogoče
je
samo
troje
:
da
je
mrtev
,
da
je
ranjen
in
ne
more
nikamor
,
ali
da
je
v
ječi
.
Desantič
je
zmajal
z
glavo
in
tiho
rekel
:
—
Mogoče
je
še
nekaj
,
svetla
vojvodinja
,
da
se
je
nalašč
skril
.
Danes
vam
lahko
povem
,
da
je
imel
vedno
dvome
,
če
so
vaši
nameni
ž
njim
pošteni
.
—
Ti
dvomi
so
mi
razumljivi
,
je
rekla
Asunta
po
dolgem
molku
.
Ne
zamerim
mu
tega
.
In
če
se
je
skril
,
da
bi
mu
ne
bilo
treba
,
izpolniti
dane
obljube
,
je
tudi
prav
.
Tako
vsaj
vem
,
da
nimam
od
njega
ničesar
pričakovati
.
Poslovila
se
je
na
kratko
od
Desantiča
in
odšla
v
kajuto
.
A
tamkaj
ni
mogla
več
premagovati
svojih
čuvstev
.
—
O
,
Andrej
,
če
si
živ
,
Bog
ti
daj
vso
srečo
,
so
šepetale
njene
drhteče
ustne
.
Bil
si
moje
edino
upanje
;
ljubezen
bi
ti
bila
dala
moč
,
da
bi
me
rešil
.
Zdaj
sem
izgubljena
.
Ladja
se
je
zazibala
in
z
razpetimi
jadri
odplula
iz
pristana
na
sinje
morje
,
za
njo
pa
je
plula
jadrenica
kapetana
Desantiča
.
Pozvat
ču
ga
na
mejdan
junački
Odsić
ču
mu
glavu
na
mejdanu
,
tebi
ću
je
,
dužde
,
darovati
,
za
jabuku
,
mome
gospodaru
.
Hrv.
narodna
.
Komaj
je
bila
ladja
,
s
katero
sta
se
odpeljala
vojvoda
Dall
Ferro
in
njegova
hči
,
zapustila
beneški
pristan
,
je
že
general
della
Croce
vstopil
v
„
ječo
“
,
v
kateri
sta
bila
Kržan
in
njegov
sluga
in
jima
naznanil
,
da
sta
zopet
svobodna
.
—
Ne
zamerite
mi
,
dragi
plemič
Kržan
,
da
sem
Vas
zadržal
pri
sebi
proti
Vaši
volji
,
je
rekel
general
,
in
verujte
mi
,
da
so
me
vodili
najboljši
nameni
.
Kržana
je
vso
noč
,
ki
jo
je
prebil
v
generalovi
sicer
tako
udobni
ječi
,
lomila
onemogla
jeza
.
Ko
je
videl
pred
sabo
generala
,
bi
ga
bil
najraje
na
mestu
pobil
,
a
premagal
se
je
,
kajti
sklenil
je
bil
trdno
,
da
pozove
generala
na
dvoboj
in
trden
je
bil
tudi
njegov
sklep
,
da
mora
general
svoje
nasilje
plačati
s
smrtjo
.
—
Dovolite
mi
,
gospod
general
,
je
osorno
rekel
Kržan
,
da
zahtevam
zadoščenja
za
to
,
kar
ste
mi
storili
.
Svoboden
plemič
sem
in
nihče
nima
pravice
,
mi
kratiti
to
svobodo
.
Nikdar
si
nisem
želel
ne
Vašega
pokroviteljstva
,
ne
Vašega
posredovanja
v
mojih
zadevah
.
V
kakšnem
razmerju
sem
z
vojvodinjo
Asunto
Dall
Ferro
,
to
je
stvar
,
ki
se
Vas
čisto
nič
ne
tiče
.
Upam
,
da
mi
ne
odrečeta
zahtevanega
zadoščenja
.
—
In
kakšno
naj
bo
to
zadoščenje
?
je
vprašal
general
z
rahlim
usmevom
na
ustnih
.
Ali
želite
mar
zadoščenja
z
orožjem
?
—
To
se
pač
ob
sebi
umeje
,
gospod
general
.
—
Dvoboj
na
življenje
in
smrt
?
—
Da
,
gospod
general
,
na
življenje
in
na
smrt
.
Kržanovi
odgovori
so
bili
jezni
,
a
generala
to
ni
spravilo
iz
ravnotežja
.
—
Pripravljen
sem
