tolikratslišal
.
Tri
leta
sem
že
tukaj
,
pa
vedno
godejo
tisto
hvalisajočo
pesem
,
ki
pravi
,
kako
delamo
za
kulturo
.
Pri
prihodu
in
pri
odhodu
najnižjega
uradnika
ali
častnika
se
zapoje
ta
pesem
.
In
če
pride
odličen
tujec
k
nam
v
posete
,
ga
povabijo
v
kazino
,
kjer
sliši
pesem
o
bosenskem
napredku
in
o
naših
zaslugah
.
Odlični
tujec
vse
verjame
in
si
hvaležno
zabeleži
;
ko
pride
domov
,
piše
hvalisajoče
članke
v
novine
;
ako
je
prehodil
vso
Bosno
in
Hercegovino
,
napiše
celo
knjigo
prijetnih
doživljajev
in
hvali
napredek
,
dasi
mimo
vojašnic
,
stražnic
in
kazin
ni
videl
ničesar
in
ni
govoril
z
nobenim
domačinom
.
Prijatelj
,
k
načelnikovi
odhodnici
v
kazino
nama
ne
bo
treba
iti
,
ker
to
,
kar
govore
tukaj
,
bodo
govorili
tudi
tam
.
"
Vilar
je
hotel
reči
,
da
je
imel
i
on
krive
pojme
o
Bosni
,
sodeč
po
tem
,
kar
je
čital
v
novinah
,
a
zdajci
se
je
vzpel
dolgi
brigadni
adjutant
za
napitnico
.
Skraja
je
bil
njegov
glas
meketajoč
in
jecljav
,
potem
se
je
okrepil
in
je
izbruhnil
v
gromovit
orkan
.
Tako
je
govoril
:
"
Jaz
hvalim
gospoda
načelnika
pl.
Pesterja
posebno
zato
,
ker
je
umel
kot
najvišji
uradnik
gojiti
–
e-e-e
–
neskaljeno
soglasje
med
vojaštvom
in
uradništvom
.
Gospoda
moja
,
le
v
slogi
je
moč
in
zmaga
.
S
svojim
očarljivim
,
kavalirskim
–
e-e
–
fascinujočim
vedenjem
je
umel
gospod
načelnik
privezati
nase
vojaka
in
nevojaka
.
To
soglasje
,
oziroma
–
hočem
reči
–
skupno
stremljenje
vseh
činiteljev
,
kar
jih
je
poslala
najvišja
oblast
v
zasedene
dežele
,
nam
je
porok
,
da
se
v
kratkem
završi
naše
vzvišeno
poslanstvo
,
ki
so
nam
ga
začrtala
nebesa
sama
,
namreč
naš
zmagonosni
pohod
do
Soluna
.
Slava
takšnemu
načelniku
,
ki
gre
za
našo
vzvišeno
idejo
z
dušo
in
telesom
z
nami
do
uspehov
in
končne
zmagel
Hip
–
hip
–
hurrá
!
"
Ta
napitnica
je
tako
učinkovala
,
da
so
vsi
častniki
z
gozdarjem
,
s
Katico
in
gospo
Etelko
vred
vstali
,
stopili
pred
slavljenca
in
trikrat
zaporedoma
zavpili
:
"
Hip
–
hip
–
hurra
!
"
Gospe
Ljubici
je
ginjenost
prikipela
do
vrha
.
Hotela
je
vstati
in
dvigniti
kozarec
v
pozdrav
,
pa
zdajci
se
ji
je
zazdelo
,
da
ji
zastaja
igra
živcev
,
vse
okrog
nje
se
potaplja
v
temo
,
glava
,
težka
in
bleda
,
sili
na
mizo
.
Takrat
je
priskočil
k
njej
Bajić
prav
v
trenutku
,
ko
se
je
brez
opore
in
moči
nagnila
na
stran
in
se
onesvestila
.
Prestregel
jo
je
in
zgrudila
se
mu
je
v
naročje
,
kakor
pade
mrtvo
telo
.
Družba
se
je
prestrašila
,
postavila
kozarce
na
mizo
,
zagnala
vik
in
krik
.
"
Vode
!
Vode
!
"
je
vpila
gospa
Etelka
,
ki
je
omedleli
odpenjala
bluzo
.
"
In
vun
na
trato
!
Tu
je
soparno
,
zakajeno
,
ni
čuda
–
"
je
silil
Lisinski
.
"
Pod
milo
nebo
–
kajpada
–
na
sveži
zrak
–
tam
bo
precej
dobro
,
"
je
svetoval
Bierkopf
.
"
Vse
je
pripravljeno
na
trati
.
Prosim
,
gospoda
!
"
je
hitel
Vilar
.
"
Koci
so
pogrnjeni
,
svetilke
prižgane
.
Le
vun
–
vun
!
"
"
Oh
,
bojim
se
,
da
to
še
ni
poslednja
komedija
,
ki
jo
uprizori
ta
nesrečna
ženska
mojemu
Saši
,
"
mu
je
mimogrede
pošepetala
stara
gospa
.
"
To
je
resnična
omedlevica
,
ne
navidezna
,
kakršne
so
v
navadi
pri
ženskah
.
In
globoki
so
njeni
vzroki
.
"
Bajić
,
Katica
in
gospa
Etelka
so
zanesli
Ljubico
na
trato
.
Vsi
so
se
porazstavili
krog
nje
.
Sveži
zrak
in
hladni
obkladki
na
glavo
so
pomagali
;
pri
omedleli
se
je
kmalu
pokazala
tista
zavest
,
ki
jo
imamo
v
sanjah
:
stopila
je
iz
neznane
teme
misel
v
glavo
in
iz
megle
se
ji
je
pojavila
v
slabih
obrisih
načelnikova
postava
in
zbudila
se
ji
je
zavest
,
da
leži
brezsilna
in
ne
more
k
njemu
,
In
slišala
je
kakor
v
sanjah
njegov
glas
:
"
Zakaj
nismo
ostali
zunaj
?
Čemu
smo
šli
na
zatohli
hodnik
?
Milostivi
gospe
je
škodovala
tista
zatohlina
.
Saj
bi
se
bil
danes
pri
neznosni
vročini
sam
skoraj
onesvestil
.
"
Pri
teh
besedah
je
odprla
oči
in
videla
,
kako
so
vsi
prikimali
načelniku
.
,
On
laže
in
vsi
lažejo
!
'
je
nekaj
zavpilo
v
njeni
duši
.
Zopet
je
zamežala
in
prišla
ji
je
misel
,
kako
krasna
in
lahka
bi
bila
smrt
,
ko
bi
prišla
tako
tihotapski
.
Zakaj
se
ni
preselila
v
kraj
večne
nezavesti
,
ko
se
je
nahajala
že
na
poti
tja
?
Zakaj
se
je
morala
zopet
zbuditi
v
to
neznosno
življenje
?
"
Milostivi
je
škodovala
dolga
pot
,
zato
je
obnemogla
,
"
je
vedoma
lagal
Lisinski
.
"
I
kaj
pa
!
Dolga
pot
,
soparica
,
stisnjeni
zrak
in
naposled
vaš
vik
in
krik
,
"
je
ponovil
za
drugimi
Hvalibogovski
,
vedoč
,
da
laže
.
"
In
pa
tiste
–
e-e
–
grozne
podgane
nad
nami
,
"
je
zameketal
pl.
Merks
.
"
Vedno
sem
se
bal
,
da
nam
ne
pade
cela
druhal
na
mizo
.
"
,
Kako
lažejo
,
kako
lažejo
!
Vsa
njih
kultura
se
opira
na
laž
in
prevaro
,
'
si
je
mislil
Vilar
.
,
V
tem
neprijetnem
slučaju
celo
ne
morejo
drugače
.
Tu
je
laž
plemenita
in
dobra
reč
.
'
In
domislil
se
je
Bobojedčevega
izreka
:
Istino
reci
pa
uteci
!
Prej
brezbarvna
lica
gospe
Ljubice
so
po
malem
zopet
zagorela
v
zdravi
rdečici
.
Pogledala
je
in
njeno
oko
se
je
ujelo
z
Bajićevim
,
ki
je
klečal
pri
njej
,
sklonjen
čez
njeno
glavo
.
Njegovemu
prisiljenemu
in
žalostnemu
nasmehu
se
je
sramežljivo
posmejala
,
kakor
bi
ga
hotela
prositi
odpuščanja
,
da
mu
je
s
svojo
omotico
provzročila
takšno
sitnost
.
Pa
precej
je
odvrnila
oči
od
njega
ter
pogledala
na
svetilke
,
ki
so
brlele
po
pritličnih
drevesnih
vejah
.
"
To
je
bilo
neumno
od
nas
,
da
smo
toliko
časa
zasedeli
v
tistem
hanu
.
Mari
smo
se
šli
kopat
v
bistro
Oskovo
.
Kako
bi
se
bili
osvežili
in
sprali
prah
raz
sebe
!
Tako
se
pa
niti
umili
nismo
,
ko
smo
prišli
sem
.
Od
tod
vsa
ta
neprilika
.
No
sedaj
je
že
dobro
,
kaj
ne
,
milostiva
?
"
je
z
najmečjim
glasom
govoril
pl.
Pester
,
stoječ
pri
njenih
nogah
.
,
Sam
ve
,
da
ni
dobro
in
da
nikdar
več
ne
bo
.
Sam
nosi
slutnjo
smrti
v
glavi
,
pa
laže
,
'
je
mislila
Ljubica
.
"
O
,
prosim
,
gospod
načelnik
,
"
je
rekla
Katica
,
"
mi
smo
se
umile
v
sobah
obeh
gospodov
uradnikov
.
"
"
On
sam
se
je
umazal
z
velikim
grehom
,
ki
ga
ne
izmije
z
nobeno
vodo
,
"
je
pošepetala
Bajićeva
mati
Vilarju
.
Ljubica
se
je
obrnila
na
stran
ter
se
pri
tej
priliki
zazrla
v
stroge
,
ostro
presunljive
taščine
oči
.
,
Samo
ta
starka
ni
sposobna
za
laž
.
Ona
ume
čitati
angelu
in
vragu
na
dnu
duše
,
toda
tudi
ona
noče
govoriti
.
Moj
greh
je
takšen
,
da
se
mora
pokriti
z
lažjo
ali
pa
z
molkom
,
ki
je
tudi
laž
,
'
si
je
mislila
.
,
Mari
bi
odkrito
govorili
o
njem
.
Ko
bi
vsaj
eden
glasno
izrekel
:
Takšna
in
takšna
je
sedaj
Ljubica
,
ki
je
nekdaj
v
strastni
ljubezni
do
Bajića
bežala
iz
očetove
hiše
.
Ko
bi
mu
vsi
prikimali
,
padli
bi
mi
vsi
oziri
v
nič
,
in
glasno
bi
privrelo
moje
široko
priznanje
iz
trpeče
duše
.
To
bi
olajšalo
mojemu
srcu
.
A
ta
prizanesljivi
molk
me
duši
in
mori
.
'
Gospa
Etelka
ji
je
položila
nov
obkladek
na
glavo
.
Gospa
je
omedlevico
prebolela
in
zadremala
.
"
Pst
–
pst
–
"
je
šepetal
Bierkopf
.
"
Zdaj
bo
dobro
.
Nežne
dame
bi
se
bile
morale
odpočiti
–
odpočiti
po
dolgi
poti
in
ne
skakati
po
tratini
in
begati
za
ribami
.
"
Čez
pol
ure
je
Ljubica
sedla
.
Zaželela
je
postelje
,
ker
ni
marala
ostati
v
družbi
,
ki
bi
z
obžalovanjem
govorila
o
njeni
nezgodi
,
katere
se
je
sramovala
.
"
Oprostite
,
gospoda
,
ker
sem
nehote
kalila
zabavo
.
Jutri
bo
zopet
vse
dobro
,
kakor
je
bilo
dosle
,
in
veselili
se
bomo
pod
Konj-planino
,
"
je
rekla
ter
podala
soprogu
roko
.
Z
njegovo
in
gospe
Etelke
pomočjo
je
vstala
.
Odvedla
sta
jo
v
kolibo
,
kjer
so
bile
za
vse
štiri
dame
pripravljene
postelje
.
Kmalu
za
njo
je
odšla
tudi
Bajićeva
mati
k
počitku
.
V
taboru
izletnikov
so
brž
pozabili
na
nepriliko
,
ki
je
zadela
Bajićevo
soprogo
.
Neumorni
Mik
je
s
svojo
norčavostjo
in
šaljivostjo
zdramil
ves
tabor
iz
otopelosti
.
Umel
je
zbijati
imenitne
šale
:
žvižgati
,
piskati
,
peti
,
posnemati
živalske
glasove
,
oponašati
različna
narečja
,
kar
je
vselej
učinkovalo
in
provzročalo
grohot
.
Ko
so
še
vsi
molče
ležali
vznak
,
kakor
bi
šteli
zvezde
,
je
zdajci
iz
sredine
razprostrtih
kocev
poletel
v
gorske
stene
petelinji
glas
:
Kikeriki
!
–
na
zadnjem
zlogu
podaljšan
in
končajoč
se
s
tremi
pretrganimi
,
rahločutnimi
kurjimi
čivki
,
ki
naj
bi
opozorili
slušateljstvo
na
nekaj
še
neizrečenega
,
kakor
opozarja
naš
sentimentalni
pisatelj
in
pesnik
na
koncu
duhovito-sentimentalnega
stavka
s
tremi
pikami
na
nekaj
neizrekljivega
,
o
čemer
naj
premišljuje
blagovoljni
čitatelj
sam
.
Vsi
izletniki
so
udarili
v
grohot
,
vsi
so
šinili
pokoncu
,
kakor
bi
bil
vanje
izpustil
električni
tok
:
eden
je
sedel
,
drugi
se
je
obrnil
na
stran
ter
se
naslonil
na
komolec
.
Katica
ni
mogla
odoleti
čudnemu
petelinjemu
kliku
:
pobrala
je
svoj
koc
,
ga
vlekla
nad
Mikovo
glavo
in
ga
tam
razprostrla
.
"
Producirajte
se
dalje
,
gospod
poročnik
,
lepo
vas
prosim
!
Glejte
,
kako
smo
zbegani
!
Čemu
pa
smo
šli
pod
Konj-planino
?
Da
tukaj
prodajamo
dolgčas
?
Pa
res
!
"
je
poprosila
z
jokavim
glasom
.
Podobno
so
prosili
tudi
drugi
.
Mik
je
bil
itak
židane
volje
in
bi
bil
tudi
brez
moledovanja
izvajal
svojo
umetnost
,
pa
–
le
prosijo
naj
!
Ko
se
mu
je
zdelo
,
da
je
zadosti
prošenj
,
je
zatisnil
z
levim
kazalcem
nosnico
,
dva
prsta
desnice
je
vtaknil
v
usta
in
tako
imenitno
je
začel
piskati
,
da
so
se
vsi
drugi
valjali
od
smeha
.
Po
kratkem
odmoru
se
je
v
gališkožidovskem
narečju
pogovarjal
sam
s
seboj
,
kar
je
izvabilo
novo
veselje
.
Potem
si
je
prižgal
svalčico
;
mahoma
jo
je
obrnil
,
to
je
,
vtaknil
je
goreči
konec
v
usta
in
pušil
,
potem
jo
je
vtaknil
v
nosnico
in
pušil
z
nosom
.
"
Oprosti
,
prijatelj
Mik
,
"
se
je
oglasil
ob
vseobčem
smehu
Hvalibogovski
,
"
ti
si
vrl
častnik
,
a
izgrešil
si
svoj
poklic
.
Da
vstopiš
k
cirkusu
,
si
petkrat
bolje
plačan
kakor
pri
vojakih
.
"
"
E-e-e
!
"
je
vzkliknil
pl.
Merks
,
ki
je
menil
,
da
nobena
še
tako
sijajna
plača
ne
odtehta
častništva
.
Bil
je
namreč
z
doma
zelo
bogat
.
Mik
je
zalajal
nanj
,
a
tako
po
pasje
,
da
je
šejk
,
dremajoč
pri
nogah
svojega
gospodarja
,
pozorno
dvignil
glavo
in
presunljivo
zarenčal
.
"
Potolaži
vraga
,
saj
nas
še
raztrga
!
"
je
rekel
pl.
Pester
Buzdugi
.
Orožnik
je
pomiril
šejka
,
položivši
mu
roko
na
glavo
.
Začel
je
hvaliti
njegove
pasje
sposobnosti
.
"
To
je
zvesta
in
zanesljiva
žival
,
"
je
govoril
.
"
V
temni
noči
bi
lahko
zaspal
v
bližini
hajduškega
tabora
;
šejk
bi
me
zbudil
in
branil
do
poslednjega
dihljaja
.
In
moja
roka
tudi
nekaj
zaleže
.
Desne
roke
ne
bom
imel
,
kadar
se
mi
ponesreči
ta
moj
najboljši
prijatelj
.
Z
njegovo
pomočjo
bi
na
ledu
podkoval
samega
vraga
.
"
Šejk
je
iztegnil
glavo
,
se
obliznil
ter
s
pasjim
nasmehom
pogledal
po
družbi
;
kakor
bi
razumel
,
kaj
govori
gospodar
o
njem
.
Potem
je
legel
in
položil
glavo
na
prednji
šapi
,
pazno
poslušajoč
in
mežurkajoč
z
očmi
.
"
Velike
sposobnosti
tiče
v
njem
.
Vse
nas
razume
,
le
govoriti
ne
ume
.
In
kako
razločuje
našega
dobro
oblečenega
človeka
od
Bošnjaka
!
"
je
hvalil
Buzduga
.
"
Pa
pravijo
,
da
pes
laja
na
poštenjaka
in
na
lopova
,
"
je
rekel
Bajić
.
"
To
vem
,
da
ni
rahločuten
,
"
se
je
oglasil
Vilar
,
ker
mu
je
presedala
pasja
hvala
.
Buzduga
se
je
porogljivo
posmejal
.
"
Gospod
inženir
bi
v
Bosni
rad
imel
rahločutne
pse
,
ki
bi
lizali
roke
našim
nasprotnikom
.
"
"
Nič
psov
–
čemu
pse
?
Civilizacijo
bi
rad
,
istinito
civilizacijo
,
ne
takšne
,
ki
je
maska
za
laž
in
prevaro
.
Primerjal
bi
Bosno
široki
reki
,
polni
skal
,
vrtincev
,
pragov
in
plitvin
,
ki
ovirajo
plovitev
.
Mi
bi
morali
očistiti
in
urediti
strugo
,
da
bi
po
njej
res
kdaj
lahko
prišli
globlje
na
Balkan
.
Toda
mi
samo
ribarimo
v
kalnem
–
"
"
Kako
ribarimo
v
kalnem
?
"
ga
je
brzo
prekinil
pl.
Pester
.
Ni
mogel
umeti
,
kako
more
kdo
,
ki
je
nastavljen
v
bosenski
službi
,
le
namigniti
z
neugodno
kritiko
.
"
Morda
s
tem
,
da
trebimo
Konj-planino
?
"
"
Ne
,
gospod
načelnik
,
"
je
mirno
odvrnil
inženir
.
Tisti
hip
se
je
zavedel
,
da
ne
govori
s
prijateljem
,
ampak
z
visoko
postavljenim
gospodom
,
ki
je
soodgovoren
za
vso
upravo
in
pred
katerim
treba
izbirati
besede
,
čeprav
je
ta
gospod
že
na
odhodu
.
Spoštljivo
je
sedel
ter
nadaljeval
:
"
Gozdov
ne
očitam
deželni
upravi
.
Res
me
je
včasi
skoraj
strah
,
ko
slišim
na
vseh
straneh
peti
sekiro
.
Zdi
se
mi
,
da
mi
govore
ti
pragozdi
očitajoče
:
,
Živimo
po
nepremagljivih
vekovitih
zakonih
,
in
glej
,
tu
je
prišel
človek
in
smrtne
udarce
zadaja
tej
slavi
!
'
Kakor
bi
zadevala
ostrina
sekire
v
moje
srce
in
bi
pred
mojimi
očmi
uničevali
v
smrt
obsojen
narod
,
tako
mi
je
–
"
"
Ubožček
!
"
se
je
oglasila
za
njim
Katica
,
pobezavši
ga
z
izpuknjeno
bilko
v
uho
.
"
Srce
vas
boli
,
gospodine
Franjo
?
Kuharica
se
nikdar
ne
solzi
,
kadar
kolje
kuro
.
"
Inženirja
ni
premotil
glasen
zasmeh
v
družbi
.
Nadaljeval
je
:
"
Po
drugi
strani
se
mi
pa
teh
goščav
nič
ne
zdi
škoda
,
ker
zato
so
se
tako
razrastle
,
da
jih
naposled
izrabi
človek
,
in
sicer
naj
oni
prej
melje
,
ki
prej
pride
.
Domorodno
prebivalstvo
,
oziroma
otomanska
vlada
ni
prej
mlela
,
zato
meljemo
mi
,
kar
je
vse
v
redu
.
"
"
Da
,
da
–
vse
v
redu
,
"
je
potrdil
Bierkopf
.
"
Bošnjaki
nimajo
kapitalov
,
da
bi
sami
trebili
pragozde
.
Na
dobičke
so
čakali
petsto
let
.
Česar
oni
sami
niso
mogli
,
vršimo
zdaj
mi
,
ki
smo
bogatejši
.
Blagostanje
nam
daje
premoč
in
svobodo
.
Siromak
bo
živel
vedno
v
podložnosti
.
In
tako
je
prav
.
Siromakov
i
drugod
ne
bo
nikdar
konec
,
kakor
trave
ne
:
mrjo
in
zopet
se
rode
.
"
"
Iz
moje
glave
govoriš
,
Čumurpaša
!
"
je
rekel
Hvalibogovski
.
"
Še
druga
vprašanja
se
vsiljujejo
človeku
in
odgovori
nanja
niso
ugodni
,
"
je
govoril
inženir
.
"
Zakaj
se
zaganjamo
pri
vsaki
priliki
v
domače
ljudi
?
Zakaj
jim
ne
pustimo
dihati
?
Čemu
stremimo
za
tem
,
da
jih
navadimo
pijanstva
in
jim
vcepimo
boječnost
sužnjev
?
Slavno
bi
bilo
zapovedovati
ponosnemu
,
zavednemu
in
krepkemu
narodu
,
a
mi
hočemo
Bošnjake
pretvoriti
v
izmozgano
,
strahopeto
in
izprijeno
parijo
.
Zakaj
kristjanom
in
onim
Turkom
,
ki
so
sužnji
posestnikov
,
ne
damo
zemlje
?
Saj
je
je
dosti
in
siromašni
Bošnjaki
koprne
po
njej
.
Dobivajo
jo
pa
kolonisti
–
"
"
Gospod
inženir
,
vi
ste
malo
časa
tukaj
in
ne
poznate
razmer
,
"
mu
je
prestrigel
besedo
Hvalibogovski
.
"
Kolonisti
so
potrebni
,
da
se
domačini
uče
od
njih
poljedelstva
.
Bošnjak
je
len
,
apatičen
,
nima
smisla
za
napredek
.
"
"
Za
napredek
,
ki
ga
v
nekaterih
okrajih
hočejo
širiti
z
žganjem
,
v
katerem
naj
bi
se
utopila
Bošnjaku
prirojena
pogumnost
,
tudi
jaz
nimam
smisla
,
"
se
je
zavzel
Bajić
za
svojega
prijatelja
.
"
Kar
se
tiče
mržnje
do
dela
–
ta
na
mah
izgine
,
kadar
dobe
Bošnjaki
zemljo
v
svojo
last
,
kakor
se
je
to
zgodilo
onkraj
Drine
v
Srbiji
.
"
"
In
nemogoči
postanejo
zločinci
,
kakršen
je
bil
Husejn
Duraković
,
"
je
pristavil
Vilar
.
"
Poglejte
bosensko
primitivno
orodje
,
te
lesene
pluge
in
vozove
.
Je
li
mogoče
s
tem
uspešno
obdelavati
zemljo
?
"
"
Kolonistov
tudi
ni
treba
zato
,
"
je
odvrnil
inženir
,
"
pač
pa
pomoči
od
merodajnih
činiteljev
.
Ker
ni
mogoče
obdelovati
zemlje
z
lesenim
plugom
,
naj
bi
kupila
deželna
vlada
za
vsako
vas
nekaj
železnih
garnitur
.
Ljudje
se
jih
kmalu
privadijo
in
spoznajo
njih
ceno
.
Kolonistov
pa
zato
ni
treba
.
"
"
Vi
ne
poznate
upornosti
ljudstva
proti
novim
napravam
.
"
"
Poznam
,
gospod
stotnik
.
Upornost
ne
izvira
iz
sovraštva
proti
koristnim
novotarijam
,
pač
pa
iz
sovraštva
proti
tujcem
,
ki
so
toliko
obetali
,
nič
dali
in
vse
vzeli
.
Svet
je
sedaj
tako
urejen
in
toliko
prosvetljen
,
da
tiči
v
vsakem
mislečem
človeku
dober
kos
upornosti
.
In
misleča
bitja
so
naposled
tudi
Bošnjaki
.
S
človekoljubnostjo
jih
treba
pridobiti
,
ne
podpihovati
z
bojnimi
psi
.
"
"
Prav
dobro
,
gospod
inženir
!
"
je
kliknila
Bajićeva
mati
,
ki
je
v
nočni
jopi
stopila
k
oknu
Vilarjeve
sobe
ter
poslušala
pomenek
na
trati
.
Pl.
Pester
se
je
nasmešljivo
ozrl
v
okno
.
Namig
na
bojne
pse
je
provzročil
,
da
se
je
dvignil
Buzduga
,
oprl
na
komolec
in
vščipljivo
rekel
:
"
Poslušajte
–
tu
govori
gospodin
Franjo
,
ki
vse
zna
in
ve
,
naš
filantrop
iz
gozda
,
tiha
voda
,
pristaš
nazorov
največjega
agitatorja
kaludjera
Jovice
.
"
"
Jovica
ima
svoje
nazore
,
jaz
svoje
,
"
je
pikro
odgovoril
Vilar
.
"
Kar
je
slabega
na
njem
,
je
zakrivila
naša
uprava
,
ki
je
ubila
to
široko
pamet
,
mesto
da
bi
jo
bila
vzela
v
svojo
službo
.
"
Lisinski
se
je
posmejal
.
"
Človeka
z
Miloševićevimi
nazori
pač
ni
mogoče
vzeti
v
bosensko
službo
.
Za
samostanskim
zidovjem
ni
maral
ostati
,
naj
ostane
za
jetniškim
.
"
"
Njemu
dati
službo
bi
bilo
tisto
,
kakor
zaupati
volku
ovce
,
"
je
završil
neprijetni
pogovor
Buzduga
,
vzdihnil
ter
se
zopet
zleknil
po
kocu
.
Mik
je
ves
ta
čas
zabaval
Katico
:
posnemal
je
kokljo
,
kako
v
različnih
slučajih
govori
s
piščeti
,
čemur
se
je
deklica
vedno
smejala
,
čeprav
je
to
že
mnogokrat
slišala
.
Ko
pa
je
izprevidel
,
da
njegova
,
umetnost
'
že
nič
več
ne
zanima
moških
,
je
skočil
na
nogi
ter
viknil
:
"
Gospoda
moja
,
ne
bodite
dolgočasni
,
da
ne
pokvarite
lepega
vremena
!
Nebeške
zvezde
gledajo
na
vas
,
a
vi
se
v
očigled
Konja
,
Kravanje
in
Zeleboja
menite
o
takšnih
neplodnih
stvareh
.
Mari
bi
poizkusili
srečo
v
kvartah
!
Kaj
praviš
,
Čumurpaša
?
"
"
Soglašam
.
"
"
In
vi
,
gospod
načelnik
?
"
"
Nočem
se
izključiti
.
"
"
In
ti
,
Hadžirumba
?
"
"
Kakor
je
namenjeno
.
Allah
je
dal
,
Allah
bo
vzel
ali
pa
pridal
.
"
"
In
ti
zaptija
vseh
zaptij
?
"
"
Kjer
so
vsi
ene
misli
,
tam
je
i
Buzduga
poleg
.
La
Allah
il
Allahu
.
"
Kmalu
je
stala
pod
drevesom
,
na
katerem
so
visele
tri
svetilke
,
miza
s
stoli
.
Igralci
so
sedli
h
kvartam
.
Bajić
je
spremil
svakinjo
v
kolibo
,
potem
je
šel
z
Lisinskim
,
brigadnim
adjutantom
in
inženirjem
pod
napušč
,
kamor
sta
hlapec
in
sluga
nanesla
sena
in
pripravila
ležišče
za
moške
.
Lisinski
in
pl.
Merks
sta
precej
zasmrčala
.
Bajiću
je
rojila
ženina
omedlevica
po
glavi
,
no
utrujenost
je
tudi
njega
kmalu
omamila
.
Vilar
pa
ni
mogel
zaspati
.
Dolgo
je
slišal
kvartače
,
kako
so
bili
s
kvartami
ob
mizo
,
napovedovali
,
cvenkljali
z
denarjem
.
Domislil
se
je
Jovice
.
Slabo
je
zanj
spričo
ljudi
,
ki
imajo
smisel
samo
za
nekaj
velikega
in
slavnega
,
za
celoto
,
za
tisto
,
kar
se
zabeleži
za
večne
čase
;
da
celota
uspeva
,
gredo
mnogokrat
z
zavezanimi
očmi
mimo
posameznega
nedolžnega
človeka
,
ki
ga
žrtvujejo
celoti
,
mimo
pravice
.
In
v
tem
je
prišel
tudi
on
v
navzkrižje
z
njimi
;
on
bi
rad
pomagal
vsakemu
najmanjšemu
delcu
te
celote
,
ki
ne
more
biti
zdrava
,
ako
poedinci
,
katerih
vsota
dela
celoto
,
niso
srečni
in
zadovoljni
.
Oni
so
začeli
graditi
hišo
pri
strehi
,
on
bi
jo
začel
zidati
pri
tleh
.
O
njih
stremljenjih
za
velikost
in
slavo
celote
bodo
učenjaki
pisali
na
papir
zgodovine
;
to
,
po
čemer
hlepi
on
,
ostane
zapisano
v
hvaležnih
srcih
.
Kaj
pomaga
napisati
kopo
zakonov
,
ako
v
tej
grmadi
ni
kruha
za
ljudstvo
!
Prezirati
so
ga
začeli
na
otoku
,
celo
sovražiti
,
ker
hoče
mešati
kvarte
tako
,
da
odpade
tudi
za
nesrečnega
človeka
kaj
.
Vedno
glasnejši
protest
se
odpira
v
njegovi
duši
proti
tem
praznim
ljudem
,
posebno
proti
brezbožnemu
Buzdugi
,
ki
tepta
s
svojim
psom
in
bikovko
človeško
dostojanstvo
v
prah
.
Kaj
bo
z
Danico
?
Slepi
slučaj
z
jabolkom
je
nanesel
tako
,
da
je
ves
svoj
up
prenesla
nanj
.
Ničesar
bi
si
ne
mogel
očitati
,
ko
bi
se
odvrnil
od
nje
,
pustil
Mušićev
han
ob
strani
in
si
ohranil
svobodo
.
A
onemu
protestu
proti
črvivi
in
gnili
kulturi
na
tuzlanskem
otoku
hoče
dati
izraza
s
tem
,
da
ostane
i
nadalje
filantrop
–
kakor
ga
je
nasmešljivo
imenoval
Buzduga
–
in
če
je
Danica
spoznala
v
njem
svojega
zaščitnika
,
če
vidi
v
njem
cilj
svojega
življenja
,
onda
naj
se
zgodi
,
kar
mu
je
usojeno
.
Od
njega
naj
se
izliva
vedno
dobrota
k
njej
,
on
naj
ostane
središče
vsega
njenega
mišljenja
.
Ne
mara
imeti
žene
,
ki
bi
kakor
vihrava
Katica
iskala
pustolovščin
na
izletih
,
po
vojaških
kazinah
,
na
plesiščih
in
koncertih
,
povsod
v
družbi
,
ki
bi
hotela
bleščati
v
velikem
svetu
in
s
svojo
telesno
sijajnostjo
dvigniti
njegovo
osebo
.
On
se
dvigne
sam
in
k
sebi
dvigne
preprosto
hercegovsko
deklico
vkljub
vsemu
hohotu
na
tuzlanskem
otoku
.
Prevrnil
se
je
na
senu
in
se
zagledal
v
brezmesečni
nebosklon
.
Bil
je
pesnik
narave
in
usmiljenja
,
ki
je
primerjal
te
svetle
točke
na
nebu
,
zroče
iz
teme
nanj
,
z
belimi
ovčicami
,
razkropljenimi
brez
pastirja
po
široki
planini
,
in
ono
največjo
prebelo
zvezdo
na
kraju
nebosklona
,
ki
otožno
zre
v
hladno
nočno
temo
,
kakor
bi
iskala
varuha-pastirja
,
je
primerjal
Danici
.
"
Tiha
voda
,
–
mi
je
rekel
Buzduga
.
Da
bi
le
bil
tiha
voda
,
ki
namaka
loke
in
travnike
,
da
se
razplode
trave
in
cvetice
!
A
oni
so
hudournik
,
razdirajoč
blagostanje
celega
okraja
.
In
Danica
je
tiha
vodica
,
ki
prijetno
šumlja
pod
travo
,
dokler
za
večno
ne
utone
v
tihi
vodi
.
"
Obrnil
se
je
k
Bajiću
in
dalje
je
mislil
:
,
Oni
zdaj
še
ne
vedo
,
kako
pošteno
mislim
z
Danico
.
Sploh
pa
me
njih
sodba
skrbi
toliko
kolikor
lanski
sneg
.
Takšna
je
njih
morala
:
zdaj
še
zavidajo
gospodinu
Franju
za
smelo
srečo
pri
vili
podgorkinji
,
ker
menijo
,
da
se
samoljubno
igram
,
zabavam
in
sleparim
,
da
jo
kot
sladkosnedež
v
ljubezenskih
stvareh
z
uspehom
zalezujem
v
gozdni
samoti
;
ko
pa
spoznajo
moje
resne
namere
,
ko
zvedo
,
kako
sem
svojo
bodočnost
za
vselej
navezal
na
siromašno
Hercegovko
,
se
mi
vsi
ti
gospodje
s
ponosno
hojo
,
z
bahatim
rožljanjem
sablje
,
z
zvočnim
glasom
nasmešljivosti
in
vse
te
dame
z
žarečimi
iskrami
porogljivosti
enoglasno
zagrohotajo
,
češ
:
Ujel
se
je
norec
!
Pa
mene
njih
zasmeh
ne
bo
vznemirjal
,
nasprotno
:
vrsta
bo
na
meni
,
da
se
glasno
posmejem
razbrzdanim
razmeram
v
njih
rodbinskem
življenju
.
Dokažem
jim
,
da
nočem
biti
deležen
smešne
usode
tega
prijatelja
,
ki
v
nemirnem
spanju
hrči
kraj
mene
.
'
"
Srčna
dama
vzame
pikovega
kralja
,
"
je
zdajci
pri
igralni
mizi
glasno
napovedal
načelnik
.
Tisti
hip
je
Bajić
dvignil
glavo
ter
prestrašen
pogledal
na
kvartače
.
Precej
pa
mu
je
zaspana
glava
omahnila
na
vzglavje
in
se
pogreznila
v
težke
sanje
.
Bilo
je
že
pozno
,
ko
je
zaspal
Vilar
.
Petorica
gospodov
je
še
vedno
kvartala
.
Ob
šestih
zjutraj
se
je
gospoda
zbrala
na
hodniku
.
Vsem
je
še
visela
na
trepalnicah
zaspanost
,
le
Katica
se
je
javila
v
svoji
navadni
čilosti
in
živahnosti
.
Sililaje
v
Mika
,
da
bi
razžarila
njegovo
zabavnost
in
šaljivost
,
toda
poročnik
se
je
držal
kislo
.
Slaba
volja
je
bila
razlita
po
njegovem
obrazu
,
roke
je
trdo
tiščal
v
prazne
žepe
,
kakor
bi
ga
v
dno
duše
mrazile
ponočne
denarne
izgube
.
Zelo
so
ga
bili
izmolzli
.
"
Nič
ne
maraj
,
prijatelj
!
"
mu
je
po
strani
pošepetal
čemerni
Buzduga
.
"
I
mene
so
slekli
.
Spotoma
se
itak
ustavimo
pri
očku
Samojlu
,
kjer
imava
kredit
z
neomejeno
zavezo
.
Hudič
je
vzel
,
žid
bo
zopet
dal
.
"
Oba
sta
se
prisiljeno
nasmehnila
.
Čumurpaša
,
ki
se
je
hitro
otresel
zaspanosti
,
je
veselo
razburjen
škakal
krog
svojih
gostov
.
Večkrat
se
je
potipal
na
srčno
stran
,
kjer
je
imel
v
suknjiču
spravljeno
nabito
denarnico
.
V
radosti
je
plesala
njegova
grabežljiva
duša
.
Kadar
je
pogledal
na
Mika
in
Buzdugo
,
se
je
nekaj
zarežalo
v
njem
.
"
Sta
nameravala
–
sta
me
hotela
–
a
zdaj
me
gledata
liki
vol
mesarsko
sekiro
.
Allah
je
dal
–
"
Bajić
in
Ljubica
sta
možato
prenašala
svojo
bol
:
umela
sta
veliko
srčno
rano
zakriti
z
veselimi
črtami
na
obrazu
,
zastreti
to
,
o
čemer
ne
sme
vedeti
svet
.
In
če
ve
svet
,
naj
ne
spazi
,
da
ju
peče
.
Sicer
pa
je
on
zrl
na
vso
to
stvar
z
očmi
optimista
,
a
ona
se
je
hlinila
.
Njegova
mati
ju
je
stisnjenih
ustnic
in
pepelnatega
obraza
opazovala
.
Slutila
je
,
da
ima
snočnja
omedlevica
široko
podlago
in
da
vse
to
ne
pomeni
prida
.
Ljubica
ji
je
odtegovala
poglede
,
sin
pa
je
odkrito
gledal
v
njene
oči
,
kakor
bi
ji
hotel
vliti
tolažbe
v
užaljeno
srce
.
,
To
je
nekakšen
preval
v
življenju
moje
žene
,
'
so
govorile
njegove
oči
.
,
Vsak
človek
doživi
takšen
preval
.
Le
tega
je
treba
premagati
,
pa
se
iztrezni
.
Zato
ji
je
treba
pomagati
iz
krize
.
'
In
zelo
ljubeznivo
se
je
vedel
z
Ljubico
.
Ogrnil
jo
je
s
šalom
,
vprašal
,
kako
je
počivala
,
če
ji
podgane
niso
motile
spanja
,
svetoval
ji
je
,
naj
na
povratni
poti
sede
na
voz
,
ježa
bo
za
njeno
oslabelo
zdravje
prenaporna
.
Davno
mu
že
ni
več
tako
mehko
odgovarjala
;
kakor
bi
se
nekaj
kovinskega
trkljalo
po
neravni
plošči
,
tako
zvonko
se
je
tresel
njen
glas
in
Bajić
je
bil
vesel
,
ker
ga
je
spomnil
njenih
prvih
ljubezenskih
strasti
.
Izpod
globoko
spuščenih
trepalnic
je
togo
zrla
na
mizo
.
Pl.
Pester
jo
je
pač
pri
prvem
jutranjem
svidenju
vprašal
,
kako
se
počuti
,
silil
se
je
na
smeh
,
a
mesto
smeha
se
je
pokazal
le
spačen
obraz
;
potem
se
ji
je
umikal
;
iz
dalje
je
včasi
plašno
in
zbegano
pogledal
nanjo
.
,
Ali
se
res
sramuje
snočnje
neprilike
ali
se
samo
hlini
?
'
si
je
mislil
Vilar
.
,
O
,
poznam
vas
:
vsi
skupaj
ste
tihe
vode
,
a
resnica
se
vam
ne
sme
naložiti
,
ker
je
ne
prenesete
.
'
Lisinski
je
družbo
neprestano
vnemal
,
naj
se
podviza
,
ker
današnja
preiskava
bo
dolga
in
po
dogovorjenem
načrtu
se
morajo
sestati
ob
dveh
popoldne
v
hanu
ob
Oskovi
.
Naposled
so
ga
slušali
.
Bierkopf
je
oborožil
dame
s
palicami
,
da
bodo
laže
hodile
navkreber
in
navzdol
.
V
pričakovanju
pragozdnih
čudes
so
prijetno
razburjeni
zapustili
kolibe
.
Pragozd
je
čudovito
vplival
nanje
;
posebno
one
,
ki
ga
še
niso
videli
,
je
skraja
prevzela
velika
resnoba
.
Največ
zanimanja
za
veličastvo
prirode
je
kazal
Lisinski
,
najmanj
Katica
.
Lisinski
je
bil
na
gimnaziji
karsibodi
posrkal
iz
starih
književnosti
,
imel
je
dar
glasnega
,
navdušenega
občudovanja
,
ki
ga
nima
vsak
in
se
ga
marsikdo
sramuje
.
Spomnil
se
je
starogrškega
podzemeljskega
sveta
in
njegovih
bobnečih
rek
,
spomnil
se
je
Dantejevega
pekla
.
"
Kako
je
tukaj
vse
grozno
,
kako
je
grozno
,
"
je
ponavljal
,
zroč
v
mračne
globine
med
drevjem
.
"
Da
ni
tega
potoka
,
ki
s
svojim
hrumenjem
oživlja
mrtvilo
,
bi
človek
mislil
:
Tu
ima
smrt
svoje
mlade
.
Morda
je
prvi
človek
prav
v
takšnem
kraju
dobil
svoj
prvobitni
nazor
o
podzemeljskem
svetu
.
"
Buzduga
,
ki
je
bil
vajen
pragozdu
,
se
je
posmejal
vzhičenemu
sodniku
in
se
pošalil
:
"
Morda
se
je
zgodilo
to
že
takrat
,
ko
se
je
opica
,
začutivši
v
sebi
dušo
,
prvikrat
postavila
na
zadnji
nogi
,
se
potrkala
na
prsi
ter
se
pridušila
rekoč
:
"
Človek
sem
"
.
"
Šalo
v
stran
,
"
je
nadaljeval
Lisinski
kakor
iz
sanj
.
"
Tu
se
vidi
,
kako
stvarja
narava
tam
,
kjer
je
ne
moti
človek
.
Povsod
deluje
neprestano
,
tiho
,
našim
očem
nevidno
.
"
Pl.
Merks
je
globoko
hropel
v
strmino
.
Oduren
in
mrtev
se
mu
je
zdel
gozd
,
ker
ni
bilo
slišati
ptičjega
petja
.
Vilar
mu
je
pojasnil
,
da
v
takšnem
gozdu
pravih
ptičev
pevcev
ni
,
pač
pa
dosti
ptic
roparic
in
da
v
tem
času
ptiči
sploh
ne
pojo
,
ker
se
skubijo
.
"
Povsod
je
boj
za
obstanek
;
v
zraku
,
v
vodi
in
na
suhem
požre
močnejši
slabejšega
,
"
je
govoril
adjutant
.
"
Krog
in
krog
vidimo
samo
kruto
vojsko
,
a
tu
pišejo
in
uče
nekateri
lažiučenjaki
,
na
čelu
jim
tista
milobna
Suttnerica
–
e-e
–
naj
bi
se
ljudje
več
ne
vojskovali
.
Segnilo
bi
morje
,
da
ni
vetrov
,
sperelo
bi
človeštvo
,
da
ni
vojsk
.
Vojska
je
potrebna
,
ker
očisti
in
očedi
človeštvo
.
"
"
Pristavite
,
gospod
nadporočnik
,
da
vojska
iztrebi
človeštvo
,
"
je
rekel
Vilar
.
"
Ko
bi
izpulila
samo
plevel
,
onda
bi
jo
morda
zagovarjal
,
toda
ona
vzame
vse
od
kraja
.
"
"
Naj
vzame
!
Večno
itak
nihče
ne
bo
živel
,
"
je
pripomnil
pl.
Pester
.
"
Oprostite
,
gospod
načelnik
–
vse
,
kar
se
godi
v
naravi
,
se
pa
vendar
ne
da
prenesti
na
človeka
,
ki
kaže
svojo
kulturo
s
tem
,
da
izkuša
omejiti
vojske
.
Ko
bi
bilo
mogoče
,
da
zmagata
obe
vojujoči
stranki
in
dobita
obe
od
nekod
odškodnino
,
tedaj
bi
rekel
:
nu
,
vojska
je
očistila
ozračje
,
uredila
napeto
razmerje
,
tako
,
da
človeške
žrtve
niso
padle
zaman
,
blagostanje
ni
trpelo
–
"
"
E-e
,
gospodu
inženirju
se
škoda
zdi
denarja
,
"
se
je
posmešljivo
začudil
pl.
Merks
.
"
Posebno
pomilujem
žrtve
.
Mnogo
je
glavnih
prog
življenja
,
vsak
razumni
človek
si
začrta
eno
,
po
kateri
namerava
hoditi
do
konca
.
Pomilujem
onega
,
ki
je
poln
nad
zrl
v
bodočnost
,
pa
mora
končati
na
bojnem
polju
.
"
Adjutant
je
navedel
še
več
razlogov
za
vojsko
.
Trdil
je
,
da
bi
bilo
človeštvo
že
davno
segnilo
na
poljih
in
pašnikih
,
da
na
bojnem
polju
raste
značaj
in
se
,
povzpne
do
neobičajne
višine
,
razvije
se
brezprimerna
požrtvovalnost
in
skromno
samozatajevanje
,
ki
je
toliko
potrebno
mladim
ljudem
.
"
To
je
prav
lepo
,
"
je
odgovoril
Vilar
,
"
toda
kaj
koristijo
mlademu
človeku
te
čednosti
,
ako
pride
s
polomljenimi
udi
ali
s
smrtno
kaljo
v
prsih
domov
?
Po
mojem
mnenju
se
goji
na
bojnem
polju
pod
zaščito
zakonov
sama
brezsrčnost
in
živalska
krvoločnost
.
Vojske
so
prva
ovira
napredku
in
blagostanju
.
"
"
Čudim
se
vam
–
e-e
–
,
gospodine
Franjo
,
kako
se
včasi
z
nekim
posebno
živim
prepričanjem
ogrejete
za
kakšno
stvar
.
"
"
Pred
istino
ne
bežim
,
ne
devam
je
pod
mernik
,
"
je
mirno
odgovoril
inženir
.
Tisti
hip
je
začutil
,
da
se
je
nekaj
zadelo
ob
njegovo
ramo
.
Ozrl
se
je
:
Bajićeva
mati
se
ga
je
dotaknila
s
palico
,
hoteč
ga
opomniti
,
naj
bo
v
svojih
besedah
oprezen
pri
teh
ljudeh
.
Lisinski
je
izvadil
beležnico
in
zapisal
nekaj
.
"
Koliko
generacij
lesa
leži
tu
na
tleh
v
prahu
,
"
je
povzel
načelnik
.
"
Kdo
bi
mogel
to
izračunati
?
"
Njegovo
oko
je
bilo
omegljeno
,
zdelo
se
mu
je
,
da
iz
vseh
kotov
veje
nanj
dih
smrti
.
"
Nihče
,
"
je
zamišljeno
odgovoril
Hvalibogovski
.
"
Vso
to
ogromno
drevje
ni
drugega
nego
gnoj
za
zemljo
.
To
je
tudi
človek
.
"
"
Kar
se
v
povoj
zavije
,
vse
zemlja
pokrije
–
tako
je
s
človekom
,
"
je
rekla
Bajićeva
mati
.
Ob
gorjupi
misli
na
minljivost
je
za
hip
pozabila
na
sramoto
v
rodbini
.
Pri
pogledu
na
množico
padlega
in
trohnečega
drevja
je
pl.
Merks
govoril
:
"
Tudi
v
gozdni
gošči
se
mora
zadušiti
bitje
,
ki
se
ne
razvije
pravočasno
in
pravilno
.
Kakor
ljudje
tako
se
morajo
tudi
rastline
boriti
za
prostor
,
zrak
in
svetlobo
.
Za
vsa
bitja
v
naravi
velja
en
zakon
:
uredi
korake
tako
,
da
ne
zaostaneš
.
"
"
Uredi
korake
,
kakor
hočeš
in
moreš
,
večnega
ni
nič
na
svetu
,
"
je
sentimentalno
odvrnil
Hvalibogovski
.
"
Vse
je
posvečeno
koncu
in
smrti
.
Koliko
mogočnih
držav
je
nosila
že
naša
zemlja
,
nam
malo
ali
nič
znanih
,
in
vse
so
propadle
.
Zakon
prirode
je
takšen
,
da
ni
nič
trajnega
na
svetu
.
Čemu
se
toliko
ubijamo
in
ubadamo
?
"
"
E-e-e
–
Hadžirumba
,
ti
si
blizu
ruske
meje
doma
in
pristaš
filozofije
daljnega
iztoka
.
"
"
Mnogo
je
istine
v
tisti
filozofiji
.
"
"
Pogubna
je
za
nas
,
ker
pozna
samo
ničevost
.
Naš
človek
bi
se
pri
takšni
veri
pogreznil
v
lenobo
in
poginil
.
Res
gre
na
svetu
vse
v
nič
,
a
to
,
kar
imenujemo
življensko
silo
,
živi
vedno
.
In
to
življensko
silo
moramo
krepiti
z
življensko
voljo
,
to
moramo
izrabljati
.
"
"
Na
milijone
krepkih
bitij
je
tu
pokopanih
in
nad
tem
grobiščem
diha
iz
milijonov
ustec
novo
življenje
.
Iz
smrti
klije
povsod
življenje
,
"
je
zaključil
pogovor
Hvalibogovski
,
misleč
na
svojo
nesrečno
Poljsko
.
Nekoliko
zadaj
,
namreč
toliko
,
kolikor
je
potreboval
zase
prostora
neizogibni
šejk
,
je
šla
druga
partija
izletnikov
.
Strmeli
so
v
peneči
se
potok
in
v
temne
stene
drevja
;
tu
so
jih
zanimale
umetne
naprave
za
splav
lesa
,
tam
so
se
željno
zazrli
v
modro
liso
nebosklona
,
če
se
je
pokazala
skozi
razšopirjeno
vejevje
.
Tam
je
Bierkopf
kazal
in
razlagal
čudovitosti
pragozda
,
pravil
o
volkovih
,
ki
se
zatepejo
pozimi
z
Romanje-planine
sem
,
o
medvedih
,
ki
so
jih
drvarji
pregnali
iz
Medvedjega
Dola
,
ter
razkladal
,
kako
se
splavljajo
hlodi
v
dolino
.
Bajića
je
vse
to
zanimalo
:
pozorno
je
obračal
oči
v
tisto
stran
,
kjer
je
gozdar
opozoril
na
ogromno
trohneče
deblo
,
na
štor
ali
deblo
fantastne
oblike
,
ali
na
celo
gručo
drevja
,
ležečega
vsekrižem
,
kakorje
padlo
v
divjem
vrvežu
prirodnih
sil
.
Solnčni
valovi
so
prodirali
mestoma
skozi
zelenje
do
Oskove
:
tu
v
podobi
krpice
,
tam
kot
dolg
trak
,
kakor
bi
neki
poletni
bog
tu
mežikal
,
tam
nami
gaval
prirodi
in
jo
izpodbujal
,
naj
se
podviza
,
dokler
ji
sije
še
gorka
luč
.
Ljubica
se
je
na
strmi
stezi
pokazala
onemoglo
;
večkrat
ji
je
moral
Bajić
podati
roko
in
ji
pomagati
preko
debele
korenine
ali
skalne
čeri
;
brez
lastne
volje
in
sile
se
mu
je
pustila
vleči
,
pokorna
je
vselej
pogledala
tja
,
kamor
soprog
.
V
duševnih
borbah
ni
našla
opore
v
sebi
in
na
trnjevi
poti
življenja
ni
bila
utrjena
:
kdor
je
prišel
najbliže
,
na
tistega
se
je
naslonila
.
Drobno
korakajoč
,
se
je
silila
v
kratke
smehljaje
,
trudno
je
kimala
z
glavo
in
Bajiću
se
je
zdelo
,
da
se
mu
zahvaljuje
za
razvedrilo
,
ki
naj
bi
njene
misli
odvrnilo
od
nevarnega
predmeta
.
"
Bog
pravični
,
kakšna
bogastva
so
se
tukaj
pogreznila
v
preperelosti
in
koliko
denarja
bo
tu
še
izsekala
deželna
vlada
!
"
se
je
čudila
praktična
Etelka
.
"
In
nekaj
tega
denarja
odpade
tudi
za
vas
,
gospa
,
in
za
očka
Samojla
.
Vama
vedno
nese
,
pri
vrelcu
sedita
,
ki
nikdar
ne
usahne
.
Vama
ne
vzame
vojska
,
ne
pobije
toča
,
ne
odnese
povodenj
.
Bog
pravični
že
ve
,
kje
je
dobro
spravljeno
.
"
Tako
se
je
prilizoval
Mik
židinji
,
ker
je
vedel
,
da
ona
nekaj
premore
pri
Samojlu
in
se
zavzame
zanj
,
ako
bi
soprog
ne
hotel
zaupati
.
Denar
je
moral
na
vsak
način
imeti
,
da
se
odkriža
Bierkopfa
,
ki
mu
je
ponoči
posodil
večji
znesek
.
Ta
umazanec
jih
popoldne
spremi
do
Samojlovega
hana
,
pač
samo
zato
,
da
mu
tam
z
Buzdugo
povrneta
izposojeno
vsoto
.
Etelka
se
je
ob
poročnikovi
pohvali
samozavestno
posmejala
,
vendar
pa
se
ji
je
zdelo
potrebno
,
malo
potožiti
o
slabih
časih
.
"
Dobre
čase
sva
imela
s
Samojlom
,
dokler
so
bila
živila
cenejša
in
so
bili
delavci
zadovoljni
s
preprosto
hrano
.
Najina
trgovina
je
uspevala
,
takrat
se
je
nekaj
nagomililo
na
kupček
.
Toda
zdaj
zahtevajo
drvarji
najboljše
viktualije
za
tiste
cene
,
po
katerih
jih
kupujeva
midva
.
In
vprašam
vas
,
ali
jih
moreva
dajati
,
ne
da
bi
se
uničila
?
Gospod
inženir
nama
je
zelo
pristrigel
peroti
.
Ako
ne
odneha
,
morava
odnehati
midva
in
prepustiti
oskrbovanje
delavcev
drugi
osebi
,
ki
bo
umela
delati
čudeže
.
Ali
moreva
midva
delati
čudeže
?
"
"
E
,
nekaj
že
še
ostane
,
gospa
.
Kogar
se
bogastvo
poloti
,
tisti
se
sitneža
več
ne
iznebi
,
"
je
sladko
tolažil
Mik
.
Zdajci
je
nekaj
neznansko
zahreščalo
v
gošči
prav
blizu
steze
.
Izletniki
so
začutili
pod
nogami
lahek
potres
.
Mimo
Bierkopfa
so
vsi
ostrmeli
,
vse
je
izpreletela
groza
,
vsi
so
odskočili
kolikor
mogoče
daleč
od
one
točke
,
kolikor
je
dopuščal
srditi
potok
,
vsem
se
je
čitalo
na
obrazu
vprašanje
:
Kaj
to
pomeni
?
Nekateri
so
začutili
celo
mravljince
na
hrbtu
.
Vsi
so
obstali
.
Hreščanje
se
je
zdelo
tem
grozljivejše
,
ker
se
ob
hrumenju
Oskove
ni
dalo
razločati
,
kaj
mu
je
bilo
vzrok
.
Mik
je
,
strmo
zroč
v
ono
smer
,
nasmešljivo
in
strašljivo
ob
enem
s
skrivnostnim
glasom
proiznesel
:
"
Divji
prašič
bo
ali
pa
medved
–
"
Katica
se
je
prva
zdramila
iz
živčnega
pretresa
.
Posmejala
se
je
onim
,
ki
so
bulili
oči
v
temno
drevesno
steno
,
in
kliknila
:
"
Alo
–
možje
,
vitezi
,
lovci
,
junaki
–
divji
prašič
je
,
ako
ni
volk
ali
pa
medved
!
Držite
orožje
pripravljeno
za
boj
in
gonjo
!
To
bo
šundra
v
Tuzli
,
ako
pripeljemo
tak
znamenit
plen
s
seboj
.
"
Njo
je
navdajala
tudi
v
pragozdu
neskrbna
radost
iu
neukročeno
zasmehovanje
vsega
,
kar
je
bilo
krog
nje
.
V
njenih
očeh
je
blestel
večni
nemir
,
razkošje
življenja
se
je
svetilo
na
njenih
licih
,
v
njej
je
vrela
mladost
prve
vrste
,
hlepeča
po
pustolovščinah
.
Parkrat
je
zahalikala
v
goščo
,
izzivajoč
gozdno
zver
.
Nje
zvočni
klik
je
bil
podoben
zvončkljanju
kraguljcev
,
kakor
bi
ji
viseli
v
grlu
sami
srebrni
zvončki
.
Čudno
je
bilo
slišati
takšen
glas
v
takšni
samoti
.
Bierkopf
je
pojasnil
,
da
ono
hreščanje
ni
od
zveri
,
pač
pa
se
je
nagnilo
polmrtvo
drevo
in
butnilo
ob
tla
.
Preplašena
Ljubica
se
je
zamislila
.
Njeno
srce
je
zopet
splavalo
k
onemu
,
ki
je
stal
visoko
nad
njo
in
je
nosil
smrtne
slutnje
v
sebi
.
"
Tako
se
torej
pogrezne
orjaško
drevo
v
smrt
?
"
je
sanjavo
vprašala
.
"
I
kaj
pa
,
"
je
ravnodušno
govoril
gozdar
.
"
Taki
padci
z
neznanskim
hrumom
in
polomom
se
mnogokrat
dogajajo
.
"
Tedaj
je
Mik
,
oponašajoč
lačno
tele
,
tako
presunljivo
zablejal
v
neprodirno
steno
,
da
bi
bil
priklical
celo
krdelo
zveri
,
ko
bi
se
tam
nahajala
.
Gozdar
se
je
smejal
,
drugi
so
strahoma
prisluškavali
,
se
li
ne
prijavi
v
goščavi
kaj
sumljivega
.
Nobenega
glasu
ni
bilo
nazaj
.
"
Idimo
,
da
se
ne
zvali
gozd
na
nas
,
"
je
svetoval
resni
major-avditor
.
Po
mnogih
zamudah
in
zadržkih
so
prispeli
v
Medvedji
Dol
.
Tu
so
se
ločili
:
Lisinski
,
Buzduga
in
Vilar
so
se
napotili
ob
strmem
pobočju
Konj-planine
k
praznemu
skrivališču
orožja
,
ostalim
je
gozdar
razkazal
drvarska
dela
.
Ko
si
je
družba
vse
ogledala
in
si
odpočila
,
jo
je
vedel
nazaj
v
dolino
.
Lisinski
je
tisti
dan
marsikaj
zapisal
v
svojo
beležnico
.
Kadar
jo
je
izvadil
iz
žepa
,
je
Vilar
vselej
radovedno
pogledal
nanjo
.
Kmalu
je
spazil
,
da
je
razdeljena
v
dva
dela
.
V
prvi
del
je
zapisoval
v
nemškem
jeziku
službene
stvari
;
tu
je
Vilar
med
drugimi
zapazil
besedo
anarhist
;
ta
del
zmaši
doma
v
ogledni
zapisnik
.
V
drugi
del
pa
je
pisal
češke
besede
,
ki
jim
inženir
ni
vedel
pomena
,
čeprav
so
bile
važne
.
Beležil
je
iskalne
besede
ali
začetnice
,
kakor
se
imenujejo
v
kancelijskem
jeziku
,
ki
so
se
nanašale
na
mogočnost
pragozda
in
je
bila
v
njih
izražena
vsa
toplota
njegovih
občutkov
ob
pogledu
na
veličastvo
prirode
.
Lisinski
namreč
ni
bil
samo
sodnik
,
ampak
tudi
pesnik
.
Živci
,
razrahljani
,
vsled
nezadostnega
spanja
na
slabi
in
nenavadni
postelji
,
hoja
ob
Oskovi
navkreber
,
potem
dih
prvobitne
prirode
ter
nenavadnost
kazenskega
slučaja
–
prej
še
ni
bil
nikdar
tako
daleč
od
Tuzle
na
sodnijskem
ogledu
,
sploh
nikdar
še
ni
bil
stikal
po
planinah
za
prepovedanim
orožjem
–
dalje
zavest
,
da
vrši
važno
delo
ter
nabere
dosti
gradiva
za
neizogibno
potrebni
zapisnik
,
potem
okolnost
,
da
se
mu
je
to
noč
v
nemirnem
spanju
pokazala
njegova
nevesta
Vanda
,
bivajoča
daleč
gori
na
Češkem
,
in
naposled
veselo
pričakovanje
lepe
odškodnine
,
ki
mu
gre
po
paragrafih
pristojbinskega
opravilnika
,
vse
to
je
tako
prijetno
vplivalo
na
njegove
možgane
,
da
je
tisto
jutro
sklenil
,
napisati
primerno
odo
na
pragozd
in
jo
obelodaniti
v
leposlovnem
listu
.
Kar
je
sklenil
,
to
je
pozneje
tudi
dovršil
.
Nekega
blagoslovljenega
zimskega
večera
je
sedel
k
mizi
in
se
poglobil
v
one
kratko
začrtane
češke
opazke
v
beležnici
,
iz
katerih
so
mu
polagoma
vstajali
strahotno
pretresljivi
spomini
in
mračnotopli
občutki
,
nekoliko
podobni
Hamletovim
ob
pojavu
očelovega
duha
,
zadirjala
je
z
nikotinom
in
kofeinom
po
ščegetana
obrazotvornost
,
liki
iskri
konj
pod
ostrogo
,
spočele
so
se
krasno
vezane
besede
,
rima
je
prilezla
k
rimi
in
naposled
–
seveda
je
trebalo
več
večerov
–
se
je
svetila
na
ličnem
papirju
slovesna
oda
na
pralesne
čudeže
.
Lisinski
se
je
v
vseh
slučajih
življenja
vedel
fino
in
taktno
.
Netaktno
bi
se
mu
zdelo
,
ko
bi
s
svojim
veščim
peresom
napisal
pesem
,
vnemajočo
njegove
rojake
na
boj
proti
neizprosnim
zatiralcem
Češke
,
dasi
mu
je
v
prsih
vrela
topla
ljubezen
do
te
ponižane
in
poteptane
zemlje
.
Še
nevarna
bi
mu
lahko
postala
takšna
pesem
,
zato
je
pel
rajši
o
prirodi
in
ljubezni
,
kar
s
pridom
čita
mladenič
in
starček
.
Poklicali
so
ga
v
Bosno
,
da
s
svojim
pravnim
znanjem
koristi
državi
.
Na
to
zaupanje
je
bil
ponosen
in
vrednega
se
ga
je
hotel
izkazati
.
S
kraja
se
je
čudil
,
da
se
v
Bosni
gode
včasi
krivice
,
a
tolažil
se
je
s
tem
,
da
jih
on
ni
zakrivil
,
on
je
vestno
in
natančno
preiskal
pravni
slučaj
,
po
pravici
in
nepristransko
je
poročal
;
marsikdaj
je
našel
poln
mernik
pravnih
pomislekov
proti
obsodbi
,
drugikrat
je
pokazal
samo
na
zrnce
,
iz
katerega
naj
bi
vzklila
milost
,
toda
končni
sodnik
ni
bil
on
,
ampak
general
,
ki
je
stal
na
svojem
vojnem
stališču
in
se
je
vraga
menil
za
avditorjeve
pomisleke
.
To
ga
je
spravilo
na
oportunitetno
stališče
.
Od
vseh
strani
je
slišal
,
da
so
v
Bosni
prav
posebne
razmere
,
ki
jih
treba
odpraviti
na
prav
poseben
način
,
in
čeprav
je
vedel
,
da
bi
se
te
razmere
dale
ozdraviti
na
človekoljuben
način
,
se
je
naposled
vendar
prilagodil
temu
,
o
čemur
ni
dvomil
zadnji
Švaba
na
otoku
.
V
svoji
duši
ni
simpatiziral
z
orožniki
.
Takšni
Buzduge
in
takšni
šejki
so
že
dostikrat
sirovo
potipali
češko
dušo
,
toda
–
ali
sme
orožnik
drugače
?
Orožnik
je
takšen
,
kakršna
je
vlada
.
Na
drugi
strani
je
v
svojem
srcu
cenil
Vilarja
,
ker
na
prvi
hip
je
spoznal
v
njem
dobrega
človeka
z
usmiljenim
srcem
in
bistrim
pravnim
čutom
.
Sprijateljil
bi
se
z
njim
,
da
niso
casi
tako
resni
in
ko
bi
ne
imel
službenega
opravka
z
njim
.
S
človekom
,
ki
nastopi
v
važni
preiskavi
kot
priča
in
Miloševićev
zagovornik
,
ni
maral
iskrenejših
stikov
,
ker
ti
radi
vplivajo
na
sodnijska
izvajanja
.
Takšnega
človeka
si
je
hotel
pobliže
ogledati
in
ga
načrtati
v
oglednem
zapisniku
.
Kaj
pa
naj
sicer
postavi
v
ta
dokument
?
V
hanu
ni
našel
ničesar
,
v
duplini
Konj-planine
in
v
Mušićevem
domu
ne
najde
ničesar
.
To
so
itak
dognali
že
orožniki
.
Nekaj
pa
vendar
mora
priti
v
zapisnik
,
da
ne
poreče
kdo
:
Daleč
se
je
peljal
na
državne
stroške
,
a
uspeh
je
ničla
.
To
bi
bili
napisali
tudi
orožniki
lahko
.
Sklenil
je
,
da
zapisnik
nekoliko
našopiri
in
ozaljša
s
podatki
o
glavni
priči
.
Vsekakor
je
dobro
,
da
prouči
inženirja
,
o
katerem
je
bil
slišal
od
Buzduge
,
Hvalibogovskega
in
od
brigadnega
adjutanta
,
da
je
prenapetnež
,
čudak
,
ki
hlepi
po
neki
popularnosti
.
Oprezno
ga
opiše
,
brez
predsodkov
,
tako
da
se
ne
osmeši
s
svojim
opisom
pred
generalom
in
pred
civilnim
sodnikom
,
ki
dobi
naposled
ves
ta
kazenski
slučaj
v
roke
.
Posebne
opreznosti
je
treba
,
ker
po
njegovem
domnevanju
se
je
pridružil
Hvalibogovski
le
zato
izletnikom
,
da
na
dolgi
poti
izvoha
kaj
sumljivega
v
teh
osamljenih
krajih
in
prouči
javno
mnenje
.
Časi
so
resni
;
ako
Hvalibogovski
bistro
pazi
,
ne
sme
on
dremati
.
Šel
je
za
svojima
spremljevalcema
po
nam
že
znani
nevljudni
stezi
,
po
grobljah
ostrega
gramoza
.
Vilar
je
pravil
,
kako
je
bil
dvakrat
v
tem
pustem
kraju
z
Jovico
,
kako
je
prvikrat
s
steze
opazoval
Atifa
Sarajlijo
,
ki
je
nesel
najbrž
orožje
,
da
ga
drugim
podtakne
.
Avditor
je
vse
zabeležil
.
Opisal
je
natanko
tudi
ono
prazno
jamo
v
jarku
pod
planino
.
Ko
so
se
na
povratni
poti
v
Medvedjem
Dolu
približali
drvarjem
,
se
je
polastila
šejka
razdražena
pazljivost
.
Začel
je
vohati
po
tleh
,
renčati
in
se
ozirati
na
svojega
gospodarja
.
"
Jih
že
čuti
,
"
je
rekel
Buzduga
.
"
Koga
?
"
je
vprašal
Lisinski
.
"
Drvarje
.
Glejte
,
gospod
major
,
kako
fin
vonj
ima
moj
šejk
,
kako
loči
navadnega
človeka
od
gospoda
.
Tukaj
pa
še
bolj
,
ker
je
zrak
posebno
čist
.
"
Potrepal
je
psa
po
glavi
.
"
Oj
–
da
–
šejk
,
že
dobro
,
že
dobro
–
prijateljček
,
prijateljček
,
"
–
in
pes
se
je
pomiril
.
Njegov
gospodar
pa
je
nadaljeval
:
"
Niti
videl
ni
delavcev
,
pa
jih
je
že
čutil
.
Da
sem
ga
naščuval
,
našel
bi
bil
med
njimi
najhujšega
razbojnika
in
ga
zgrabil
za
vrat
.
Gotovo
je
med
delavci
dosti
ljudi
z
omadeževano
vestjo
.
"
"
Takšnih
je
povsod
dosti
,
gospod
nadporočnik
,
ker
človek
greši
sedemkrat
na
dan
,
"
se
je
vmešal
Vilar
.
Na
njegovem
obrazu
se
je
neprestano
svetil
ljubezniv
nasmeh
.
Vso
pot
se
je
nasmihaval
,
javno
od
prigojene
vljudnosti
,
skrivaj
pa
zato
,
ker
se
mu
je
neumestno
zdelo
to
dolgočasno
pregledovanje
in
zapisovanje
.
"
Verjemite
mi
,
da
razbojnikov
ni
med
mojimi
drvarji
in
jih
ne
bo
,
ako
jih
sami
ne
poženemo
v
razbojstva
.
Siromašni
ljudje
so
,
veseli
,
da
dobe
delo
in
kaj
zaslužijo
.
"
Na
golavi
so
postali
in
pogledali
na
drvarska
dela
.
Vilar
je
avditorju
razložil
,
kako
se
spravlja
les
v
dolino
,
govoril
je
o
plačah
in
o
hrani
,
kako
je
znižal
ceno
živilom
in
sedaj
se
trudi
odpraviti
še
krivične
znamke
,
ki
obtežujejo
delavsko
gmotno
stanje
.
Iz
srca
je
govoril
in
major
mu
je
dobrodušno
kimal
.
Vse
se
mu
je
zdelo
primerno
,
pravično
in
umestno
,
vendar
pa
je
naposled
zapisal
v
beležko
:
Popularitätshascher
.
Po
kosilu
,
pri
katerem
je
zelo
uslužljivo
stregel
Gajer
,
so
se
napotili
v
Pilić
.
V
hiši
,
kjer
je
prebival
Mušić
z
Jovico
in
Danico
,
niso
našli
ničesar
,
kar
je
Lisinski
zvesto
zapisal
.
Potem
so
šli
h
knezu
Karavajiću
,
da
bi
major
i
tam
pozvedoval
.
Knez
ni
vedel
nic
bistvenega
povedati
,
pohvalil
je
Jovico
kot
poštenega
človeka
,
ki
je
vaške
otroke
naučil
čitati
in
pisati
.
Vesel
je
bil
,
da
so
nepovabljeni
gostje
kmalu
odšli
,
dobivši
od
njega
podpis
na
listino
,
ki
je
,
v
njemu
nerazumljivem
jeziku
,
uradno
in
pravomočno
potrdila
,
koliko
se
v
Piliću
in
okrožju
plača
za
enodneven
najem
dveh
tovornih
konj
.
Točno
ob
dveh
popoldne
so
se
izletniki
sešli
v
Mušićevem
hanu
.
Dame
je
tlačila
utrujenost
,
vse
so
želele
domov
.
Obveljal
pa
je
nasvet
moških
,
da
treba
v
hanu
popiti
findjan
kave
,
ker
kdo
se
bo
vozil
v
tej
vročini
,
urico
treba
počakati
.
Vazko
se
je
urno
vrtel
krog
gostov
ter
nalival
iz
konvice
,
da
mu
je
pot
kapal
s
čela
.
Danice
ni
bilo
v
hanu
.
Ko
je
bila
zaslišala
ropotanje
vozov
na
cesti
,
je
stekla
k
Oskovi
in
se
skrila
v
mlin
.
Izletniki
so
oživeli
.
Dolgi
Mik
je
vse
zabaval
,
uganjajoč
svoje
burke
in
šale
.
Najbolj
se
mu
je
čudil
pazljivi
Vazko
,
ki
je
gledal
v
njegov
obraz
kakor
v
drugo
nadstropje
gosposke
hiše
.
Tedaj
je
neumorni
Lisinski
zagledal
lestvo
,
ki
je
bila
še
od
včeraj
na
koncu
hana
prislonjena
k
podstrešju
.
Spomnil
se
je
svojega
posla
.
Misel
,
da
včeraj
ni
pogledal
pod
streho
,
mu
ni
dala
miru
.
Važno
je
korakal
po
lestvi
in
se
povzpel
do
vhoda
v
podstrešje
.
"
Spomnila
se
je
predica
kodelje
v
jutro
nedelje
.
Naposled
še
pod
streho
nese
svoj
nos
.
Kaj
bo
neki
videl
?
"
je
pošepetala
Bajićeva
mati
inženirju
,
sedečemu
poleg
nje
.
Nestrpno
je
že
koprnela
po
domačem
ognjišču
.
"
Fej
vraga
,
izpod
strehe
puhti
žara
,
da
je
strah
!
"
je
vzkliknil
avditor
,
stoječ
na
vrhnih
klinih
.
"
In
drugega
ne
vidim
nego
barbarsko
temo
.
"
Prasnil
je
z
vžigalico
in
posvetil
.
"
Tu
ni
ničesar
–
fej
!
"
"
E-e
–
kaj
pa
naj
bo
gori
?
"
je
vprašal
pl.
Merks
,
ki
je
rad
poudarjal
,
da
je
sovražnik
nepotrebnih
zapisnikov
in
premnogih
uradnih
sitnarij
.
"
To
je
moja
uradna
dolžnost
,
da
vse
doženem
in
konstatiram
,
in
nihče
se
ne
sme
vmešavati
v
moj
posel
,
"
je
pikro
odgovoril
Lisinski
in
gromko
puhnil
skozi
nos
,
da
bi
odgnal
ščegetajoči
prah
.
"
O
,
prosim
,
prosim
.
Ne
zamerite
,
gospod
major
!
"
je
rekel
adjutant
ter
namežiknil
prijatelju
Buzdugi
,
katerega
je
zaradi
njegove
odločnosti
uvaževal
nad
vse
druge
.
Lisinski
je
prižgal
še
eno
vžigalico
in
posvetil
.
"
Jasno
je
kakor
beli
dan
,
da
je
tu
vse
prazno
,
"
je
rekel
.
Čez
hip
pa
je
zakričal
:
"
Krdelo
podgan
se
je
zbudilo
–
fej
!
Tisoč
črtov
!
"
"
V
zapisnik
jih
zbaši
in
zmaši
,
prijatelj
!
"
se
je
pošalil
Hvalibogovski
,
ki
si
je
smel
marsikaj
dovoliti
i
napram
majorju
,
ker
je
veljal
v
garniziji
za
častnika-zaupnika
,
ki
opravlja
prav
izjemno
in
kočljivo
službo
.
Onega
na
lestvi
je
prijateljeva
zbadljiva
beseda
sunila
naravnost
v
srce
.
Kaj
bi
ne
?
Človek
se
pri
takšni
vročini
ubija
po
planinah
,
lazi
po
gramozu
,
skalah
in
lestvah
,
da
bi
do
nitke
posvetil
v
zamotani
slučaj
,
a
gospodje
,
ki
so
prišli
sem
za
zabavo
,
se
norčujejo
in
zbijajo
šale
ob
njegovi
vestnosti
in
marljivosti
.
Hotel
se
je
obrniti
ter
pikro
in
svarilno
besedo
zabrusiti
lahkomiselnim
šaljivcem
,
a
zdajci
je
zahreščalo
pod
njegovima
nogama
,
zlomil
se
je
klin
,
na
katerem
je
stal
,
in
avditor
je
vzmahoma
letel
na
tla
.
Prestregla
sta
ga
načelnik
in
Buzduga
.
"
Črt
in
peklo
–
moja
noga
,
moja
noga
!
"
je
zastokal
in
zahromal
pod
pristrešje
.
Nezgoda
je
nekoliko
razburila
družbo
.
Dame
so
milovale
in
tolažile
avditorja
,
ki
je
moral
sezuti
čevelj
in
si
obvezati
krog
členka
mrzel
obkladek
.
"
Ali
so
bile
podgane
tako
debele
,
da
se
je
prestrašil
in
padel
?
"
je
tiho
rekel
Bajiću
na
uho
Mik
ter
skrivenčil
obraz
,
tako
da
se
je
Katica
glasno
zasmejala
.
Gospa
Ljubica
jo
je
primerno
posvarila
.
"
Hej
,
dečko
,
"
je
kliknil
Buzduga
,
stopivši
z
dvignjeno
bikovko
k
Vazku
,
"
zakaj
imaš
tako
slabo
lestvo
,
da
človek
na
njej
ni
varen
življenja
.
Zakaj
nisi
opozoril
gospoda
?
"
"
Za
nas
je
lestva
dobra
.
Nisem
vedel
,
da
je
gospod
tako
težak
,
"
se
je
glasil
enostavni
odgovor
,
na
kar
je
padla
bikovka
po
Vazku
.
In
že
je
priskočil
strašni
šejk
,
da
na
prvi
migljaj
pomaga
pokoriti
sovražnika
.
Deček
se
je
vzravnal
,
iztegnil
,
povišal
za
pol
pedi
,
lasje
so
se
mu
nasršili
,
iz
oči
so
mu
bliskale
iskre
srditosti
.
"
Zulumćre
!
"
je
siknil
,
drzno
zroč
v
orožnikov
obraz
.
"
Zakaj
me
tepeš
,
ki
sem
nedolžen
,
kakor
sta
Pero
in
Jovica
!
Tudi
tvoje
in
Atifove
strahovlade
bo
kdaj
konec
.
"
"
E-e-e
,
"
se
je
ob
takšnih
revolucionarnih
besedah
zadrlo
v
grlu
pl.
Merksa
.
Buzduga
je
iznova
dvignil
bikovko
,
no
deček
je
skočil
k
gospodinu
Franju
ter
se
ga
oklenil
.
Ta
ga
je
za
ramo
pritisnil
k
sebi
in
mirno
je
izpregovoril
,
obrnjen
k
orožniku
:
"
Ne
–
gospod
nadporočnik
–
pomislite
–
pretepavati
mladoletnega
otroka
–
vaša
bikovka
skeli
.
Deček
je
odgovoril
po
naših
pojmih
res
predrzno
,
pa
–
prosim
–
stavite
to
na
rovaš
njegove
nekulturnosti
.
Kdo
naj
bi
ga
naučil
naših
uglajenosti
,
ko
tukaj
ni
naših
šol
.
Brez
vode
se
ni
nihče
naučil
plavati
.
"
To
je
govoril
tako
mirno
,
kakor
bi
ga
prosil
na
posodo
.
Ko
pa
je
videl
,
da
je
orožnikova
bikovka
še
vedno
pripravljena
na
udarec
,
se
je
razburil
in
precej
osorno
je
nadaljeval
:
"
Menim
,
da
mora
neprestano
vihtenje
bikovke
nad
nepremišljenim
otrokom
napraviti
najmučnejši
vtisk
na
vso
družbo
.
S
takšnimi
sredstvi
nikdar
ne
pridobimo
ljubezni
domorodnega
prebivalstva
.
"
Neka
neubranost
se
je
polastila
družbe
,
nastopilo
je
nesoglasje
.
Nekateri
so
v
mislih
stali
na
Vilarjevi
strani
ter
motno
zrli
v
tla
.
Le
Bajićeva
mati
se
je
oglasila
ter
poklicala
dečka
k
sebi
.
Ker
je
ni
slušal
,
ga
je
prijela
za
roko
in
potegnila
na
svojo
stran
,
češ
:
v
ženskem
varstvu
se
ti
ne
zgodi
nič
žalega
.
Buzduga
je
ves
zardel
,
roka
z
bikovko
mu
je
omahnila
.
Z
razdraženim
glasom
je
rekel
:
"
Ljubezni
tega
razbojniškega
ljudstva
ne
potrebujem
.
Z
vašo
filantropijo
ga
ne
boste
pridobili
za
nas
.
Pač
se
vam
bodo
prilizovali
,
a
izkoriščali
vas
bodo
in
se
vam
smejali
za
hrbtom
.
"
"
Rajši
imam
,
da
se
mi
smejejo
,
nego
da
me
proklinjajo
.
"
"
Gospod
inženir
,
to
si
prepovedujem
,
da
bi
me
vi
učili
,
s
kakšnimi
sredstvi
naj
držim
te
razbojnike
pod
oblastjo
.
"
"
Tega
ne
nameravam
,
a
v
moji
navzočnosti
–
ne
vem
–
z
česa
takšnega
ne
morem
videti
–
"
"
Že
dobro
!
"
je
odmahnil
Buzduga
.
Dvignivši
sabljo
in
bikovko
,
je
rekel
:
"
To
sta
edina
argumenta
,
ki
tukaj
še
zbujata
spoštovanje
in
pokornost
–
in
pa
moj
šejk
.
Pa
kaj
še
?
"
Potegnil
je
z
desnim
kazalcem
pod
brado
krog
vratu
ter
kliknil
:
"
Vislice
.
"
Vilar
je
molčal
.
Iz
njegovih
oči
je
plamtel
izzivajoči
ogenj
porogljivosti
,
njegove
ustnice
so
trepetale
.
Porodila
se
mu
je
silna
želja
,
da
bi
bil
že
kmalu
proč
od
teh
ljudi
.
Buzduga
je
stopal
trdih
korakov
in
s
sklonjeno
glavo
pod
pristrešjem
gor
in
dol
.
Jedva
je
krotil
svoj
srd
.
Zvesti
šejk
,
ki
se
mu
je
plazil
ob
nogah
,
je
dobil
za
svojo
udanost
krepko
brco
.
Zacvilil
je
ter
sedel
ob
steno
,
odkoder
je
pomilovalno
zrl
na
svojega
gospodarja
.
Ta
se
je
hipoma
ustavil
pred
Vilarjem
,
in
izobrazivši
neko
resnost
in
prazničnost
na
licu
,
ga
je
prijel
za
gumb
pri
suknjiču
,
ga
pogledal
