,je
rastla
tukaj
.
Visoko
v
vrhovih
se
temni
igličje
in
ostro
zre
v
napravo
,
kamor
je
kakor
k
debeli
verigi
priklenjena
planina
.
Ali
so
to
solze
,
kar
v
svetlih
kapljah
leze
po
deblih
,
ponašajočih
se
z
bujnim
življenjem
,
solze
,
lite
v
strahu
pred
smrtjo
,
ki
poje
nekoliko
više
v
gori
svojo
uničujočo
pesem
?
Ali
je
treba
temu
mehkemu
lesu
toliko
balzama
,
da
si
hladi
in
celi
rane
,
ki
jih
provzročuje
vihar
in
lubadar
?
Solze
in
leki
ne
odvrnejo
smrti
,
ki
se
bliža
z
grozečimi
koraki
.
Nad
razžlebjem
je
postal
,
da
si
natančneje
ogleda
umetno
napravo
.
Blizu
nad
seboj
je
zaslišal
votlo
donenje
.
Vlekel
je
na
uho
.
V
enakomernih
udarcih
so
padale
težke
sekire
na
les
.
Podvizal
se
je
,
ker
človeško
bitje
ga
je
v
teh
mračnih
prostorih
vleklo
nase
.
Kmalu
je
na
solnčnosvetlem
,
do
golega
izkrčenem
,
na
obeh
straneh
potoka
ležečem
pribrežju
zagledal
drvarje
.
Eni
so
mahali
s
sekirami
ob
stoječa
debla
,
drugi
so
s
posekanih
klestili
veje
,
tretji
so
žagali
.
Vonj
po
vlažni
zemlji
,
ki
se
pari
na
solncu
,
po
žaganju
,
smoli
in
strtem
zeliščju
mu
je
udaril
v
nos
.
Vse
polno
smrekovih
in
bukovih
debel
,
pripravljenih
,
da
zdrknejo
v
dolino
,
je
ležalo
med
pohojeno
,
zmeto
in
razdrobljeno
hosto
,
iz
katere
je
mestoma
zijala
odrta
rodovitna
prst
.
Sredi
tega
razdrtja
se
je
ob
močni
odprti
zatvornici
končal
žleb
.
Vilar
je
izprevidel
,
da
bo
treba
zatvornico
pomakniti
niže
dol
k
velikanskim
kopicam
hlodov
,
ki
so
čakali
splavljenja
.
Vse
je
pazno
ogledal
.
Malo
više
je
zagledal
iz
brun
sestavljeno
dolgo
kolibo
.
Napotil
se
je
k
njej
.
Stala
je
na
usedlini
,
naslonjena
na
visoko
,
skoraj
golo
skalo
.
Bila
je
drvarsko
zavetišče
in
bivališče
.
Ne
daleč
od
nje
je
pod
očrnelo
skalo
plapolal
ogenj
v
močnih
plamenih
;
nad
njim
sta
visela
dva
kotla
.
Ko
so
drvarji
zagledali
neznanega
gosposkega
človeka
,
so
prenehali
z
delom
ter
dvignili
glave
.
Vilar
je
korakal
k
ognju
,
kjer
se
mu
je
,
prišedši
iz
kolibe
,
pridružil
delaven
človek
z
osmojenimi
visečimi
brki
.
"
Kdo
si
?
"
je
vprašal
inženir
ter
prislonil
puško
k
steni
.
Kakor
vprašanje
,
tako
je
bil
tudi
odgovor
slovenski
.
"
Kuhar
.
"
"
Ali
me
kaj
poznaš
?
Veš
,
kdo
sem
?
"
"
Nič
ne
vem
.
"
"
Jaz
sem
za
inženirja
postavljen
tu
pri
vas
.
"
"
Aha
...
so
pravili
,
da
pride
želir
.
Zatvornico
bo
treba
premakniti
za
50
metrov
niže
,
pa
to
prestavimo
lahko
brez
želirja
.
Tako
so
rekli
gospod
Birkov
.
"
Vilar
se
je
nasmehnil
ter
pogledal
po
prostoru
.
Drvarji
so
se
bili
zopet
polotili
dela
.
"
Kje
si
pa
ti
doma
?
"
"
Z
Gorogranskega
.
Jaz
sem
Janez
Glavač
,
po
domače
Mrkezkov
Janez
od
Sv.
Frančiška
.
"
"
Od
Gornjega
Grada
na
Štajerskem
?
...
Hm
,
nisva
daleč
narazen
doma
.
Kaj
pa
imaš
danes
v
kotlu
?
"
"
Goljaš
.
"
"
So
li
tovariši
zadovoljni
s
kuho
?
"
"
S
kuho
so
zadovoljni
,
saj
sem
pri
dragoncih
tudi
kuhal
in
so
bili
zadovoljni
.
"
Vilar
je
s
palico
pobezal
v
žerjavico
pod
kozico
,
v
kateri
se
je
cvrl
lep
kos
mesa
.
"
To
pa
ne
bo
goljaš
.
To
je
kakšen
priboljšek
zate
–
a
?
"
"
To
je
biftek
za
našega
paznika
.
"
"
Kaj
on
bifteke
je
?
"
"
Včasi
že
.
Naš
liferant
mu
vselej
pošlje
kaj
posebe
.
"
"
Kakšna
pa
je
hrana
za
delavce
?
Dobra
?
"
"
Hrana
je
takšna
,
kakršno
je
blago
.
Po
pravici
godrnjamo
in
zabavljamo
liferantu
,
tistemu
židu
Samojlu
,
če
ga
poznate
.
"
"
Kaj
njegova
roba
ni
dobra
?
"
"
Dostikrat
je
kaj
pokvarjenega
ali
snetivega
.
Tudi
pri
meri
in
vagi
nas
uščipne
.
"
"
Kaj
pa
cena
?
Je
nizka
?
"
"
O
ni
,
ni
!
Mi
smo
tukaj
prav
dobro
plačani
–
po
dva
goldinarja
na
dan
,
pa
nam
za
hrano
toliko
odtegnejo
,
da
nam
zelo
malo
ostane
.
"
"
To
bo
drugače
,
brate
Gorogrance
.
Hrana
mora
biti
dobra
in
po
ceni
.
To
stvar
vzamem
jaz
v
roke
.
Tukaj
po
nečem
dehti
.
"
"
Lahko
dehti
,
saj
sem
zlil
danes
dva
kotla
ajprenka
tu
dol
po
bregu
.
"
"
Kaj
je
to
ajprenk
?
"
"
Jutranja
juha
,
ki
nam
pride
cenejša
,
nego
je
kava
.
"
"
To
je
torej
prežganka
.
Govori
tako
,
da
se
razumeva
!
Ne
govorim
o
naturnem
duhu
,
ampak
zdi
se
mi
,
da
tu
dehti
po
nepoštenem
gospodarstvu
.
To
hočem
odpraviti
.
"
Janez
je
preplašen
zazijal
in
nič
ni
zahvalil
inženirja
za
dobre
namene
.
"
Kaj
pa
,
ali
bi
ne
mogel
precej
sedaj
zbrati
krog
sebe
delavce
in
zaslišati
njih
želje
,
kar
se
tiče
plače
in
hrane
?
"
"
Saj
nič
ne
pomaga
,
"
je
rekel
kuhar
,
dvignivši
rameni
.
"
Kar
je
v
židovskih
rokah
,
tega
s
kleščami
ni
mogoče
izvleči
.
Našim
gadom
ne
boste
strli
glav
.
Kvečjemu
se
zamerite
gospodu
Birkovu
,
in
potem
–
adio
!
Sicer
pa
ljudi
lahko
pokličem
.
"
"
Pokliči
!
"
Kuhar
je
izza
kamna
potegnil
staro
trobento
in
zatrobil
.
Delo
je
prenehalo
,
drvarji
so
se
začeli
zbirati
.
Prvi
je
pristopil
iz
kolibe
visok
,
suh
človek
,
stisnjenih
ustnic
,
naprej
potisnjenega
čela
in
dolgega
obraza
,
čigar
brada
je
silila
naprej
,
tako
da
je
bil
obraz
podoben
priščipnjeni
luni
.
Spoštljivo
se
je
bližal
.
Zdelo
se
je
,
da
ta
človek
tišči
pod
udrtima
ustnicama
samo
hudobo
,
ki
mu
pri
ostrih
očeh
gleda
na
dan
.
Oblečen
je
bil
v
ponošeno
,
tu
in
tam
zakrpano
obleko
gosposkega
kroja
.
Po
njegovi
majavi
hoji
in
nestalnem
koraku
je
Vilar
sodil
,
da
je
mož
prijatelj
opojnih
pijač
.
"
Dovolite
,
gospod
,
da
se
vam
predstavim
:
Ignac
Gajer
,
paznik
pri
delavcih
,
"
je
izpregovoril
došlec
ter
se
odsekano
po
oficirskem
načinu
priklonil
.
Služil
je
v
mlajših
letih
kot
praporščak
pri
vojakih
;
ker
si
je
pa
prilastil
nekaj
tujih
denarnih
pošiljatev
,
so
ga
spodili
.
Njegov
nastop
,
nekoliko
omajan
po
pijanstvu
,
je
še
vedno
kazal
starega
vojaka
.
Govoril
je
nemščino
,
iz
katere
je
udarjalo
švabsko
narečje
iz
Banata
.
Vilar
je
odgovoril
hrvatski
:
"
Oprostite
,
da
vas
za
hip
motim
v
delu
.
Inženir
sem
in
nastavljen
pri
tem
podjetju
.
Naložili
so
mi
administracijo
,
ekonomijo
.
Rad
bi
spoznal
ljudi
,
s
katerimi
bom
imel
posla
.
Imate
li
imenski
izkaz
delavcev
?
"
Paznik
je
zopet
odsekal
priklon
ter
šel
v
kolibo
po
izkaz
.
Delavcev
je
bilo
80
,
in
sicer
po
priliki
tri
petine
domačinov
,
med
njimi
šest
Turkov
,
drugi
po
večini
pravoslavne
vere
,
ena
petina
Hrvatov
iz
Dalmacije
in
Primorja
in
ena
petina
Slovencev
.
Postavili
so
se
v
gruče
po
veri
in
narodnosti
.
Vilar
je
klical
njih
imena
ter
se
zaziral
v
shujšana
,
po
večini
obrasla
lica
,
ki
so
na
videz
brezčutno
,
kakor
bi
se
nahajala
v
letargiji
,
gledala
nanj
.
Ko
je
prišel
do
imena
,
ki
je
bilo
rdeče
podčrtano
,
je
vprašal
paznika
,
kaj
pomeni
rdeča
črta
.
"
Gospod
inženir
,
to
je
rovar
,
podpihovalec
;
še
deset
dni
sme
delati
,
potem
je
odpuščen
,
"
je
odgovoril
Gajer
nemški
.
"
Kako
ruje
in
podpihuje
?
"
je
vprašal
Vilar
tudi
nemški
.
"
Nezadovoljnež
je
,
malkontent
,
agitator
–
"
"
S
čim
je
nezadovoljen
?
"
"
S
hrano
,
s
plačo
,
z
vsem
.
Občenevaren
človek
.
"
V
gručah
se
je
pojavila
oživljena
zvedavost
.
"
Trkulja
Ivo
,
"
je
zaklical
inženir
,
in
iz
gruče
pravoslavnih
je
dvignil
koščeno
roko
dolg
,
upognjen
starec
,
razgaljenih
kosmatih
prsi
,
sivih
las
,
ki
so
se
izpod
zamazane
čepice
usipali
na
tilnik
.
Vilar
se
je
zazrl
v
izmučeno
obličje
,
ki
je
z
izrazitimi
očmi
,
odeto
v
posivelo
brado
spominjalo
Garibaldijevega
obraza
.
Delavec
je
stal
z
dvignjeno
roko
,
upiraje
zasolzele
oči
nepremično
v
inženirja
,
dokler
ni
ta
nadaljeval
izklicevanja
.
Po
končanem
izklicevanju
je
z
močnim
glasom
vprašal
Vilar
:
"
Možje
in
mladeniči
,
prišel
sem
k
vam
kot
vaš
tovariš
,
zakaj
tudi
jaz
moram
delati
,
dasi
manj
z
roko
nego
z
glavo
.
Ste
li
zadovoljni
s
svojo
usodo
v
teh
gozdih
?
"
Srpo
je
pogledal
po
drvarjih
,
ki
so
jim
otopele
oči
zalesketale
v
toploti
nasmešljive
zvedavosti
.
Neka
nervozna
paznost
se
jih
je
polastila
in
njih
pogledi
so
se
srečali
z
Vilarjevimi
.
Gajerju
se
je
zdelo
ono
vprašanje
neumestno
;
votel
zvok
začudenja
se
je
odtrgal
v
njegovem
grlu
in
precej
zamrl
.
Vilar
je
to
opazil
in
še
vesel
je
bil
,
da
paznik
strmi
in
se
čudi
.
Korupciji
treba
iti
do
dna
brez
okolišev
in
naravnost
,
pa
naj
se
temu
čudi
Peter
ali
Pavel
–
si
je
mislil
.
"
Nu
–
ti
Trdoglav
,
ti
bi
se
rajši
v
kočiji
vozil
po
Bosni
,
nego
sekal
drva
na
Konj-planini
.
Kaj
?
"
je
nasmešljivo
vprašal
Gajer
–
ker
se
nihče
iz
gruč
ni
oglasil
–
razmršeno
glavo
,
debelih
ustnic
in
krmežljavih
oči
,
ki
je
iz
gruče
Slovencev
kukala
,
kakor
nihalo
se
tresla
na
guši
in
kazala
znake
bebstva
.
Ta
glava
se
je
abotno
posmejala
,
a
odgovorila
ni
.
Norca
se
dela
iz
ubogih
trpinov
–
je
mislil
inženir
in
se
domislil
,
da
je
zastavil
svoje
vprašanje
preobče
,
preprostim
ljudem
neumljivo
.
"
Ste
li
zadovoljni
s
hrano
in
plačo
?
"
je
kliknil
.
Spogledovanje
in
molk
je
trajal
še
celo
minuto
,
potem
se
je
oglasil
oni
starec
z
Garibaldijevim
obrazom
,
ozrši
se
na
drugi
konec
delavske
skupščine
:
"
Govori
ti
,
Batinić
!
Jaz
ne
govorim
več
,
ker
so
mi
zaradi
mojih
poštenih
in
pravičnih
besed
itak
že
odpovedali
delo
.
"
Vilar
je
pogledal
v
izkaz
na
podčrtano
ime
ter
velel
:
"
No
,
ti
–
Trkulja
Ivo
,
govori
torej
,
zakaj
so
ti
odpovedali
?
"
"
Gospodine
,
ker
veliš
,
povedal
bom
resnico
čisto
kakor
zlato
solnce
.
Naša
plača
je
velika
,
hvala
ti
,
dobri
Bog
,
ali
na
roko
dobimo
malo
,
ker
si
obdrže
več
kakor
polovico
za
hrano
.
In
zato
smo
se
dogovorili
,
da
se
pritožimo
v
Sarajevo
in
prosimo
pomoči
.
Moj
prijatelj
Jovica
,
s
priimkom
kaludjer
,
nam
je
napisal
prošnjo
.
Tako
smo
postavili
v
prošnjo
,
da
bi
smeli
zanaprej
sami
kupovati
živila
pri
trgovcih
.
V
nedeljo
bi
poslali
nekaj
ljudi
z
vozom
v
mesto
;
ti
bi
kupili
in
pripeljali
.
Za
polovico
bi
bila
naša
hrana
cenejša
.
Od
takrat
me
preganja
gospodin
Birkov
,
ker
sem
jaz
poprosil
kaludjera
in
mu
vse
razložil
.
"
Starec
je
motno
pogledal
na
paznika
,
ki
je
porogljivo
na
nemškem
jeziku
siknil
v
stran
:
"
Nezadovoljnež
je
in
ovaduh
.
"
Inženir
mu
je
nalahno
odmahnil
z
roko
.
"
Moje
roke
so
močne
kakor
kogar
si
bodi
,
dasi
štejem
morda
že
sedemdeset
let
.
Pa
me
pode
od
dela
,
odpovedo
mi
trdo
zasluženi
kruh
.
Vnučke
moram
živiti
in
lepo
učim
svoje
vnučke
in
jim
pravim
:
Spoštujte
carja
in
njegovo
gospodo
,
vse
se
sčasoma
prevali
na
boljše
.
Glej
,
gospodine
,
vse
moje
življenje
me
je
spremljal
glad
,
ko
da
sva
rodna
brata
.
Čuj
,
koliko
sem
prestal
,
kako
sem
delal
.
"
"
Stoj
,
Trkulja
,
zdaj
ni
časa
,
drugikrat
mi
razložiš
svoje
bolečine
!
"
Vilar
se
je
ozrl
,
pričakujoč
še
od
druge
strani
odgovora
na
svoje
vprašanje
.
Zdajci
se
je
oglasil
na
drugem
koncu
skupščine
visok
mož
,
oni
Batinić
,
ki
ga
je
bil
Trkulja
izpodbujal
,
naj
govori
.
Sunkoma
mu
je
vrela
trda
beseda
iz
ust
.
"
Preteklo
je
pet
mesecev
in
na
našo
prošnjo
nismo
dobili
odgovora
.
Pritožba
raje-siromakov
nič
ne
izda
v
Sarajevu
,
zanjo
nimajo
lepe
besede
.
Dobro
vedo
,
da
so
vsi
ti
drvarji
sužnji
zaslužka
in
vsakdanjega
kruha
.
No
,
naj
ne
napenjajo
preveč
strune
,
da
ne
poči
.
Trkulja
govori
v
okoliših
,
ker
je
vezan
na
svojo
rodbino
in
bi
rad
tukaj
umrl
,
a
mi
,
ki
nismo
navezani
,
ti
povemo
naravnost
,
da
zapustimo
delo
vsi
in
ga
pojdemo
iskat
v
Srbijo
in
Rumunijo
,
ako
se
Trkulji
ne
prekliče
odpoved
.
Ako
noče
zlo
od
tebe
,
beži
ti
od
zla
–
pravi
naša
prislovica
in
po
njej
se
hočemo
ravnati
.
"
Vsenaokrog
so
pritrjevale
glave
,
in
fesi
so
se
gibali
kakor
cvetoč
mak
ob
vetru
.
Mirno
je
povzel
Vilar
:
"
Ne
vem
sicer
določno
,
toda
zdi
se
mi
,
da
je
imela
vaša
prošnja
ta
učinek
,
da
so
mene
poslali
semkaj
.
Čital
sem
jo
pri
deželni
vladi
v
Sarajevu
,
kjer
so
mi
naročili
,
da
spravim
zadevo
z
vašo
hrano
kolikor
mogoče
v
red
.
Vlada
me
je
tudi
pooblastila
,
da
smem
sprejemati
in
nastavljati
delavce
po
svoji
uvidnosti
.
Vsled
te
pravice
sprejemam
Trkuljo
za
po
preteku
desetih
dni
nanovo
v
službo
.
Tega
vlada
ni
dovolila
,
da
bi
si
sami
nabavljali
živila
,
ker
je
s
kontraktom
vezana
na
liferanta
in
ker
se
boji
,
da
bi
si
sami
ne
privoščili
tiste
krepke
hrane
,
ki
je
potrebna
pri
vašem
težkem
delu
.
Tudi
ste
ji
predaleč
od
mesta
.
Zato
ostane
stvar
pri
starem
,
no
odločno
hočem
pritisniti
na
liferanta
zaradi
cene
.
S
tem
je
stvar
končana
in
zdaj
hajdi
vsak
na
svoje
delo
!
"
Drvarji
so
se
počasno
razhajali
.
Spotoma
so
postajali
in
se
ozirali
na
novega
gospodarja
,
ki
se
jim
je
močno
prikupil
.
Drugače
je
govoril
,
nego
so
bili
vajeni
slišati
gozdarjevo
besedo
.
"
Gospod
inženir
,
bojim
se
,
da
zanaprej
ne
bo
mogoče
vzdrževati
reda
pri
nas
.
To
so
ljudje
sirovih
značajev
,
in
ako
jim
človek
le
enkrat
popusti
,
onda
gre
vsa
disciplina
k
vragu
,
"
je
rekel
Gajer
,
stoječ
ob
inženirjevi
strani
.
"
Vi
ste
bili
gotovo
vojak
.
"
"
Bil
.
Zato
vem
,
kaj
je
disciplina
.
"
"
Med
vojaki
in
delavci
je
razloček
:
oni
po
večini
prisiljeni
prisegajo
in
služijo
,
ti
pa
so
svobodni
ljudje
,
ki
zapuste
delo
,
kadar
hočejo
.
Treba
je
drugače
ravnati
z
njimi
.
Prosim
,
spremite
me
v
kolibo
!
Rad
bi
si
jo
ogledal
.
"
Po
vsej
dolgosti
kolibe
je
stala
primitivna
miza
,
sestavljena
iz
obsekanih
vej
;
takšne
so
bile
tudi
klopi
.
Ob
straneh
je
bila
nastlana
slama
in
listje
za
ležišče
.
V
stene
so
bili
zabiti
žeblji
za
obešanje
obleke
.
Tu
in
tam
si
je
pritrdil
delavec
tudi
majhno
polico
k
steni
.
V
kotu
je
bilo
s
pregrinjalom
oddeljeno
in
zastrto
prebivališče
.
Vilar
je
korakal
naravnost
proti
kotu
ter
odgrnil
zastor
.
Ko
je
bil
zagledal
na
lično
sestavljeni
mizici
napol
izpraznjeno
čašo
ter
kakšnih
pet
zlatoglavih
steklenic
,
na
tleh
poleg
slamnice
pa
baš
toliko
že
obglavljenih
in
praznih
,
je
pomajal
z
glavo
,
se
nasmehnil
in
zamrmral
:
"
Ruski
vzetki
.
"
"
To
je
vaše
letovišče
?
"
"
Moje
.
"
"
Po
čem
plačujete
te
zlatoglavke
?
"
"
Te
so
od
našega
liferanta
.
"
"
Vem
,
od
Samojla
.
Ceno
bi
mi
povedali
,
da
si
jih
nabavim
tudi
jaz
.
"
Gajer
je
začutil
nekaj
toplega
pri
ušesih
:
odmev
,
ne
vesti
,
ampak
strahu
je
udaril
tjakaj
.
Izkušajoč
potlačiti
neznani
glas
,
je
nerodno
dejal
:
"
Ako
ugodno
,
gospod
inženir
...
čašico
–
"
"
O
,
ne
pijem
,
dokler
ne
vem
cene
.
Mačka
v
vreči
ne
kupujem
.
Jaz
pijem
in
jem
samo
ono
,
kar
morem
plačati
.
"
Zdaj
je
Gajer
spoznal
,
kam
meri
zbadljivoironski
namig
inženirjev
.
Kakor
bi
se
bilo
nekaj
utrgalo
v
njem
in
kakor
da
mu
grozi
pogin
,
tako
ga
je
pretreslo
.
Zbral
je
svoje
misli
in
se
postavil
v
vojaški
postoj
,
topo
in
malodušno
zroč
nasprotniku
v
oči
.
Ni
tako
plašljivih
ljudi
,
kakor
so
stari
vojaki
.
Dolgoletna
disciplina
jim
je
umorila
čut
samozavesti
in
ob
najmanjšem
pogrešku
,
kadar
pride
na
dan
,
jih
navda
smrten
strah
.
Pri
odhodu
je
pogledal
Vilar
še
enkrat
na
steklenice
ter
rekel
s
poudarkom
:
"
Novi
red
bo
treba
začeti
z
novo
disciplino
.
Pri
glavah
jo
treba
uvesti
.
"
Pod
kolibo
je
obsekaval
delavec
močno
bukev
;
temu
je
velel
,
naj
ga
spremlja
in
mu
kaže
stezo
,
ki
drži
v
Volčji
Dol
k
drugi
partiji
delavcev
.
Stez
je
bilo
več
,
ker
delavci
iz
Volčjega
Dola
so
hodili
v
Medvedji
Dol
spat
in
po
hrano
.
Prvi
je
bil
od
drugega
dobre
četrt
ure
oddaljen
.
Steze
so
se
vile
med
grmadnim
štorovjem
in
vejevjem
zdaj
po
mehki
bregoviti
zemlji
,
zdaj
po
mahovitem
skalovju
.
Mestoma
je
bila
ta
golava
po
nalivih
razorana
in
razjedena
,
zato
ni
bilo
mogoče
spešno
stopati
po
njej
.
Vilar
je
naletel
na
mnogo
pepelišč
,
kjer
so
drvarji
pozimi
pod
preperelim
drevesom
,
padlim
v
nevihti
ali
vsled
starosti
,
zanetili
ogenj
,
da
so
se
ogreli
.
Ponekod
je
iz
njih
že
poganjalo
mlado
rastlinje
,
drugod
je
puhtel
iz
njih
še
duh
smodišča
.
Ožgana
hosta
,
ogoreli
hlodi
,
posušeno
grmičje
,
to
je
bilo
vse
,
kar
je
ostalo
od
pragozda
na
izkrčeni
goličavi
,
iz
katere
so
moleli
skalnati
grebeni
.
Korenito
je
posegel
človek
v
stvarstvo
prirode
.
Tudi
nad
krčevino
se
je
razprostiral
še
pragozd
,
pa
gori
takrat
še
ni
prodiral
drvar
,
najbrž
zato
ne
,
ker
ni
dobil
vode
za
splav
,
zakaj
Oskova
je
izvirala
v
močnem
pramenu
nedalečod
kolibe
,
tam
kjer
so
prvič
zapele
sekire
.
Na
polpoti
mu
je
prišel
naproti
Bierkopf
,
ki
je
šel
iz
Volčjega
Dola
.
Ko
bi
bilo
mogoče
,
stopiti
kam
na
stransko
stezo
,
gozdar
bi
bil
napravil
velik
ovinek
,
samo
da
se
ogne
Vilarju
–
to
je
ta
zapazil
.
Bierkopf
ga
ni
ogovoril
,
obrnil
pa
se
je
k
njegovemu
spremljevalcu
,
rekoč
:
"
Kaj
ti
tukaj
hodiš
?
"
"
Stezo
kažem
gospodu
.
"
"
Si
se
ponudil
–
a
?
Ti
se
rad
odtegneš
delu
.
Pazi
!
"
"
Jaz
sem
ga
poklical
,
"
se
je
ozlovoljil
inženir
.
"
No
sedaj
se
lahko
vrne
.
"
Potem
je
vprašal
:
"
Kdaj
lahko
prevzamem
administrativne
knjige
?
Rad
bi
se
čimprej
poglobit
v
poslovanje
.
"
"
Popoldne
vam
jih
pošljem
po
služabniku
.
Tudi
denar
priložim
,
kar
ga
je
ostalo
.
Vse
je
v
redu
.
Kar
se
tiče
vašega
poslovanja
,
so
vam
itak
že
vse
razložili
v
konaku
,
zato
meni
ne
bo
treba
kaj
pristaviti
.
"
"
Vem
,
da
je
treba
k
Samojlu
dvakrat
ali
trikrat
na
teden
pošiljati
voz
po
meso
in
druga
živila
in
da
moram
vsakih
deset
dni
v
Tuzlo
po
denar
.
"
"
Vse
drugo
stoji
črno
na
belem
v
računskih
knjigah
.
"
"
Gospod
gozdar
,
ali
ne
bo
ta
gora
kazala
nekoč
lica
kraškega
pečevja
,
ker
je
vse
tako
na
golo
posekano
in
pomandrano
,
"
je
pozvedoval
inženir
,
gledaje
po
goličavi
.
"
Z
drevjem
ste
kar
pometli
.
"
"
To
je
moja
stvar
,
"
je
pikro
odgovoril
gozdar
z
izrazom
sovražnosti
v
pogledu
.
"
O
,
prosim
,
nikakor
se
nočem
vmešavati
v
vaš
delokrog
,
ampak
skromna
prijazna
pripomba
brez
osti
pouka
in
očitka
mi
bo
pa
vendar
dovoljena
.
"
Gozdar
se
je
odurno
nasmehnil
.
Vilar
je
šel
dalje
.
Volčji
Dol
so
drvarji
imenovali
ravno
usedlino
,
na
kateri
je
izviral
oni
pritok
,
ki
je
po
žlebovih
odvajal
hlode
k
Oskovi
.
Tudi
tu
je
inženir
sklical
delavce
,
ki
so
ob
paznikovi
odsotnosti
kazali
še
več
nezadovoljnosti
nego
oni
v
Medvedjem
Dolu
.
Posebno
so
se
pritoževali
zaradi
Gajerja
,
kako
okrutno
ravna
z
njimi
.
"
Svaka
sila
do
vremena
!
"
so
vikali
eni
,
drugi
:
"
Bog
ne
plaća
svake
subote
,
a
on
plaća
,
"
in
tretji
celo
:
"
Bolje
je
,
da
nas
dušmani
gaze
mrtve
nego
žive
!
"
Trde
so
bile
te
besede
kakor
skalnata
plast
.
Rohneli
so
,
da
jim
paznik
nalaga
denarne
globe
in
jim
trga
pri
plači
,
da
jih
zmerja
in
predlaga
za
odpust
od
dela
.
Vilar
jim
je
obljubil
dalekosežno
podporo
in
pomoč
:
dnino
bo
sam
delil
,
skrbel
bo
za
cenejšo
in
boljšo
hrano
,
sam
bo
sprejemal
delavce
in
z
njimi
ravnal
pravično
in
človekoljubno
.
Hvaležno
so
zrli
na
dobrega
gospoda
,
ki
jim
toliko
obeta
.
Ko
se
je
odslovil
,
jim
je
zaklical
:
"
Bogu
božje
,
caru
carevo
,
pa
mirna
Bosna
!
"
Povratno
pot
je
ubral
kraj
pritoka
po
zelo
strmi
stezi
.
Pletel
se
je
po
grandioznem
gozdu
,
zdelo
se
mu
je
,
da
se
mu
duša
širi
v
sočutju
do
drvarjev-trpinov
.
Vso
pot
je
nekaj
toplega
obvevalo
njegovo
srce
.
Bierkopf
administrativnih
knjig
in
aktov
ni
poslal
po
služabniku
,
sam
jih
je
prinesel
proti
večeru
v
Vilarjevo
šobo
.
Namršil
in
razščetinil
je
lase
,
obrvi
in
zalizce
,
kolikor
mogoče
je
stisnil
ustnice
in
zbulil
oči
,
kar
je
kazalo
,
da
se
je
silno
razburil
.
Razdražen
je
zabrusil
knjige
na
mizo
.
"
To
je
vaše
,
gospod
inženir
,
uredite
si
po
svoje
!
Ali
to
vam
povem
,
da
vam
ne
dovolim
zadrževati
drvarjev
pri
njih
poslu
,
sklicevati
jih
na
skupščino
,
hujskati
jih
na
predstojnike
,
sploh
:
politiko
uganjati
z
njimi
.
"
Vilar
je
stopil
bliže
k
njemu
.
"
O
politiki
jim
nisem
govoril
,
a
povedal
sem
jim
,
da
se
bo
pošteno
in
pravično
ravnalo
z
njimi
.
Sklical
sem
jih
,
ker
bom
imel
opravka
z
njimi
in
jih
moram
spoznati
.
Nikakor
se
ne
smete
vznemirjati
,
gospod
gozdar
,
nisem
prišel
kot
sovražnik
pod
to
streho
,
tudi
ne
kot
predstojnik
,
ampak
kot
enakovreden
,
enakopraven
in
enakougleden
uradnik
.
Midva
morava
složno
delati
za
koristi
vlade
in
delavcev
,
saj
zato
sva
plačana
.
In
po
mojih
nazorih
mora
biti
delavec
zadovoljen
,
potem
bo
njegovo
delo
dobro
.
Če
skraja
kaj
zagrešim
proti
obstoječemu
redu
,
tega
novincu
nikar
ne
zamerite
!
Kadar
pridem
v
svoj
red
–
in
brez
jeze
in
krika
bi
rad
to
dosegel
,
onda
uvidite
,
da
bo
ta
red
na
vse
strani
pošten
in
pravičen
.
Tako
se
govori
!
"
"
Vi
ste
delavce
hujskali
,
kršili
ste
disciplino
–
"
"
To
vam
je
rekel
paznik
,
čigar
glas
pri
meni
ne
velja
.
Sem
vam
že
razložil
,
o
čem
sem
govoril
drvarjem
,
in
tudi
od
paznika
ste
zvedeli
.
"
Stopil
je
nazaj
k
mizi
in
začel
prekladati
prinesene
knjige
.
Bierkopf
mu
je
preštel
denar
,
ki
ga
je
moral
oddati
po
računih
,
sprejel
potrdilo
,
potem
je
zapustil
sobo
.
Tisti
večer
je
Vilar
dolgo
brskal
po
imenski
,
plačilni
,
nakupni
in
blagajniški
knjigi
.
Vse
je
našel
v
redu
,
vse
se
je
lepo
stikalo
in
ujemalo
,
kar
se
tiče
suhih
številk
,
no
po
meritorni
strani
–
kakor
se
izražajo
predpisi
številčnih
vrabcev
–
se
mu
je
zdel
Samojlov
cenik
mnogo
previsok
.
V
imenski
knjigi
je
stala
poleg
imen
zabeležena
porabnost
,
zanesljivost
in
vedenje
vsakega
delavca
,
potem
,
od
kod
je
,
kdaj
je
nastopil
službo
,
in
kratek
popis
osebe
.
Trkulja
,
Batinić
in
še
nekaj
drugih
je
imelo
beležko
:
malkontent
,
agitator
.
Mnogo
imen
je
bilo
prečrtanih
in
zapisano
je
bilo
,
kam
so
dotični
delavci
odšli
.
Nekaj
Turkov
in
Srbov
je
bilo
zaznamovanih
za
begune
,
ki
so
ušli
v
Turčijo
,
Srbijo
in
ne
ve
se
kam
.
Med
imeni
se
je
nahajalo
eno
,
ki
je
stalo
samo
zase
,
izven
abecedne
vrste
,
takorekoč
golo
,
brez
zabeležene
domovine
in
porabnosti
,
brez
osebnega
opisa
.
Ime
se
je
glasilo
Atif
Sarajlija
.
V
pripombo
je
bilo
s
svinčnikom
zapisano
,
da
je
konfident
,
glasom
zapisne
številke
125
iz
leta
1880.
Vilar
se
ni
spominjal
,
da
bi
bil
človeka
takšnega
imena
videl
med
drvarji
,
a
spomnil
se
je
,
da
je
v
kazinski
dvorani
orožniški
nadporočnik
Buzduga
govoril
z
okrajnim
načelnikom
o
njem
kot
o
nekakem
orožniškem
zaupniku
in
ogleduhu
.
"
Nemara
je
detektiv
ali
kaj
?
"
Odprl
je
sveženj
listin
ter
poiskal
številko
125.
Z
njo
je
bilo
lansko
leto
okrajno
načelništvo
naznanilo
vodstvu
delavske
kolonije
na
Konj-planini
,
da
prideli
po
ukazu
deželne
vlade
bosenskega
Turka
Atifa
Sarajlijo
drvarjem
za
paznika
,
za
kar
se
je
sam
ponudil
;
in
ker
je
vešč
deželnega
jezika
v
vseh
njegovih
obratih
,
pregovorih
in
reklih
,
naj
pazi
na
mišljenje
delavcev
,
posebno
domačih
.
Oblast
ga
bo
,
kadar
treba
,
pošiljala
kot
konfidenta
po
tuzlanskem
okraju
,
za
kar
dobi
vodstvo
od
slučaja
do
slučaja
potrebne
ukaze
.
Mož
je
zaprisežen
na
zvestobo
,
vernost
in
molčečnost
.
Ker
je
oblast
z
nastavljanjem
domačih
orožnikov
na
slabo
naletela
in
izkusila
,
da
se
v
podobnih
slučajih
ne
more
zaupno
zanesti
(
v
originalu
je
stalo
:
kann
nicht
vertrauensselig
bauen
)
na
poštenje
domačih
ljudi
,
zato
kaže
Atifa
Sarajlijo
oprezno
nadzorovati
v
njegovi
delavnosti
.
Vsa
stvar
je
silno
tajna
.
Poslednji
dve
besedi
sta
bili
črno
in
potem
še
rdeče
podčrtani
,
tako
da
bi
se
bil
Vilar
kmalu
prestrašil
,
da
ima
takšno
uradno
skrivnost
v
svojem
območju
.
Iz
druge
temu
aktu
priložene
listine
,
ki
je
bila
označena
istotako
kot
najstrožja
tajnost
,
je
razvidel
,
da
so
poslali
pred
tednom
Atifa
Serajlijo
na
njegov
ogleduški
posel
.
Pozno
v
noč
je
Vilar
zložil
vse
te
knjige
in
listine
ter
jih
zaklenil
v
stensko
omarico
.
"
Ta
je
lepa
–
je
pomislil
,
ko
je
legel
v
posteljo
–
zdaj
naj
nadzorujem
konfidente
,
ogleduhe
in
ovaduhe
.
Naposled
bodo
i
oni
mene
nadzorovali
sredi
teh
groznih
številk
.
In
ti
dopisi
so
tako
strogo
tajni
,
da
bi
jih
človek
najrajši
vrgel
v
podstrešje
podganam
,
naj
jih
požro
,
da
ne
pridejo
nepoklicancu
v
roke
.
"
Misel
na
inženirja
Bierkopfu
tisto
noč
ni
dala
miru
.
Na
vse
strani
je
premišljeval
,
kaj
bi
se
dalo
storiti
,
da
ostane
volk
sit
in
jagnje
celo
.
Prej
se
ni
nikdar
spomnil
,
da
ravna
nepošteno
,
ko
jemlje
od
Samojla
na
škodo
delavske
hrane
najboljša
vina
in
na
račun
te
hrane
obira
piške
,
pure
in
gosi
ter
se
masti
s
slastnimi
bifteki
,
ne
da
bi
kdaj
kaj
plačal
za
te
dobrote
.
Samojlo
mu
je
ponudil
,
in
on
je
hlastno
segel
po
blagodati
.
Tako
je
zastonj
jedel
in
pil
on
in
paznik
Gajer
,
in
nekaj
malega
je
odletelo
tudi
za
Atifa
,
za
služabnika
in
hlapca
,
ne
da
bi
ga
kaj
ugriznila
vest
.
Spomnil
se
je
,
da
sta
s
Samojlom
že
naračunala
ceno
teh
zastonjskih
živil
na
7
%
one
vsote
,
ki
so
jo
plačevali
drvarji
za
hrano
.
Dalje
je
dajal
Samojlo
10
%
popustka
od
zneska
,
ki
ga
je
dobival
za
živila
.
In
tega
popustka
ni
odračunal
drvarjem
,
ampak
spravljal
ga
je
v
svoj
žep
.
Vse
to
mu
mora
zdaj
odpasti
.
Ta
kisli
inženir
ni
takšen
,
da
bi
pustil
vse
pri
starem
in
bi
hotel
z
njim
kaj
deliti
.
Silno
je
obžaloval
,
da
je
neprestano
prosil
v
tuzlanskem
konaku
in
pri
deželni
vladi
za
zvišanje
plače
in
podpiral
svoje
moledovanje
s
tem
,
da
ne
opravlja
samo
napornih
gozdarskih
poslov
,
ampak
tudi
inženirska
in
administrativna
dela
.
Uslišan
je
bil
,
pa
kako
!
Mrcine
pri
vladi
mu
niso
zvišale
plače
,
ampak
inženirja
so
mu
poslale
v
pomoč
!
O
,
kako
je
bilo
to
neumno
!
Mari
bi
bil
molčal
,
vse
bi
bilo
šlo
po
starem
,
in
niti
raztrgal
bi
se
ne
bil
v
službi
.
Kako
je
bilo
do
sedaj
krasno
!
Koliko
se
je
zaslužilo
!
Kako
lepo
sta
se
razumela
s
Samojlom
!
Kako
imenitno
mu
je
postregla
gospa
Etelka
!
Oh
,
še
njeno
dušo
in
telo
bi
naposled
vkljub
Buzdugi
spravil
na
svojo
stran
!
Od
vseh
strani
mu
je
teklo
skupaj
in
v
par
letih
bi
bil
obogatel
.
Potem
bi
se
povrnil
v
svoj
rojstni
kraj
,
tam
bi
si
kraj
velike
ceste
postavil
lično
hišo
in
ne
trebalo
bi
več
služiti
tujim
ljudem
.
O
mati
nebeška
,
kakšno
neumnost
je
napravil
!
Dobrot
se
je
bil
preobjedel
,
pa
je
šel
na
led
plesat
kakor
osel
.
Bierkopf
je
bil
sicer
energičen
,
brezobziren
in
neustrašen
človek
,
kadar
je
šlo
za
njegov
žep
,
a
mahoma
se
je
prestrašil
,
omalodušil
,
ko
je
videl
,
da
pridejo
njegove
lopovščine
lahko
na
dan
.
Zagazil
je
v
kolomaz
in
čim
več
ga
meša
,
tem
neprijetneje
puhti
iz
njega
.
Ko
je
dobil
iz
Sarajeva
odlok
,
da
pride
inženir
,
se
je
še
tolažil
,
da
bosta
skupaj
ščipala
delavce
;
ko
pa
je
prvič
zagledal
tega
domišljavega
človeka
,
ki
ne
pije
in
ne
igra
,
je
že
vedel
,
da
so
njegovi
tajni
upi
splavali
po
vodi
.
Kako
se
je
danes
širokoustil
pred
drvarji
!
To
je
slabo
,
da
imajo
takšni
ljudje
mnogo
kavalirske
domišljavosti
in
se
radi
ponašajo
,
ako
dosežejo
v
ulogi
poboljšarja
uspehov
.
Da
bi
falot
le
po
preteklosti
ne
brbal
!
Naj
si
uredi
,
kakor
hoče
,
ali
kar
je
bilo
,
to
naj
pusti
spati
smrtno
spanje
.
V
prihodnosti
naj
bo
,
kakor
se
mu
zdi
,
da
le
preteklih
grehov
ne
odkrije
!
Ako
odkrije
–
potem
adio
službica
,
in
še
prejete
odstotke
bi
moral
ne
mara
povrniti
drvarjem
.
Tej
službi
se
pa
nemara
odreči
,
ker
mu
poleg
izdatne
plače
nese
tudi
pri
lesnih
prekupcih
lepe
priboljške
.
Bierkopf
je
bil
sin
gozdarja
,
ki
je
služil
poljskemu
grofu
v
Galiciji
.
V
mladih
letih
je
hodil
na
realko
,
ki
je
ni
dovršil
,
ker
mu
je
bolj
ugajalo
pohajkovanje
po
razsežnih
grofovih
gozdih
nego
sedenje
za
knjigo
.
Po
grofovi
priprošnji
so
ga
sprejeli
v
kadetno
šolo
,
kjer
si
je
prilastil
dosti
vnanje
izobraženosti
,
še
več
pa
domišljavosti
.
Takrat
ga
je
začela
mikati
vojaška
slava
,
ki
je
pa
ni
maral
doseči
z
junaško
smrtjo
na
bojnem
polju
,
ampak
s
povišanjem
v
vedno
višja
dostojanstva
.
Neprestano
je
sanjaril
o
oni
visoki
gospoščini
,
ki
od
pamtiveka
s
konja
ukazuje
tolpam
,
vleče
bogato
plačo
in
si
privošči
udobno
življenje
.
Dosegel
je
še
nadporočnika
,
a
tu
mu
je
izpodletelo
.
Pri
neki
umazani
stvari
so
mu
dokazali
,
da
ni
poštenjak
,
in
izginiti
je
moral
z
vojaškega
pozorišča
.
Na
njegovo
srečo
je
prišla
okupacija
.
Ker
ni
mogel
s
sabljo
v
roki
čez
Savo
,
je
šel
v
Sarajevo
kot
pisar
in
uradnik
velike
transportne
družbe
Rotter
et
Peršić
.
Leto
pozneje
je
prestopil
k
družbi
,
ki
je
dobila
dovoljenje
,
da
prične
svoje
kulturno
delo
ob
Konj-planini
.
Nastavila
ga
je
za
gozdarja
,
ker
je
bil
njegov
oče
tudi
gozdar
.
Ko
je
deželna
vlada
spoznala
,
kakšne
ogromne
dobičke
dela
družba
,
jo
je
primorala
,
da
ji
je
za
200.000
goldinarjev
prodala
naprave
za
splav
lesa
po
Oskovi
.
Tako
je
prišel
Bierkopf
v
službo
deželne
vlade
,
ki
je
skraja
nastavljala
vsakega
,
kdor
se
ji
je
ponudil
:
brivske
pomočnike
za
carinske
,
trgovske
komije
za
davčne
uradnike
itd.
Bierkopf
je
bil
srčno
zadovoljen
z
novim
položajem
,
nikdar
se
ni
nadejal
,
da
tako
udobno
leže
v
mah
,
blagroval
se
je
,
da
mu
je
izpoddrsnilo
pri
vojakih
.
Tako
bogatih
dohodkov
,
kakor
jih
je
imel
pod
Konj-planino
,
bi
ne
bil
tam
nikdar
deležen
,
ker
nikdar
bi
ne
bil
dosegel
dostojanstva
rdeče
podvlečenega
plašča
.
Njegova
nekdanja
vojaška
slavohlepnost
,
ki
itak
ni
slonela
na
etični
podlagi
,
se
je
izpremenila
v
dobičkaželjnost
,
v
nizko
grabežljivost
.
Ves
je
bil
v
krempljih
umazanega
egoizma
.
"
Pa
čemu
toliko
besedi
o
poštenjaku
,
ki
se
je
rodil
v
Tarnovu
!
"
mi
poreče
kritičar
.
Zato
preneham
z
Bierkopfovim
životopisom
.
Drugo
jutro
je
hlapec
Marko
Krpica
zapregel
voz
,
da
se
odpelje
v
han
ob
Spreči
po
živila
.
Z
njim
se
je
odpeljal
Bierkopf
.
Samojlo
se
je
zelo
začudil
,
ko
je
zagledal
prijatelja
,
ker
gozdar
se
je
bil
oglasil
pri
njem
z
denarjem
za
preteklo
dekado
še
le
pred
par
dnevi
.
"
Kaj
pa
ti
tukaj
?
Bog
pravični
–
kakšen
si
!
Ali
si
bolan
?
"
je
vzkliknil
Samojlo
,
ko
je
pomagal
prijatelju
z
voza
.
"
Tako
si
upadel
in
medel
,
ves
iztrkan
,
kakor
bi
bil
ušel
z
mrtvaškega
odra
.
Pa
ni
bila
morda
zopet
Lavra
iz
,
Rdeče
svetilne
'
pod
Konj-planino
?
"
"
Oh
,
vso
noč
nisem
spal
.
Ko
bi
ti
vedel
–
"
je
zastokal
gozdar
ter
se
oprl
ob
Samojlovo
ramo
.
"
Prav
,
da
je
polkovni
zdravnik
Raps
tukaj
.
Lahko
te
pregleda
in
ti
kaj
napiše
.
Pa
precej
,
ker
je
pri
meni
in
moji
ženi
že
odpravil
in
odhaja
.
"
"
Zdravnik
?
On
ni
zanesljiv
in
odkritosrčen
človek
.
Ta
bi
le
grabil
in
grabil
,
prodajal
svojo
lažiučenost
ter
se
slinil
krog
gospode
,
"
je
potihoma
govoril
Bierkopf
in
cukal
Samojla
za
rokav
.
Zaslišal
je
bil
v
veži
zdravnika
,
katerega
je
smatral
za
nevarnega
človeka
,
stoječega
že
blizu
gospode
v
konaku
.
Kolikor
mogoče
je
zatrl
medlost
in
upalost
na
licu
ter
se
poizkusil
prebibati
v
najboljš
e
duševno
razpoloženje
,
kar
se
mu
je
tudi
posrečilo
.
Oči
so
se
mu
neprijetno
svetile
in
nos
je
rdeč
kakor
navadno
štrlel
v
božji
svet
.
"
Zdravstvujte
,
gospod
gozdar
!
"
je
prijazno
pozdravila
gospa
Etelka
,
stopivši
z
zdravnikom
na
prag
.
"
Vselej
sem
srečna
,
kadar
vas
vidim.
"
"
Ker
Čumurpaša
prinese
denar
,
"
je
pripomnil
zdravnik
in
z
veselim
pogledom
obrsnil
vse
navzoče
.
"
O
,
tudi
brez
tega
.
Saj
danes
ga
ni
prinesel
,
ker
ga
je
še
le
pred
par
dnevi
.
Vesela
sem
,
ker
je
naš
prijatelj
tako
tolažljive
in
zadovoljive
zunanjosti
.
"
Glej
babo
–
si
je
mislil
Bierkopf
–
a
njen
soprog
me
je
smatral
za
ubeglega
mrliča
.
"
Lahko
mu
je
,
ker
biva
vedno
med
gorami
in
na
svežem
zraku
.
In
nese
mu
–
ej-ej
!
Da
sem
jaz
le
tri
leta
na
njegovem
mestu
,
pa
bi
si
kupil
vilo
kje
v
bližini
mesta
.
"
Gozdar
se
je
popolnoma
osrčil
.
Zdravnikove
besede
so
ga
potolažile
,
ker
so
opravičevale
njegovo
grabežljivo
poslovanje
.
Vsak
drug
bi
na
njegovem
mestu
prav
tako
gospodaril
zase
,
le
ta
vražji
inženir
noče
.
Dalje
so
ga
one
besede
prepričale
,
da
so
v
mestu
itak
poznali
njegove
manipulacije
in
gotovo
so
jih
smatrali
za
umestne
,
ker
so
jih
pokrivali
s
plaščem
krščanske
molčečnosti
in
jih
niso
ustavili
.
V
prisiljenem
nasmehu
je
pokazal
svoje
zobe
in
sladko
in
premišljeno
je
odgovoril
:
"
Rajši
bi
bolnike
prenašal
na
ramah
,
nego
imel
opravka
s
sirovimi
in
predrznimi
delavci
.
To
so
sitnosti
in
težave
,
gospod
doktor
.
Tem
ljudem
že
nobena
stvar
več
ne
diši
.
Pomislite
,
da
venomer
zabavljajo
živilom
,
ki
jih
vi
vsak
mesec
pregledate
.
"
Zdravnik
se
je
vzpel
in
pogledal
v
daljo
.
"
Živila
so
zdrava
,
dobra
,
tečna
,
na
to
lahko
stokrat
prisežem
in
sem
tudi
že
prisegel
,
da
bom
vestno
in
točno
vršil
svojo
zdravniško
dolžnost
.
Meso
vidim
že
v
mestu
vsak
dan
.
Takšno
meso
kakor
danes
–
saj
ga
na
Dunaju
ni
dobiti
!
Dal
sem
si
odrezati
krajček
,
in
takšen
biftek
mi
je
spekla
gospa
,
da
se
je
kar
tajal
v
ustih
.
To
umete
delikatno
,
gospa
.
In
tisti
pšenični
cmoki
poleg
,
malce
opečeni
in
pošvrkani
z
maslom
–
rečem
vam
–
nebeška
jed
!
"
Bierkopf
je
poslušal
kakor
zamaknjen
v
petje
rajskega
ptiča
.
Nekaj
vodenega
se
mu
je
steklo
v
ustih
in
pogoltnil
je
slino
.
"
Tudi
gospodu
gozdarju
napravite
takšno
predpoldanico
,
gospa
!
"
je
svetoval
zdravnik
.
"
Slabo
izgleda
naš
Čumurpaša
.
"
"
Pa
res
ni
takšen
kakor
drugekrati
.
Moj
biftek
ga
že
pozdravi
.
"
"
Kaj
je
pa
novega
pod
Konj-planino
?
Inženirja
ste
zdaj
dobili
.
Dolgo
so
odlašali
in
cincali
,
naposled
ste
ga
vendar
izbezali
.
Ta
vas
razbremeni
,
odvzame
vam
nekaj
vašega
težavnega
posla
.
"
"
Ta
me
razbremeni
,
ta
.
Oh
bojim
se
,
da
bom
sedaj
še
teže
služil
.
Pomislite
,
ta
človek
hujska
drvarje
zoper
hrano
,
da
je
slaba
in
predraga
.
"
"
Kaj
?
Jaz
vse
to
vidim
,
vzamem
na
dlan
,
predno
se
skuha
za
drvarje
.
In
vse
je
naravnost
znamenito
.
Pečenke
in
torte
pa
niso
zanje
,
ker
jih
ne
morejo
plačati
.
To
povejte
inženirju
!
In
drvarjem
recite
,
da
jim
zavidam
za
planinski
zrak
in
da
bi
si
oblizal
vsak
dan
vseh
deset
prstov
,
ko
bi
mogel
piti
vodo
iz
Oskove
.
Kaj
pa
delavci
v
premogokopih
–
a
?
Kakšen
zrak
morajo
žreti
!
Apropos
–
kako
pa
kuhajo
jutranjo
prežganko
?
"
"
Z
vodo
.
"
No
,
seveda
.
Ali
to
povejte
kuharju
,
da
prežganko
iz
konzerv
treba
v
kotlu
mešati
,
dolgo
mešati
.
Čimdalje
meša
,
tem
boljša
je
in
tem
več
se
je
nakuha
.
"
Bierkopf
se
je
ponižno
zahvalil
za
modri
recept
.
Zdravnik
je
po
toplem
slovesu
sedel
na
voz
,
ki
ga
je
čakal
v
senci
ob
Spreči
.
"
Čez
mesec
dni
zopet
takšno
predpoldanico
,
gospa
–
prosim
.
"
Sklenil
je
roki
.
"
Pri
Agularju
ne
dobim
takšnega
bifteka
.
Vso
pot
me
bo
prijetno
ščegetal
moj
notranji
minister
,
tako
ste
mu
ugodili
,
"
je
govoril
z
voza
in
mahal
z
roko
v
končni
pozdrav
.
"
Ljubi
moj
prijatelj
,
jaz
že
slutim
,
kaj
te
je
privedlo
k
meni
.
Ali
je
oni
novinec
že
kaj
pobrskal
in
potipal
?
"
je
brez
pomilovanja
vprašal
Samojlo
.
"
Brska
,
brska
...
On
bo
skrbel
za
delavce
–
pravi
.
Hrana
mora
biti
cenejša
.
"
"
Cenejša
?
"
je
s
strahom
vprašala
Etelka
.
"
In
boljša
.
"
Bierkopfu
so
se
naščetinili
lasje
,
na
čelu
se
mu
je
pojavil
znoj
in
ves
je
bil
zopet
medel
in
upadel
kakor
po
strašnem
mačku
.
"
I
–
cenejša
je
lahko
,
"
je
ravnodušno
odsekal
žid
.
"
O
,
kako
ošaben
in
samosvoj
je
vaš
inženir
,
"
je
v
zanosu
srda
in
preziranja
pridejala
židovka
.
"
Tako
nesimpatičen
človek
!
Odbijte
mu
njegove
šiljaste
roge
!
"
"
Etel-leben
,
v
kuhinjo
mi
pojdi
!
Pri
vreli
vodi
mi
veljaj
tvoja
!
Velik
biftek
z
dobro
pošvrkanimi
cmoki
napravi
gospodu
gostu
!
Midva
se
pomeniva
sama
.
"
Moža
sta
šla
v
sobo
in
sedla
za
mizo
.
Bierkopf
je
z
razdraženo
besedo
povedal
,
kaj
se
godi
.
"
Vse
je
razburil
in
spravil
v
veletok
,
ki
naj
me
potopi
.
Odriniti
me
hočejo
,
mene
,
ki
sem
se
več
ko
dve
leti
trudil
za
podjetje
.
Takšne
mlečneže
pošiljajo
v
Bosno
,
češ
:
ti
naj
upravljajo
,
nova
kultura
naj
napoči
!
"
"
Kaj
nam
mari
kultura
?
"
Samojlo
je
s
kazalcem
pomel
ob
palec
.
"
To
le
je
najboljša
in
najširša
kultura
.
Zdaj
je
inženir
gospodar
,
vse
treba
tako
urediti
,
kakor
on
hoče
.
Proti
vetru
ne
bomo
pljuvali
,
ker
bi
nam
padalo
na
lice
.
Oprosti
,
prijatelj
!
"
"
Vso
noč
sem
o
tem
premišljeval
.
"
"
Tebi
odlete
lepi
dohodki
,
no
jaz
nisem
kriv
,
ti
glej
!
"
je
brez
milosrčnosti
rekel
Samojlo
.
"
Nikakor
ne
smeš
povedati
nikomur
pod
milim
nebom
,
da
sem
dobival
sconto
.
I
ti
si
pri
tem
udeležen
.
"
"
Jaz
?
Sconto
sem
vselej
odračunal
.
Kdo
ga
je
spravil
,
meni
nič
mari
ni
.
Jaz
sem
nedolžen
kakor
novorojeno
dete
.
"
"
Ti
si
nedolžen
,
Samojlo
,
kakor
pšenična
moka
,
iz
katere
se
speče
hostija
.
To
vem
,
"
je
v
obupnosti
govoril
Bierkopf
.
Izpreletela
ga
je
kurja
polt
,
v
megli
je
sedel
pred
njim
navihani
žid
;
gozdar
se
ga
je
začel
bati
.
No
ta
ga
je
potolažil
,
rekoč
:
"
Nič
hudega
ne
bo
.
Treba
vse
polagoma
izvesti
v
pravi
red
.
Tržne
cene
se
izpreminjajo
in
po
teh
se
ravna
cena
hrane
.
Prvič
ko
pride
inženir
,
mu
pokažem
cenik
,
ki
bo
za
10
%
nižji
,
nego
je
bil
dosedanji
:
toliko
znaša
sconto
,
ki
si
ga
dobival
ti
.
Par
tednov
pozneje
mu
predložim
še
za
4
%
nižji
cenik
,
to
je
cena
tistih
živil
,
ki
sem
jih
brezplačno
pošiljal
zate
.
"
"
A
meni
si
naračunil
,
da
mi
pošiljaš
za
7
%
vrednosti
vseh
viktualij
.
"
"
Račun
je
bil
pošten
in
pravičen
,
a
sedaj
mora
ostati
nekaj
meni
za
moj
trud
in
za
modrost
,
s
katero
prevalim
vratolomno
stvar
s
starega
na
novi
tir
,
tako
da
zate
ne
bo
škode
.
"
"
Ali
zame
ne
odleti
nič
več
?
"
"
Ne
morem
,
prijatelj
,
ne
morem
.
Bog
pravični
mi
je
priča
!
"
"
Ti
si
velik
ganef
.
"
"
Poglej
se
v
zrcalo
,
tam
zagledaš
enakega
.
Ti
me
grdiš
,
a
jaz
sem
tvoj
dobrotnik
.
Glej
,
ko
bi
zahtevali
sedaj
drvarji
tisti
sconto
,
ne
mogli
bi
ga
iztožiti
,
ker
ga
nisem
vpisal
v
svojo
knjigo
.
Tako
sem
skrbel
zate
,
ko
si
izdatno
ščipal
delavce
.
In
ti
mi
praviš
ganef
!
"
Bierkopfu
se
je
razjasnil
obraz
.
"
No
,
no
,
oprosti
,
ostaniva
prijatelja
!
"
Uro
pozneje
sta
se
poštenjaka
ločila
.
Slabe
volje
se
je
peljal
Bierkopf
nazaj
,
Samojlo
pa
je
od
samega
veselja
poskočil
pred
svojo
ženo
.
"
Hvali
Boga
pravičnega
,
Etelka
,
življenje
moje
!
Zdaj
sva
se
iznebila
tega
nenasitnega
zajedalca
!
In
ne
v
najino
škodo
.
3
%
ostanejo
pri
hiši
.
S
tem
lahko
pomažem
,
kadar
bomo
delali
novi
kontrakt
.
Delam
kakor
Rotšild
in
drugi
bogataši
:
jemljejo
denar
ljudem
,
da
ga
potem
nazaj
dajo
v
obliki
podpor
,
miloščin
in
podkupnin
.
Ne
dado
vsega
,
le
toliko
,
da
si
poviš
ajo
ugled
.
"
"
Meni
Rotšild
še
ničesar
ni
dal
,
"
je
rekla
Etelka
ter
odšla
v
kuhinjo
.
Vilar
je
delal
dva
dni
doma
;
vse
listine
je
prebrskal
,
vso
administracijo
je
proučil
.
Tretji
dan
ga
ni
več
strpelo
v
izbi
;
dopoldne
je
hodil
krog
kolib
in
kraj
Oskove
se
je
ogledaval
,
popoldne
se
je
napotil
v
planino
.
Puške
ni
vzel
s
seboj
,
ker
prezgodaj
se
mu
je
še
zdelo
,
da
bi
streljal
na
žival
;
zaradi
varnosti
si
je
opasal
revolver
,
ker
tudi
Bierkopfa
je
videl
tako
oboroženega
.
Na
stezi
ga
je
vse
še
zanimalo
kakor
prvikrat
:
gorski
potok
s
svojimi
temnimi
tolmuni
,
s
svojim
divjim
begom
,
hrumenjem
in
žuborenjem
,
čudoviti
pragozd
s
pokončnim
in
poleglim
drevjem
,
podobnim
storokim
titanom
ali
pa
vitkim
minaretom
turških
svetišč
.
Pri
delavcih
je
postal
ter
gledal
na
njih
naporno
in
enomerno
delo
.
Kakor
mravlje
v
bilko
,
tako
so
se
upirali
v
hlode
,
jim
podtikali
kole
in
cepine
,
jih
dvigali
z
vintami
in
premikali
k
drči
.
Povsod
med
zelenjem
so
mrgolele
glave
,
pokrite
z
oguljenimi
klobuki
,
fesi
in
čepicami
,
ali
pa
gole
,
tu
osivele
,
tam
kuštrave
ali
obrite
;
nekatere
je
krasila
kita
.
In
rjave
,
koščene
roke
so
mahale
,
se
upirale
,
vlekle
ali
pritiskale
;
žilasti
,
oznojeni
vratovi
so
se
svetili
na
solncu
.
Nihče
ni
mogel
poduškati
,
ker
nad
oddelki
je
čuval
Gajer
z
debelo
bikovko
v
roki
.
Tedaj
je
štirim
drvarjem
ušel
hlod
ter
se
z
neznanskim
truščem
zaletel
nekam
v
goščo
.
Gajer
,
ki
se
je
vedel
pred
inženirjem
prilično
mirno
,
vendar
pa
z
zanosom
človeka
,
ki
opravlja
samostojen
posel
,
je
začel
grozovito
kleti
ter
zmerjati
in
zavihtel
bi
bil
bikovko
,
da
ni
stal
Vilar
poleg
.
"
Hlod
bo
ležal
najmanj
dve
leti
v
gošči
,
ker
pred
tem
časom
tega
torišča
ne
začnemo
izsekavati
.
Izgubil
bo
vrednosti
in
izgubo
,
kakor
jo
izračuni
gospod
gozdar
,
mora
ta
oddelek
plačati
.
"
"
Je
li
vlada
predpisala
takšne
stroge
kazni
?
"
"
Izrecno
ne
,
toda
mi
se
moramo
ravnati
po
njenih
intencijah
,
ki
merijo
na
to
,
da
se
deluje
vestno
in
s
čim
večjim
dobičkom
zanjo
.
Vlada
je
pri
nas
gospod
gozdar
.
"
Inženir
je
nekaj
ugovarjal
,
no
dosti
oprezno
,
da
bi
ne
prišel
navzkriž
z
gozdarjevim
delokrogom
.
Sklenil
pa
je
,
da
v
raportu
,
ki
ga
mora
pisati
vsak
drugi
mesec
na
deželno
vlado
,
označi
te
globe
kot
vzroke
nezadovoljnosti
.
Delavci
so
ga
opozorili
na
stezo
,
po
kateri
se
pride
v
han
ob
Oskovi
.
Ker
je
bilo
dosti
časa
,
da
dospe
tja
in
potem
še
pred
nočjo
po
dolinski
poti
krog
planine
domov
,
je
krenil
nanjo
.
Steza
je
bila
dobro
izhojena
,
toda
strma
,
temna
in
vlažna
.
Včasi
je
moral
sključen
pod
nizkimi
vejami
navzdol
,
včasi
je
lezel
po
vseh
štirih
čez
jarek
.
Na
več
krajih
je
naletel
na
vodico
,
ki
je
kristalnočista
izvirala
izpod
ruše
ali
skaline
,
rila
meter
daleč
po
pesku
in
se
izgubila
med
drevjem
.
Pragozd
je
povsod
nekakšna
shramba
za
vodo
,
ki
se
rodi
in
zbira
pod
vlažno
črno
prstjo
.
Ob
takšnih
vrelcih
se
je
posebno
bohotno
razlezel
slak
ovijač
in
plezavec
,
tvoreč
med
debli
zelenožametaste
preproge
,
za
katere
Vilar
ni
mogel
pogledati
.
A
kakor
na
stezi
kraj
Oskove
,
tako
je
tudi
tu
čutil
,
kakšno
tiho
veličastje
ga
obkrožuje
.
Ponekod
je
rasla
ob
studencih
visoka
trava
,
po
kateri
so
se
v
bližini
bistre
tekočine
zibale
krasne
libele
.
V
pol
uri
je
prisel
na
tratino
nad
hanom
.
Pod
pristrešjem
je
čepel
handžija
Pero
ter
pletel
iz
slame
in
vrbovih
viter
košnico
.
Dočim
je
bil
v
nedeljo
praznično
oblečen
,
je
danes
kazala
njegova
obleka
nekaj
lukenj
;
stara
albanska
čepica
je
ležala
kraj
njega
na
tleh
.
Vilar
je
stopil
k
njemu
in
handžiji
se
je
razjasnilo
lice
,
ker
spomnil
se
je
dobrih
besed
,
ki
jih
je
o
tem
gospodinu
govoril
Jovica
.
"
Ti
imaš
pač
malo
gostov
,
"
je
rekel
Vilar
,
ko
mu
je
bil
handžija
prinesel
kavo
.
"
Malo
,
bogme
.
"
"
Je
li
vredno
,
da
sediš
in
čakaš
tukaj
ves
dan
?
"
"
Zaradi
kave
bi
ne
čakal
,
ampak
tu
doli
za
to
skalino
imam
mlin
ob
Oskovi
.
Včasi
dobim
kakšno
mletev
iz
Pilića
.
"
"
Ti
si
iz
Pilića
?
"
"
Iz
pravoslavnega
Pilića
sem
.
A
vse
to
,
kar
vidiš
:
han
,
mlin
,
hišica
v
Piliću
in
njiva
,
vse
to
je
Karavajićevo
,
ki
mu
plačujem
tretjino
.
Dober
človek
je
Mitar
Karavajić
,
ki
me
je
sprejel
pod
svojo
streho
,
ko
sem
taval
v
največji
bedi
po
Bosni
.
"
Starec
je
potegnil
s
takšno
silo
za
vitro
,
da
se
mu
je
utrgala
.
"
Ali
pridejo
kaj
drvarji
s
planine
v
tvoj
han
?
"
"
Pridejo
,
v
nedeljo
popoldne
radi
pridejo
.
Preteklo
noč
sem
imel
gosta
s
Konj-planine
.
"
"
Ali
nočuješ
v
hanu
?
"
"
Ne
.
In
da
nočujem
,
to
noč
ne
bi
hotel
;
takšen
lopov
je
spal
pod
mojo
streho
.
Prišel
je
snoči
,
ko
sem
hotel
zapreti
,
k
meni
razbojnik
–
"
"
Hajduk
?
"
je
hitro
vprašal
Vilar
,
ker
hajduki
,
o
katerih
je
toliko
slišal
in
čital
,
so
ga
zanimali
.
"
Hujši
nego
hajduk
.
Pride
in
pravi
:
,
Pusti
me
,
da
nočujem
v
hanu
.
Glava
me
boli
in
dalje
ne
morem
.
'
–
Tudi
mene
poboleva
,
pravim
,
da
bi
se
ga
iznebil
.
Idi
spat
k
svojim
tovarišem
v
Medvedji
Dol
,
pravim
,
lahko
še
prideš
gor
.
Bojim
se
,
da
mi
zažgeš
han
in
mlin
.
Pa
se
ga
nisem
mogel
otresti
.
Še
prosil
me
je
,
da
mu
delam
po
noči
druščino
.
Ne
bi
rekel
,
da
je
pošten
človek
,
kakršen
si
ti
,
ali
to
je
lopov
iz
najničemnejše
rodbine
v
Bosni
.
Pijan
je
bil
,
obresten
,
bal
sem
se
ga
.
"
Pero
je
pljunil
v
stran
.
"
Kdo
pa
je
bil
?
"
"
Atif
Sarajlija
,
tisti
,
ki
je
pri
vas
vpisan
,
pa
nikdar
ne
dela
,
samo
pohajkuje
.
In
danes
je
zopet
vse
jutro
slonel
pri
meni
,
potem
je
ves
dopoldan
spal
za
plotom
.
Ni
dve
uri
tega
,
kar
je
odšel
po
dolini
.
"
Handžija
je
utihnil
,
Vilar
si
je
dal
prinesti
vdrugič
kave
.
Pogostil
je
starca
s
svalčicami
in
ga
vprašal
to
in
ono
,
da
bi
mu
razvezal
jezik
in
mu
vcepil
zaupanje
.
Rad
je
poslušal
njegovo
mirno
,
preudarjeno
govorjenje
,
njegovo
blestečo
in
krepko
srbsko
besedo
.
Vrhutega
je
želel
spoznati
,
kako
žive
ljudje
zunaj
mesta
.
V
mestu
je
pač
nekaj
slišal
o
življenju
na
kmetih
,
toda
pripovedovali
so
mu
ljudje
,
ki
so
imeli
oblast
v
rokah
,
sedeli
za
obloženo
mizo
in
s
tega
stališča
sodili
;
zdaj
hoče
vedeti
,
kaj
govori
in
misli
seljak
.
Vsako
priliko
je
hotel
porabiti
,
da
se
seznani
z
njegovim
življenjem
.
Posebno
se
je
zanimal
za
Atifa
Sarajlijo
.
Domneval
je
,
da
mora
biti
ta
človek
tanka
nit
v
široki
mreži
policijstva
.
Kakšen
je
,
kje
je
,
kaj
dela
?
Navedel
je
besedo
nanj
,
toda
Pero
o
njem
ni
hotel
črhniti
,
pri
njegovem
imenu
je
le
pljuval
v
stran
in
odbijal
z
glavo
.
In
poglobil
se
je
v
misli
,
kakor
bi
urejal
nekaj
v
možganih
,
urejal
tako
,
da
izteče
v
gladki
besedi
.
Tu
se
je
Vilar
spomnil
,
kako
ga
je
nekoč
v
železniškem
vozu
spravil
v
dolg
pogovor
židovski
agent
,
ki
je
od
vsakega
potnika
rad
kaj
pozvedel
in
se
ni
dal
odpraviti
s
kratkim
odgovorom
.
Z
vso
spoštljivostjo
se
je
žid
okrenil
k
njemu
,
položil
dva
prsta
na
čelo
ter
vprašal
z
umiljenim
glasom
,
kakor
bi
prosil
za
novčič
:
"
Oprostite
,
gospod
,
ali
že
nisem
imel
te
časti
...
m-da
...
ali
se
nisva
že
videla
v
kavarni
Central
v
Pragi
?
"
Vilar
je
šel
na
lim
ter
prostodušno
odgovoril
,
da
v
Pragi
sploh
še
nikdar
bil
ni
,
da
je
kranjska
dežela
njegova
domovina
in
je
študiral
na
dunajski
tehniki
–
sploh
o
vsem
se
je
razblebetal
,
kar
je
hotel
žid
.
S
podobno
diplomacijo
se
je
Vilar
obrnil
k
Peru
.
Pogledal
je
na
njegovo
albansko
čepico
.
"
Jeli
,
ti
nisi
rojen
v
tem
okraju
,
ti
pohajaš
iz
južnih
zemelj
,
od
tam
,
kjer
se
Srbi
stikajo
z
Arbanasi
.
Tvoj
obraz
kaže
,
da
si
nekje
daleč
doma
.
"
"
Jaz
sem
Hercegovec
,
iz
Hercegovine
sem
se
priselil
sem
.
Glad
in
vstaja
sta
me
pregnala
od
tam
in
ta
dva
sta
mi
tovariševala
tudi
v
Bosni
.
"
"
Jeli
davno
temu
?
"
"
Davno
,
brate
!
Dnevi
lete
kakor
ptica
in
leta
kakor
voda
.
Oj
,
da
veš
,
kako
sem
se
trudil
za
svojo
rodbino
in
kakšni
lopovi
so
Sarajlije
!
Danes
nam
vlada
car
častiti
,
ne
več
sultan
in
svobodno
lahko
govorimo
o
svojem
trpljenju
.
"
Nagovor
,
brat
je
značil
,
da
se
je
govornik
ogrel
ob
prijaznem
in
neprisiljenem
vedenju
mladega
gospoda
–
tako
je
sklepal
Vilar
,
pričakujoč
,
da
se
zdaj
razgovori
starec
.
Toda
ni
se
zgodilo
tako
.
Prinesel
je
bil
tedaj
mlad
Bošnjak
,
ki
je
bil
morda
Turek
,
lahko
pa
tudi
cigan
,
meh
žita
na
rami
.
Ta
rjavi
,
sicer
pa
brhki
človek
se
je
zavzel
,
ko
je
videl
švabskega
gosta
;
kakor
da
ga
je
zapekla
vest
,
je
obstal
na
oglu
hana
in
ni
maral
pod
pristreš
je
.
Handžija
si
je
nasadil
čepico
na
glavo
ter
šel
za
onim
v
mlin
.
Inženir
je
pogledal
za
Mušićem
,
čigar
hoja
je
bila
opotekava
kakor
onih
starih
kmetskih
ljudi
,
ki
so
znosili
mnogo
težkih
košev
na
hrbtu
.
Ko
se
je
bil
povrnil
Pero
,
ga
je
izkušal
zopet
zaplesti
v
pogovor
,
rekoč
:
"
Slišal
sem
o
Atifu
,
da
je
ljut
Turek
,
nepriljubljen
pri
ljudeh
.
"
Pero
je
odgovoril
:
"
Od
vekov
je
bila
pasja
vsa
rodbina
Sarajlij
.
Sami
morilci
in
požigalci
.
Čuvaj
se
Atifa
,
gospodine
,
on
vohuni
in
ovaja
.
Cele
vasi
spravlja
v
nesrečo
.
"
Po
teh
besedah
je
počenil
h
košnici
ter
jo
začel
iznova
napletavati
.
Njegov
obraz
je
bil
teman
,
omrtvel
.
Gost
je
pušil
in
gledal
na
Perovo
čepico
,
gugajočo
se
nad
suhim
tilnikom
.
Več
ni
bilo
mogoče
spraviti
iz
njega
poštene
besede
.
Vilar
bi
bil
rad
kaj
zvedel
o
deklici
,
ki
jo
je
videl
v
nedeljo
v
hanu
,
o
Jovici
,
a
ni
se
upal
vprašati
,
tako
čemeren
se
mu
je
zdel
Mušić
.
Hotel
je
zopet
navesti
pogovor
na
Atifa
,
toda
handžija
je
pri
tem
imenu
stresel
glavo
ter
odsekal
:
"
Mučno
je
z
volkovi
lokati
vodo
.
"
Inženir
ni
vedel
,
ali
se
nanašajo
te
pikre
besede
nanj
ali
na
Sarajlijo
.
Umolknil
je
.
Kmalu
je
plačal
in
se
vrnil
po
dolini
domov
.
Ko
je
prišel
zvečer
k
svoji
kolibi
,
se
je
skoraj
prestrašil
človeka
,
ki
se
je
v
kotu
pri
durih
visoko
vzravnal
in
v
pozdrav
segel
k
turbanu
.
"
Kdo
si
?
"
je
gromko
vprašal
inženir
.
Od
onega
v
temi
je
nekaj
hrknilo
,
kakor
bi
zakrulil
ščetinec
.
"
Kdo
si
,
pravim
!
"
je
ponovil
Vilar
in
položil
roko
na
revolver
.
"
Jaz
sem
.
V
temo
nikar
ne
streljaj
!
"
"
Kdo
je
jaz
?
"
"
Atif
Sarajlija
,
"
je
odgovoril
oni
ter
stopil
iz
teme
v
mrak
.
Vilar
je
odklenil
vrata
svoje
sobe
in
mignil
onemu
,
da
vstopi
.
Atif
je
moral
nekoliko
ponižati
glavo
,
da
ni
zadel
ob
počezni
tram
.
Zavalil
se
je
v
sobo
in
okni
sta
zašklepetali
.
Nekakšen
duh
po
plesnivi
obleki
je
udaril
od
njega
.
Vilar
ga
je
premeril
od
nog
do
glave
.
Prvi
hip
ga
je
zazeblo
na
duši
ob
človeku
,
o
katerem
gre
tak
slab
glas
po
okraju
.
–
Morda
je
on
provzročil
,
da
so
kmetom
v
vasi
za
Majevico-planino
zaplenili
ono
živino
,
ki
so
jo
pretekli
teden
prodali
v
Tuzli
–
je
premišljeval
maloprej
na
poti
iz
Mušićevega
hana
.
Prikrito
mu
je
pokazal
svojo
nezaupnost
s
tem
,
da
si
ni
odpel
revolverja
.
"
Ti
dobiš
od
mene
drvarsko
plačo
a
?
"
mu
je
rekel
,
ostro
ga
opazujoč
in
držeč
tok
z
revolverjem
pred
seboj
.
"
Pazniško
plačo
dobivam
,
"
je
odgovoril
Atif
in
zatrepetal
z
nemirnimi
očmi
,
v
katerih
so
begale
sence
zlobe
in
ošabnosti
.
–
Zločini
lepe
na
njem
,
in
jaz
poštenjak
moram
imeti
z
njim
opravka
,
ne
da
bi
mu
smel
javno
pokazati
svoje
zaničevanje
–
je
pomislil
Vilar
.
Odprl
je
omarico
ter
vzel
plačilno
knjigo
.
"
Za
dva
tedna
dobiš
.
"
Naštel
mu
je
denar
.
"
Potrdi
mi
s
svojim
podpisom
,
da
si
prejel
!
"
Atif
je
pomočil
pero
v
tinto
,
si
namazal
kazalec
ter
ga
pritisnil
na
predloženi
mu
papir
.
Takšen
je
bil
njegov
podpis
.
"
Kje
si
bil
toliko
časa
?
"
je
vprašal
Vilar
,
ko
je
bil
zaprl
omarico
.
"
V
konaku
.
"
"
Kaj
tam
delaš
,
ko
pisati
ne
znaš
?
"
"
Pisarne
ne
pometam
,
obleke
ne
snažim
,
deci
ne
otiram
nosov
.
Tudi
vetra
ne
lovim
.
"
"
Nekakšen
posel
vendar
imaš
,
sicer
bi
ti
ne
šteli
tako
lepe
plače
.
"
Atif
se
je
lokavo
nasmehnil
in
drgajoč
s
kazalcem
po
bujnem
šopu
las
,
ki
mu
je
štrlel
izpod
brhkega
turbana
,
je
važno
rekel
:
"
Gospodine
,
jaz
i
speč
gledam
kakor
zajec
.
"
"
Bogme
,
lepa
lastnost
,
čedna
zmožnost
,
"
je
govoril
inženir
s
sarkazmom
na
obrazu
.
"
Vsaka
sposobnost
je
dobra
,
ako
pošteno
preživi
gospodarja
.
Videl
sem
ljudi
,
ki
umejo
s
trebuhom
plesati
.
Na
tak
način
si
služijo
svoj
kruh
.
Navadno
dela
glava
ali
roka
za
vse
naše
potrebščine
,
in
glej
–
ti
delaš
z
očmi
.
Pa
zakaj
te
ne
nastanijo
v
konaku
?
Tam
bi
bilo
ugodneje
zate
nego
tu
med
drvarji
?
Čemu
hodiš
tako
dolgo
pot
iz
mesta
do
sem
in
nazaj
?
"
"
Kdor
me
je
poklical
v
službo
,
že
ve
,
zakaj
.
"
"
Gotovo
.
Slišal
sem
o
tebi
,
da
si
poštenjak
.
"
"
Ljudje
ne
govore
dobrega
o
meni
in
jaz
ne
o
njih
.
Svoje
ukaze
dobivam
v
konaku
in
po
njih
se
ravnam
.
Čemu
naj
dremljem
,
ako
lahko
spavam
?
Vsak
na
svoj
mlin
vodo
navrača
in
vsaka
ptica
se
s
svojim
kljunom
hrani
in
brani
.
"
"
In
vsak
konj
k
sebi
grebe
seno
.
Važen
in
težak
posel
imaš
.
Konaku
in
narodu
lahko
koristiš
,
ako
hočeš
biti
vesten
.
"
"
Dober
konj
tudi
brez
ostrog
