to,
kar
je
dobro
.
V
verandi
je
pripravljena
večerja
.
Jaz
stavim
nujni
predlog
,
da
nadaljujemo
pogovor
po
večerji
.
Kdor
je
za
to
,
naj
vstane
!
“
Priklonivši
se
je
ponudil
vljudni
gospod
Majer
roko
svoji
ženi
in
po
njegovem
vzgledu
Lovro
svojo
gospici
Irmi
.
Po
stopnicah
se
je
prišlo
v
prostorno
verando
,
slonečo
na
visokih
železnih
stebrih
,
ob
katerih
se
je
vila
divja
vinska
trta
.
Pred
verando
so
rastle
citrone
,
magnolije
in
drugo
dehteče
južno
drevje
ob
kraju
skrbno
negovanega
vrta
.
Po
vrtu
sta
hodila
lena
in
malobesedna
Edvard
in
baron
Berger
ter
pušila
smotčice
.
Ko
se
je
oglasil
v
verandi
gospod
Majer
,
vzdihnil
je
Edvard
:
„
Vendar
jedenkrat
!
“
Baronu
pa
je
izginil
z
obraza
izraz
dolgega
časa
,
ko
je
zagledal
gospico
Irmo
ob
Lovrovi
roki
.
Čelo
mu
je
zatemnelo
in
oči
se
zaiskrile
;
strmel
je
nekaj
časa
na
mestu
,
potem
pa
se
obrnil
za
Edvardom
.
„
Gospod
Bojanec
,
gori
za
mizo
!
“
ukazoval
je
Majer
in
posadil
Lovra
med
ženo
in
hčer
.
„
Gospod
baron
,
na
mojo
desno
stran
!
“
„
Jaz
že
sedim
,
“
dejal
je
baron
malomarno
in
sedel
poleg
gospice
Irme
.
„
Če
je
dovoljeno
,
“
šepnil
je
sosedi
.
Irma
je
nalašč
preslišala
besede
,
dasi
so
jo
zmotile
v
pogovoru
z
Lovrom
.
Gospod
Majer
je
grdo
pogledal
barona
,
ki
se
je
drznil
upreti
se
njegovemu
ukazu
.
Gospa
pa
se
je
trudila
,
začutivši
napetost
,
spraviti
zabavo
v
tir
.
Nevede
ji
je
priskočil
na
pomoč
Edvard
z
obširnim
opisovanjem
šolanja
svojega
v
Ogerskem
Starem
gradu
,
koliko
da
se
je
tam
pilo
,
in
kake
burke
da
so
se
uganjale
.
„
Bratec
,
“
zavrnila
ga
je
Irma
,
„
saj
to
ni
tolikanj
zanimivo
,
da
bi
se
smelo
stokrat
povedati
.
“
„
Če
tebe
ne
zanima
,
“
ponesel
se
je
brat
,
„
zanima
pa
druge
.
Kaj
,
baron
,
ali
te
zanima
?
“
„
Strašno
.
“
—
Mirno
je
nadaljeval
Edvard
svojo
razpravo
in
zabavljal
,
da
ne
razumejo
o
umnem
poljedelstvu
kmetje
na
Kranjskem
nič
,
graščaki
pa
še
menj
.
Lovro
pa
je
premišljeval
Radivojevo
naročilo
,
naj
gleda
,
da
pride
denar
v
narodne
roke
,
in
sklepal
,
da
bo
izkušal
izpolniti
to
domorodno
dolžnost
,
in
veselil
se
,
da
ga
Stojanova
Anica
ni
bila
še
ujela
za
besedo
.
„
Edvard
,
vse
ob
svojem
času
!
“
pretrgala
je
gospa
učenemu
sinu
temeljiti
samogovor
o
prašičih
.
„
Gospod
Bojanec
“
,
dejal
je
gospod
Majer
,
„
pokusite
to
vino
,
jeruzalemec
.
Potegnite
ga
,
saj
smo
doma
.
Tega
norca
Edvarda
pa
nikar
ne
poslušajte
.
Nas
je
učila
izkušnja
,
ki
je
boljša
od
šole
.
Edvard
,
od
gospoda
Bojanca
se
boš
ti
učil
,
kaj
se
pravi
gospodariti
.
“
„
Drug
od
drugega
,
“
dejal
je
dobro
voljno
Lovro
,
ki
je
bil
pozabil
v
svoji
sreči
starišev
in
doma
in
mislil
le
na
ljubeznivost
krasne
sosede
.
Kako
rad
bi
ji
bil
povedal
kaj
duhovitega
.
A
da
se
mu
ni
posrečilo
,
tega
mu
prav
nič
ni
zamerila
Irma
,
ki
je
bila
popolnoma
zadovoljna
,
da
je
očarala
jednega
soseda
in
razjarila
drugega
;
saj
je
vedela
,
da
imata
oba
različna
uspeha
isti
izvor
,
in
jednako
laskava
je
bila
dobra
volja
Lovrova
kakor
baronova
togota
.
„
Kaj
pa
Stojanovi
?
“
vprašal
je
Lovro
,
da
bi
sprožil
kaj
novega
.
„
To
so
najdolgočasnejši
ljudje
tega
sveta
,
“
dejal
je
Edvard
.
„
Pristava
je
samostan
z
dvema
patroma
,
jedno
staro
in
dvema
mladima
nunama
.
“
„
Edvard
,
ne
govori
nespodobno
,
“
začela
je
gospa
.
„
Dobri
ljudje
so
.
Če
se
ne
družijo
radi
,
moj
Bog
,
značaji
so
različni
.
Drugim
pa
to
dopade
.
“
„
Vse
,
kar
je
prav
,
“
odločeval
je
gospod
Majer
;
„
a
tako
se
odtegovati
svetu
,
zlasti
če
ima
kdo
dekleta
za
možitev
,
to
ne
gre
,
to
je
smešno
.
Milica
ne
bi
bila
napačna
.
“
„
Brhkejša
je
pač
od
Anice
,
“
pritegnila
je
gospa
.
„
Oni
dan
je
bila
v
Ljubljani
,
kjer
ji
je
Paichel
vstavil
dva
zoba
.
“
„
Torej
je
upanje
,
da
se
bo
nekoliko
rajša
smejala
,
“
nasmehnila
se
je
Irma
.
„
Sestri
sta
si
prav
malo
podobni
.
Milica
je
tiha
in
resna
,
Anica
pa
vesela
in
zgovorna
.
“
„
Razloček
kakor
med
limono
in
pomarančo
,
“
dejal
je
Edvard
.
„
Edvard
,
ti
si
hudoben
,
“
jezila
se
je
na
videz
Irma
,
„
ti
žališ
vse
,
kar
nas
je
deklet
na
deželi
.
Gospod
Bojanec
,
prosim
vas
,
potegnite
se
za
nas
.
“
„
Meni
se
dopadejo
Stojanovi
,
“
dejal
je
Lovro
pošteno
,
in
gospa
in
gospica
sta
mu
pritegnili
.
„
A
kar
je
preveč
,
to
je
preveč
,
“
odločil
je
zopet
gospod
Majer
.
„
Saj
smo
mi
tudi
kristjani
.
A
da
bi
čepel
človek
vedno
v
cerkvi
,
smešno
!
“
„
Florijan
,
“
oglasila
se
je
gospa
,
„
nisi
li
povabil
tudi
gospoda
Stojana
,
da
bi
se
peljal
vzprejet
gospoda
Bojanca
?
“
„
Seveda
sem
ga
.
A
kaj
se
hoče
!
Kmet
je
kmet
.
Gospod
Bojanec
,
izpijte
,
bom
še
jedenkrat
nalil
in
potem
pride
punš
.
In
smotko
,
prosim
;
zdaj
se
prileže
.
“
—
Edvard
se
je
bil
izgubil
od
mize
,
in
kmalu
so
se
oglasili
pred
gradičem
godci
.
„
Kaj
pa
to
pomeni
?
“
zavzel
se
je
Lovro
.
„
Vam
na
čast
,
“
dejala
je
gospa
.
„
Florijan
,
kje
si
dobil
godce
?
“
„
V
Kostanjevico
sem
poslal
ponje
voz
.
“
Lovro
je
izvlekel
petak
in
namignil
dekli
,
ki
je
stregla
,
naj
ga
odnese
godcem
.
„
Smešno
!
“
zabranil
je
gospod
Majer
.
„
Prvič
je
to
moja
stvar
in
drugič
naj
godejo
dalje
,
da
ne
bodo
zastonj
pili
.
“
Onstran
vrta
pa
je
sfrčala
v
zrak
svetla
raketa
,
obvisela
v
višini
in
s
pokom
se
razpršila
v
svetlobarvane
utrinke
,
za
njo
druga
in
tretja
.
„
To
si
je
izmislil
Edvard
,
“
namignila
je
gospa
.
„
Pojmo
gledat
!
“
vzkliknila
je
Irma
in
skočila
po
koncu
,
in
vstala
sta
na
mah
Lovro
in
baron
.
„
Gospod
baron
,
“
klical
je
Majer
,
„
ostanite
,
pride
punš
.
“
„
Hvala
,
ne
pijem
punša
,
“
izgovarjal
se
je
mladenič
in
krenil
za
onima
,
ki
sta
hitela
skoz
vrt
,
pod
pazduho
se
držeč
.
„
Kak
lep
večer
!
“
vzdihnil
je
Lovro
in
govoril
resnico
.
Mrak
je
bil
ohladil
vročino
poletnega
dne
,
umiril
njegov
šum
in
ropot
in
pregrnil
lahno
tenčico
čez
žive
boje
,
ki
jih
oživlja
solnčna
svetloba
.
Rdečkasti
oblački
so
plavali
po
modrem
nebu
,
listje
na
drevju
je
tajno
šumelo
,
in
črički
so
se
oglašali
po
grmovju
.
Lovru
so
polnila
srce
čutstva
neznane
sreče
in
sklepal
je
,
da
se
takoj
ta
večer
pokori
Radivojevemu
naročilu
;
motila
ga
je
le
navzočnost
baronova
.
„
Gospod
baron
,
“
dejala
je
Irma
,
kakor
bi
bila
ugenila
njegove
misli
,
„
prosim
lepo
,
stopite
pogledat
,
je
li
Edvard
sam
ondi
pri
smreki
.
“
Baron
se
je
tiho
priklonil
in
stopil
par
korakov
naprej
.
„
Počakajva
malo
,
“
šepnila
je
Irma
in
zadržala
Lovra
.
„
He
,
Edvard
,
kdo
je
pri
tebi
?
“
zakričal
je
baron
in
se
obrnil
.
„
Kočijaž
,
“
oglasil
se
je
Edvard
in
baron
se
zopet
pridružil
mlademu
paru
.
Lovru
se
je
zdelo
baronovo
ravnanje
breztaktno
;
s
tihim
zadovoljstvom
pa
je
zapazil
,
da
je
tudi
Irma
nejevoljna
,
in
preverjal
seje
,
da
sluti
laskavi
povod
,
dobro
znamenje
srečnega
uspeha
.
Pogovor
pa
je
zastajal
,
dokler
ga
ni
po
svoje
oživil
pridruživši
se
Edvard
.
Pozno
je
že
bilo
,
ko
je
menil
Lovro
,
da
bo
treba
posloviti
se
.
„
Počakajte
še
malo
;
jaz
vas
spremim
,
“
ponujal
se
je
gospod
Majer
in
nalival
kupice
za
odhodnico
.
„
Gospod
baron
,
peljite
se
z
menoj
!
“
„
Hvala
!
“
dejal
je
baron
;
„
pretruden
sem
.
“
Lovro
se
je
poslavljal
kakor
za
večnost
,
zahvaljeval
se
za
častni
vzprejem
,
za
ljubeznivo
gostoljubnost
,
obljubaval
,
da
jih
kmalu
zopet
obišče
,
in
vabil
vse
na
svoj
dom
.
Do
voza
sta
ga
spremili
gospa
in
gospica
in
čakali
,
da
sta
stekla
izpred
gradiča
oba
voza
,
prvi
z
Majerjem
in
Lovrom
,
drugi
z
Edvardom
.
„
Mama
,
daj
mi
šal
;
pojdem
še
malo
na
vrt
,
“
dejala
je
Irma
in
ogrnivši
se
smuknila
v
verando
.
Ob
stebru
je
slonel
baron
Berger
in
pušeč
zrl
v
noč
.
„
Gospod
baron
,
vi
ste
bili
nocoj
neznosni
,
“
ogovorila
ga
je
.
„
Možno
,
“
zmignil
je
ta
z
rameni
.
„
A
zakaj
?
“
„
Vi
še
povprašujete
?
“
„
Kaj
je
bil
vzrok
,
to
hočem
vedeti
.
“
„
Vi
sami
!
“
„
Jaz
?
To
je
nezaslišano
!
“
„
Kaj
ste
se
dobrikali
gospodu
Bojancu
?
“
„
Oh
,
gospod
baron
ljubosumen
!
Le
tragičnih
prizorov
ne
,
prosim
vas
;
teh
ne
maram
.
“
„
Ne
bojte
se
,
gospica
!
Ker
že
menite
,
da
je
odveč
ozirati
se
name
,
menil
bi
pač
,
da
je
tudi
odveč
žaliti
me
.
“
„
Kaj
pa
vas
je
tako
užalilo
,
ubogi
gospod
baron
?
“
„
Oh
,
užalilo
!
Neizmerno
dobro
mi
je
delo
,
ko
ste
vi
dvorili
ves
večer
gospodu
Bojaneu
in
spogledovali
se
ž
njim
in
pod
pazduho
se
vodili
!
“
„
Veste
li
še
kaj
mojih
grehov
?
Vi
ste
hudi
,
da
ne
dvorim
vam
,
da
ne
zabavam
samo
vas
,
da
se
ne
kažem
ljubeznive
samo
proti
vam
,
a
da
nisem
neprijazna
,
nepristopna
vsakemu
drugemu
razen
vas
.
Vi
ne
prizanašate
meni
prijaznosti
;
jaz
pa
naj
prenašam
žaljivo
vašo
nevljudnost
?
Kdaj
sem
jaz
vam
oponesla
,
če
ste
bili
prijazni
proti
komu
?
Vi
ste
samoljubni
.
“
„
Koliko
krivico
mi
delate
,
vi
veste
sami
,
“
dejal
je
mladenič
in
začel
bridko
se
pritoževati
o
spogledljivem
njenem
vedenju
ob
toliko
in
toliko
prilikah
.
Ona
pa
ga
je
prešerno
zgrabila
pod
pazduho
in
peljala
na
vrt
;
in
šel
je
,
udan
,
brez
volje
,
bolj
jezen
nego
potolažen
.
„
Toda
žalostink
in
pogrebnih
govorov
,
prosim
,
nikar
!
“
ukazala
je
.
„
Pomeniva
se
prijateljski
,
brez
sitnosti
in
očitanja
;
če
ne
,
zbežim
takoj
.
“
„
Zakaj
ste
bili
tako
prijazni
z
Bojancem
,
ki
ga
komaj
poznate
?
“
„
Ker
je
bil
on
prijazen
.
“
„
A
on
se
je
takoj
zaljubil
v
vas
.
“
„
Možno
;
slama
se
hitro
vname
.
A
kaj
morem
jaz
za
to
?
“
„
Vam
je
to
jako
všeč
.
“
„
Neizmerno
.
Jeden
,
ki
me
ljubi
,
mi
je
ljubši
od
desetih
,
ki
ne
marajo
zame
.
“
„
A
vi
ga
tudi
ljubite
.
“
„
Kakor
vse
ljudi
.
“
„
A
zakaj
ne
ljubite
mene
?
“
„
Vas
li
ne
ljubim
,
gospod
baron
?
Vsekdar
sem
prijaznejša
z
vami
nego
vi
z
menoj
.
Vi
godrnjate
,
jaz
se
vam
dobrikam
;
vi
javkate
,
jaz
se
smejem
;
vi
mi
odtegujete
roko
,
jaz
vam
jo
podajem
.
Niste
li
najkrivičnejši
človek
na
svetu
?
“
Baron
je
škripal
z
zobmi
.
„
Oh
,
“
je
vzdihnil
in
strepetal
,
„
vi
me
nočete
razumeti
.
Vi
se
norčujete
s
čutstvi
,
ki
so
meni
najsvetejša
.
“
„
Zopet
dolgočasna
,
sentimentalna
razprava
.
Saj
veste
,
gospod
baron
,
da
jaz
ne
maram
lirike
,
in
da
so
mi
sentimentalna
čutstva
zoprna
.
Kaj
me
mučite
!
Govorite
pametno
ali
saj
zabavno
ali
pa
:
lehko
noč
!
“
„
Dobro
;
govoril
bom
pametno
,
dasi
ne
zabavno
.
Zakaj
mi
nočete
postati
družica
za
življenje
?
“
„
Soproga
,
mislite
;
baronica
Berger
?
Odkod
veste
,
da
nočem
,
ker
še
sama
prav
ne
vem
.
Naslov
se
mi
dopade
,
in
kolikor
se
da
soditi
,
postanete
vi
dober
soprog
.
A
ovira
je
druga
,
vam
dobro
znana
.
Stradati
se
niste
učili
ne
vi
ne
jaz
,
in
jaz
pričakujem
,
da
se
mi
kot
soprogi
ne
godi
slabše
nego
zdaj
,
ko
se
mi
godi
dobro
.
“
„
Vi
govorite
kakor
vaš
papa
.
“
„
Ki
je
moder
mož
in
mi
želi
srečo
.
“
„
Vi
bi
tudi
vzeli
Bojanca
?
“
„
Morebiti
.
Zakaj
ne
?
“
„
A
ne
boste
ga
,
to
vam
povem
.
Ne
boste
ga
,
“
razvnemal
se
je
baron
,
škripal
z
zobmi
in
udaril
z
nogo
ob
tla
.
„
Oh
,
ta
je
dobra
,
“
smejala
se
je
Irma
in
se
ustavila
.
„
Vi
mi
hočete
predpisovati
,
koga
naj
vzamem
,
koga
ne
.
“
„
Jaz
,
jaz
!
“
srdil
se
je
oni
.
„
Vi
se
ne
boste
norčevali
z
menoj
in
zametavali
me
,
ko
ste
se
toliko
časa
kazali
prijazno
in
vzbujali
mi
nade
,
goljufive
nade
!
“
„
Jaz
vzbujala
vam
nade
!
“
vzkipela
je
ona
,
„
Vi
se
motite
,
gospod
baron
,
in
ste
se
motili
,
ker
vas
je
slepilo
samoljubje
in
prevzetnost
.
Kaj
morem
jaz
za
to
,
da
si
razlagate
mojo
prijaznost
in
prijateljsko
občevanje
po
svoje
in
žaljivo
zame
.
Ali
bi
vas
bila
morala
s
palico
poditi
od
sebe
,
da
bi
me
ne
sodili
krivo
?
Vaše
govorjenje
je
nespodobno
.
Zdravi
!
“
—
Šla
je
.
„
Irma
,
Irma
!
“
klical
jo
je
z
zamolklim
glasom
.
„
Še
jedno
besedo
!
Odpustite
mi
!
“
Zaman
.
Prijel
se
je
za
čelo
in
grizel
si
ustnici
in
zmajeval
z
glavo
v
onemogli
togoti
.
Srdil
pa
se
je
zlasti
sam
nase
,
da
nima
toliko
moči
,
toliko
krepke
volje
,
da
bi
raztrgal
vezi
,
ki
so
ga
tiščale
in
rezale
.
Ta
ponižujoča
zavest
mu
je
gnala
zdaj
kri
v
lica
,
zdaj
stiskala
pesti
.
Hodil
je
nekaj
časa
po
vrtu
,
postajal
in
vil
roke
,
korakal
zamišljen
dalje
in
odšel
v
svojo
sobo
v
visokem
pritličju
.
Tam
si
je
prižgal
luč
,
zapalil
smotko
,
vrgel
se
na
divan
in
prepustil
se
pustim
mislim
.
Iz
gorenje
sobe
se
je
oglasil
klavir
;
sanjava
domišljija
je
vodila
spretne
prste
po
tipkah
.
Baron
je
sicer
ljubil
godbo
;
nocoj
ga
je
jezila
,
ker
je
čul
iz
nje
brezsrčen
zasmeh
.
Pred
gradičem
se
je
ustavil
voz
,
in
kmalu
je
opozoril
gospod
Majer
z
glasno
kletvijo
vso
hišo
náse
.
Klical
je
Tine
ta
,
naj
pride
izpregat
.
„
Da
,
da
,
že
grem
,
“
oglasil
se
je
hlapec
izza
ogla
.
„
Janez
,
ali
si
ti
?
Kje
pa
je
Tine
?
“
„
Na
hlevu
leži
.
Mrzlica
ga
trese
.
“
„
Da
bi
ga
tresel
vrag
!
Domov
naj
se
spravi
,
če
ni
za
rabo
.
Za
ležanje
ga
jaz
ne
bom
plačeval
.
—
Konja
prepelji
,
operi
mu
kolena
z
jesihom
,
zobanja
mu
daj
,
napajati
pa
ne
pred
pol
ure
.
Razumel
?
—
Micka
,
Drsa
,
Neža
,
coprnice
,
zakaj
je
v
verandi
še
luč
?
“
Edvard
se
je
izgubil
v
baronovo
sobo
,
gospod
Majer
pa
je
poiskal
svojo
ženo
.
Soba
gospe
Majerjeve
je
bila
po
tleh
vsa
pokrita
s
preprogami
in
ob
oknih
in
vratih
preprežena
z
zavesami
.
Mize
in
omare
so
bile
navlečene
z
nagizdno
drobnino
,
in
pižmov
duh
je
plaval
po
vsem
prostoru
.
Na
mramorni
mizici
pod
velikim
zrcalom
je
gorela
svetilnica
pod
lepim
senčnikom
in
svetila
gospej
Majerjevi
,
ki
je
zložno
slonela
na
gugalnem
stolu
in
brala
nemški
prevod
francoskega
romana
.
Ko
je
vstopil
soprog
,
zgenila
je
knjigo
ob
kazavcu
,
prikrila
zehanje
z
roko
in
obrnila
se
vprašaje
,
kaj
da
pomeni
pohod
.
Gospod
Majer
si
je
mel
roke
:
„
Ne
bi
bila
to
slaba
partija
.
Bojanec
je
pošten
človek
in
ima
denar
.
“
„
Je
li
že
kaj
omenil
?
“
„
Omenil
!
“
dejal
je
nejevoljno
soprog
in
ustavil
se
pred
njo
.
„
Da
ali
pa
ne
;
kakor
se
vzame
.
Saj
smo
se
komaj
seznanili
.
Napeljano
je
dobro
,
zdaj
pa
izpelji
ta
.
A
zapomnita
si
:
Irma
mora
pustiti
svoje
muhe
,
ki
se
dopadejo
samo
norcem
.
Jezdarila
ne
bo
več
in
ne
več
se
podila
z
baronom
okrog
.
Baron
naj
ide
,
od
koder
je
prišel
.
Nocoj
me
je
jezil
zadosti
in
lehko
nam
napravi
veliko
sitnost
.
“
„
A
on
še
vedno
upa
.
“
„
Zato
treba
govoriti
ž
njim
naravnost
.
“
„
Jaz
bi
pa
svetovala
,
Florijan
,
da
pustiva
,
naj
se
razvije
zadeva
sama
.
Na
Bojanca
se
ni
zanesti
,
in
če
zapodiš
barona
,
obsedi
Irma
.
“
„
Naj
obsedi
!
Bolje
nego
da
vzame
tega
lenuha
,
ki
ga
zagovarjaš
ti
iz
gole
ženske
ničemurnosti
.
Naslov
ti
jemlje
oči
,
da
ne
vidiš
ne
za
korak
naprej
.
“
„
Florijan
,
ti
si
krivičen
.
Saj
veš
,
kaj
govore
ljudje
,
da
smo
si
prisvojili
mi
po
krivici
Bergerjevo
posestvo
.
“
„
Smešno
!
Ljudem
so
leni
in
zapravljivi
sosedje
seveda
najljubši
,
ker
se
dajo
skubsti
;
kdor
pa
si
pomaga
,
ta
jim
je
goljuf
.
“
„
Vidiš
,
Florijan
,
če
vzame
baron
Irmo
,
zavežejo
se
vsi
jeziki
,
in
krivica
,
če
se
je
storila
,
bo
popravljena
.
“
„
Draga
moja
,
ti
govoriš
,
kakor
razumeš
,
Jaz
nimam
toliko
denarja
,
da
bi
ga
baron
in
Irma
ne
pognala
.
Izbij
si
torej
iz
glave
to
nespametno
misel
.
Irma
je
,
hvala
Bogu
,
modrejša
videti
od
svoje
matere
.
Bojanca
naj
se
drži
in
pametna
naj
bo
.
Stojanovim
bo
novi
graščak
tudi
všeč
.
“
„
Anico
je
baje
rad
gledal
prejšnja
leta
.
“
„
Zatorej
pozor
!
Ona
naj
ne
uganja
norosti
;
ti
pa
se
odpovej
hrepenenju
po
baronstvu
,
da
ne
razbebiš
Irme
!
“
Gospod
Majer
je
šel
nad
barona
.
Na
trkanje
seje
oglasil
najprej
z
renčanjem
baronov
pes
,
ki
se
je
bil
vzdignil
,
a
zopet
legel
k
peči
,
ko
je
spoznal
gospodarja
.
Baron
in
Edvard
sta
slonela
vsak
na
jednem
koncu
divana
in
pušila
.
Bedko
je
kateri
izpregovoril
,
ne
cele
misli
,
ampak
posamezne
besede
,
ki
so
zadostovale
duhoviti
zabavi
o
konjih
,
psih
in
dekletih
.
„
Papa
,
tarok
?
“
pozdravil
je
Edvard
in
odpiral
miznico
s
kartami
.
„
Spat
pojdi
!
“
odzdravil
je
gospod
Majer
.
„
Takoj
,
“
dejal
je
oni
,
ne
premeknivši
se
,
in
pokazal
s
prstom
na
pol
popušeno
smotko
.
„
Zunaj
puši
!
Jaz
imam
govoriti
z
gospodom
baronom
.
“
„
Z
menoj
?
“
oziral
se
je
počasi
baron
.
„
Pardon
!
“
dejal
je
Edvard
in
ostavil
sama
,
Majer
je
počakal
,
da
se
niso
več
slišali
koraki
Edvardovi
,
postavil
se
pred
barona
,
vteknil
roke
v
žep
in
menil
,
da
se
mu
godi
dobro
.
„
Živi
se
,
“
bil
je
malomarni
odgovor
.
„
Danes
sem
bil
na
vas
prav
hud
,
gospod
baron
.
“
„
Obžalujem
.
“
„
Vi
se
vedete
,
kakor
da
bi
imeli
kako
predpravico
do
moje
hčere
.
“
„
Dalje
!
“
„
To
vam
jaz
kratko
in
malo
prepovem
.
Moje
stališče
vam
je
znano
.
Vi
ste
mladi
,
olikani
,
priporoča
vas
zunanjost
in
naslov
;
poiščite
si
službe
,
vojaške
ali
civilne
,
vrnite
se
potem
,
če
vam
drago
.
Ne
bom
vam
odrekel
hčere
,
če
bo
marala
za
vas
in
če
bo
še
prosta
.
“
„
Med
tem
boste
pa
iskali
drugih
ženinov
,
“
oživel
je
baron
.
„
Smešno
!
“
„
Ta
trud
pa
si
prihranite
lehko
,
če
mi
daste
Irmo
za
ženo
.
“
„
In
s
čim
jo
boste
preživili
,
če
smem
vprašati
?
“
„
Ali
jo
želite
kar
boso
odpraviti
?
“
„
Ali
želite
,
da
vas
vzdržuje
žena
?
“
„
Držite
besedo
,
ki
ste
jo
dali
rajni
moji
materi
,
in
ta
gradič
postane
moj
,
in
takoj
lehko
preživim
ženo
.
“
„
Zopet
stara
pesem
?
Dokazal
sem
vam
vendar
že
po
paragrafih
,
da
so
take
obljube
pri
dražbah
neveljavne
,
nezakonite
,
skoro
kaznive
.
“
„
Poštenjak
se
drži
besede
in
ne
stiče
po
paragrafih
,
kako
bi
se
dala
snesti
brez
kazni
.
“
„
Vi
mislite
,
da
me
boste
razjezili
.
Smešno
!
Takemu
mladeniču
se
mora
prizanašati
.
Toda
tovarn
povem
:
najmenj
toliko
nepošteno
kakor
jaz
je
ravnala
vaša
mati
.
“
„
To
je
sicer
nesramna
laž
,
a
zaradi
hčere
nadaljujte
!
“
„
Vaš
oče
je
bil
v
mladih
letih
premožen
mož
;
a
bil
je
vesel
človek
,
lehkoživ
,
podoben
svojemu
sinu
.
“
„
Veseli
me
,
da
ni
bil
podoben
vam
.
“
„
Nalezel
se
je
dolgov
,
ki
so
presegli
daleč
vso
vrednost
njegovega
posestva
.
Pognal
je
Podkraj
,
pognal
Pristavo
,
in
ostala
mu
je
Mlaka
.
Ko
je
umrl
,
morala
se
je
prodati
tudi
ta
.
Vaše
matere
dota
je
bila
vknjižena
na
prvem
mestu
,
torej
v
nikaki
nevarnosti
;
ali
gospa
je
hotela
oteti
še
nekaj
več
in
prosila
me
,
naj
ne
dražim
.
A
meni
se
je
posestvo
dopadlo
.
“
„
Vi
ste
obljubili
dražiti
za
njo
,
in
zaradi
nje
ni
dražil
nihče
drugi
“
„
Jaz
se
ne
spominjam
več
.
To
vem
,
da
sem
dražil
sam
in
izdražil
po
primerni
ceni
.
In
če
pravite
vi
,
da
sem
opeharil
jaz
vašo
mater
,
rečem
jaz
,
da
je
opeharila
vaša
mati
upnike
.
“
„
O
moji
materi
nobene
besede
več
!
“
dejal
je
baron
,
odprl
miznico
,
potegnil
ven
samokres
,
napel
petelina
in
pomeril
na
gospoda
Majorja
,
ki
je
skočil
urno
za
peč
;
„
nobene
besede
,
sicer
izprožim
!
“
„
Edvard
,
Irma
,
Marta
!
Na
pomoč
!
“
kričal
je
gospod
Majer
izza
peči
in
držal
kot
prsobran
postavček
pred
seboj
.
Po
hiši
se
je
vzbudil
ropot
,
v
prvem
nadstropju
je
zvonil
zvonček
,
in
kmalu
je
prihitela
gospa
v
nočni
obleki
s
svetilnico
preplašena
pogledat
,
za
njo
Edvard
,
za
tem
dve
dekli
.
„
Kaj
pa
je
?
Kaj
pa
je
?
“
vikalo
je
vse
navzkriž
.
Baron
je
bil
spravil
samokres
in
slonel
na
divanu
,
kakor
da
bi
se
nič
ne
bilo
zgodilo
.
Gospa
je
hitro
pregledala
položaj
,
odpravila
Edvarda
in
dekli
in
jela
tiho
oštevati
moža
in
barona
.
„
Kolika
nespodobnost
!
“
dejala
je
v
bridki
nejevolji
.
„
Kaj
si
morajo
misliti
ljudje
!
Kaj
počnete
vendar
,
gospod
baron
!
“
„
Jaz
?
Nič
.
“
„
Kaj
?
Nič
?
“
oglasil
seje
izza
peči
gospod
Majer
in
stopil
pogumno
naprej
.
„
Tiše
,
tiše
,
za
božjo
voljo
!
“
pogovarjala
je
gospa
in
stopila
pogledat
,
če
ne
posluškuje
kdo
.
„
Le
hrupa
nikar
,
le
hrupa
ne
!
“
„
Smešno
!
Če
mi
pa
grozi
s
samokresom
,
z
napetim
petelinom
,
ali
ni
to
nič
?
“
„
Ali
je
samokres
nabit
,
gospod
baron
?
Govorite
,
ali
je
nabit
?
“
„
Ne
vem
.
“
„
Vidiš
,
Florijan
!
Morebiti
je
samokres
tako
prazen
kakor
tvoj
strah
.
Vsega
tega
je
kriva
pijača
.
“
„
Smešno
!
Pijača
!
A
nezaslišano
je
,
da
bi
kdo
pretil
gospodarju
v
njegovi
hiši
.
V
njegovi
hiši
!
“
„
Saj
gospod
baron
ni
mislil
tako
hudo
.
“
„
Kako
je
mislil
,
to
me
briga
ubogo
malo
;
a
ustrelil
bi
me
bil
skoro
,
in
jaz
tega
ne
trpim
,
kratko
in
malo
ne
trpim
.
“
Mnogo
je
imela
opraviti
gospa
,
da
je
pomirila
razjarjena
nasprotnika
,
ki
sta
obžalovala
na
vse
zadnje
jeden
nepremišljene
besede
,
drugi
nepremišljeno
dejanje
.
„
Vsakega
drugega
bi
bil
takoj
vrgel
iz
stanovanja
,
“
sklenil
je
sebi
in
baronu
v
zadoščenje
gospod
Majer
;
baron
pa
:
„
In
jaz
ustrelil
vsakega
drugega
.
“
Vklon
materin
,
gospodične
oko
Ponujata
v
zakon
mu
njeno
roko
.
Prešeren
.
Lovro
je
sedel
v
prostorni
sobi
svojega
gradu
pri
odprtem
oknu
in
premišljeval
dogodke
prošlega
dne
.
Svetilnica
,
katero
je
obletavalo
nekoliko
nočnih
metuljev
,
je
medlo
obsevala
ostarelo
pohišje
.
Izpod
okna
se
je
slišalo
cvrčanje
murnov
in
čričkov
,
iz
sobe
jednakomerni
zvok
nihala
,
sicer
vse
tiho
.
Temna
je
bila
noč
,
le
v
daljavi
se
je
videla
lučka
.
„
Na
Mlaki
še
ne
spe
,
“
dejal
je
Lovro
.
„
Gotovo
govore
o
meni
.
Kako
le
?
“
Vzprejeli
so
ga
bili
Majerjevi
res
lepo
.
Pripeljali
so
se
mu
bili
naproti
,
pogostili
ga
,
pred
Podkrajski
grad
mu
postavili
slavolok
z
napisom
in
spremili
ga
do
doma
.
Njegovi
ljudje
pa
se
niso
bili
nič
kaj
izkazali
.
Pričakal
ga
ni
ni
nihče
,
ne
stariši
,
ne
sestra
.
Ko
je
bil
oskrbnico
Zefo
vprašal
,
če
ni
Bojančevih
nikogar
,
pravila
mu
je
,
da
so
ga
pač
čakali
,
a
ker
ga
dolgo
ni
bilo
,
odšli
meneči
,
da
se
ne
vrne
nocoj
.
Tako
je
ostal
sam
s
svojo
domišljijo
,
ki
ga
je
spominjala
Radivojevega
naročila
in
narodne
dolžnosti
.
Potreba
,
da
pride
gospodinja
k
hiši
,
se
mu
je
zazdela
nujna
.
Kako
je
bilo
po
gradu
vse
pusto
in
prazno
,
zakajeno
in
zaprašeno
,
brez
vseh
ugodnosti
,
do
katerih
ima
premožen
človek
pravico
!
Čašica
čaja
bi
se
mu
prilegla
;
a
kdo
bi
ga
zvaril
!
Pogrešil
je
hišne
suknje
in
šolnov
.
To
bi
bilo
potem
vse
pri
rokah
.
Ukvarjati
bi
se
mu
ne
bilo
treba
toliko
s
posli
,
in
mirnejše
bi
prebiral
knjige
in
novine
.
A
propos
,
novine
;
dva
dni
že
ni
imel
nobenih
v
rokah
;
Bog
ve
,
kaj
se
je
bilo
že
vse
dogodilo
med
tem
časom
!
Oh
,
po
dunajskih
kavarnah
se
mu
bode
pač
tožilo
v
Podkraju
!
Toda
narodna
dolžnost
!
V
mislih
nanjo
je
zaspal
.
Vzbudil
se
je
pozno
,
s
težko
glavo
,
tako
da
ga
ni
razveselil
jasni
dan
,
niti
ne
mikal
lepi
razgled
iz
grada
,
niti
ga
vabila
krasna
narava
v
svoje
naročje
.
Začel
je
stikati
po
omarah
,
da
bi
dobil
kakih
novin
.
Zaman
.
Teta
se
ni
brigala
za
politiko
.
Zefa
,
ki
je
hodila
že
dolgo
vsakih
pet
minut
poslušat
pred
njegovo
spalnico
,
če
je
že
po
koncu
,
mu
je
prinesla
zajtrk
,
povpraševala
skrbno
,
kako
da
je
spal
,
če
ostane
doma
,
ali
bi
šel
pogledat
z
Janezom
po
hlevih
ali
po
polju
ali
ž
njo
mlade
račke
in
goske
,
ki
so
tako
kratkočasile
.
„
Jedno
za
drugim
,
Zefa
,
jedno
za
drugim
,
“
se
je
branil
Lovro
nepotrpežljiv
in
strahoma
se
domislil
,
da
bo
ta
ženska
morda
vedno
toliko
govorila
.
Če
bi
bila
gospodinja
pri
hiši
,
odvedla
bi
se
ta
nadloga
nanjo
.
Ali
mora
gospodinja
k
hiši
ali
pa
oskrbnik
,
tako
je
sklenil
;
kajti
kaj
koristi
človeku
premoženje
,
ki
mu
nalaga
le
večji
trud
in
večjo
sitnost
.
Komaj
je
sedel
k
zajtrku
,
ga
vznemiri
ropot
in
krik
in
pasje
lajanje
.
Nejevoljen
skoči
k
oknu
in
zagleda
na
dvorišču
baronovega
Foksa
v
boju
z
Edvardovim
Fiksom
.
Gospodarja
sta
stala
razkoračena
vsak
za
svojim
psom
;
baron
je
vlekel
svojega
za
ovratnik
,
Edvard
svojega
za
rep
,
z
bičem
pa
sta
udrihala
po
togotnih
živalih
,
kamor
je
padlo
.
A
psa
,
ki
sta
slutila
nekako
tekmovanje
in
nasprotstvo
med
svojima
gospodarjema
,
sta
se
bila
tako
zagrizla
drug
v
drugega
,
da
se
nista
zmenila
za
bič
.
Vidno
zadovoljen
je
gledal
valpet
Janez
,
roke
vprte
v
bok
,
izpod
vrat
to
vojsko
.
Ko
pa
se
je
naveličal
,
je
dejal
:
„
Gospod
baron
,
ali
razženem
mrhi
?
“
Ne
čakaje
odgovora
je
prinesel
škaf
vode
iz
hleva
in
zvrnil
ga
zviškoma
na
srditeža
,
da
sta
odskočila
renčé
narazen
.
Kmalu
je
slišal
Lovro
pred
sobo
baronov
glas
,
ki
je
ukazoval
Foksu
,
kam
da
ima
leči
;
in
potrkal
in
vstopil
je
baron
.
Opravičil
se
je
,
da
prihaja
tako
zgodaj
,
in
ponudil
se
mu
brez
ovinkov
za
oskrbnika
.
Podprl
je
ponudbo
s
činjenico
,
da
je
preživel
mlada
leta
v
tem
gradu
in
da
pozna
vse
posestvo
.
„
Po
teh
sobah
,
“
je
dejal
,
„
sem
se
pojal
.
Skozi
to
okno
sem
vrgel
psička
,
ljubljenca
svoje
guvernante
,
da
me
je
oče
strašno
pretepel
.
Pri
onih
skalah
sem
padel
prvič
s
konja
.
“
Kakor
nalašč
!
si
je
mislil
Lovro
.
Oskrbnika
ne
bo
treba
iskati
!
Razveselila
ga
je
tudi
prilika
,
da
izkaže
potomcu
podkrajskih
graščakov
malo
dobroto
,
iz
usmiljenja
,
ker
je
iskal
revež
kruha
tam
,
kjer
ga
je
njegov
oče
delil
.
Bal
se
je
le
,
da
bo
preveč
zahteval
plače
imenitni
oskrbnik
.
A
baron
ga
iznenadi
z
opazko
,
da
je
zadovoljen
s
hrano
in
stanovanjem
in
zaradi
lepšega
z
nekoliko
goldinarji
na
mesec
.
Zadovoljna
sta
si
segla
v
roke
.
Komaj
pa
je
odšel
baron
,
potrkal
je
samosvestno
Edvard
na
vrata
.
„
Počakaj
me
spodaj
!
“
zaklical
je
baronu
,
ko
sta
se
srečala
na
hodniku
.
Baron
se
je
oziral
po
torišču
bodočega
svojega
delovanja
,
obšel
hleve
,
gospodarske
shrambe
,
vrt
,
gledal
čez
potok
proti
Pristavi
,
ob
cesti
na
Mlako
,
in
milo
se
mu
je
storilo
,
ko
se
je
domislil
,
da
je
bil
ves
ta
svet
še
last
njegovega
očeta
,
in
on
,
jedini
sin
,
nima
ne
pedi
svoje
zemlje
.
„
Dva
kmeta
in
jeden
slepar
so
si
razdelili
plen
,
in
on
hodi
od
hiše
do
hiše
za
bornim
kruhom
.
“
Loteval
se
ga
je
srd
,
in
srce
mu
polnilo
sovraštvo
proti
Stojanu
,
proti
Bojancu
in
zlasti
proti
Majerju
,
ki
seda
za
mizo
,
ki
je
bila
zanj
pogrnjena
,
Nadejal
se
je
bil
vsaj
,
da
dobo
Irmo
;
a
Bojančev
prihod
je
omajal
tudi
to
nado
in
pripravil
ga
v
strah
,
da
je
izgubljeno
zanj
vse
,
vse
na
svetu
.
„
He
,
baron
,
si
me
prehitel
?
“
udari
ga
Edvard
po
rami
.
„
Kako
misliš
?
“
„
Čestitam
ti
k
oskrbniškemu
dostojanstvu
.
“
„
Ali
si
se
ti
tudi
poganjal
?
“
„
Tudi
.
Pa
kdor
prej
pride
,
prej
melje
.
Gospod
Bojanec
jako
obžaluje
,
da
je
že
oddal
oskrbništvo
.
Razumljivo
.
Izučen
ekonom
iz
Ogerskega
Starega
grada
!
Baron
,
strmim
o
tvoji
smelosti
.
Saj
ne
razumeš
o
poljedelstvu
nič
,
švicarske
krave
ne
razločiš
od
muricodolske
,
jorkširske
svinje
ne
od
berkširske
.
“
„
Molči
,
Edvard
!
Ti
si
ustrelil
na
lovu
Bendeževo
kozo
,
ker
si
mislil
,
da
je
srna
.
“
„
Takrat
je
bila
megla
,
da
nisem
videl
.
A
ti
ne
razločiš
pšenice
od
ječmena
.
Toda
nič
se
ne
boj
,
baron
!
Vsa
moja
veda
ti
je
na
razpolaganje
.
Kadar
kaj
ne
veš
,
mene
povprašaj
!
Mene
poslušaj
in
gospodaril
boš
,
da
bo
kaj
.
Glej
tam
,
konjski
hlev
ima
okna
premajhna
in
prenizko
postavljena
;
goveji
hlev
baš
narobe
.
Tu
imaš
takoj
priliko
k
izboljševanju
.
Popoldne
ti
prinesem
izpisek
strojev
,
katere
treba
omisliti
,
in
naznanim
ti
solidno
francosko
tvrdko
,
ki
je
preskrbovala
nas
v
Ogerskem
Starem
gradu
.
Doba
napredka
je
napočila
v
Podkraju
.
A
kako
misliš
pričeti
epohalno
svoje
delovanje
?
“
„
Najprej
bo
treba
kupiti
konja
za
ježo
.
“
„
Izborno
!
“
„
Potem
moramo
dobiti
nekaj
lova
v
najem
.
“
„
Dalje
!
“
„
Šefu
bom
izkušal
vcepiti
nekaj
gosposkih
šeg
in
vzbuditi
mu
čutstvo
njegovega
dostojanstva
.
“
„
Ali
se
hočeš
pregnati
,
“
dejal
je
Edvard
polglasno
in
ozrl
se
krog
sebe
.
„
Kdo
pa
prihaja
?
Planinec
je
,
učitelj
iz
Gorenje
vasi
.
Ta
domišljavec
me
jezi
,
ker
noče
pozdravljati
.
Radoveden
sem
,
če
bo
snel
klobuk
.
“
Proti
gradu
je
prišel
mladenič
,
črno
oblečen
,
z
rokavicami
.
Zamišljen
je
koračil
mimo
.
„
He
,
prijatelj
,
ali
imate
ptiče
pod
klobukom
?
“
ustavi
ga
Edvard
.
Planinec
se
je
ozrl
,
ostrmel
in
kri
mu
je
zalila
obraz
.
„
To
je
nesramna
predrznost
!
“
zavrnil
je
izzivača
.
Oni
pa
je
začel
vpiti
nad
njim
,
da
ne
ve
,
kaj
se
spodobi
,
da
uči
in
lika
mladino
,
sam
brez
olike
in
pouka
potreben
.
Planinec
pa
se
ni
dal
ugnati
,
in
vpitje
je
privabilo
naposled
Lovra
.
Lovro
se
je
bil
baš
pripravil
na
odhod
,
ker
se
mu
je
mudilo
k
starišem
.
Prepir
pred
gradom
mu
je
bil
prav
odveč
.
„
Premislite
,
gospod
Bojanec
,
“
vikal
je
Edvard
,
„
ta
človek
gre
mimo
gospoda
barona
in
mene
in
naju
niti
ne
pozdravi
.
“
„
Gospod
Bojanec
,
“
opravičeval
se
je
zatoženec
,
„
ta
dva
gospoda
poznam
po
obrazu
in
po
imenu
,
sicer
smo
si
tuji
;
a
zakaj
da
bi
ju
jaz
pozdravljal
,
ne
vem
.
K
vam
namenjen
sem
šel
mirno
mimo
njiju
;
a
ta
gospod
me
je
napa
!
brez
kakega
povoda
.
“
—
V
srcu
je
stal
Lovro
na
Planinčevi
strani
;
a
ozir
na
Irmo
ga
je
motil
,
dušil
poštena
čutstva
in
kazal
mu
ugodno
priliko
,
da
se
prikupi
bratu
lepe
sestre
.
„
In
če
bi
ju
bili
pozdravili
,
“
obrnil
se
je
k
Planincu
,
bolj
odločen
na
videz
nego
v
resnici
,
„
ali
bi
kaj
trpela
vaša
čast
?
Ta
dva
gospoda
sta
moja
gosta
;
kdor
nju
žali
,
žali
mene
.
“
Učitelj
je
obstal
nem
,
zardel
,
pobledel
in
premagoval
notranjo
razburjenost
.
„
Gospod
Bojanec
,
vi
mi
delate
krivico
.
Jaz
nisem
razžalil
nikogar
,
in
kaj
da
se
spodobi
,
to
vem
boljše
od
teh
dveh
gospodov
.
Zdravi
!
“
Lovro
,
ki
ni
bil
ponosen
na
svoje
junaštvo
,
je
začel
zagovarjati
odhajajočega
učitelja
,
da
je
dober
,
pošten
človek
,
toda
odljuden
.
„
Domišljavec
je
,
kakor
vsi
učitelji
,
“
razsodil
je
Edvard
.
„
Ti
ljudje
mislijo
,
da
so
zajeli
modrost
z
veliko
žlico
.
Moj
Bog
,
saj
se
je
človek
tudi
kaj
učil
in
zna
kaj
;
izprašan
ekonom
iz
Ogerskega
Starega
grada
!
A
prevzeten
vendar
nisem
.
“
„
Neotesano
ljudstvo
,
“
menil
je
baron
.
„
Moški
spol
,
“
omejeval
je
Edvard
,
„
moški
spol
.
Dekleta
so
prijazna
in
pred
vsem
čedna
,
prav
čedna
;
meni
dopadajo
mnogo
bolj
od
gosposkih
.
Pasma
je
čista
;
ni
še
vse
zmešano
in
skrižano
.
Gospod
Bojanec
,
vi
imate
sestro
.
“
„
Da
,
imam
;
a
ne
nosi
klobuka
,
“
nasmehnil
seje
Lovro
.
„
To
mi
jako
dopade
,
“
dejal
je
Edvard
.
„
Jaz
se
oženim
le
s
kmetskim
dekletom
,
in
če
bi
me
vaša
gospica
sestra
marala
,
jaz
jo
vzamem
takoj
.
“
„
Ali
jo
poznate
?
“
vprašal
je
Lovro
.
„
Dekleta
poznam
vse
.
“
„
In
imaš
tudi
vse
rad
,
“
opomnil
je
baron
.
„
Baron
,
ti
pretiravaš
;
a
marsikatera
tudi
mene
rada
vidi.
“
„
Edvard
,
ti
pretiravaš
.
“
Lovro
ni
hotel
motiti
gospodov
v
njunih
pogovorih
in
se
je
poslovil
.
„
A
na
malico
pridete
k
nam
,
gospod
Bojanec
,
“
vabil
je
Edvard
,
in
Lovro
je
obljubaval
,
če
utegne
,
in
napotil
se
urno
proti
Gorenji
vasi
.
Veselil
se
je
v
duhu
,
kako
bode
zopet
sedel
med
svojimi
dragimi
,
srečen
,
da
jim
more
dejanski
vrniti
ljubezen
,
srečen
v
zavesti
,
da
osrečuje
njegova
sreča
tudi
njegove
ljudi
.
Kako
bi
jim
pač
najlepše
izkazal
svojo
hvaležnost
?
Oče
je
sam
svoj
in
se
brani
dobrot
;
mati
je
navajena
skromnega
življenja
;
a
sestra
Metka
,
ta
ne
sme
ostati
kmetica
.
Izobrazit
jo
bode
dal
v
Ljubljano
.
Ko
ostane
nekaj
časa
ljudem
izpred
oči
,
ne
bo
se
nikdo
čudil
,
če
pride
gosposka
domov
.
Potem
bo
gospodinjila
njemu
in
—
Edvardove
besede
,
da
bi
vzel
Metko
v
zakon
,
so
se
mu
zdele
uvaževanja
vredne
.
Zakaj
bi
Edvard
ne
vzel
Metke
,
on
pa
Irme
?
Napačno
ne
bi
bilo
,
in
zgodi
se
prav
lehko
;
saj
izravna
denar
vse
neravnote
.
Kako
prijetno
bo
iznenadil
s
tem
načrtom
,
ki
je
njemu
tolikanj
ugajal
,
roditelje
in
sestro
!
Denaren
ženin
in
premožna
nevesta
nimata
pred
kmeti
nič
menj
veljave
nego
med
gospodo
!
Pred
odhodom
je
bil
naročil
Zefi
,
naj
pripravi
izborno
kosilo
za
štiri
ljudi
,
in
sam
je
bil
šel
v
klet
po
več
steklenic
finih
vin
,
katerih
se
ni
upala
načeti
rajna
teta
;
kajti
da
morajo
biti
ta
dan
vsi
Bojančevi
njegovi
gostje
,
to
se
je
razumelo
.
V
take
prijetne
misli
vtopljen
je
prišel
na
dvorišče
rojstne
hiše
.
Hlev
na
jedni
,
skedenj
na
drugi
strani
,
nasproti
hiša
:
vse
kakor
nekdaj
.
Stopil
je
v
vežo
in
vprašal
glasno
,
če
ni
nikogar
doma
.
Pritekla
je
iz
kuhinje
sestra
:
„
Oj
,
Lovro
!
“
Hotel
jo
je
objeti
;
a
ona
seje
branila
,
češ
,
da
je
preumazana
.
„
Kje
pa
so
drugi
?
“
vprašal
je
Lovro
.
„
Mati
so
v
hiši
;
oče
pa
tudi
niso
daleč
.
“
Lovro
je
stopil
v
sobo
in
burno
pozdravil
mater
.
„
Ali
si
še
le
sedaj
prišel
?
“
vprašala
je
mati
očitajoče
.
Lovro
se
je
izgovarjal
,
da
je
došel
sinoči
,
a
da
jih
ni
hotel
motiti
,
ker
je
bilo
pozno
.
„
Za
Majerjeve
ni
bilo
prepozno
,
in
teh
se
nisi
bal
motiti
?
Kdaj
pa
si
nas
še
motil
,
in
če
si
prišel
o
polnoči
?
Ali
ti
nismo
vselej
odprli
in
ti
postregli
?
O
Lovro
,
Lovro
!
“
posilile
so
jo
solze
,
da
je
sedla
na
stol
in
brisala
si
oči
s
predpasnikom
.
Lovra
je
minevala
dobra
volja
.
Čutil
je
nekoliko
svojo
krivico
in
nekoliko
se
jezil
,
da
se
mu
tako
zamerja
.
Hodil
je
gori
in
doli
po
sobi
in
premišljeval
,
kaj
bi
rekel
.
Pravil
je
,
kako
so
ga
prestregli
Majerjevi
,
ki
se
jih
ni
mogel
odkrižati
,
da
bi
mu
bilo
ljubše
,
če
bi
ga
bili
vzprejeli
domači
;
toda
ni
jih
bilo
.
„
Kar
nič
me
nimate
radi
,
“
je
vzdihnil
,
meneč
,
da
se
brani
najbolje
,
če
postavi
očitanje
proti
očitanju
ter
se
pritoži
,
da
se
tako
malo
brigajo
zanj
,
ki
je
vendar
njih
sin
in
ima
pravico
do
njih
ljubezni
.
Materi
se
je
že
topilo
srce
,
ko
je
vstopil
oče
z
mrzlim
pozdravom
:
„
Dober
dan
,
Podkrajski
gospod
.
Kaj
bo
novega
?
“
„
Oh
,
kako
ste
čudni
!
“
jezil
se
je
Lovro
in
ponovil
,
kar
je
bil
oponesel
materi
.
„
Kakor
da
bi
ne
bil
vaš
sin
.
“
„
Ampak
Majerjev
;
kaj
ne
?
Ta
ti
je
bil
šel
naproti
kakor
novemu
župniku
.
Maje
ti
je
dal
postaviti
,
vence
je
ukazal
plesti
in
napise
pisati
.
Ali
se
to
spodobi
?
Komaj
smo
zagrbeli
teto
,
pa
že
rajate
po
gradu
.
“
Lovro
je
opomnil
,
da
je
bil
namen
blag
,
in
daje
gospod
Majer
storil
vse
njemu
na
ljubo
.
„
In
tebi
na
škodo
.
Janez
je
prišel
mene
vprašat
,
če
sme
posekati
par
smrek
za
maje
.
Rekel
sem
,
da
nobene
šibe
ne
.
A
gospod
Majer
,
ki
je
s
tujim
vedno
radodaren
,
je
moško
ukazal
,
naj
se
posekata
na
njegovo
besedo
in
odgovornost
dve
najvišji
smreki
.
Lehko
je
odgovoren
,
ker
ve
,
s
kom
ima
opravka
.
Jaz
bi
ga
tožil
,
in
plačati
bi
mi
moral
drevje
.
In
kako
je
veleval
po
gradu
!
Kakor
da
bi
bil
že
njegov
.
Zvečer
si
ti
pil
na
Mlaki
,
hlapci
so
pa
streljali
in
norce
brili
v
Podkraju
.
“
Lovro
je
poskusil
zopet
zagovarjati
gospoda
Majerja
.
„
Ne
zagovarjaj
mi
tega
sleparja
,
tega
oderuha
!
On
je
toča
za
naš
kraj
.
Najprej
je
osleparil
starega
barona
Bergerja
in
vdovo
njegovo
,
potem
gornjega
Piškurja
,
le-tam
Jelarja
in
zdaj
je
na
vrsti
Bendež
,
ki
se
smuče
krog
njega
.
“
„
Oče
,
“
nasmehnil
se
je
jezno
sin
,
„
ne
govorite
tako
!
Če
vas
Majer
sliši
in
toži
,
boste
kaznovani
.
“
„
Vem
;
taka
je
pravica
dandanes
.
A
tebi
ga
ni
treba
zagovarjati
.
“
„
Veste
,
oče
,
kaj
vam
povem
?
Naš
kmet
je
silno
razjarjen
,
ako
kdo
slepari
,
ki
ni
kmet
;
sam
sebi
vse
odpušča
.
Majer
je
dobil
posestva
na
dražbi
,
na
javni
dražbi
;
jeze
pa
se
nanj
oni
,
ki
so
upali
,
da
dobe
lepe
kose
zemlje
zastonj
.
Jeden
je
imel
odbran
travnik
,
drugi
njivo
,
tretji
gozd
.
Gospod
Majer
jim
je
zmešal
račun
.
Kmetskih
oderuhov
je
več
nego
gosposkih
.
Jaz
jih
poznam
in
vi
tudi
,
ki
so
si
izgovarjali
obresti
v
pridelkih
,
ki
so
presegale
vsako
leto
glavnico
,
sto
od
sto
.
A
ti
dobrotniki
zavpijejo
takoj
,
da
se
jim
godi
krivica
,
ako
dobe
gosposkega
konkurenta
.
Torej
oče
,
o
tem
bodiva
kar
tiho
ali
pa
se
jeziva
na
kmete
tudi
,
ki
niso
nič
boljši
.
Saj
jih
poznava
in
veva
,
da
niso
zgolj
angeli
.
“
„
Kako
je
naredil
z
baronom
in
njegovo
gospo
!
Sin
malo
da
ne
berači
od
hiše
do
hiše
.
“
„
Kar
je
bilo
Bergerjevega
,
oče
,
to
so
si
razdelili
trije
.
Najprej
je
vzel
svoj
kos
gospod
Stojan
,
potem
svoj
delež
rajna
naša
teta
in
naposled
najmanjši
del
gospod
Majer
.
Zakaj
pa
ne
očitate
Stojami
in
rajni
teti
ali
meni
krivičnega
blaga
?
“
„
Stojanu
se
ne
da
nič
oponesti
;
in
kar
je
pridobila
teta
,
pridobila
je
pošteno
.
Vpraša
se
le
,
če
bo
naslednik
obdržal
.
Majer
pa
je
ogoljufal
Bergerjevo
vdovo
,
ki
je
sama
hodila
krog
kmetov
in
graščakov
in
jokala
in
prosila
,
naj
ne
dražijo
,
da
vendar
njej
še
ostane
domačija
.
Smilila
se
jim
je
,
in
nikdo
ni
prišel
.
Izdražil
je
Majer
za
par
tisoč
tako
posestvo
.
Gospa
je
bila
vesela
in
zahvaljevala
se
nam
.
Najedenkrat
pripelje
Majer
v
Gorenjo
vas
celo
balo
,
postelje
,
mize
,
stole
,
klavir
in
rodbino
.
Zdaj
so
zašumeli
na
Mlaki
.
Gospa
se
je
jezila
,
prosila
,
jokala
;
Majer
pa
se
je
smejal
,
češ
,
da
živi
on
tudi
rad
na
deželi
,
in
da
mu
še
na
misel
ni
prišlo
dražiti
za
koga
drugega
,
da
je
že
dolgo
prežal
na
Bergerjevino
.
Morala
je
iti
.
“
„
Zakaj
ni
dražila
sama
?
“
„
Ker
jo
je
pregovoril
Majer
,
češ
,
da
bo
dražil
on
zanjo
.
“
„
Norica
!
“
„
Ljudje
so
hoteli
ubiti
sleparja
.
“
„
Zdaj
se
mu
odkrivajo
.
“
„
Ker
nimajo
nič
spomina
.
Takrat
pa
je
vse
milovalo
ubogo
,
goljufano
vdovo
in
zapuščenega
sina
.
Saj
ta
ni
revež
,
ki
nikdar
nič
imel
ni
;
ampak
kdor
je
imel
,
pa
izgubil
.
“
„
Baronček
je
revež
,
“
vzdihnila
je
mati
;
„
meni
se
smili
.
“
„
Meni
tudi
,
“
pritrdil
je
Lovro
;
„
zato
sem
ga
vzel
za
oskrbnika
.
“
„
Kaj
!
Barončka
?
“
ostrmel
je
oče
.
„
To
si
pa
ukrenil
res
pametno
;
ta
pa
je
premetena
.
“
„
Iz
golega
usmiljenja
.
“
„
Ti
boš
še
znorel
iz
golega
usmiljenja
.
Saj
ne
razume
baron
o
gospodarstvu
nič
.
Zase
ni
znal
gospodariti
,
kako
bo
znal
za
tebe
.
Kaj
ti
je
treba
oskrbnika
?
Polje
je
v
najemu
,
pusti
je
v
najemu
.
Bolje
boš
izhajal
,
nego
če
obdelavaš
sam
.
Kar
imaš
njiv
za
domače
potrebe
in
tistih
par
goved
,
to
ti
oskrbi
družina
sama
.
Ti
boš
pa
res
gospodaril
,
da
bo
kaj
.
“
Ko
je
začula
sestra
Metka
glasne
,
trde
besede
,
pritekla
je
mirit
.
„
Poslušaj
,
Metka
,
“
dejala
je
mati
in
udarila
se
ob
kolena
,
„
kaj
je
prišlo
Lovru
na
misel
!
Barona
je
vzel
za
oskrbnika
.
“
„
Barončka
!
“
čudila
se
je
sestra
.
„
Saj
ne
zna
drugega
nego
jahati
in
streljati
.
“
„
Molči
,
Metka
,
molči
!
“
pogovarjal
je
brat
,
„
Ti
mi
boš
pa
gospodinjila
.
Ampak
najprej
se
boš
nekoliko
izučila
v
Ljubljani
,
kuhati
,
šivati
in
nemški
govoriti
.
“
„
Na
stara
leta
!
“
smejala
se
je
sestra
,
„
To
pa
res
ne
kaže
,
Lovro
.
“
„
Zakaj
ne
?
Dvajset
let
si
stara
;
v
jednem
,
poldrugem
letu
se
naučiš
vsega
potrebnega
.
Saj
veš
,
k
meni
pride
ta
in
oni
,
gosposka
družba
in
ti
zvedo
,
da
si
moja
sestra
.
“
„
In
ti
bi
se
me
sramoval
;
kaj
ne
?
Joj
,
Lovro
,
kako
si
se
izpremenil
!
“
„
Kaj
sramoval
!
“
jezil
se
je
Lovro
.
„
Tebe
se
ne
bom
sramoval
nikdar
in
pred
nikomur
;
a
ti
bi
se
sramovala
,
in
hudo
bi
ti
dejalo
,
ko
bi
ne
mogla
govoriti
,
s
komur
si
bodi
.
Zakaj
kmetica
ne
boš
ostala
in
rute
ne
boš
nosila
na
glavi
.
“
„
Ali
bo
v
klobuku
stala
pred
ognjiščem
?
“
vprašal
je
oče
.
„
Kuhati
ji
ne
bo
treba
.
“
„
Čemu
se
bo
tedaj
učila
?
Lovro
,
to
si
si
baš
tako
premeteno
izmislil
,
kakor
da
si
barona
vzel
za
oskrbnika
.
Čemu
pa
ti
bo
Metka
v
gradu
,
če
ne
bo
ne
kuhala
ne
šivala
?
“
„
Gospodinjila
bo
,
ukazovala
drugim
,
kako
morajo
delati
.
“
„
In
kadar
se
oženiš
?
“
Lovro
je
molčal
,
nejevoljen
,
da
mu
razdirajo
ves
načrt
,
ki
ga
je
tako
lepo
zasnoval
.
„
In
če
pride
Metki
možitev
na
misel
,
“
norčeval
se
je
oče
,
„
kdo
jo
bo
vzel
,
ko
bo
za
kmeta
pregosposka
,
za
gospoda
prekmetska
!
“
„
Nič
prekmetska
,
oče
.
Menite
li
,
da
gospoda
nič
ne
dela
?
Poglejte
Stojanovo
,
Draganovo
gospo
,
ki
sta
pridnejši
od
marsikatere
kmetske
gospodinje
.
Vi
mislite
,
da
dela
na
tem
svetu
samo
kmet
,
in
kar
v
nič
me
hočete
dejati
;
in
vendar
vem
,
kar
vem
,
in
znam
,
kar
znam
,
in
lehko
bi
imenoval
snubca
za
Metko
,
ki
bi
ga
bili
vsi
veseli
.
“
„
Pojdi
kam
!
Pa
vendar
ne
barončka
?
“
„
Kaj
bi
vam
pravil
,
ko
vam
nobena
beseda
ni
prav
!
“
„
Snubca
,
Lovro
,
mi
pa
le
povej
,
“
norčevala
se
je
sestra
,
„
saj
veš
,
da
so
to
za
dekleta
važne
stvari
.
Morebiti
ga
še
ne
poznam
ne
.
Kdo
pa
bi
bil
?
“
„
Ugeni
!
“
„
Gosposki
ali
kmetski
?
“
„
Pojdi
se
solit
s
svojimi
kmeti
!
Za
kmeta
si
ti
predobra
.
“
„
To
se
mi
že
davnaj
dozdeva
.
Kdo
pa
bi
hodil
tako
tiho
za
menoj
!
Vendar
ne
Čukov
France
,
ali
,
kakor
se
je
sam
prekrstil
,
Radivoj
?
“
„
Ne
.
Radivoj
nima
nič
;
tvoj
snubec
pa
bo
imel
denar
.
“
„
Čim
več
,
tem
boljše
.
Ampak
kdo
bi
bil
?
“
„
Ali
poznaš
Majerjevega
Edvarda
?
“
Metka
se
je
zasmejala
,
da
so
jo
polile
solze
.
Vstopil
je
učitelj
Andrej
Planinec
in
prijazno
pozdravil
očeta
,
mater
in
zlasti
Metko
.
Ko
pa
je
zagledal
Lovra
,
zastala
mu
je
beseda
in
v
zadregi
je
vprašal
,
če
je
gospod
Bojanec
še
hud
nanj
.
„
Zakaj
da
bi
bil
hud
?
“
čudili
so
se
domači
.
Planinec
je
povedal
,
kaj
se
je
bilo
zgodilo
zjutraj
,
in
kako
ga
je
bil
napadel
Majerjev
Edvard
.
„
Ta
pobalin
ne
pusti
nikogar
pri
miru
,
“
hudoval
se
je
oče
.
„
Mene
se
je
bil
že
tudi
lotil
.
Prišel
mi
je
naproti
s
tistim
grdim
psom
in
ustavil
me
,
naj
ga
pozdravim
.
Žaba
,
kdo
pa
si
?
sem
dejal
,
ker
ga
še
nisem
poznal
.
—
Jaz
sem
gospod
Edvard
Majer
,
izučen
,
ne
vem
kaj
že
vse
.
—
In
jaz
,
sem
dejal
,
sem
gospod
Janez
Bojanec
,
posestnik
v
Gorenji
vasi
,
št
,
3.
—
Če
ne
boste
pozdravljali
,
se
je
zagrozil
,
naščuval
bom
tega
psa
,
—
Le
!
sem
mu
rekel
,
na
rami
sem
imel
motiko
—
najprej
bom
psa
,
potlej
pa
tebe
.
Od
tedaj
imam
mir
.
“
„
A
meni
niti
na
misel
ni
prišlo
,
da
bi
žalil
koga
,
in
najmenj
vas
,
gospod
Bojanec
,
“
trdil
je
učitelj
in
ponudil
mu
roko
v
spravo
.
Lovro
ga
je
hladno
gledal
.
Planinec
je
prebledel
,
polila
ga
je
rdečica
,
obrnil
se
je
naglo
in
poslovil
se
,
češ
,
da
se
mu
zdi
,
da
je
odveč
.
„
Kaj
!
Mojemu
ženinu
ne
daš
roke
?
“
zavpila
je
sestra
in
hitela
za
onim
.
Nejevoljen
je
vstal
Lovro
,
naslonil
se
na
okno
in
gledal
na
vrt
;
čutil
je
,
da
mu
je
huda
ura
nad
glavo
.
Mati
je
vzdihovala
,
oče
trdo
hodil
po
sobi
,
govoril
ni
nihče
.
„
Torej
Planinec
je
Metkin
ženin
?
“
dejal
je
Lovro
,
da
bi
pretrgal
mučno
tišino
.
„
Ali
ti
ni
že
bila
pisala
?
“
vzdihnila
je
mati
.
„
Nobene
besede
.
Danes
slišim
to
prvič
.
A
Metka
si
vendar
izbere
lehko
kaj
boljšega
.
“
„
Gospod
Planinec
je
pošten
mladenič
,
“
ponesla
se
je
mati
;
„
vreden
je
vsakega
dekleta
,
in
Metka
naj
zahvali
Boga
,
če
ga
dobi
.
“
„
To
je
bilo
poprej
,
mati
,
dokler
jaz
še
nisem
imel
Podkraja
.
A
sedaj
bom
jaz
tudi
priložil
kaj
za
doto
.
“
„
Tem
lože
bosta
živela
,
“
dejal
je
oče
.
„
Toda
spodobi
se
,
da
mene
tudi
posluša
,
kadar
si
izbira
moža
.
“
Prijokala
je
v
sobo
Metka
in
med
ihtenjem
začela
očitati
bratu
prevzetnost
,
da
je
razžalil
njenega
ženina
,
in
da
bo
on
kriv
,
če
se
vse
razdere
.
„
Da
bi
se
le
razdrlo
,
“
dejal
je
brat
;
„
ti
doboš
sedaj
lehko
kaj
boljšega
.
“
„
A
jaz
ne
maram
drugega
in
nočem
nič
boljšega
in
tvojega
Edvarda
še
menj
in
barončka
najmenj
.
Kar
sam
imej
oba
,
ker
sta
ti
ljubša
ko
tvoja
sestra
in
moj
Andrej
in
tvoji
stariši
.
Oh
,
da
si
se
tako
izpremenil
!
“
—
Zdaj
je
začela
tarnati
mati
,
da
ji
je
že
dolgo
časa
pravilo
nekaj
v
srcu
,
da
izgubi
sina
;
in
oče
se
je
jezil
nad
ošabnostjo
,
ki
noče
spoznati
svojega
rodu
.
„
Mi
smo
ti
prenizki
,
kaj
ne
?
Prekmetski
,
hribovci
.
Kdor
se
povzdiguje
,
ta
bo
ponižan
.
Metkin
ženin
ti
ni
všeč
.
Kako
boš
izbral
pač
ti
?
“
„
Oh
,
na
Mlaki
se
bo
ženil
,
“
ihtela
je
sestra
.
„
In
če
tudi
,
“
dejal
je
Lovro
trmast
.
„
Tebe
ne
bom
vprašal
,
če
smem
.
Ali
si
ti
mene
vprašala
?
Še
povedala
mi
nisi
.
“
„
A
vprašala
sem
stariše
,
da
boš
vedel
,
stariše
.
“
„
Po
najini
volji
je
ravnala
,
“
potrdila
je
mati
;
„
a
zato
se
ji
bode
tudi
dobro
godilo
.
Tebi
se
pa
ne
bo
,
če
ne
boš
poslušal
starišev
.
“
„
Na
Mlako
hôdi
,
tam
te
bodo
naučili
kaj
lepega
!
“
hudoval
se
je
oče
.
„
Kaj
imate
vendar
zoper
Mlako
in
zoper
gospoda
Majerja
?
Vam
še
ni
storil
nobene
krivice
.
A
naj
bo
on
,
kakršen
hoče
;
kaj
imate
proti
gospici
Irmi
?
“
„
Oh
,
gospica
Irma
,
“
povzela
je
mati
,
„
kako
seje
podila
na
konju
okrog
!
Kakor
veša
;
in
baronček
za
njo
.
Ali
se
to
spodobi
ženski
,
jezdariti
?
“
„
Po
mestih
je
to
kaj
navadnega
,
“
nasmehnil
se
je
pomilovalno
Lovro
.
„
Najimenitnejše
gospe
jezdijo
.
“
„
In
po
zimi
se
je
drkala
po
potoku
z
drkalicami
.
Ali
veš
,
kdo
se
je
tako
drkal
?
Herodova
hči
,
tista
,
ki
je
dala
sv.
Janezu
odsekati
glavo
.
A
kaj
se
je
zgodilo
!
Led
se
je
utrgal
,
mlada
Heroderodica
se
je
vdrla
do
vratu
,
in
led
ji
je
prerezal
vrat
,
kakor
ga
je
bila
ona
sv.
Janezu
.
To
je
bila
božja
kazen
.
Tista
Irma
pa
se
drka
ravno
tako
.
“
Lovro
je
ugovarjal
,
da
povest
ni
verjetna
,
ker
ni
tam
,
kjer
je
živel
Herod
,
nikdar
takega
ledu
,
da
bi
se
ljudje
drkali
.
„
Kdor
nima
vere
,
“
menila
jo
mati
,
„
tistemu
ni
nič
verjetno
.
Jaz
pa
verjamem
,
ker
mi
je
to
pravil
nekdo
,
ki
je
izkusil
več
nego
ti
.
“
„
Naj
bo
,
kakor
hoče
;
a
Irma
vendar
ni
Herodova
hči
.
“
„
Prida
je
ni
nič
.
“
„
Ali
na
Pristavi
si
že
bil
?
“
vprašal
je
oče
.
„
Kaj
hočem
tam
!
“
„
Časi
nisi
tako
govoril
.
Tam
sta
tudi
dekleti
,
dve
.
Teh
ti
nobena
ne
dopade
?
“
„
Nobena
.
Če
se
bom
jaz
ženil
,
gledal
bom
,
da
kaj
priženim
,
ker
je
moje
posestvo
tudi
nekaj
vredno
.
Na
Mlaki
je
denar
.
“
„
Stori
,
kar
hočeš
,
“
dejal
je
oče
in
vzel
klobuk
;
„
toda
pomni
:
kdor
starišev
ne
uboga
,
tega
tepe
nadloga
;
jeden
krivični
vinar
požre
deset
pravičnih
,
in
kakor
si
postelješ
,
tako
boš
ležal
.
Kar
pa
zdaj
počenjaš
,
to
se
zdi
meni
vse
narobe
:
barona
za
oskrbnika
,
Edvarda
za
svaka
in
Irmo
za
ženo
,
to
je
norost
!
“
„
Da
,
da
,
“
pritrjeval
je
med
zobmi
Lovro
in
odpravljal
se
,
„
vi
mislite
,
da
sem
še
vedno
oni
deček
,
ki
se
je
držal
materi
za
krilo
.
A
med
tem
sem
vzrastel
in
vem
sam
,
kaj
je
prav
in
kaj
ni
prav
.
Vi
pa
tudi
veste
.
Torej
vsak
po
svoje
!
Možite
se
,
kakor
se
vam
ljubi
;
jaz
vam
ne
bom
vzel
vašega
Andreja
,
Bog
vam
ga
blagoslovi
!
Zdravi
!
“
Šel
je
takoj
za
očetom
,
ki
si
je
bil
potisnil
klobuk
na
oči
in
obrnil
se
po
polju
jezen
na
lehkomiselnega
sina
.
Doma
sta
jokali
mati
,
daje
izgubila
sina
,
in
hči
za
ženinom
in
bratom
.
Kako
drugače
so
si
bili
naslikali
vsi
bodočo
srečo
,
ko
bo
Lovro
Podkrajski
gospod
!
A
tudi
ta
je
bil
žalosten
,
ko
je
korakal
,
klobuk
na
temenu
,
proti
domu
,
vrtel
paličico
in
na
videz
brezskrbno
požvižgaval
.
Kako
so
ga
bili
vzprejeli
!
Hladnejše
,
neprijaznejše
ko
vsakega
tujca
.
Še
kruha
niso
dali
na
mizo
niti
ga
vprašali
,
če
je
lačen
ali
žejen
.
Slišal
ni
nobene
lepe
besede
.
Samo
očitanja
;
kakor
bi
jim
bil
Bog
ve
kaj
storil
.
Kaj
more
on
za
to
,
da
so
ga
vzprejeli
Majerjevi
ljubeznivejše
in
gostoljubnejše
od
domačih
.
Jezi
jih
,
ker
je
to
očitek
,
ki
jim
kaže
krivico
.
Da
,
vzprejel
je
barona
.
Ni
li
to
usmiljeno
delo
,
preskrbeti
skromno
službico
sinu
tam
,
kjer
je
bil
oče
gospodar
!
„
A
tudi
tega
koščka
kruha
mu
ne
privoščijo
,
“
dejal
je
,
opravičujoč
se
in
utemeljujoč
nravstveno
svojo
nejevoljo
.
„
In
ko
so
sami
taki
,
kako
ostro
sodijo
druge
!
O
,
kar
počne
gospod
Majer
,
to
bi
počeli
drugi
tudi
,
da
imajo
njegov
um
in
denar
.
Jeden
greši
v
dejanju
,
drugi
le
v
mislih
in
se
jezi
,
da
le
v
mislih
.
Oj
,
poznam
vas
;
po
50
gld
.
bi
prodajali
mernik
pšenice
,
ako
bi
ga
kdo
kupil
.
“
Ko
je
bil
Lovro
podprl
s
trdnimi
razlogi
svojo
nejevoljo
in
opravičil
svoje
postopanje
,
zazdel
seje
sam
sebi
mnogo
boljši
od
drugih
in
preveril
se
,
da
se
mu
godi
silna
krivica
.
Odgnali
so
ga
,
odbili
njegovo
pomoč
.
Kakor
hočejo
;
vrival
se
jim
ne
bo
!
Družil
se
bo
z
onimi
,
ki
so
prijazni
ž
njim
,
ki
ga
imajo
radi
.
Domov
prišedši
,
je
ukazal
Lovro
nositi
na
mizo
in
poklicati
barona
.
Sedela
sta
si
nasproti
in
malo
govorila
,
Lovro
iz
nejevolje
,
baron
