bodopočasi
in
previdno
prodirali
proti
Faenzi
ali
Forliju
.
Godi
pa
naj
se
tako
previdno
,
da
sovražnik
ne
zvé
bojnih
naklepov
in
jih
ne
prekriža
.
Vsi
trije
zavezniki
so
bili
po
vednih
selih
v
tesni
zvezi
in
so
postopali
jednotno
.
S
I.
dnem
vel
.
travna
se
je
vojska
začela
na
vseh
mejah
.
Barnaba
je
sporočil
maršalu
Orsiniju
,
da
so
mu
napovedali
vojsko
kardinal-legat
,
Benetke
in
Padova
.
Ukazal
je
,
naj
se
drži
bojnega
reda
,
kakor
so
ga
sestavili
doma
pred
odhodom
,
naj
brani
,
da
zavezniki
ne
prestopijo
meje
,
in
se
v
obče
bolj
brani
,
kakor
napada
.
Vse
pripetljaje
naj
mu
sporoči
mahoma
.
V
pismu
na
Orsinija
je
tudi
stalo
,
da
naj
polkovnikom
pové
le
toliko
,
kolikor
je
ravno
treba
,
da
vedó
,
s
katerim
sovražnikom
imajo
opraviti
.
Maršal
Orsini
je
prišel
z
vojsko
jako
urno
v
lepo
mesto
Bologno
in
tam
postavil
svoj
glavni
stan
.
Najprej
je
mesto
utrdil
in
preskrbel
obilo
z
živežem
,
potem
pa
začel
četovati
skozi
Romagno
.
Vsa
večja
mesta
in
trdnejše
gradove
so
obiskovali
njegovi
oddelki
.
Ljudstvo
jih
je
sprejemalo
bolj
ali
manj
veselo
,
kakor
je
bilo
na
strani
Viscontijevi
ali
papeževi
.
Semtertje
so
naleteli
na
sumljive
ljudi
,
mnogo
so
jih
dovedli
v
glavni
stan
k
maršalu
.
Tam
so
jih
znali
izpraševati
o
vsem
,
kar
so
hoteli
zvedeti
;
ako
niso
povedali
sami
,
prisilili
so
jih
z
bičem
ali
natezalnico
.
Iz
vseh
poročil
pa
je
maršal
Orsini
videl
,
da
je
čim
dalje
več
nemira
med
ljudmi
,
ker
pričakujejo
vsi
,
da
se
kmalu
izpremené
sedanje
razmere
.
To
četovanje
je
dokazalo
,
da
raste
moč
sovražnikova
;
na
raznih
krajih
so
že
prestopile
mejo
male
čete
,
prebrodile
pokrajine
,
pa
se
spretno
umikale
milanski
vojni
.
—
Nekega
dné
pokliče
maršal
gospoda
kastelana
in
ga
pošlje
četovat
ob
desnem
bregu
Pada
doli
proti
morju
.
Naroči
mu
,
naj
pregleda
posadke
,
naj
preišče
,
kaj
dela
sovražnik
in
kje
misli
udariti
na
Milance
.
Vitez
Bernardo
izbere
sto
oklepnikov
in
sto
strelcev
na
konjih
in
odrine
iz
Bologne
doli
proti
Padu
.
Polagoma
se
svet
znižuje
in
prehaja
v
lepo
rodovitno
padovsko
nižavo
.
Za
četovanje
pa
je
bilo
tukaj
jako
neugodno
.
Reka
Pad
se
cepi
proti
izlivu
v
mnogo
večjih
in
manjših
vej
,
katere
so
med
seboj
in
z
drugimi
malimi
rekami
v
zvezi
po
mnogih
jarkih
in
prekopih
.
Še
ob
lepem
vremenu
in
po
letu
ni
bilo
lahko
gibati
se
z
večjo
četo
po
tem
kraju
,
kaj
šele
ob
slabem
vremenu
in
blizu
sovražnika
!
Do
reke
Rena
je
prišel
Bernardo
brez
težave
,
ni
bilo
sledu
o
sovražniku
;
kraji
so
bili
pod
varstvom
Bologne
.
Onstran
Rena
pa
so
se
težave
množile
,
četa
je
prišla
do
prekopov
,
kateri
vežejo
primorski
Pad
z
Renom
.
Po
velikem
prekopu
gre
voda
od
Ferrare
,
katera
je
v
prijateljstvu
z
Barnabom
,
do
Pontenuova
.
Ves
svet
preko
tega
prekopa
je
medvodje
,
razcepljeno
in
razdeljeno
na
sto
kosov
in
delov
;
prekopi
in
jarki
se
razpletajo
kakor
mreža
na
vse
strani
.
Morska
voda
stopa
daleč
v
deželo
,
in
slabo
zavarovane
reke
često
prestopajo
bregove
.
Malih
jezer
in
lagun
je
tukaj
na
tisoče
;
ob
nalivih
se
vidi
vsa
planjava
kakor
velikansko
jezero
,
iz
katerega
molí
le
malo
suhe
zemlje
.
Tedaj
je
težko
najti
pota
,
vedno
preti
človeku
nevarnost
,
da
zaide
in
pogine
v
vodi
ali
blatu
.
Trudna
in
zdelana
se
ustavi
četa
gospoda
Kastelana
v
malem
mestecu
ob
Padu
.
Vitez
Bernardo
preišče
vse
,
kar
se
je
dalo
,
in
pozvé
,
da
so
bili
tukaj
že
sovražni
Padovanci
.
Osem
starejšin
ukaže
prijeti
in
odvesti
v
grad
kot
poroke
za
zvestobo
mesta
.
Posadko
pomnoži
in
ji
naroči
,
naj
ostro
pazi
in
urno
poroči
o
kaki
nevarnosti
v
glavni
stan
.
Vitez
Bernardo
se
je
delal
,
da
se
misli
drugi
dan
vrniti
proti
Bologni
,
a
drugega
jutra
ukaže
udariti
čez
vodo
proti
velikemu
toku
Volanskega
Pada
.
V
tem
kraju
ni
bilo
mest
,
le
vasi
in
ribiška
selišča
so
stala
sem
ter
tje
med
drevjem
.
Ceste
so
bile
slabe
in
blatne
.
Kar
so
srečali
,
ustavili
so
in
izpraševali
o
sovražnikih
.
Sumljive
ljudi
so
prijeli
in
odvêdli
s
seboj
.
Ljudstvo
je
bilo
Milancem
sovražno
,
udano
pa
Padovancem
.
Proti
poldnevu
prijahajo
v
vas
Rivo
.
Strah
na
obrazu
Rivljanov
je
kazal
,
da
nimajo
dobre
vesti
.
Glavar
in
starejšinstvo
prideta
pred
kastelana
in
se
mu
ponižno
priklonita
.
„
Velemožni
gospod
,
sluge
smo
gospoda
Barnaba
,
dobrega
našega
vladarja
,
in
se
klanjamo
tebi
,
njegovemu
vojskovodju
,
in
te
prosimo
varstva
in
obrambe
.
“
„
To
je
res
,
da
ste
sluge
dobrega
gospoda
,
a
slabo
mu
služite
,
ker
vidim
,
da
je
vaše
ljudstvo
s
sovražnikom
.
“
„
Mogočni
gospod
naj
nam
odpusti
to
napako
,
pa
v
sili
smo
in
nikdo
nas
ne
brani
sovražnega
meča
.
Zato
na
videz
lepo
ravnamo
s
Padovanci
,
da
nam
ne
vzamejo
siloma
,
kar
še
imamo
reveži
.
“
„
To
so
le
slepila
!
Vaša
dolžnost
je
bila
,
ustaviti
se
sovražnikom
,
in
ako
mu
niste
kos
sami
,
prositi
od
najbližnje
posadke
pomoči
.
Vi
pa
ste
radovoljni
šli
na
roke
sovražniku
,
in
to
je
vredno
kazni
.
“
„
Milost
,
gospod
,
imej
z
nami
,
ker
se
hočemo
naprej
zvesto
ravnati
po
tvojih
ukazih
;
le
ne
odtegni
nam
svoje
mogočne
roke
!
“
„
Da
,
zvesteje
bodete
odslej
služili
gospodu
namestniku
,
in
kot
porok
za
to
mi
bodete
vi
,
katere
povedem
s
seboj
v
Bologno
.
“
Vitez
ukaže
glavarja
in
štiri
starejšine
prijeti
in
zapreti
,
da
jih
odpelje
s
seboj
v
glavni
stan
.
Med
to
obravnavo
pride
v
hipu
novica
,
da
se
bliža
vasi
četa
konjikov
.
„
Zastavite
jim
pot
v
vas
in
zadržujte
jih
tako
dolgo
,
da
pridem
k
vam
,
“
zapové
Bernardo
.
Glavarja
in
starejšine
so
zaprli
,
vitez
pa
se
je
zavihtel
na
svojega
konja
in
odjahal
na
čelu
konjikov
proti
sovražniku
.
Prvi
napad
so
bili
že
odbíli
.
Ker
se
Padovanci
niso
nadejali
tukaj
sovražnih
konjikov
,
prijeli
so
četo
le
slabo
.
Ko
pa
zapazijo
,
da
imajo
pred
seboj
le
malo
krdelo
,
primejo
vnovič
in
potisnejo
oklepnike
nazaj
v
vas
med
hiše
.
V
tem
trentuku
pride
Bernardo
in
zasloni
svoje
vojake
,
toda
spozna
hitro
,
da
so
v
slabem
položaju
,
ker
se
ne
morejo
gibati
in
sovražnika
ne
prijeti
od
strani
.
Zato
ukaže
strelcem
zasesti
stranske
prihode
in
paziti
na
domače
prebivalce
.
Predno
pa
so
to
storili
,
že
so
se
prerinili
sovražni
konjiki
med
hiše
in
z
nekaterih
ugodnih
mest
h
krati
z
domačini
napadali
oklepnike
.
Strelci
zažgó
hiše
in
celo
krdelo
se
umakne
nazaj
bolj
v
sredo
vasi
.
Tukaj
je
bil
nekak
trg
z
malo
cerkvijo
in
pokopališčem
.
Strelci
zasedejo
ograjo
in
zavarujejo
obe
strani
in
hrbet
oklepnikom
.
Sovražno
konjištvo
pritisne
za
oklepniki
in
vname
se
hud
boj
.
Srdito
so
naletovali
Padovanci
na
oklepnike
in
se
spopadali
ž
njimi
:
padel
je
na
tej
,
padel
na
oni
strani
konjik
ali
konj
.
Bila
je
na
bokih
gonja
gori
in
doli
,
le
središče
,
kjer
je
stal
sam
vitez
Bernardo
,
ni
se
ganilo
.
Kdor
je
naskočil
,
padel
je
,
srečen
je
bil
,
kdor
je
odšel
Bernardovemu
meču
.
To
je
opazil
sovražni
poveljnik
in
hotel
podreti
ta
jez
.
Kot
vihra
skoči
na
Bernardovo
krdelce
,
kar
zaječali
so
konji
in
zabrnelo
je
železje
pri
navalu
.
Bernardo
spozna
takoj
,
da
ima
junaškega
nasprotnika
pred
seboj
,
ker
urno
je
sukal
meč
in
napadal
tako
silno
,
da
se
je
gospod
kastelan
iz
početka
le
branil
.
Tega
pa
bi
ne
bil
mogel
dolgo
,
ker
dim
in
iskre
od
gorečih
hiš
so
se
čim
dalje
huje
valile
proti
bojišču
.
Treba
je
bilo
torej
boj
urno
končati
.
Bernardo
silno
vspodbode
konja
,
da
se
visoko
vspne
,
nasprotnik
se
hoče
za
hip
umakniti
,
toda
bliskoma
zažvižga
Bernardova
sablja
nad
njegovo
glavo
.
Le
z
največjo
urnostjo
je
odšel
smrti
.
Začel
se
je
sam
umikati
in
braniti
.
Skoro
vse
je
gledalo
ta
boj
obeh
poveljnikov
;
hitro
je
rasla
srčnost
oklepnikov
,
ko
so
zrli
junaškega
svojega
poveljnika
.
Bližal
se
je
odločilni
trenutek
,
da
podere
nasprotnika
:
kar
zadene
sovražna
sulica
Bernardovega
konja
,
da
se
nagne
na
stran
in
tudi
vitez
omahne
.
Takoj
ga
napade
sovražnik
,
toda
Bernardovi
tovariši
ga
zaslonijo
,
da
se
zopet
zavihti
na
konja
.
V
istem
hipu
završi
tudi
oblak
pušic
med
padovanske
konjike
:
kakih
40
strelcev
je
preskočilo
ograjo
in
se
zagnalo
nad
sovražnika
.
Bernardo
udari
sedaj
še
huje
na
sovražno
konjico
in
jo
potisne
v
goreče
ulice
nesrečne
vasi
.
Boj
je
bil
končan
,
zmagovit
za
Milance
,
a
bil
je
že
skrajni
čas
,
ker
v
goreči
vasi
ni
bilo
več
obstanka
.
Pobrali
so
ranjence
in
jetnike
,
vzeli
več
konj
in
polovili
še
nekoliko
razkropljenih
sovražnikov
;
na
to
so
se
urno
umaknili
iz
goreče
vasi
.
Od
porokov
in
ujetih
vojakov
je
zvedel
Bernardo
,
da
so
Padovanci
pripravljeni
na
boj
in
imajo
pehoto
in
konjištvo
na
desni
strani
Pada
.
Najboljše
viteze
je
postavil
gospod
Carrara
na
čelo
svoji
vojski
:
Gerardo
da
Rubiera
je
maršal
,
Melan
načelnik
pehote
,
Manno
Donato
pa
poveljnik
konjice
.
Prav
z
Donatijem
je
torej
imel
posla
v
Rivu
,
kar
je
sicer
slutil
že
med
bojem
,
če
tudi
ga
ni
videl
zaradi
vizirja
v
obraz
.
Nekoliko
je
zazeblo
viteza
Bernarda
pri
srcu
,
ko
je
primerjal
Orsinija
z
Rubierom
,
pa
zanašal
se
je
na
vrlo
milansko
moštvo
in
jahal
vesel
naprej
po
lagunah
.
Ogledati
je
hotel
cesto
,
katero
misli
sovražnik
izbrati
proti
Bologni
.
Motilo
ga
je
le
to
,
da
se
sovražnik
giblje
bolj
ob
morju
,
kakor
na
notranjo
stran
.
Kaj
,
ko
bi
se
Padovanci
še
ne
bili
združili
z
Benečani
,
ampak
bi
vsaka
vojna
zase
prodirala
v
Romagno
,
tukaj
pa
bi
se
hotele
združiti
vse
moči
?
Ta
misel
je
bila
tem
verjetnejša
,
ker
padovanski
vojaki
niso
nič
vedeli
o
Benečanih
.
Njegov
sklep
je
bil
storjen
,
da
tudi
on
krene
s
svojo
četo
čez
močvirje
po
cesti
proti
Argenti
.
Nevarnosti
na
tej
poti
je
poznal
.
Močvirje
,
uporno
ljudstvo
,
sovražnik
za
petami
,
pomoči
od
nikoder
:
to
ni
bilo
vabljivo
.
Vendar
je
hotel
za
trdno
zvedeti
,
kod
so
se
namenili
prodirati
sovražniki
.
Dve
stvari
sta
mu
bili
pa
ugodni
,
da
je
namreč
imel
vse
ljudi
na
konjih
brez
priprege
in
se
je
zato
pomikal
urno
,
in
pa
to
,
da
utegne
tretji
dan
že
zadeti
na
domače
čete
Sforzove
,
katere
so
na
četovanju
proti
Raveni
.
Da
bi
zamudil
sovražnika
,
podiral
je
za
seboj
vse
mostove
in
odpeljal
ladije
in
brodove
s
seboj
na
drugo
stran
,
ali
jih
zažgal
.
Čim
dalje
bolj
se
je
kazalo
,
da
je
ljudstvo
že
povsem
na
sovražni
strani
.
Vse
se
je
skrivalo
po
trsju
in
obrežnih
šumah
;
kar
so
jih
imeli
srečati
ali
doiti
po
vaseh
,
sprejemali
so
jih
s
strahom
,
ali
pa
se
jim
celó
ustavljali
sovražno
.
Proti
večeru
prijahajo
v
malo
luko
na
obširni
laguni
.
Pred
vasjo
so
bile
straže
,
a
ko
se
jim
približajo
Milanci
,
izginejo
urno
v
vas
in
se
potaknejo
po
bližnjih
hišah
.
Naglo
pridirjajo
konjiki
do
srede
vasi
in
zagledajo
pred
seboj
veliko
poslopje
s
padovansko
zastavo
na
strehi
.
Jasno
jim
je
bilo
,
da
je
tukaj
že
sovražna
posadka
in
ljudstvo
na
njeni
strani
.
Prenočiti
tukaj
ni
bilo
varno
,
ker
utegnejo
priti
že
po
noči
Padovanci
;
boj
bi
bil
pretežak
.
Bernardo
ukaže
naskočiti
trdnjavico
z
vso
silo
in
obljubi
plačilo
onemu
,
kateri
sname
sovražno
zastavo
.
To
poslopje
je
imelo
obzidano
dvorišče
,
a
zadnja
stran
poslopja
je
stala
ob
vodnem
jarku
.
Urno
skočijo
nekateri
strelci
v
čolne
in
zaveslajo
pod
zid
;
ker
tukaj
ni
bilo
obrambe
,
zlezejo
na
streho
,
in
jeden
preseka
drog
z
mečem
,
da
zahrešči
v
vetru
in
se
podere
na
tla
.
Velik
krik
nastane
,
a
zastave
ne
morejo
sovražniki
več
rešiti
.
Boj
se
je
začenjal
že
po
sosednih
hišah
,
kjer
je
nastal
tudi
požar
,
zato
pokliče
gospod
kastelan
svoje
konjike
skupaj
,
zapusti
mesto
in
odjaše
z
nekaterimi
ujetniki
dalje
v
noč
proti
Argenti
.
Na
malem
otoku
so
prenočili
.
Kopa
ribiških
koč
je
bila
prazna
,
vse
je
bilo
zbežalo
na
ladije
in
se
poskrilo
po
trsju
in
šumi
.
Oklepniki
poderó
most
za
seboj
,
postavijo
straže
,
pripravijo
si
borno
večerjo
ter
se
pospravijo
k
zaželenemu
počitku
.
Vitez
Bernardo
je
sedel
na
leseni
klopici
pred
ribiško
kočo
,
gledal
je
proti
severu
rdeči
žar
gorečega
mesteca
ter
poslušal
šumenje
bičja
in
trsja
po
močvirju
in
glasove
nočnih
ptic
.
Nekaj
težkega
mu
je
leglo
na
prsi
in
se
mu
ovilo
okrog
srca
.
Na
četovanju
je
spoznal
,
da
vlada
Barnabova
ni
priljubljena
med
narodom
,
da
izgublja
dan
za
dnevom
več
tal
,
in
konec
ne
more
biti
dvomljiv
.
Prišli
so
mu
na
misel
tudi
pogovori
z
o.
Tomažem
v
Milanu
.
Nič
zadovoljen
ni
bil
sam
s
seboj
in
s
to
vojsko
.
Jednako
mu
je
ginilo
zaupanje
v
zmožnosti
Orsinijeve
.
Da
ima
oster
meč
in
urno
pest
,
to
je
res
,
ima-li
pa
tudi
svojstva
za
poveljnika
,
o
tem
se
dosedaj
še
ni
prepričal
.
Če
ga
primerja
s
padovanskim
načelnikom
,
mora
si
reči
,
da
mu
milanski
ni
kos
.
Tudi
to
mu
ni
bilo
po
volji
,
da
tiči
Barnaba
v
Milanu
in
neče
priti
na
bojišče
,
ko
skoro
pride
do
odločilne
bitke
.
Toda
vnema
si
tudi
pogum
,
spominja
se
Barnabu
dane
besede
,
tovariša
Ambrosia
,
medaljona
,
—
in
ob
tem
spominu
odpne
oklep
,
izvleče
podobo
in
jo
goreče
pritisne
na
ustni
.
Čutil
je
potrebo
,
da
se
potolaži
z
versko
tolažbo
;
zato
se
mu
izvije
goreča
molitev
iz
srca
,
in
to
ga
umiri
.
Opravljen
leže
na
trdo
ležišče
in
zaspi
.
Kako
dolgo
je
spal
,
ni
vedel
;
a
ko
se
vzbudi
,
delal
se
je
dan
.
Slišal
je
klice
straž
in
peket
konjskih
kopit
.
Bliskoma
je
po
koncu
,
stopi
pred
hišo
in
vpraša
straže
,
kaj
je
.
„
Gospod
polkovnik
,
med
trsjem
so
priplavale
ladije
in
hočejo
izkrcati
ljudi
na
otok
:
naši
strelci
pa
jim
branijo
in
konjiški
oddelek
jih
podpira
.
“
„
Ali
ste
koga
izmed
njih
ujeli
?
“
„
Jednega
ranjenca
,
gospod
;
tam
ga
držé
pred
kočo
.
“
„
Kaj
ste
zvedeli
od
njega
?
“
Gospod
kastelan
ni
poslušal
odgovora
,
krenil
je
sam
k
straži
in
jel
izpraševati
ujetnika
.
Ta
pa
ni
vedel
povedati
drugega
,
kakor
da
je
prišlo
malo
krdelo
konjikov
v
mesto
,
tam
so
se
posvetovali
in
sklenili
poslati
ljudi
na
ladijah
na
otok
,
da
zamudé
sovražnike
,
dokler
ne
pride
cela
vojska
za
njimi
.
Bernardo
se
je
nasmehnil
in
zagodrnjal
sam
pri
sebi
:
„
Načrt
ni
slab
,
a
nismo
tako
neumni
,
da
bi
ga
vam
pomagali
zvršiti
na
tem
otoku
.
“
Takoj
ukaže
konje
osedlati
in
biti
pripravljenim
v
pol
uri
na
odhod
.
Seli
raznesó
povelje
,
Bernardo
pa
zajaše
konja
in
gré
gledat
svoje
strelce
,
kako
se
kratkočasijo
s
povodnimi
sovražniki
.
Tu
in
tam
je
završala
pušica
in
zaječal
mož
,
a
bilo
jih
je
vedno
več
,
kakor
bi
lezli
iz
vode
.
Na
vseh
straneh
so
že
zasedli
obrežje
in
se
zbirali
k
napadu
.
Sedaj
dá
Bernardo
znamenje
svojim
oklepnikom
,
da
se
vržejo
na
te
zasledovalce
.
Kakor
žabe
od
strahú
poskačejo
v
čolne
ali
pa
kar
v
vodo
.
Kdor
ni
bil
uren
,
zadela
ga
je
težka
sablja
.
Ko
je
bil
otok
izpraznjen
,
odjahalo
je
počasi
kastelanovo
krdelo
z
otoka
po
cesti
proti
Argenti
.
Tudi
tukaj
so
za
seboj
podrli
mostove
.
Nikdo
jih
ni
nadlegoval
,
ko
so
odhajali
,
vendar
je
Bernardo
čutil
,
da
se
umika
sovražniku
—
v
domači
deželi
.
Previdno
pa
zmerno
se
je
pomikala
četa
naprej
po
blatni
cesti
in
lovila
novice
in
oglednike
iz
raznih
krajev
.
Proti
poldnevu
so
prišli
iz
lagun
na
suh
in
obdelan
svet
;
tu
so
začutili
milansko
oblast
.
Srečali
so
že
domače
četice
,
in
prišli
v
mesta
z
domačimi
posadkami
.
Na
potu
je
slišal
vitez
Bernardo
,
da
se
je
že
vrnil
Sforza
s
četovanja
in
je
prejšnji
dan
šel
skozi
Argento
.
Po
kratkem
oddihu
so
jahali
naprej
in
so
dospeli
pod
noč
v
Argento
.
Argenta
je
bilo
precejšno
mesto
s
trdnjavo
ob
primorskem
Padu
blizu
pritoka
reke
Idice
.
Utrjeno
je
bilo
dovolj
,
a
ni
imelo
močne
posadke
,
da
se
upre
sovražnemu
napadu
.
V
pogovoru
s
poveljnikom
posadke
je
zvedel
mnenje
viteza
Ambrosia
o
bojnem
načrtu
sovražnikovem
.
To
mnenje
se
je
dobro
vjemalo
z
njegovimi
nazori
.
Opomnil
je
poveljnika
,
da
se
bliža
nevarnost
in
naročil
,
naj
bo
previden
.
Svoje
strelce
je
pustil
v
Argenti
za
posadko
,
sam
pa
se
je
vrnil
v
Bologno
,
kamor
je
dospel
proti
noči
.
Tukaj
so
ga
že
čakala
nova
opravila
.
Brž
,
ko
pripelje
vitez
Bernardo
v
Bologno
svoje
trudne
oklepnike
,
stopi
k
maršalu
s
poročili
o
četovanju
.
Pové
odkrito
,
kar
je
videl
in
zvedel
;
tudi
pristavi
svoje
misli
o
bodočem
vojnem
gibanju
.
Med
tem
pogovorom
dojdeta
tudi
poklicana
polkovnika
Gaspare
Tinela
in
Ambrosio
Sforza
v
vojno
posvetovanje
.
Orsini
naznani
kratko
,
kakšno
je
stanje
,
in
kaj
meni
ukreniti
v
prihodnje
.
„
Gotovo
je
,
da
mislijo
zavezniki
od
več
stranij
in
vsak
zase
prodreti
v
deželo
in
nas
zgrabiti
vsi
ob
jednem
.
Naša
naloga
je
ta
,
da
jim
zabranimo
združiti
se
,
potem
jih
potolčemo
vsakega
posebej
.
Moč
sovražna
ni
preobilna
.
Padovani
pridejo
z
2500
možmi
.
Benečani
jih
pripeljejo
okoli
1200
,
in
Albornoz
jih
nima
čez
3000.
Vsa
naša
moč
pa
šteje
združena
nad
5000
vojakov
;
poleg
tega
smo
na
domačih
znanih
tleh
,
ljudi
imamo
vajene
in
utrjene
:
torej
mislim
,
da
se
nam
ni
bati
nič
hudega
.
“
Najprej
se
oglasi
Gaspare
kot
starosta
in
pravi
:
„
Meni
je
prav
,
kar
je
predložil
maršal
;
treba
je
,
da
pridemo
hitro
v
boj
;
to
je
glavna
stvar
,
sicer
segnijemo
v
tem
močvirju
,
zarjavi
nam
orožje
in
opešajo
moči
.
Števila
sovražnikov
se
ne
bojim
,
le
zaslonite
mi
hrbet
in
ne
bo
tako
goste
vrste
,
da
je
ne
prederem
.
“
Tovariši
se
mu
namuzajo
,
maršal
pa
pripomni
:
„
Kmalu
dojde
prilika
,
da
poskusimo
meče
;
upam
,
da
dotlej
ne
zarjavé
.
“
Vitez
Bernardo
povzame
drugi
besedo
:
„
Tudi
jaz
mislim
,
da
nam
je
treba
iti
v
boj
.
Prepričal
sem
se
na
četovanju
,
da
nam
razne
reči
niso
ugodne
,
naša
veljava
in
oblast
gine
dan
na
dan
.
Mnogo
so
tega
krivi
živahni
in
delavni
sovražni
odposlanci
,
še
več
pa
odločno
in
nasilno
postopanje
sovražnih
čet
.
Ljudstvo
ne
mara
za
nas
,
oklepa
se
sovražnikov
,
ker
upa
,
da
nas
zmorejo
.
Kadar
pa
zmagamo
mi
,
takoj
bode
vse
na
naši
strani
.
Treba
je
pa
najprej
zaveznikom
zabraniti
,
da
se
ne
zjedinijo
.
Po
mojih
mislih
je
za
ta
namen
najvažnejše
mesto
Argenta
.
Močna
posadka
ima
v
oblasti
obe
cesti
,
proti
Ferrari
in
Ravenni
:
ne
bode
torej
lahko
memo
priti
z
večjo
vojsko
.
Sedanja
posadka
pa
nikakor
ne
zadostuje
tej
nalogi
,
zato
jo
je
treba
izdatno
pomnožiti
.
Padovanci
pojdejo
gotovo
čez
močvirje
,
kar
je
zanje
sicer
težka
,
toda
varna
pot
.
Le
na
kakih
dveh
krajih
jim
moremo
zapreti
pot
,
ako
smo
pripravljeni
.
Če
tega
ne
storimo
,
pridejo
v
treh
ali
štirih
dneh
brez
boja
pod
Argento
in
se
združijo
z
Benečani
.
Zato
je
moj
drugi
svèt
ta
,
da
se
pomaknemo
z
vso
vojsko
doli
k
lagunam
in
tam
ustavimo
Padovance
,
ki
gredó
proti
Argenti
.
Ako
nam
bode
sreča
ugodna
,
potopimo
vso
padovansko
vojsko
v
močvirju
.
“
Vitez
Bernardo
je
govoril
navdušeno
in
prepričevalno
,
zato
pogleda
maršal
kakor
v
zadregi
svojega
pribočnika
viteza
Ambrosia
,
kaj
poreče
o
teh
predlogih
.
Ambrosio
je
razumel
maršalov
pogled
in
je
takoj
izpregovoril
:
„
V
glavni
reči
smo
vsi
z
maršalom
jedini
,
da
se
zabrani
zaveznikom
zjedinjenje
in
se
hitro
premagajo
posamič
.
Toda
kako
?
Iz
poročil
vohunov
in
iz
tega
,
kar
smo
zvedeli
in
videli
na
četovanju
,
smemo
sklepati
za
trdno
,
da
prestopijo
sovražniki
mejo
vsak
zase
in
na
svojem
kraju
:
Benečani
posebej
,
Padovanci
posebej
.
Manjša
je
benečanska
sila
,
in
to
udržati
in
potlačiti
ni
težko
.
Če
pridejo
do
naše
zemlje
z
ladijami
,
zapodimo
jih
samo
nazaj
,
ker
preganjati
bi
jih
ne
mogli
s
svojimi
slabejšimi
ladijami
.
Tudi
Padovance
udržimo
in
poženemo
same
,
ako
jih
primemo
s
celo
močjo
.
Ker
so
sedaj
vse
sovražne
vojske
na
naših
tleh
,
ne
morejo
se
nam
več
čisto
umakniti
,
sedaj
lahko
zmagamo
.
Kje
jih
počakamo
in
primemo
,
to
je
treba
dobro
preudarki
in
tega
še
ne
moremo
določiti
.
Morda
zvemo
že
jutri
,
kam
se
obrnejo
,
in
potem
se
odločimo
za
pravi
načrt
.
Argenta
je
za
ta
boj
važna
,
to
pripozna
vsakdo
,
če
tudi
se
sovražnik
morebiti
ne
misli
ukvarjati
z
obleganjem
.
Za
naše
čete
pa
mora
biti
mesto
središče
,
ako
se
pokaže
,
da
se
hočejo
tukaj
združiti
zavezniki
.
Argenta
je
s
posadko
tako
močna
,
da
je
mala
vojska
benečanska
z
naskokom
ne
vzame
;
predno
pa
jo
prisili
z
obleganjem
,
da
se
uda
,
dojdemo
že
dvakrat
na
pomoč
.
Vendar
nimam
nič
zoper
to
,
da
se
Argenta
utrdi
močneje
in
naša
vojska
pomakne
bliže
k
mestu
.
A
ne
smemo
pozabiti
svojih
čet
,
ki
so
nastavljene
proti
Spoletu
in
imajo
pred
seboj
močnejšega
sovražnika
.
Do
danes
so
res
dohajala
samo
ugodna
poročila
;
pa
kdo
vé
,
kako
se
zasučejo
razmere
!
Morda
bo
treba
kmalu
poslati
pomoči
od
tod
,
in
zato
naj
je
za
sedaj
Bologna
glavno
središče
našega
vojevanja
.
“
Konec
vsega
razgovarjanja
je
bil
,
da
ide
polkovnik
Gaspare
Tinela
z
jednim
polkom
pešcev
do
srede
pota
proti
Argenti
,
ter
se
utabori
v
mestu
Budrio
ali
njegovi
okolici
;
druga
vojska
pa
še
ostane
v
Bologni
.
Polkovnika
Bernardo
in
Tinela
sta
se
poslovila
,
prvi
je
bil
truden
in
zdelan
ter
potreben
pokoja
,
drugi
pa
se
je
hotel
pripraviti
za
jutrajšnji
odhod
.
Ambrosio
je
še
ostal
pri
maršalu
;
mislila
sta
o
raznih
slučajih
,
ki
bi
se
utegnili
pripetiti
.
Poročila
iz
južnih
krajev
so
bila
sicer
ugodna
,
vendar
Ambrosio
ni
zaupal
Kuanu
.
Zlasti
to
je
vzbujalo
sum
,
da
je
Kuan
večkrat
udaril
čez
mejo
na
sovražno
zemljo
,
če
tudi
mu
je
bilo
to
prepovedano
.
Kdo
vé
,
ali
ni
iskal
samo
plena
?
Ambrosio
je
izrazil
ta
strah
tudi
maršalu
,
toda
ta
je
mislil
,
da
sedaj
še
ni
vzroka
bati
se
kake
neprilike
od
te
strani
.
Ambrosio
je
molčal
in
se
poslovil
od
maršala
,
ker
je
ura
šla
že
na
polnoč
.
Prišedši
v
svoje
stanovanje
,
leže
počivat
,
toda
še
dolgo
ga
je
mučil
nemir
.
Videl
je
v
vojnem
svetu
,
da
ni
sporazumljenja
med
poveljniki
,
ker
premalo
zaupajo
maršalu
;
videl
je
,
da
sta
Bernardo
in
Tinela
nezadovoljna
.
Tudi
njega
se
je
lotil
nekak
strah
,
kakor
da
čaka
vojske
nesreča
,
a
otresel
se
ga
je
in
slednjič
zaspal
.
Zjutraj
je
bil
zgodaj
na
nogah
.
Trebalo
je
odpraviti
poročila
na
namestnika
in
pisma
v
Milan
.
Poročila
je
izdelal
po
sinočnem
posvetovanju
in
ja
pokazal
maršalu
;
pismo
pa
je
napisal
po
svojih
mislih
,
povedal
o
junaškem
vitezu
Bernardu
na
četovanju
in
šaljivo
pristavil
,
kaj
je
sanjal
po
noči
.
Urni
seli
so
odšli
s
pismi
proti
Milanu
.
Med
tem
se
je
postavil
določeni
polk
v
bojni
red
in
čakal
le
še
povelja
za
odhod
.
Maršal
naznani
polkovniku
,
kaj
namerja
storiti
čez
dan
in
drugo
jutro
,
kje
bode
glavni
stan
,
kamor
naj
pošilja
svoja
poročila
.
Med
glasnimi
klici
je
odrinil
vrli
polk
iz
Bologne
proti
Argenti
.
Dobili
so
tudi
drugi
polki
povelja
,
da
naj
imajo
vse
pripravljeno
za
odhod
,
ker
bode
morda
treba
odriniti
še
danes
sovražniku
nasproti
.
Vse
se
je
pripravljalo
in
govorilo
o
boju
in
sovražniku
,
dasi
niti
niso
vedeli
,
s
kom
in
kje
se
bodo
bíli
.
Vitez
Bernardo
je
bil
nestrpen
,
hodil
je
sem
in
tje
,
kakor
po
žrjavici
.
Maršalova
počasnost
in
neodločnost
mu
ni
bila
všeč
;
še
celó
tovarišu
Ambrosiu
je
zameril
,
da
se
vjema
z
Orsinijem
.
Bal
se
je
,
da
jih
sovražniki
ne
prehité
,
vzemó
Argento
in
se
tam
zjedinijo
.
Zmaga
bi
bila
potem
dokaj
težka
.
„
Čas
izgubljen
,
vse
izgubljeno
,
“
ponavljal
je
vedno
in
nemiren
pričakoval
,
kaj
še
pride
.
Dopoldné
donesó
seli
poročila
,
da
so
prestopili
Benečani
in
Padovanci
meje
,
in
sicer
oni
blizu
Ravenne
ob
dolnjem
Primorskem
Padu
,
ti
pa
čez
veletok
Pada
Volanskega
.
Benečani
so
močni
okrog
1200
mož
,
Padovanci
pa
čez
2000
mož
z
obilno
konjico
.
Iz
dosedanjega
prodiranja
se
še
ni
dalo
spoznati
,
ali
pojdejo
Padovanci
po
cesti
na
Bologno
,
ali
pa
čez
močvirje
na
Argento
.
Gospod
kastelan
je
trdil
,
da
pojdejo
na
Argento
,
a
maršal
se
ni
hotel
takoj
odločiti
na
njegovo
besedo
.
Slednjič
se
vzdigne
vsa
vojska
iz
Bologne
proti
Argenti
,
zapustivša
obilno
posadko
v
mestu
.
A
kmalu
obstane
v
prvi
vasi
,
ker
so
dohajala
nova
poročila
.
Ta
poročila
so
bila
tako
nedoločna
,
da
ni
bilo
moči
izprevideti
,
kaj
počnó
Padovanci
:
ta
so
trdila
,
da
gredó
na
Bologno
,
druga
pa
,
da
so
jo
krenili
na
Argento
.
Ni
kazalo
storiti
nič
drugega
,
kakor
odposlati
močno
četo
proti
Padovancem
.
Vodil
jo
je
Ambrosio
.
Tako
je
stala
sedaj
Barnabova
vojska
razstavljena
na
bolognskem
polju
.
Najbliže
sovražnika
je
stal
polkovnik
Gaspare
Tinela
s
tisoč
možmi
pehote
blizu
Argente
.
V
sredi
med
Argento
in
Bologno
je
stal
maršal
z
glavno
vojsko
okoli
2000
mož
.
Na
meji
proti
Toskani
v
hribih
sta
stala
polkovnika
Kuan
s
1000
in
Baldessare
s
1500
fevdniki
.
Vojska
je
bila
sicer
ugodno
razstavljena
;
dala
bi
se
bila
umno
še
ob
pravem
času
združiti
zoper
sovražnika
,
a
nevarnost
tudi
ni
bila
majhna
,
da
bi
sovražnik
ne
zgrabil
in
pobil
posameznih
oddelkov
.
Orsini
je
vedel
to
,
a
iz
Milana
je
bil
dobil
ukaz
,
držati
se
Bologne
.
Sedaj
je
bil
čas
,
da
bi
bil
prišel
namestnik
sam
na
bojišče
,
pa
ni
ga
bilo
.
Minul
je
ta
dan
brez
posebnih
novic
.
Gospodu
kastelanu
je
bilo
vidno
nestrpnejše
.
Čez
noč
in
zjutraj
rano
so
došla
nova
poročila
.
Iz
Argente
so
poročili
,
da
Benečani
urno
napredujejo
,
da
jih
spremljajo
ladije
po
reki
,
da
so
vzeli
že
več
obrežnih
mest
in
pregnali
posadke
,
katere
so
se
rešile
v
Argento
.
V
dveh
dneh
pridejo
do
mesta
,
ako
se
jim
nihče
ne
ustavi
.
Polkovnik
Gaspare
je
pisal
:
„
Patrolje
sem
poslal
daleč
v
močvirje
,
kjer
so
srečali
že
sprednje
straže
sovražnikov
.
Ukazal
sem
tamošnjim
posadkam
počasi
se
umikati
proti
glavni
cesti
,
jutri
večer
že
utegnemo
priti
v
dotiko
s
sovražnimi
četami
.
“
Od
Ambrosieve
čete
je
prišlo
poročilo
:
„
Padovanska
vojska
se
je
razdelila
:
pehota
in
priprega
gre
skozi
lagune
na
Argento
,
konjištvo
in
nekaj
strelcev
je
kot
pobočno
okrilje
na
cesti
ob
robu
lagun
.
Imajo
dobre
vodnike
,
pomikajo
se
hitro
.
Imeli
smo
ž
njimi
male
praske
,
pa
zaradi
noči
in
močvirja
se
ni
dalo
opraviti
nič
prida
.
Jutri
bodemo
poskušali
zadrževati
jih
in
motiti
,
da
pripravite
napad
na
glavno
vojsko
.
“
Maršal
je
z
gospodom
kastelanom
preudarjal
ta
poročila
in
premišljal
,
kaj
bi
bilo
storiti
.
„
Bíti
se
moramo
,
ker
so
nas
uklenili
že
od
dveh
stranij
.
Treba
pomakniti
se
bliže
h
Gasparovemu
polku
,
ker
njega
zadene
prvi
vihar
.
Če
takoj
odrinemo
,
dospemo
popoldne
tje
in
lahko
se
udarimo
.
“
Ta
svèt
je
bil
čisto
umesten
,
zato
se
Orsini
ni
več
ustavljal
.
Dal
je
povelje
,
da
se
pripravijo
na
odhod
.
Med
tem
prijaha
jezdec
ves
poten
in
prašen
od
polkovnika
Baldessara
s
pismom
na
maršala
.
Maršal
prečita
,
prebledi
in
poda
list
vitezu
Bernardu
.
Kastelan
vzame
pismo
in
čita
glasno
:
Velemožni
gospod
poveljnik
!
Albornoz
je
prodrl
Kuanove
straže
na
sedlu
pri
Borgu
,
njegov
polk
je
razpršil
na
vse
strani
.
Kar
ni
padlo
,
ujeli
so
sovražniki
ali
pa
razkropili
po
gorah
.
Albornoz
prodira
na
cesti
proti
Ceseni
in
ima
s
seboj
okrog
1000
mož
pehote
in
500
konjikov
.
Moje
stališče
je
nevarno
,
ljudstvo
je
uporno
.
Prosim
nagle
pomoči
in
novih
ukazov
.
Baldessare
,
polkovnik
.
Vitez
Bernardo
je
prebral
pismo
,
a
niti
ganil
ni
z
obrazom
,
samo
izpregovoril
je
:
„
Sedaj
odrinimo
!
“
„
Seveda
odrinemo
,
a
treba
je
odgovoriti
Baldessaru
.
Sporočim
in
ukažem
mu
tako-le
:
Zberi
ostanke
Kuanovega
polka
in
združi
jih
s
svojim
.
Privzemi
še
posadke
onih
mest
,
kjer
ni
nevarnosti
;
tako
pomnožiš
svoje
čete
na
2000
in
potem
slédi
Albornozu
za
petami
,
da
mu
braniš
hitro
prodirati
.
V
treh
dneh
smo
na
potu
proti
Vam
.
Orsini
.
Sel
je
pripovedoval
,
da
je
podil
konja
celi
dan
in
celo
noč
skoro
neprestano
.
Albornozova
vojska
pač
ne
pride
v
štirih
dneh
tako
daleč
,
ko
bi
imela
tudi
mirno
pot
.
Ni
bil
še
odšel
ta
sel
,
kar
pridejo
konjiki
iz
Cervie
in
še
drugih
obmorskih
mest
s
poročilom
,
da
je
upor
po
mestih
,
ker
so
čula
,
da
so
že
Benečani
zasedli
Romagno
in
papeževa
vojska
prodira
proti
Bologni
.
Prosijo
maršala
pomoči
.
Orsini
jih
potolaži
,
naj
potrpé
dva
ali
tri
dni
,
potem
jim
pošlje
pomoči
.
Ob
takih
obravnavah
je
poteklo
mnogo
časa
.
Bilo
je
skoro
poldne
,
ko
se
je
napotila
vojska
.
Spredaj
so
šli
kastelanovi
oklepniki
,
za
temi
milanska
pehota
in
zadej
polovica
lahkih
konjikov
.
Vroč
in
soparen
dan
meseca
velikega
travna
je
bil
;
čutilo
se
je
,
da
so
blizu
lagune
,
težko
so
dihali
vojaki
pod
razgretim
železjem
in
konji
so
nevoljni
prskali
.
Vitez
Bernardo
je
jahal
pred
četo
,
zatopljen
v
težke
misli
,
in
neka
vročina
ga
je
izpreletavala
.
Kar
mu
prijaha
nasproti
patrolja
lahkih
konjikov
z
ujetniki
.
Kastelan
zvé
od
teh
,
da
je
bila
zjutraj
huda
praska
pri
selu
Pontenéru
,
kjer
so
Sforzovi
najprej
zmagovali
in
dobili
več
ujetnikov
,
poslednjič
pa
se
umaknili
,
ker
je
bil
sovražnik
močnejši
.
Kastelan
je
pazno
poslušal
to
novico
,
potem
pa
jim
ukazal
,
naj
gredó
do
maršala
.
Sam
pri
sebi
je
računal
:
„
Od
Pontenéra
do
Argente
ne
more
biti
dalje
,
nego
je
do
sèm
.
Ako
je
moglo
to
krdelce
z
ujetniki
priti
sèm
,
prišli
so
Padovanci
do
Argente
in
v
tem
času
že
utegne
vršati
boj
pod
Argento
,
mi
pa
lazimo
po
tej
prašni
cesti
.
“
Junak
se
je
stresel
,
zdirjal
naprej
,
da
se
je
vzdignil
prah
.
Okoli
dveh
popoldne
so
se
ustavili
in
kuhali
.
Žival
in
ljudje
so
bili
potrebni
oddiha
in
krepčila
.
Vitezu
ni
dišalo
nič
.
Komaj
je
čakal
,
da
mine
za
to
odločena
ura
.
V
mislih
je
bil
pod
Argento
in
se
boril
s
sovražnikom
.
Iz
tega
sanjarenja
ga
premotijo
novi
konjiki
,
kateri
mu
naznanijo
,
da
so
pod
Argento
v
boju
Milanci
in
Padovanci
.
Milancem
gre
trda
,
ker
jih
je
premalo
.
Zlasti
jih
tare
sovražna
konjiča
.
Ako
ne
pride
urna
pomoč
,
omagajo
Milanci
in
mesto
pride
v
roko
sovražniku
.
Vitez
si
je
ugrizel
brado
,
ukazal
konjikom
,
naj
gredó
do
maršala
,
zasedel
konja
in
trombe
so
zapele
za
odhod
.
V
silnem
diru
je
drvila
četa
oklepnikov
po
ravni
cesti
proti
Argenti
.
Bila
je
dolga
pot
,
štiri
ure
za
pešce
in
za
spočitega
konja
čez
uro
,
kaj
šele
za
težke
konjike
!
A
na
to
ni
nihče
pazil
,
drvili
so
proti
Argenti
kakor
vihar
.
Okrog
Argente
je
med
tem
divjal
boj
.
Sforza
je
sledil
od
Pontenéra
padovansko
konjico
proti
Argenti
,
a
ni
mislil
,
da
stoji
tam
samo
polkovnik
Gaspare
s
svojim
polkom
.
Privoščil
je
svojim
utrujenim
ljudem
nekoliko
počitka
,
ker
so
težko
še
gibali
.
A
kako
se
ustraši
,
ko
vidi
,
da
milanske
vojske
še
ni
pred
Argento
,
in
da
strašni
Donatovi
dragonci
stiskajo
lombarško
pehoto
.
Udari
na
nje
in
dá
za
hip
duška
pehoti
,
da
se
za
silo
zopet
zbere
in
postavi
v
bojne
vrste
.
A
zapazil
je
tudi
sovražnik
,
da
je
tukaj
le
mala
četa
,
ne
pa
cela
lombarška
vojska
.
Kmalu
naskočijo
z
nova
in
boj
se
ponovi
.
Hudo
klanje
se
začne
.
Treba
je
bilo
gledati
in
bíti
se
na
vse
strani
.
Lombardi
so
se
držali
hrabro
,
a
sovražnikov
je
bilo
več
.
Sovražni
častniki
spazijo
,
da
je
konjiški
poveljnik
spredaj
v
bojni
vrsti
blizu
zastave
in
boj
tam
najhujši
.
Poskušajo
svojo
srečo
,
a
proti
Ambrosiu
ne
opravijo
nič
.
To
je
jezilo
polkovnika
Donata
.
Požene
konja
v
sredo
gneče
in
se
spoprime
z
Ambrosiem
.
Vrste
so
bile
redke
,
jeden
Milanec
je
stal
zoper
dva
ali
tri
sovražnike
.
Ambrosio
je
mahal
poleg
zastave
in
vedno
pazil
nanjo
.
Sovražniki
so
se
zdeli
slednjič
že
dovolj
močni
,
da
vzamejo
zastavo
,
ker
so
videli
,
da
pešajo
moči
milanskim
vojakom
.
Sklenejo
nenadoma
in
z
vso
silo
udariti
na
milanske
čete
in
jih
zdrobiti
.
Ambrosio
hitro
zapazi
to
namero
in
pomakne
svoje
vojake
skupaj
.
Tudi
sovražnik
se
oddahne
in
zbere
moči
za
zadnji
udarec
.
Milanska
vojska
je
bila
obkoljena
od
treh
stranij
,
položaj
je
bil
silno
nevaren
.
Pehota
gospoda
Gaspara
se
je
bila
že
jako
skrčila
.
Polkovnik
Gaspare
sam
je
bil
ves
krvav
;
ni
mislil
nič
drugega
,
kakor
da
častno
pade
za
domovino
.
Tu
se
začne
na
sovražni
strani
nanavadno
gibanje
;
prednje
straže
benečanske
so
došle
;
torej
dojde
kmalu
obilna
pomoč
.
Z
nova
udarijo
na
milanske
čete
in
jih
poskušajo
zajeti
,
a
ni
šlo
,
dokler
je
stala
na
krilu
lahka
konjica
.
Manno
Donato
napravi
torej
pravilen
naskok
na
Ambrosieve
konjike
,
a
odbijali
so
hrabro
in
srečno
posamezna
krdela
,
dokler
se
sam
poveljnik
Manno
ne
zakadi
v
boj
.
Tedaj
pa
se
umaknejo
Milanci
,
zastava
omahne
,
pa
zopet
se
postavi
po
koncu
.
Večkrat
je
bila
že
v
sredi
sovražnih
jezdecev
,
pa
vselej
se
je
zopet
srečno
izvila
.
Vitez
Ambrosio
je
bil
kakor
strela
,
meč
mu
je
švigal
kakor
blisek
.
Padali
so
jezdeci
na
obeh
straneh
.
Mannu
se
posreči
,
da
se
zarine
kakor
zagozda
v
milanske
vrste
in
prodere
do
zastave
.
Mah
na
mah
se
križajo
ostrine
in
zastava
omahne
ranjenemu
konjiku
iz
rok
.
Že
planejo
nanjo
Padovanci
vriščoč
in
kričoč
,
a
ravno
tako
urna
je
bila
Ambrosieva
pomoč
.
V
hipu
je
podrl
najbližjega
nasprotnika
in
se
zagnal
na
sovražno
gručo
.
Kamor
je
mahnil
,
lila
je
kri
in
omahnil
je
vojak
.
Kmalu
razžene
gručo
,
z
jedno
roko
pograbi
zastavo
,
z
drugo
seka
okrog
sebe
.
Sovražnik
pa
še
huje
pritisne
;
od
vseh
stranij
leté
udarci
na
Ambrosievo
glavo
.
Mnogo
jih
odbije
,
a
vmes
ga
marsikateri
zadene
hudo
.
Junak
ni
pazil
v
boju
na
svoje
rane
,
ampak
le
na
sovražnika
in
na
zastavo
.
Toda
—
prevzame
ga
silna
vročina
,
pred
očmi
se
mu
stemni
.
Zasliši
sicer
glas
tromb
in
topot
konj
,
a
ne
more
spoznati
,
od
kod
prihaja
.
Gospod
kastelan
je
dospel
na
bojišče
.
Ko
vidi
nevarnost
za
zastavo
,
zakadi
se
z
oklepniki
v
sovražne
vrste
in
ob
pravem
času
dospe
do
oslabljenega
Ambrosia
.
Poln
ran
in
hudo
krvaveč
se
zgrudi
ta
sredi
svojih
prijateljev
.
Ob
istem
času
so
prišli
oklepniki
v
boj
;
udarila
je
tudi
posadka
iz
mesta
v
pomoč
Gasparovemu
polku
na
desnem
krilu
.
Boj
je
divjal
naprej
in
se
še
bolj
oživil
,
ko
so
dospele
prve
benečanske
čete
na
bojišče
.
Cela
sovražna
vojska
,
ki
je
štela
čez
3000
mož
,
borila
se
je
z
maloštevilnimi
Milanci
.
Benečani
so
takoj
porabili
ugodno
priliko
,
da
so
zastavili
posadki
pot
v
mesto
.
Ob
jednem
so
planili
proti
mestnim
vratom
,
posekali
slabo
stražo
in
kmalu
so
bili
—
v
mestu
.
Še
nekaj
trenutkov
,
in
sovražna
zastava
je
zavihrala
na
mestnem
ozidju
.
Ko
vidijo
Milanci
,
kako
urno
in
nesrečno
zanje
se
je
zasukal
boj
,
izgine
jim
pogum
,
umaknejo
se
—
zroč
z
nepopisno
žalostjo
na
mesto
,
v
katerem
se
je
sovražnik
veselil
svoje
zmage
in
njih
poraza
.
Ob
mraku
je
nastalo
premirje
.
Dospele
so
glavne
čete
Orsinijeve
do
Argente
,
a
bilo
je
prepozno
.
Vsa
hrabrost
Milancev
je
bila
zaman
,
bitka
izgubljena
.
Poglejmo
sedaj
,
kako
se
je
godilo
med
tem
Barnabovi
vojski
na
jugu
.
Kuan
je
imel
stražo
na
apeninskih
prelazih
,
Baldessare
pa
je
pazil
na
gibanje
po
Marki
.
Kuanovi
ljudje
so
zasedli
trdnjavice
po
prelazih
in
čuvali
ceste
.
Pošiljal
je
tudi
male
čete
na
ogled
čez
mejo
cerkvene
dežele
.
To
četovanje
je
bilo
strašno
za
mirne
prebivalce
apeninskih
dolin
.
Kuanovi
vojaki
so
postopali
kruto
:
obdolžili
so
vas
za
vasjo
,
da
se
meša
v
vojne
reči
,
da
skriva
vohune
,
da
podpira
vojake
in
jednake
reči
.
Nakladali
so
jim
velike
kazni
in
jemali
ljudi
in
blago
za
poroštvo
.
Bridke
tožbe
so
se
kopičile
v
taboru
Albornozovem
.
Zato
je
sklenil
rešiti
ljudstvo
nadloge
.
Previdno
se
je
pomaknil
gori
po
tiberski
dolini
blizu
milanskih
posadek
.
Kmalu
je
razvidel
Kuanovo
počenjanje
in
sklenil
,
obrniti
si
to
v
korist
.
Kuanovo
četovanje
se
je
vršilo
dokaj
redno
.
Prišle
so
njegove
čete
vsak
dan
v
drug
kraj
in
ravnale
povsod
jednako
.
Vzele
so
s
seboj
vse
,
kar
je
imelo
kaj
vrednosti
zanje
;
kdor
se
je
branil
,
tega
so
ali
ubili
ali
odvedli
s
seboj
.
V
isti
kraj
niso
hodili
dvakrat
,
ker
bi
drugič
ne
imeli
po
kaj
.
Vsak
dan
so
dohajale
tožbe
o
tem
roparskem
početju
k
Albornozu
.
Nekega
dné
pridejo
tudi
poslanci
iz
Villanove
,
malega
mesta
ob
stranskem
pritoku
reke
Tibere
.
Prosili
so
nujno
pomoči
,
ker
gotovo
jih
obiščejo
v
kratkem
sovražne
čete
.
Albornoz
jim
obljubi
pomoč
in
jim
naroči
,
kako
naj
se
vedó
proti
sovražnikom
.
Sam
pa
se
pomakne
s
svojimi
polki
po
drugi
dolini
prav
gori
pod
apeninske
gore
in
prelaze
.
Vse
je
bilo
pripravljeno
za
ponočni
prehod
čez
gore
.
Gorjani
so
stali
za
kažipote
po
skrivnih
in
nevarnih
gorskih
stezah
.
Proti
noči
naznanijo
vohuni
Albornozu
,
da
se
je
odpravila
večja
sovražna
četa
od
prelaza
nad
Borgom
in
udarila
po
tiberski
dolini
.
Kardinal
pomakne
tiho
svoje
polke
proti
glavnemu
prelazu
pri
Borgu
in
jih
zadrži
v
gorskih
zakotjih
,
dokler
ne
odide
sovražnik
v
dolino
.
Na
vseh
bregih
in
jarkih
so
stale
straže
in
vohuni
so
se
plazili
okoli
.
V
trdnjavici
na
sedlu
je
sedelo
okrog
dvesto
Kuanovih
vojakov
;
sam
polkovnik
je
imel
niže
v
ravnini
svoje
šotorišče
,
prihajal
je
le
včasih
gori
do
trdnjave
na
oglede
.
Zapovedovali
so
tukaj
gori
njegovi
častniki
.
Najsrečnejši
med
njimi
je
bil
Grannaro
,
Kuanov
ljubljenec
.
Njemu
se
je
četovanje
vselej
najbolj
posrečilo
,
in
Kuan
mu
je
zaupal
popolnoma
.
Tudi
nocoj
je
imel
Grannaro
stražo
na
gorskem
prelazu
pri
Borgu
.
Ker
ni
bilo
o
sovražniku
čez
dan
nič
sluha
,
šel
je
stotnik
Grannaro
proti
večeru
na
navadno
roparsko
delo
.
Vzel
je
večino
posadke
s
seboj
,
le
kakih
30
mož
je
ostalo
za
stražo
na
trdnjavici
.
Veseli
in
brezskrbni
so
korakali
ti
najemniki
po
strmi
cesti
proti
dolini
in
se
nadejali
,
da
se
jim
obnese
i
nocojšnji
pohod
.
Po
odhodu
krutega
Grannara
je
zavladalo
na
trdnjavici
veselo
življenje
.
Jedi
in
pijače
je
bilo
tukaj
dosti
,
in
posadka
je
hotela
porabiti
lepo
priliko
.
Ko
so
se
najedli
in
napili
,
hoteli
so
imeti
tudi
ples
.
Odpravijo
torej
nekaj
vojakov
v
bližnje
selo
,
da
dovedejo
v
trdnjavico
nekoliko
mladenk
in
kakega
godca
.
To
pa
ni
šlo
prav
gladko
:
prišli
so
za
ženskimi
njih
očetje
,
bratje
in
ženini
,
in
začele
so
se
razne
borbe
pri
vratih
trdnjave
.
Da
bi
jih
pomirili
,
ponujali
so
jim
vina
in
mesa
in
precej
po
domače
ravnali
ž
njimi
.
Proti
polnoči
je
bilo
vse
veselo
in
vinjeno
,
straže
so
stražile
le
malomarno
.
Vsak
trenutek
je
kdo
prišel
ali
odšel
iz
trdnjave
memo
straže
brez
ovire
.
To
so
izvohale
Albornozove
patrolje
in
mu
hitro
naznanile
.
Kmalu
pride
nekaj
strelcev
po
kmečko
oblečenih
in
se
postavi
ob
zidu
trdnjave
.
Več
možakov
je
bilo
v
glasnem
razgovoru
s
stražami
.
Jedni
so
silili
v
trdnjavo
,
drugi
zabavljali
vojakom
.
Ko
se
zopet
odpró
vrata
,
pride
kopa
deklet
v
društvu
vojakov
,
kateri
so
jim
neslano
nagajali
.
Vnel
se
je
prepir
,
in
prišlo
bi
bilo
do
pretepa
,
ko
bi
se
ne
bili
seljaki
bali
drugega
dné
.
Med
to
družbo
so
se
pomešali
tudi
preoblečeni
vojaki
in
prišli
brez
ovire
skozi
odprta
vrata
v
trdnjavo
.
Ni
še
potihnil
šum
pri
vratih
,
kar
se
zasveti
baklja
na
ozidju
.
Stražniki
vrtoglavi
gledajo
ta
svit
in
ugibljejo
,
kaj
pomeni
.
Kmalu
pa
jim
je
bilo
jasno
:
kakor
bi
bili
vzrasli
iz
zemlje
,
pokažejo
se
oboroženi
vojaki
ter
planejo
k
vratom
.
Seljaki
pobegnejo
,
vojaki
zakričé
,
a
kmalu
padejo
pobiti
po
tleh
in
napadovalci
se
vsujejo
skozi
vrata
v
trdnjavo
,
kjer
jih
sprejmó
njih
tovariši
.
Boj
s
posadko
ni
bil
hud
;
kmalu
so
zagorele
baklje
na
vseh
vogalih
v
znamenje
,
da
je
trdnjava
vzeta
.
Počasi
je
prilezla
Albornozova
vojska
na
sedlo
in
šla
memo
trdnjave
na
drugo
stran
v
Romagno
.
Med
tem
je
gospodaril
Grannaro
v
Villanovi
,
kjer
se
mu
ni
niti
sanjalo
,
kaj
se
godi
na
prelazu
in
kaj
čaka
nocoj
še
njega
.
Stavil
je
visoke
zahteve
,
starašinstvo
je
ponujalo
malo
;
tako
je
vse
kazalo
,
da
se
ne
sporazumejo
.
Stotnik
zapreti
,
da
požge
to
gnezdo
,
ako
mu
takoj
ne
dadó
,
kar
zahteva
.
Krik
in
vik
po
mestu
je
rasel
čim
dalje
bolj
.
Na
več
krajih
so
se
bili
že
sprli
vojaki
in
meščani
,
kateri
so
se
ustavljali
nasilstvu
.
Vojaki
začnó
že
razbijati
vrata
in
siliti
v
hiše
.
Kar
se
pokažejo
na
hip
luči
na
oknih
mestne
hiše
in
drugih
hiš
.
Vse
mesto
je
bilo
v
malo
trenutkih
razsvetljeno
.
Kuanovi
so
gledali
,
kaj
to
pomeni
,
in
se
smejali
,
češ
,
sedaj
bomo
delali
vsaj
pri
luči
.
A
kar
zagrmi
hrup
sèm
od
mestnih
vrat
in
začuje
se
konjski
peket
.
Po
glavni
cesti
sèm
se
pa
udere
četa
konjikov
na
trg
.
Od
vseh
stranij
se
glasi
:
„
Udri
,
udri
!
“
Grannaro
se
je
streznil
na
hip
.
Videl
je
,
da
je
zajet
,
a
hotel
je
drago
prodati
svoje
življenje
.
Branil
se
je
dobro
,
a
bilo
je
njegovih
premalo
:
združeni
meščani
in
vojaki
so
jih
vse
pobili
ali
polovili
.
Hvaležni
meščani
so
pogostili
rešitelje
,
a
teui
se
je
mudilo
nazaj
.
Še
pred
svitom
so
zapustili
kraj
in
se
vrnili
k
svoji
vojski
.
Boječe
so
se
bližali
prelazu
,
a
že
od
daleč
so
zapazili
papeževo
zastavo
na
trdnjavici
.
Veseli
zaukajo
in
se
ustavijo
pred
vratmi
,
kjer
se
pokrepčajo
in
dobé
nadaljne
ukaze
.
Po
kratkem
oddihljaju
se
pomaknejo
za
vojsko
.
Med
potjo
tudi
zvedó
,
da
je
Albornozova
vojna
zgrabila
Kuanovce
prav
pod
šotoriščem
Kuanovim
.
Sovražnika
je
potolkla
popolnoma
in
skoro
živega
ujela
polkovnika
.
Sedaj
je
stal
Albornoz
s
krepko
in
zmagovito
vojsko
v
Romagni
.
Prihajala
so
mu
poročila
,
da
je
Kuanov
oddelek
popolnoma
razbit
,
da
se
jih
je
le
malo
rešilo
in
bežalo
proti
mestu
Urbinu
,
kjer
stoji
polkovnik
Baldessare
z
močno
posadko
.
Prelazi
so
vsi
prosti
,
ker
so
jih
vojaki
popustili
od
straha
.
Drugi
dan
po
onem
dogodku
v
Villanovi
je
prišel
kardinal
Albornoz
po
ravnini
do
trdnjavice
Sto
.
Leone
.
Tukaj
je
postavil
svoj
glavni
stan
.
Poslal
je
poslance
in
vohune
pa
tudi
mala
krdela
v
bližnja
mesta
in
vasi
.
Hitro
se
je
vse
premenilo
po
deželi
.
Ljudje
so
veseli
sprejemali
papeževo
vojsko
,
ker
strah
jih
je
bilo
Kuanove
,
tako
čudne
govorice
so
šle
o
njem
med
ljudmi
.
Kjer
je
imel
Barnaba
male
posadke
,
umaknile
so
se
ali
pa
udale
,
mnogo
vojakov
je
padlo
v
boju
.
Vsa
pokrajina
je
bila
po
koncu
,
splošen
je
bil
upor
zoper
Milance
.
Postajalo
je
nevarno
tudi
za
Baldessara
,
zato
je
hitro
poslal
sela
v
glavni
stan
k
maršalu
Orsiniju
prosit
pomoči
.
Med
tem
je
Albornoz
sporočil
svojima
zaveznikoma
,
da
je
srečno
prodrl
v
Romagno
in
stoji
pod
St.
Leonom
,
nasprotno
pa
je
tudi
sam
sprejel
važno
novico
,
da
so
se
Benečani
in
Padovanci
srečno
zjedinili
po
hudem
boju
z
Barnabovimi
polki
pri
Argenti
.
Na
to
poročilo
legat
takoj
mahne
z
vojsko
čez
hribe
memo
gradú
St.
Archangelo
proti
Ceseni
.
Zajedno
pa
naroči
zavezni
vojski
,
naj
poskuša
prodreti
čez
Borgo
na
Faenzo
,
da
se
tam
blizu
kje
vsi
združijo
.
Albornoz
je
imel
prosto
pot
in
se
je
pomikal
urno
naprej
;
ne
tako
pa
združena
vojska
benečansko-padovanska
,
katera
je
stala
pri
Argenti
.
Po
oni
za
Milance
nesrečni
bitki
pri
Argenti
je
nastalo
samo
po
sebi
kratko
premirje
.
Orsini
se
je
umaknil
nekoliko
nazaj
proti
Bologni
,
ker
ni
mogel
oblegati
Argente
.
Ranjence
so
spravili
v
Bologno
.
Med
ranjenci
je
bil
tudi
vitez
Ambrosio
Sforza
.
V
hudem
boju
pri
Argenti
je
dobil
več
ran
,
nekatere
celó
globoke
in
hude
.
Vendar
so
upali
,
da
ozdravi
,
ako
pride
v
dobro
in
skrbno
postrežbo
,
kar
pa
se
je
dalo
dobiti
le
v
Bologni
.
Orsini
s
svojimi
polkovniki
je
bil
v
zadregi
,
kaj
bi
storil
.
Po
dolgem
posvetovanju
sklenejo
poslednjič
poklicati
polkovnika
Baldessara
z
vso
njegovo
vojsko
k
Bologni
,
med
tem
pa
skrbno
paziti
na
sovražno
gibanje
.
Ako
se
ganejo
zavezniki
iz
Argente
,
primejo
jih
takoj
z
vso
silo
,
in
kadar
pride
Baldessare
,
napadejo
vse
sovražne
čete
.
Poslali
so
tudi
gospodu
Barnabu
v
Milan
poročilo
v
tem
zmislu
,
kjer
so
mu
namignili
,
naj
pride
sam
na
bojišče
in
dovêde
s
seboj
novih
vojakov
.
Novice
z
vseh
stranij
so
bile
neugodne
.
To
in
ono
mesto
se
je
uprlo
,
tam
so
pregnali
posadko
,
drugod
jo
zajeli
ali
pobili
.
Maršal
je
obetal
pomoč
sem
in
tje
,
a
niti
v
Rimini
in
Geseno
je
ni
mogel
poslati
.
Dan
na
dan
je
bilo
stanje
za
milansko
vojsko
neugodneje
.
Celó
v
Bologni
je
pihala
neugodna
sapa
.
Vitez
Bernardo
je
poslušal
novice
z
nevoljo
in
razburjenostjo
.
Vse
veselje
do
vojske
je
izgubil
.
Maršalu
je
bil
zameril
,
da
je
s
svojo
počasnostjo
zakrivil
nesrečo
pri
Argenti
,
kjer
bi
bil
njegov
tovariš
in
prijatelj
skoro
padel
ali
vsaj
prišel
v
sovražne
roke
.
Blagroval
je
vendar
Ambrosia
,
da
je
ranjen
in
se
je
tako
častno
rešil
iz
tega
nesrečnega
boja
,
kjer
preti
le
sramota
.
Naposled
pride
najneugodnejše
poročilo
,
da
se
je
uprla
Milancem
tudi
Faenza
,
katera
je
bila
ključ
na
cesti
do
Bologne
prav
na
oni
strani
,
koder
je
prodiral
Albornoz
s
svojo
vojsko
,
in
koder
je
moral
priti
Baldessare
s
svojimi
polki
.
„
Kaj
naj
storimo
sedaj
?
“
vpraša
maršal
Orsini
v
vojnem
svetu
.
Razni
polkovniki
so
svetovali
to
in
ono
,
združili
pa
so
se
naposled
vsi
v
tem
načrtu
,
da
zavarujejo
obe
cesti
proti
Argenti
in
Faenzi
,
tako
obvarujejo
Bologno
in
ustavijo
sovražnike
.
Milanska
vojska
se
je
takoj
pomaknila
nekoliko
nazaj
proti
Bologni
,
zasedla
kraj
med
obema
cestama
ter
čakala
,
kako
se
razplete
bojevanje
.
V
Argenti
je
prevzel
poveljništvo
združene
vojske
vitez
Gerardo
da
Rubiera
,
padovanski
vojskovodja
;
njegovi
polkovniki
so
bili
Melan
in
Manno
Donato
,
pa
benečanski
poveljnik
Gradenigo
.
Rubiera
je
urno
pa
spretno
uredil
svoje
polke
in
takoj
poslal
poročila
legatu
.
Neprestano
so
šle
patrolje
semtertje
in
prenašale
naznanila
in
bojne
načrte
.
Slednjič
so
se
dogovorili
,
da
ne
pojdejo
proti
Bologni
,
ampak
da
se
združijo
drugje
in
potem
ponudijo
Milancem
boj
.
Albornoz
je
sklical
svoje
poveljnike
in
zaupnike
v
posvet
,
da
izdelajo
pripraven
načrt
.
Na
polju
pod
trdnjavo
santarchangelsko
je
taborila
papeževa
vojska
v
širnem
kolobaru
.
Pod
širokim
hrastom
so
se
zbrali
kardinalovi
svetovalci
in
previdno
sklenili
tako-le
:
„
Obe
vojski
se
vzdigneta
ob
istem
času
ter
kreneta
proti
Faenzi
.
Ogibati
se
je
na
tej
poti
vseh
večjih
nepotrebnih
bojev
,
braniti
se
samo
za
potrebo
,
dokler
se
jima
ne
posreči
strniti
pri
Faenzi
vseh
čet
.
Potem
napadejo
sovražnika
z
vso
silo
in
ga
prisilijo
k
odločilnemu
boju
.
“
Da
se
ne
utrudi
potrpežljivi
čitatelj
,
treba
,
da
povemo
sedaj
ob
kratkem
,
kako
se
je
končal
boj
,
v
katerem
so
se
zgrabili
Milanci
in
papeževi
zavezniki
.
Rubiera
je
hitel
po
težavni
poti
proti
Faenzi
,
vzel
med
potoma
Masso
Lombardo
,
zadel
med
Lugo
in
Faenzo
na
Milance
,
pa
se
umaknil
po
hudem
boju
s
ceste
na
Forlijansko
stran
.
Milanski
poveljniki
sklenejo
,
da
takoj
drugi
dan
po
tem
uspehu
zopet
poiščejo
sovražnika
,
primejo
ga
in
več
ne
izpusté
.
Ako
pa
bi
Albornoz
že
med
tem
prišel
s
svojo
vojsko
,
naslonijo
se
na
Faenzo
ali
pa
Forli
in
počakajo
,
da
pride
Baldessare
:
potem
primejo
vsi
skupaj
sovražnika
in
ne
odnehajo
,
dokler
ga
ne
zmorejo
.
Albornoz
je
stal
isti
večer
na
višinah
nad
mestom
Forlijem
,
opazoval
gibanje
sovražnih
čet
in
prodiranje
zaveznih
vojsk
in
delal
načrte
za
glavno
bitvo
.
Za
bojišče
si
je
izbral
ravnino
med
mestom
Forlijem
in
gorami
.
Pregledal
in
preudaril
je
vse
slučaje
,
potem
s
svojimi
polkovniki
sestavil
bojni
načrt
in
ga
poslal
v
glavni
stan
zaveznih
trum
.
Tako
je
bilo
vse
pripravljeno
za
boj
.
Milanci
so
šteli
pičlih
3000
mož
pešcev
in
konjikov
,
drugo
je
bilo
ujeto
ali
že
padlo
v
boju
.
Pričakovali
so
tudi
še
Baldessarovih
čet
okoli
2000
pešcev
in
nekoliko
konjikov
.
Zaveznika
pa
sta
imela
na
polju
malo
proč
od
mesta
okoli
3000
mož
,
konjikov
in
pešcev
.
Za
hip
sta
bila
torej
močnejša
,
kakor
Barnabova
vojska
,
vendar
bi
bila
slabša
,
ko
bi
došel
Baldessare
o
pravem
času
.
Zgodaj
zjutraj
drugega
dné
—
proti
koncu
vel
.
travna
je
bilo
—
je
že
stopala
lombarška
vojska
sovražniku
nasproti
.
Brez
ovire
so
prebrodili
reko
Imone
in
se
razvili
v
bojne
vrste
.
Danes
se
sovražniki
niso
umikali
,
stali
so
že
pripravljeni
in
čakali
napada
.
Obojestranski
konjiki
so
začeli
dražiti
in
napadati
.
Lombarška
konjica
je
bila
precej
močnejša
,
in
Manno
Donato
je
imel
iz
početka
težak
posel
.
Lahki
lombarški
konjiki
so
prhali
po
polju
sem
in
tje
,
hipoma
so
nadlegovali
desno
krilo
,
zopet
čez
nekaj
trenutkov
prijemali
levo
,
ali
celó
poskušali
za
hrbtom
napravljati
nered
.
Le
škoda
je
bila
,
da
niso
imeli
več
viteza
Ambrosia
na
čelu
.
Gospod
kastelan
je
vodil
mirno
svojih
300
oklepnikov
in
čakal
ugodnega
trenutka
za
napad
.
Med
tem
je
prišla
tudi
pehota
do
boja
.
Polkovnik
Gaspare
Tinela
se
je
bojeval
v
središču
;
desno
krilo
je
vodil
maršal
sam
,
tu
sem
so
bili
prirejeni
tudi
lahki
konjiki
;
na
levem
krilu
je
stal
gospod
kastelan
s
svojimi
oklepniki
in
nekoliko
strelcev
je
bilo
,
pribeglih
iz
zasedenih
mest
.
Orsini
je
imel
načrt
,
združene
Benečane
in
Padovance
poriniti
nazaj
in
vreči
na
mesto
Forli
in
tam
jih
premagati
in
streti
.
Izprva
mu
je
šlo
dobro
po
načrtu
.
Pehota
njegova
se
je
krepko
borila
in
Gasparov
polk
se
je
vjedel
globoko
v
sovražne
vrste
,
tako
,
da
je
moral
maršal
skrbeti
,
da
mu
ga
ne
obokolijo
in
odločijo
.
Krepko
pritisnejo
torej
njegovi
vojaki
in
sovražne
vrste
se
začnó
po
malem
umikati
.
Lahki
konjiki
so
izkušali
krilo
objeti
,
in
s
težavo
so
jih
odganjali
Padovanci
.
Rubiera
je
spoznal
nevarnost
svojega
stališča
,
a
zanašal
se
je
na
pravočasno
pomoč
.
Res
se
pokažejo
proti
poldnevu
Albornozovi
konjiki
.
500
mož
močen
polk
je
priplaval
po
polju
in
se
vrgel
v
boj
.
S
tem
je
bilo
levo
krilo
obremenjeno
in
lombarška
konjiča
je
morala
skrbeti
sama
zase
in
za
svojo
pehoto
.
Spopadli
so
se
večkrat
in
izkazali
so
se
papeževi
izborne
jezdece
.
Vendar
je
to
izdalo
le
malo
.
Na
desnem
krilu
ni
uspeval
Manno
Donato
proti
kastelanu
.
Osebno
se
je
ogibal
viteza
Bernarda
,
in
njegovi
konjiki
so
bili
po
številu
in
moči
za
lombarškimi
.
Mislil
je
,
kaj
bi
bilo
storiti
,
da
se
jih
reši
hitro
in
lahko
,
pa
ni
se
mu
ponudila
prilika
.
Polagoma
se
umikajoč
so
prišli
do
male
reke
,
katera
teče
s
hribov
čez
polje
;
to
je
bilo
deloma
ugodno
zanje
,
ker
niso
jim
mogli
lahko
za
hrbet
,
a
deloma
je
bilo
nevarno
,
za
slučaj
namreč
,
ko
bi
se
trebalo
še
umikati
.
Kmalu
popoldne
je
privršala
od
morja
sem
nevihta
;
gromelo
in
treskalo
je
in
ulil
se
je
dež
,
da
se
ni
nikamor
videlo
.
Ponehalo
je
za
čas
bojevanje
.
Rubiera
je
sklenil
s
svojimi
polkovniki
,
da
se
ne
umaknejo
več
nazaj
,
ker
je
stališče
zanje
ugodno
in
ker
mora
še
to
popoldne
priti
Albornoz
sam
na
bojišče
.
Ko
se
je
prevlekla
nevihta
,
ponovil
se
je
boj
z
novo
srditostjo
,
ker
čas
je
bil
drag
za
Milance
,
da
zmagajo
,
predno
pride
Albornoz
;
tudi
zavezniki
niso
hoteli
zapustiti
pridobljenega
stališča
.
Borba
je
divje
vihrala
.
Gaspare
je
bil
že
ves
utrujen
,
mnogo
jih
je
posekal
,
a
vročina
in
delo
sta
ga
prevzela
.
Orsinijevi
oddelki
so
hrabro
stali
in
napredovali
,
da
je
bil
poveljnik
sam
bolj
zadaj
,
ker
je
vodil
celo
vojsko
.
Najbolj
so
trpeli
Benečani
.
To
so
bili
sami
mezdniki
pod
domačimi
častniki
in
se
niso
bojevali
tako
hrabro
kakor
drugi
.
Gospod
kastelan
sklene
zatorej
poskusiti
skozi
Benečane
prodreti
in
razcepiti
sovražno
vojsko
na
dva
dela
,
manjši
del
pa
potisniti
v
vodo
.
Po
dogovoru
napadejo
strelci
Benečane
in
odskočijo
nazaj
,
v
ta
prostor
pa
uderó
nenadoma
lombarški
oklepniki
.
Benečani
so
že
hoteli
pobegniti
,
a
padovanski
konjiki
so
prijeli
oklepnike
od
strani
in
Rubiera
je
podprl
z
reservo
omahujoče
Benečane
.
Bernardo
je
divjal
kakor
lev
;
kjer
je
bil
večji
roj
,
tje
se
je
zakadil
,
in
kamor
je
zadel
,
tam
je
vse
odnehalo
.
Manno
je
videl
,
da
se
je
zasukalo
na
slabo
,
in
dasi
nerad
,
vendar
je
udaril
na
kastelana
.
Začel
se
je
dvoboj
dveh
junakov
vitezov
.
S
tem
je
sicer
oprostil
Benečane
,
ali
Manno
je
imel
sedaj
dovolj
posla
s
kastelanom
;
tem
prosteje
so
delali
tudi
drugi
oklepniki
,
ker
jim
ni
zastavljal
povsod
pota
grozni
Manno
.
Borenje
je
bilo
vedno
bolj
vroče
,
zibalo
se
je
sem
in
tje
,
vendar
so
vidno
napredovali
Milanci
tako
,
da
sta
se
Manno
in
kastelan
borila
že
sredi
milanskih
vrst
,
kar
je
bilo
za
onega
nevarno
.
Mala
peščica
tovarišev
ga
ni
mogla
več
zaslanjati
,
odločiti
se
je
moralo
urno
,
kaj
bode
,
sicer
ga
ujamejo
živega
.
Manno
dá
znamenje
in
,
kot
bi
trenil
,
vržejo
se
vsi
na
kastelana
ter
ga
nekateri
ranijo
.
A
s
tem
so
se
približali
udarcem
svojih
nasprotnikov
,
in
res
jih
je
večina
ta
poskus
plačala
z
glavo
.
Manno
se
je
hotel
sedaj
hitro
umakniti
,
pa
v
gneči
ni
mogel
:
težka
sablja
kastelanova
ga
zadene
čez
glavo
,
da
se
krvav
zgrudi
na
tla
.
Ko
je
bil
padel
Manno
,
prodirali
so
Milanci
urno
na
levem
krilu
in
rinili
nasprotnike
proti
reki
.
A
desno
krilo
ni
bilo
tako
srečno
;
200
lahkih
konjikov
ni
moglo
krotiti
celega
polka
Albornozove
izvrstne
konjiče
,
zlasti
,
ko
niso
imeli
več
viteškega
poveljnika
.
Vse
odločnosti
Orsinijeve
je
bilo
potreba
,
da
je
vzdrževal
red
v
bojnih
vrstah
,
in
slednjič
je
moral
poslati
kastelana
v
podporo
desnemu
krilu
.
Sedaj
se
sreča
nekoliko
zasuče
,
a
predno
se
bitka
odloči
,
naznanijo
trobente
prihod
Albornozove
celotne
vojske
.
Združeni
vojski
sta
odnehali
napadati
in
tudi
Orsini
ni
več
prodiral
.
Pomaknil
je
svoje
čete
nazaj
na
varen
kraj
in
se
začel
pripravljati
za
drugi
dan
,
za
dan
odločitve
.
Vojaki
so
se
utaborili
in
pripravljali
jedi
,
poveljniki
so
sedli
v
vojni
svet
.
V
šotoru
kardinala-legata
je
bil
nocoj
prvič
skupni
vojni
svet
.
Častitljivi
in
bojeviti
možje
so
sedeli
okrog
kardinala
.
Hvaležno
stisne
Albornoz
gospodu
da
Rubiera
roko
in
mu
izreče
priznanje
za
toliko
srčnost
.
Potem
ga
poprosi
,
naj
pove
svoje
izkušnje
današnjega
dné
,
na
podlagi
katerih
se
določi
bojni
načrt
za
jutri
.
Rubiera
pravi
:
„
Naši
nasprotniki
so
izvrstni
borilci
;
ako
pojde
jutri
samo
hrabrost
zoper
hrabrost
,
bodemo
imeli
težak
dan
.
Poveljnika
Orsinija
dobro
poznam
;
on
je
hraber
in
lokav
mož
,
posebno
previden
pa
in
bister
ni
v
svojih
sklepih
,
zato
se
je
sicer
pod
Barnabom
vedel
dobro
,
pri
Argenti
pa
je
slabo
vodil
;
včeraj
je
imel
srečo
,
dasi
je
večkrat
ukazoval
manj
dosledno
.
Zato
menim
,
da
nam
je
računati
,
da
ga
zmotimo
in
ujamemo
s
hitrostjo
in
spretnostjo
.
“
Kardinal-legat
sestavi
nato
res
spreten
načrt
,
