onapričela
opravljati
,
razmetajoča
obleko
iz
stola
na
posteljo
in
nazaj
.
»
Kakšen
nered
!
«
je
pripomnil
Carlutti
,
sedeč
na
robu
postelje
.
»
Nered
?
Seveda
je
nered
!
Zakaj
si
me
motil
,
ljubček
?
«
»
In
zakaj
si
vstala
tako
zgodaj
draga
?
«
je
ironično
odvrnil
on
.
Ona
je
stala
pred
njim
v
spodnjem
svilenem
krilu
,
ki
pa
je
bila
tako
kratko
,
da
so
se
videle
njene
lepo
oblikovane
noge
,
katerih
nežna
kožica
se
je
svetlikala
izza
prozornih
črnih
nogavic
.
Vzela
je
novo
krilo
iz
omare
in
je
vrgla
čez
glavo
.
Pri
tem
je
nekaj
zavrisnilo
in
krilo
se
je
pretrgalo
.
»
Ah
,
nesrečnica
!
«
je
vzdihnila
in
sedla
žalostna
na
stol
.
»
Glej
,
novo
krilo
se
mi
raztrga
.
Več
kot
nesrečna
sem
!
«
Držala
se
je
na
jok
,
držeča
raztrgano
krilo
v
naročju
.
»
Nerodna
si
,
draga
Mina
!
«
je
rekel
on
in
se
široko
smejal
.
To
jo
je
ujezilo
.
»
Če
bi
ti
ne
sedel
tu
tako
zijalasto
,
pa
bi
se
to
ne
pripetilo
,
«
je
rekla
togotno
in
se
obrnila
proč
.
Še
ko
je
zopet
sedela
pred
zrcalom
in
si
uravnavala
lase
,
je
še
vedno
govorila
o
raztrganem
krilu
.
Predno
je
bila
gotova
,
je
minila
cela
ura
.
A
potem
je
bila
tako
prikupna
in
lepa
,
da
je
bil
Carlutti
ves
očaran
;
objel
jo
je
okrog
pasu
in
močno
pritisnil
k
sebi
.
Ona
mu
je
to
ljubeznivost
vrnila
s
hvaležnim
,
žarečim
pogledom
.
Na
stopnjicah
se
je
spomnila
,
da
je
v
naglici
pozabila
solnčnik
doma
.
Naglo
se
je
vrnila
in
ko
je
zopet
prišla
na
ulico
,
je
ponosno
korakala
poleg
Carluttija
,
ki
ga
je
v
visokosti
celo
prekašala
.
Mnogi
so
se
ozirali
za
njo
.
Ona
je
to
dobro
vedela
in
bila
na
svojo
lepoto
zelo
ponosna
.
Carlutti
je
imel
veliko
premoženje
,
dasi
je
bil
rodom
beneški
Slovenec
.
V
raznih
mestih
si
je
zidal
mogočne
palače
,
v
katerih
je
stanovala
najvišja
vojaška
in
civilna
gospoda
.
Stanarina
sama
mu
je
prinašala
lepe
dohodke
,
vendar
jo
je
še
vedno
neprestano
zviševal
.
Ljudje
,
katerim
je
zidal
hiše
,
so
mu
ostajali
dolžni
,
vsled
česar
je
imel
svoje
terjatve
vknjižene
,
kar
mu
je
zopet
donašalo
lepe
dobičke
.
Mnogo
delavcev
je
imel
uslužbenih
,
med
njimi
tudi
nekaj
tehnikov
,
katere
vse
pa
je
slabo
plačeval
.
Delavci
,
v
pretežni
večini
Italijani
,
so
hranili
svoj
zaslužek
pri
njem
in
od
tega
denarja
je
dobival
obresti
od
denarnih
zavodov
,
katere
so
ostale
njemu
.
Imel
je
tudi
nekaj
graščin
,
ki
jih
je
pridobil
na
ta
način
popolnoma
zastonj
,
da
je
zemljišča
drago
razprodal
zemlje
lačnim
kmetom
,
tako
,
da
so
mu
ostali
gradovi
in
graščine
kot
čisti
dobiček
.
Za
svoje
stavbe
je
imel
torej
les
v
lastnih
gozdovih
na
razpolago
in
je
napravil
v
njih
dve
žagi
,
ki
so
rezale
neprestano
ogromna
debla
noč
in
dan
.
Poleg
vsega
je
bil
član
nekaterih
akcijskih
družb
,
pri
katerih
se
mu
je
vloženi
denar
obrestoval
dokaj
visoko
.
Njegov
oče
je
začetkoma
hodil
po
svetu
kot
navadni
stavbni
in
zidarski
delavec
,
dokler
si
ni
priskoparil
toliko
,
da
je
stopil
na
lastne
noge
in
poizkušal
produkcijo
spraviti
podsé
.
To
se
mu
ni
posrečilo
,
ker
je
bilo
njegovo
premoženje
skromno
.
Imel
je
navadno
komaj
tri
do
pet
delavcev
v
svoji
službi
in
je
prevzemal
zidavo
majhnih
hiš
na
deželi
;
ko
je
naposled
vsled
nadčlovešga
truda
umrl
,
je
zapustil
svojemu
sinu
Gioramiju
—
ki
se
je
pozneje
sam
prekrstil
v
Jeana
—
čisto
majhno
premoženje
.
To
premoženje
je
obstojalo
iz
preproste
hiše
v
laški
Furlaniji
in
nekoliko
zemlje
.
Po
očetovi
smrti
je
sin
to
posestvece
prodal
in
se
podal
na
delo
k
neki
novi
balkanski
železnici
.
Tam
je
vstopil
kot
akordant
,
dokler
se
mu
ni
posrečilo
povzpeti
se
do
subpodjetnika
.
Ustvaril
si
je
lastno
»
kompanijo
«
.
Ti
ljudje
niso
bili
le
v
njegovi
službi
,
temveč
preskrboval
jih
je
tudi
s
hrano
,
obleko
in
pijačo
.
Pred
dobrimi
15
leti
se
je
vrnil
kot
bogat
mož
.
O
postanku
njegovega
bogastva
so
se
med
ljudmi
širile
čudne
govorice
.
Naposled
je
prišlo
malo
svetlobe
v
to
temno
zadevo
.
Delavci
,
ki
so
se
pozneje
selili
iz
juga
na
sever
,
kjer
so
iskali
zaslužka
in
kruha
,
so
pripovedovali
,
da
je
Carlutti
hranil
svojim
delavcem
prihranke
več
let
in
ko
je
bila
železnica
gotova
ter
je
prišel
čas
izplačevati
te
prihranke
,
je
čez
noč
izginil
.
Delavci
so
ga
zasledovali
zaman
,
zakaj
Carlutti
je
bil
že
čez
mejo
.
Oblasti
,
do
katerih
so
se
delavci
obrnili
,
se
niso
brigale
za
zadevo
in
so
nekatere
sitneže
kot
nemirneže
in
hujskače
celo
zaprli
.
Nek
tuj
delavec
je
po
letih
vse
to
pripovedoval
na
delavskem
shodu
;
Carlutti
ga
je
tožil
in
oblast
je
delavca
,
kot
tujca
naposled
zaprla
in
izgnala
.
Ko
sta
se
Carlutti
in
Mina
vračala
iz
restavracije
,
kjer
sta
zavžila
obed
,
je
rekla
Mina
:
»
Pojdiva
na
ono
stran
reke
in
v
drevored
.
Ob
vodi
je
tako
lepo
!
«
On
je
molčal
in
mehanično
se
je
premikal
ob
njeni
strani
.
Ker
je
bil
zelo
sit
in
je
le
težko
dihal
,
je
bil
povsem
brezmiseln
in
ni
ničesar
razumel
o
ženskih
modnih
toaletah
,
ki
so
se
šopirile
v
izložbah
in
o
katerih
je
Mina
celo
pot
čebljala
.
Ko
sta
pasirala
široko
ulico
,
v
kateri
je
stanovala
po
zimi
ločena
Carluttijeva
žena
,
se
je
on
nehoté
ozrl
na
okna
prvega
nadstropja
.
Pri
tem
se
mu
je
zazdelo
,
da
se
je
nekdo
hitro
obrnil
proč
in
zdelo
se
mu
je
,
da
so
se
v
solnčnem
blesku
zasvetili
naočniki
.
Korakal
je
povsem
miren
dalje
in
ko
je
bila
Mina
že
skoraj
doma
,
mu
je
naenkrat
prešinila
hudobna
misel
glavo
.
»
Kdo
je
bil
to
?
«
se
je
vprašal
in
se
spomnil
,
da
je
bilo
tisto
okno
drug
skoncema
hiše
.
Postalo
mu
je
neznosno
vroče
in
hotel
je
nazaj
,
toda
poleg
sebe
je
videl
Mino
.
Šel
je
torej
z
njo
dalje
.
»
Torej
...
tako
!
Prav
dobro
!
En
dokaz
več
...
in
ta
dokaz
moram
imeti
danes
zasiguran
,
«
je
mrmral
sam
zase
.
Mina
ga
ni
razumela
in
ker
je
bila
vajena
,
da
on
časih
polglasno
govori
sam
s
seboj
,
je
molčala
.
Pri
hišnih
durih
se
je
Carlutti
poslovil
,
rekoč
da
jo
poseti
pod
večer
,
ker
ima
sedaj
nujne
opravke
.
Ona
se
je
nasmehnila
in
nasmehnil
se
je
tudi
on
,
kakor
se
nasmehne
človek
v
spanju
.
Marte
zopet
ni
bilo
doma
ko
se
je
Mina
vrnila
od
kosila
,
in
v
sobah
je
bilo
prazno
;
temota
je
vladala
v
stanovanju
.
Mina
je
sedla
na
divan
,
se
igrala
s
solnčnikom
in
zéhala
.
Zahrepenela
je
silno
po
ženski
družbi
.
Spomnila
se
je
svoje
dobre
prijateljice
Pučanove
in
sklenila
je
,
da
jo
obišče
.
Popravila
si
je
obleko
in
se
napotila
proti
predmestju
.
Šla
je
počasi
.
Iz
nekaterih
delavnic
so
prihajali
že
delavci
,
zakajeni
in
s
pobešenim
telesom
,
pušeči
iz
kratkih
pit
.
»
Kakšno
je
to
življenje
!
«
je
mislila
,
opazujoča
ta
izžeta
telesa
in
veseleča
se
,
da
se
je
sama
iznebila
tega
trpljenja
.
Spomnila
se
je
na
Trebarja
in
mrzlo
gledala
po
ljudeh
,
ki
so
imeli
še
mokre
lase
in
na
novo
surovo
počesane
.
Pučanova
je
stanovala
v
veliki
starinski
hiši
s
staromodnimi
slikarijami
.
Po
nizki
,
plesnjivi
veži
,
kjer
je
bil
zid
moker
se
je
prišlo
na
kamenito
dvorišče
.
V
sredini
dvorišča
je
bil
napravljen
velik
lijak
,
kamor
so
stranke
,
stanujoče
v
hiši
,
izlivale
pomije
.
Med
kamenjem
je
poganjala
trava
,
kar
je
bilo
za
estetično
oko
močno
žaljivo
.
Iz
tega
dvorišča
so
vodile
lesene
,
navpične
stopnjice
na
dolg
hodnik
,
na
katerega
železni
ograji
se
je
sušilo
perilo
.
Tu
je
imela
Pučanova
v
najemu
precej
obsežno
stanovanje
in
zapuščen
vrt
za
hišo
.
Pučanova
je
bila
doma
,
ležala
je
na
postelji
in
kadila
cigareto
.
Ko
je
vstopila
Mina
,
je
Pučanova
vstala
in
odložila
cigareto
na
pepelnik
,
ki
je
stal
na
nočni
omarici
.
V
sobi
je
vladal
pust
vzduh
.
Po
zidu
je
bilo
obešeno
vse
polno
ženske
in
moške
obleke
in
predali
raznih
omar
so
bili
na
pol
odprti
.
Zid
je
bil
grdo
zelenkast
in
vsled
vlažnosti
je
odstopal
fanir
od
mebljev
.
»
Daj
,
pridi
sem
!
«
je
hitela
vesela
Pučanova
.
Mina
jo
je
dvakrat
zaporedoma
poljubila
.
»
Glej
,
ljubljena
Mina
,
kakšno
gnezdo
sem
si
izbrala
.
Nič
lepega
ni
pri
meni
,
toda
jaz
sem
se
te
staromodnosti
in
starine
tako
privadila
,
da
jo
ljubim
.
«
Mina
je
pobrala
neko
cunjo
za
vratmi
,
obrisala
stol
in
sedla
.
»
Veš
,
zahotelo
se
mi
je
po
tebi
!
«
Vzela
je
ponudeno
cigareto
in
vžigalice
ter
si
zapalila
.
»
Saj
dovoliš
!
«
vprašala
je
ironično
.
»
Tebi
seveda
,
ampak
samo
tebi
!
«
je
dovolila
s
prav
takim
naglasom
Pučanova
.
Pripovedovali
sta
si
vse
možne
dogodke
.
Vsaka
je
hotela
povedati
vse
in
tako
sta
časih
govorili
obe
hkratu
ter
končno
bušili
v
smeh
.
»
Torej
pusti
me
,
da
se
izklepečem
!
«
je
rekla
Mina
.
»
Toda
tudi
ti
dovoli
meni
kakšno
pavzo
!
«
»
Ah
,
teni
je
tako
lepo
,
a
meni
tako
grdo
!
«
»
Ali
nisi
srečna
s
Karinom
?!
»
Srečna
?
Kaj
se
to
pravi
?
Imam
ga
rada
,
toda
on
je
prevelik
omahljivec
.
Več
moškega
in
manj
ljubezni
bi
rada
pri
njem
.
Tako
pa
je
vse
kakor
hočem
jaz
in
to
mi
ne
ugaja
.
Mož
mora
biti
bolj
odločen
,
več
volje
in
moči
mora
imeti
.
Časih
ga
hudo
dražim
,
da
ga
razjezim
,
toda
do
sedaj
se
mi
ta
nakana
še
ni
posrečila
.
«
»
Čudne
pojme
imaš
.
Mislim
,
da
je
Karin
dober
mož
.
Čakaj
,
hočem
te
o
priliki
zatožiti
.
«
Pučanova
se
je
tej
grožnji
smejala
od
srca
.
»
In
tebi
?
«
»
No
!
Carlutti
ni
slab
človek
,
toda
moti
me
to
,
da
nisem
z
njim
poročena
.
Zelo
rada
bi
to
.
Časih
mislim
o
tem
in
postanem
žalostna
.
Potem
pa
tista
pravda
.
Veš
,
s
svojo
ženo
se
pravda
še
sedaj
.
Kakor
mi
je
pravil
,
je
res
grdo
delala
z
njim
.
Vedno
je
bila
hiša
polna
oficirjev
in
on
sovraži
armado
.
Enkrat
jo
je
zalezel
z
nekim
lajtnantom
.
Jaz
ga
vedno
prosim
,
naj
se
poravna
z
ženo
in
ji
plača
odškodnino
.
On
pa
se
brani
.
Pravi
,
čemu
bom
še
plačeval
to
...
«
»
To
je
njegova
zadeva
!
«
reče
Pučanova
,
ki
je
doslej
resno
poslušala
in
je
nakrat
bušila
v
smeh
.
Domislila
se
je
sledeče
dogodbice
,
katero
je
povedala
.
»
Nek
gostilničar
ni
imel
otrok
s
svojo
ženo
,
četudi
si
jih
je
zaželel
.
Pri
njem
pa
je
služila
brhka
natakarica
.
Neko
jutro
pravi
gostilničarka
možu
:
»
Ljudje
govore
,
da
pri
naši
Reziki
ni
vse
v
redu
.
«
»
To
je
njena
zadeva
,
«
odgovore
on
.
A
ona
dé
nato
:
»
Pravijo
,
da
jo
je
Bog
blagoslovil
.
«
»
To
je
božja
zadeva
,
«
odvrne
na
kratko
on
.
Žena
se
je
ujezila
in
je
udarila
z
nogo
ob
tla
.
»
Jaz
pa
takih
stvari
ne
trpim
!
«
mož
jo
je
postrani
pogledal
in
rekel
:
»
To
je
pa
čisto
tvoja
zadeva
!
«
Žena
se
razsrdi
še
bolj
in
zakriči
:
»
Toda
ljudje
pripovedujejo
,
da
si
ti
oče
!
«
»
To
je
pa
moja
zadeva
,
«
reče
mirno
zopet
on
.
Obe
sta
se
smejali
.
»
A
kje
je
Karin
?
«
je
vprašala
Mina
končno
.
»
O
tega
že
lelj
časa
ni
doma
.
Šel
je
v
Primorje
v
službenih
zadevah
.
«
»
Torej
pojdiva
na
izprehod
!
«
Mrak
je
že
padel
v
sobo
in
zunaj
po
mestu
so
se
že
prižigale
svetilke
.
Dami
ste
šli
po
glavnih
ulicah
,
držeče
se
za
roko
.
»
Jaz
grem
k
večerji
!
«
je
dajala
Pučanova
.
»
Kam
?
«
»
V
kavarno
na
belo
kavo
.
Kadar
ni
moža
doma
,
zelo
stradam
.
Ne
da
se
mi
,
da
bi
sama
zapravljala
njegov
denar
.
«
»
Taka
skopuška
si
postala
?
Kdo
bi
si
mislil
.
Torej
pojdi
,
eno
uro
imam
časa
,
«
je
rekla
norčavo
Mina
in
se
spomnila
,
da
bi
ona
,
neporočena
žena
,
bila
pač
nerodna
,
če
bi
se
v
tem
oziru
strinjala
z
Pučanovo
.
Ko
sta
stopili
v
kavarno
,
je
bila
skoraj
prazna
.
Nekaj
ljudi
se
je
dolgočasilo
s
časopisi
in
nekaj
jih
je
skakalo
okrog
biljarda
.
Ko
ste
dami
sedli
in
odpravili
natakarja
s
tem
,
da
je
Pučanova
naročila
belo
kavo
in
Mina
čokolado
,
ste
zagledali
pri
sosednjem
oknu
gospoda
,
ki
je
imel
glavo
pogreznjeno
v
velik
časopis
.
Njegova
pleša
in
njegove
goste
brke
so
Mino
spominjali
na
znano
osebnost
.
Neznanec
je
kmalu
odložil
časopis
in
se
radovedno
oziral
po
kavarni
in
Mina
je
strahoma
opazila
,
da
je
to
vladni
svetnik
Orel
.
Tudi
on
je
Mino
takoj
opazil
in
se
ji
spodobno
priklonil
.
Mina
je
v
zadregi
pobesila
oči
.
»
Čemu
si
zardela
?
«
jo
je
vprašala
Pučanova
,
pomakajoča
pecivo
v
kavo
.
Jedla
je
z
vidnim
užitkom
na
ta
način
,
da
si
je
polagala
cele
koščke
na
usta
,
jih
izžemala
in
nato
močno
grizla
.
»
Ah
—
nič
!
«
je
odvrnila
Mina
v
zadregi
in
pričela
z
žlico
mešati
čokolado
.
»
Torej
—
vse
v
redu
?
«
je
pripomnila
zopet
Pučanova
,
hoteč
se
šaliti
z
njo
,
videča
,
da
Mina
skrivnostno
pogleduje
čez
njena
ramena
na
gospoda
,
ki
jo
je
pozdravil
.
Ko
je
Mina
molčala
,
je
nadaljevala
z
vprašujočimi
,
široko
odprtimi
očmi
:
»
Zdi
se
mi
,
da
imaš
,
odkar
se
nisve
videli
,
novo
metodo
!
«
Mina
je
pogledala
ostro
Pučanovo
in
ko
je
ujela
njen
pogled
,
vprašala
:
»
Kako
misliš
?
«
»
No
!
«
»
Čudne
so
tvoje
besede
!
«
reče
nevoljno
Mina
,
naslonivša
se
na
stol
.
Mimogrede
je
opazovala
biljardiste
,
ki
so
se
na
široko
razkoračevali
,
opirali
na
palice
in
nerodno
naslanjajoč
se
na
biljard
,
tiho
igrali
.
»
Nič
čudnih
besed
nimam
,
draga
Mina
!
«
je
nadaljevala
Pučanova
s
slastjo
pijoča
zadnje
ostanke
kave
.
»
Če
imaš
kravico
,
pomolzi
jo
pred
mojim
očmi
,
zakaj
zelo
sem
radovedna
.
«
Mina
ni
vedela
,
ali
naj
se
jezi
,
ali
smeje
.
Ker
pa
na
Pučanovo
ni
mogla
biti
huda
,
se
je
smejala
.
Pravila
je
šepetaje
o
Orlu
.
Ta
Orel
,
vladni
svetnik
,
je
imel
celo
kopico
otrok
.
Starejši
sin
je
bil
že
nameščen
v
ministrstvu
.
Svojo
ženo
je
sovražil
,
ker
je
bila
grda
in
starejša
od
njega
.
Vzel
jo
je
v
zakon
zaradi
dote
.
Zato
je
rad
pohajal
z
drugimi
ženskami
in
je
bil
vsled
svoje
pohotnosti
znan
po
celem
mestu
.
Mina
se
je
seznanila
z
njim
,
ko
je
nekoč
obiskal
Carluttija
v
skrivni
zadevi
.
On
.
Carlutti
je
pozneje
zaupal
,
da
je
prišel
k
njemu
kot
zastopnik
njegove
ločene
žene
in
je
slutil
,
da
je
on
njen
najnovejši
ljubimec
,
ki
jo
začasno
zalaga
tudi
z
denarjem
.
Mino
je
,
odkar
jo
je
poznal
,
usiljivo
pozdravljal
na
cesti
,
kar
ji
je
bilo
pa
nadležno
.
»
Torej
nekaka
ribica
!
«
je
šaljivo
pripomnila
Pučanova
in
pogledala
v
ogledalo
,
kjer
se
je
videl
Orlov
obraz
.
Najbrže
se
ji
je
zdel
zanimiv
,
zato
je
svetovala
Mini
:
»
Spravi
ga
sem
!
«
»
Nečem
!
«
»
Meni
na
ljubo
!
Zanima
me
možakar
!
«
Orel
je
sam
vstal
in
stopil
k
bližnji
mizi
,
kakor
bi
iskal
kak
važen
časopis
.
Medtem
je
neprestano
škilil
v
Mino
.
Mina
ga
ni
hotela
videti
in
je
nalašč
gledala
v
ilustrovani
časopis
.
Kljub
temu
je
prišel
Orel
k
mizi
in
hotel
vzeti
nek
časopis
,
ki
je
ležal
poleg
Pučanove
.
Prosil
je
za
dovoljenje
.
Pučanova
se
mu
je
zapeljivo
nasmehnila
in
Mina
se
je
rdeča
kot
rak
ozrla
po
njem
.
»
Milostiva
,
«
je
šepetal
zmedeno
Orel
,
»
pridno
prebirate
kakor
vidim.
Zanima
vas
ta
grozna
nesreča
?
«
Mina
je
imela
pred
seboj
sliko
,
ki
je
kazala
neko
vremensko
katastrofo
.
»
Da
,
zanima
me
!
«
je
odvrnila
z
vljudnim
nasmehom
Mina
glasno
.
Pri
sosednji
mizi
čitajoč
mlad
človek
se
je
jezno
ozrl
na
družbo
.
Mina
je
opazila
,
kako
se
je
bled
človek
sklonil
preko
bilijarda
in
nekaj
pripovedoval
svojemu
soigralcu
,
kažoč
z
očmi
na
ženski
.
»
Tudi
vi
pridno
čitate
,
gospod
!
«
se
je
vmešala
Pučanova
.
Orel
je
pustil
časopise
,
se
kar
sam
predstavil
Pučanovi
,
katere
doslej
ni
poznal
in
prosil
za
dovoljenje
,
če
sme
prisesti
.
»
Kje
pa
se
nahaja
gospod
Carlutti
?
«
je
najprej
vprašal
Mino
.
»
Doma
je
.
Tožil
je
,
da
ima
hud
glavobol
,
«
je
lagala
neustrašeno
Mina
.
Pučanova
se
je
naslonila
nazaj
,
gledala
od
zgoraj
dol
na
Orla
in
mežikala
Mini
z
očmi
.
Pričela
je
z
Orlom
pogovor
.
Na
njegova
vprašanja
je
odgovarjala
jezgrovito
,
trudeča
se
,
da
imponira
starcu
.
Mina
pa
se
je
zopet
zaglobila
v
časopis
,
prezirajoča
usiljivca
,
dasi
jo
je
,
ker
faktično
ni
čitala
,
situacija
silno
pekla
.
Orel
vsega
tega
ni
hotel
opaziti
in
je
govoril
s
Pučanovo
o
nekem
mestnem
dogodku
.
Po
mestu
se
je
tajinstveno
razširjala
govorila
,
da
je
nek
ugleden
meščan
hotel
zastrupiti
svojo
ženo
,
s
katero
je
živel
v
večnem
prepiru
.
Ker
se
vest
ni
dala
kontrolirati
,
so
ljudje
razpolagujoči
s
prostim
časom
,
neverjetno
kombinirali
.
Pučanovo
stvar
ni
zanimala
in
zato
je
Orla
opazovala
sedaj
prazno
skozi
polzaprte
trepalnice
,
sedaj
zopet
naravnost
v
oči
in
kadar
je
ujela
njegov
pogled
,
ga
ni
kmalu
izpustila
.
On
je
bil
kmalu
ves
zmeden
in
se
je
pod
mizo
kakor
slučajno
dotikal
njegovih
nog
,
kar
je
Pučanovo
zelo
zabavalo
.
Mina
je
opazila
to
igro
in
bila
je
huda
na
Pučanovo
.
Toda
,
ker
je
poznala
Pučanovo
kot
žensko
,
ki
se
rada
norčuje
,
je
privoščila
starcu
malo
blamažo
,
v
katero
je
silil
sam
.
hotela
ju
je
pustiti
sama
in
zato
se
je
poslovila
.
Pri
odhodu
ji
je
Pučanova
šepnila
na
uho
:
»
Ali
ga
bom
potegnila
!
Krasna
zabava
!
«
Gospod
svetnik
se
je
odhajajoči
Mini
globoko
priklonil
in
ponujene
roke
ni
stisnil
,
temveč
jo
celo
poljubil
;
Mina
je
močno
zardela
,
toda
rekla
ni
ničesar
.
Orel
je
bil
prepričan
o
svoji
veliki
hinavščini
in
o
komedijanstvu
,
toda
storil
je
to
lahko
,
čeprav
je
smatral
Mino
za
vlačugo
in
nesramno
žensko
.
Pri
vratih
se
je
Mini
pridružil
mlad
človek
,
še
povsem
gol
in
vitke
,
otroške
postave
.
»
Kako
srečen
sem
,
gospodična
Mina
,
da
vas
zopet
vidim
!
«
je
vskliknil
in
jo
lovil
z
desnico
.
»
Ali
še
ne
bo
konca
?
Za
Boga
,
koliko
je
te
ostudne
golazni
!
«
si
je
mislila
nehote
,
ne
da
bi
se
ozrla
v
svojega
novega
spremljevalca
.
Stoprav
na
ulici
ga
je
pogledala
in
ostrmela
začudena
.
»
Maliček
!
Kaj
pa
počneš
ti
tukaj
?
«
Bil
je
Miroslav
.
Lepi
spomini
so
se
vzbudili
v
Minini
duši
.
Obsipala
ga
je
z
vprašanji
,
da
mali
ni
vedel
,
na
kaj
naj
ji
odgovori
.
»
Čakajte
vendar
nekoliko
!
«
je
prosil
stiskajoč
se
k
nji
in
skušal
napravljati
dolge
korake
.
Oklepal
se
je
je
za
levico
in
jo
radovedno
gledal
.
Pripovedoval
je
,
da
je
šel
mimo
kavarne
,
spoznal
je
najprvo
Pučanovo
in
potem
šele
njo
.
Čakal
je
na
njo
dolgo
in
že
je
stopil
v
lokal
,
ko
se
je
ona
ravno
dvignila
.
»
Ali
nisi
več
v
penzionatu
?
«
Mina
ga
je
tikala
,
a
on
jo
je
vikal
.
»
Nič
več
!
Radi
vas
...
ah
!
«
Prijel
se
je
za
prsa
in
gledal
v
njem
obraz
.
»
Meni
ni
bilo
možno
več
vzdržati
,
hrepenel
sem
po
vas
,
Mina
.
Učiti
se
nisem
mogel
,
mislil
sem
vedno
na
vas
.
Ponoči
se
mi
je
sanjalo
o
vas
in
klical
sem
Mino
toliko
časa
,
da
so
me
prebudili
.
Vsak
čas
sem
bil
kaznovan
.
»
Sklenil
sem
pobegniti
.
To
sem
tudi
storil
—
zaman
.
Vas
nisem
več
našel
.
Teta
se
je
nad
menoj
razžalostila
,
toda
sčasoma
se
je
potolažila
i
ona
.
Sedaj
sem
pri
nekem
knjigotržcu
v
komptoarju
in
živim
skupaj
s
teto
.
«
Miroslav
je
pripovedoval
vse
to
naglo
.
Stavki
so
se
mu
trgali
in
misli
so
se
mu
medle
.
Mini
je
ugajala
njegova
odkritosrčnost
in
bila
ga
je
vesela
.
Tudi
sama
se
je
čutila
velikega
otroka
in
zato
je
imela
Miroslava
za
bratca
.
»
Toda
kje
imate
sina
?
«
jo
je
vprašal
nenadoma
.
Njo
je
to
vprašanje
presenetilo
.
»
Kaj
te
to
briga
,
ljubi
moj
?
«
»
Briga
?
Seveda
me
briga
!
Prosim
Vas
lepo
,
ne
imejte
me
za
otroka
!
«
Prav
dobro
se
je
zabavala
ž
njim
.
Nehote
pa
se
je
spomnila
na
sina
in
na
Trebarja
.
Pozabila
je
že
nanj
in
bila
ravnodušna
nad
preteklostjo
.
On
pa
je
govoril
dalje
:
»
O
,
teta
mi
je
zaupala
vse
...
Jaz
ga
sovražim
—
Trebarja
!
«
Postal
je
hipoma
žalosten
in
stisnil
roko
v
pest
.
Njegove
oči
so
se
zasvetile
sočutja
,
a
obraz
mu
je
postal
ognjen
.
»
Sedaj
sem
doma
,
hvala
ti
za
spremstvo
!
«
je
izpregovorila
končno
Mina
.
Srečal
ju
je
policist
in
sumljivo
ogledoval
.
Oba
sta
bila
v
zadregi
ter
naglo
stopila
v
vežo
.
Mina
se
je
trudila
odpraviti
Miroslava
domov
,
a
ta
je
bil
svojeglaven
in
je
hotel
ž
njo
.
»
Videti
hočem
,
kje
prebivate
sedaj
!
«
je
dejal
desetkrat
zaporedoma
,
njo
je
skrbelo
,
zakaj
vedela
je
,
da
jo
nocoj
obišče
še
Carlutti
.
Dolgo
sta
se
pričkala
v
temni
veži
.
Končno
je
zapazila
Mina
,
da
se
je
ustavil
pred
hišo
policist
,
ki
jo
je
malo
prej
sumljivo
ogledoval
.
Imela
je
strah
pred
temi
ljudmi
in
zato
je
odšla
naglo
po
stopnicah
navzgor
.
Miroslav
je
urno
tekel
za
njo
.
Stara
Marta
je
sedela
v
kuhinji
na
stolu
.
Čelo
se
ji
je
močno
gubančilo
in
dišalo
je
po
vinu
.
Jezik
je
bil
nesiguren
,
ko
je
povedala
Mini
,
da
jo
je
Carlutti
že
večkrat
iskal
in
naročil
,
da
pride
po
enajsti
uri
zopet
.
Miroslava
je
starka
zvedavo
ogledovala
in
se
ga
ni
upala
pogledati
naravnost
v
obraz
.
Mina
je
imela
ta
hip
zelo
stroge
poteze
na
obrazu
.
Stopila
je
pred
starko
in
njen
glas
je
bil
presenetljivo
trd
,
ko
ji
je
rekla
:
»
Kaj
je
torej
z
vami
,
Marta
?
Danes
ste
me
enostavno
pustili
na
cedilu
.
To
si
za
prihodnje
čase
prepovedujem
!
«
In
močno
je
zacepetala
z
nogama
.
»
Marta
je
postala
v
obraz
rdeča
kot
rak
.
Očividno
ni
pričakovala
take
razburjenosti
.
»
In
jaz
si
prepovedujem
za
vselej
take
grobosti
!
«
je
odvrnila
čez
dolgo
z
zmedenim
in
razburljivim
glasom
.
Mina
se
je
čudila
.
»
Tako
Vi
bodite
po
svojih
potih
,
ne
da
bi
mi
vsaj
naznanili
svoj
odhod
.
Vi
ste
moja
služkinja
!
Toda
če
Vam
človek
v
svoji
neumni
dobroti
pomoli
prst
,
zagrabite
takoj
celo
roko
.
Kje
ste
se
torej
celi
ljubi
dan
potikali
in
—
popivali
?
Sram
vas
bodi
!
«
Starko
so
te
besede
močno
razgrele
.
Omahovaje
je
vstala
s
stola
in
rekla
počasi
:
»
Kje
sem
se
potepala
—
to
vas
nič
ne
briga
.
Jaz
vam
odpovedujem
službo
.
«
Mina
je
zardela
.
V
nenadni
zadregi
in
jezi
se
je
obrnila
po
kuhinji
.
Zagledala
je
Miroslava
,
ki
je
mirno
čepel
v
kotu
na
polomljenem
stolu
in
poslušal
.
Domislila
se
je
,
da
se
mora
ta
hip
dostojanstveno
vesti
,
zato
je
odločno
rekla
:
»
Dobro
!
Sprejmem
vašo
odpoved
na
znanje
!
«
S
prezirljivo
gesto
se
je
obrnila
in
odšla
v
budoar
.
Miroslav
je
tekel
za
njo
.
»
Daj
mi
cigareto
!
Vse
to
me
je
razburilo
,
dragi
,
«
je
rekla
in
sedla
na
divan
,
ne
da
bi
odložila
klobuk
.
Čez
nekaj
časa
je
vstala
in
se
začela
preoblačiti
,
pri
tem
pa
se
ni
ozrla
na
svojega
mladega
spremljevalca
.
On
se
je
čudil
vsemu
temu
in
postalo
mu
je
vroče
.
»
Koliko
je
na
uri
?
«
ga
je
vprašala
čez
nekaj
časa
.
Miroslav
je
stopil
k
svetilki
in
dejal
:
»
Polenajstih
!
«
»
Čez
pol
ure
bo
torej
tu
!
«
»
Kdo
?
«
»
No
—
moj
mož
.
«
»
Ti
si
omožena
?
«
se
je
čudil
on
.
Bil
je
ves
začuden
in
presenečen
.
»
Da
!
...
To
se
pravi
...
Seveda
je
mož
,
«
je
govorila
v
vidni
zadregi
.
Pospravila
je
nekaj
obleke
in
jo
nesla
v
spalnico
.
Miroslav
je
vzel
gorečo
svečo
in
šel
za
njo
.
Ona
je
bila
v
vedno
večji
zadregi
.
Vedela
je
,
da
je
Carlutti
silno
nagnjen
k
ljubosumnosti
in
četudi
je
bil
Miroslav
skoraj
še
otrok
,
se
je
vendar
bala
.
»
Torej
lahko
noč
,
Miroslav
!
«
mu
je
skoraj
šepnila
ljubeznivo
na
uho
.
Hotela
ga
je
spremiti
do
stopnic
.
Toda
on
se
ni
ganil
.
»
Omožena
?
«
je
izustil
čez
dolgo
.
»
Čemu
tega
nisi
povedala
že
prej
?
«
»
Kaj
zato
?
Prezrla
sem
...
Bah
!
«
»
Kakšen
je
tvoj
mož
?
«
»
Kakšen
?
Čudno
vprašanje
!
«
Ogrnila
se
je
v
modni
predpasnik
,
ki
ji
je
segal
od
ramen
do
tal
in
se
jo
je
oprijel
tako
,
da
se
je
lahko
opazovalo
njeno
lepo
oblikovano
telo
.
»
Ah
!
«
...
je
vzkliknil
glasno
.
Videlo
se
mu
je
,
da
se
je
nečesa
nenadoma
spomnil
...
»
Ti
živiš
ž
njim
...
Kar
tako
,
ali
ne
?
Sedaj
razumem
...
Daj
mi
,
prosim
te
,
poljub
!
«
Vzdignil
se
je
naglo
in
jo
poljubil
.
»
Kedaj
pridem
zopet
lahko
?
«
»
Ne
vem
.
Pišem
ti
o
priliki
.
Pusti
tu
svoj
naslov
!
Čas
je
,
da
greš
!
«
Ta
hip
se
je
oglasil
zvonec
.
Carlutti
je
zvonil
dolgo
in
nevzdržoma
,
da
je
cvileči
glas
napolnil
celo
stanovanje
.
Mina
se
je
zelo
prestrašila
.
»
Kaj
početi
,
nesrečnež
?
«
Tudi
Miroslav
se
je
prestrašil
.
Umel
je
sedaj
situacijo
in
se
kesal
,
da
ni
odšel
pravočasno
.
Mina
je
razburjena
hitela
k
vratom
,
med
tem
,
ko
se
je
Miroslav
neumno
oziral
okrog
sebe
.
Ko
je
začul
Minino
govorjenje
in
slišal
debeli
Carluttijev
glas
,
je
skočil
v
sprejemno
sobo
in
se
vstopil
za
zagrinjalo
pri
oknu
.
Ko
sta
onadva
prihajala
,
se
je
Mina
nemo
ozirala
,
kje
zagleda
nesrečneža
.
Šla
sta
naravnost
v
spalnico
in
tam
je
bila
Mina
tako
zmedena
,
da
je
pogledala
celo
pod
postelje
,
če
se
ni
morda
mali
v
zadregi
skril
tja
.
Miroslav
je
medtem
zlezel
izza
zagrinjala
in
lepo
natihoma
stopil
na
hodnik
.
V
kuhinji
je
brlela
luč
in
skozi
ključavnico
je
opazil
Marto
,
sedečo
pri
štedilniku
in
močno
kimajočo
glavo
.
Spala
je
.
Odprle
so
se
duri
in
prišla
je
Mina
.
Bila
je
še
vznemirjena
,
vendar
vesela
,
da
se
je
izteklo
vse
tako
nepričakovano
srečno
.
Odprla
mu
je
vrata
,
ga
poljubila
in
spustila
na
stopnice
.
Miroslav
je
dolgo
časa
zamišljen
sta
vrh
stopnic
in
potem
lenih
korakov
odšel
.
Naslednje
jutro
je
bil
Carlutti
,
ko
je
vstal
,
dobre
volje
.
Zunaj
je
deževalo
in
hiše
onstran
ulice
so
bile
prazne
in
monotone
.
Nebo
se
je
prevleklo
z
umazano
sivo
barvo
in
menda
zate
je
šum
na
ulici
nekoliko
potihnil
.
Carlutti
je
bil
dobre
volje
,
ker
je
prejšnji
dan
napravil
nenavadno
—
kupčijo
.
»
Včeraj
se
m
imel
srečo
!
«
že
rekel
Mini
pri
zajtrkuu
»
Ti
si
vedno
srečen
,
torej
ni
to
nikaka
novica
.
«
»
Moja
zadeva
z
ženo
stoji
dobro
!
«
Imel
je
v
mislih
proces
,
katerega
je
vodil
pri
sodišču
proti
svoji
legitimni
ženi
na
ločitev
zakona
.
»
Kako
je
izpadla
zadnja
razprava
?
«
je
vprašala
radovedno
Mina
.
»
Bila
je
preložena
na
poznejši
čas
,
da
moram
doprinesti
dokaze
,
ki
se
zahtevajo
od
mene
.
«
Carlutti
je
govoril
kot
star
pravdar
,
zakaj
imel
je
večkrat
opraviti
pri
sodišču
v
kupčijskih
zadevah
.
»
Kakšni
so
tvoji
dokazi
?
«
je
hotela
izvedeti
ona
.
»
Dokazi
?
Pravzaprav
sem
imel
dokaze
in
jih
,
nisem
imel
.
Sodišča
v
Avstriji
so
v
tem
oziru
nezanesljiva
in
razvajena
.
Ampak
včeraj
popoldne
sem
vjel
znamenit
dokaz
.
«
»
Ko
si
se
ločil
od
mene
?
«
se
je
začudila
ona
.
»
Da
.
Šel
sem
naravnost
v
stanovanje
svoje
žene
,
pozvonil
sem
in
dekla
mi
je
odprla
.
Nato
sem
kar
hitro
vstopil
v
prvo
sobo
.
«
Mina
je
bila
vedno
bolj
radovedna
,
kar
trepetala
je
od
razburjenosti
.
»
In
kaj
si
videl
?
«
je
zaklicala
.
»
Dobil
sem
tam
svojega
arhitekta
«
...
»
Kondo
!
«
Mina
se
je
neizmerno
čudila
.
»
...
Kondo
,
ki
je
sedel
na
zofi
poleg
žene
.
Oba
sta
se
me
zelo
prestrašila
.
No
,
bil
sem
zelo
miren
in
sem
le
prosim
njega
,
naj
gre
z
menoj
...
«
»
Pa
je
šel
?
«
»
Da
...
Takoj
se
je
napotil
z
menoj
.
Šla
sva
v
gostilno
,
plačal
sem
vino
zánj
in
mu
povedal
,
da
me
to
ne
ženira
prav
nič
,
če
je
on
ljubimec
ločene
žene
.
On
je
tajil
,
naposled
pa
se
mojim
trditvam
nekoliko
uda
!
Ko
sem
ga
imel
tako
daleč
,
sem
mu
,
dobro
vedoč
kakšen
skopuh
je
,
ponudil
dvatisoč
kron
nagrade
,
če
pri
sodišču
záme
ugodno
priča
.
Nekoliko
je
omahoval
,
toda
,
ko
sem
položil
denar
predenj
,
mi
je
segel
v
roko
...
«
Carlutti
se
je
ugriznil
v
ustnice
...
Domislil
se
je
,
da
je
povedal
preveč
.
Zakaj
ženskam
ni
rad
zaupal
.
Mina
je
prebledela
.
»
O
lopov
umazani
!
«
je
siknila
.
Carlutti
se
je
njenemu
ogorčenju
močno
čudil
.
Ona
je
to
zapazila
in
rekla
:
»
Tak
grd
izdajalec
!
Ali
ni
lump
ta
Konda
?
«
»
Pameten
mož
se
mi
dozdeva
.
Izgovoril
si
je
tudi
pisano
službeno
pogodbo
z
menoj
in
pa
to
,
da
se
sme
za
stalno
preseliti
v
Trst
.
Snoči
že
sem
svojemu
odvetniku
v
pričo
Konde
naznanil
vse
to
in
doktor
je
bil
močno
vesel
.
«
Mina
je
pljunila
v
kot
.
»
To
se
mi
zdi
grdo
,
«
je
rekla
vsa
ogorčena
.
»
Ti
hočeš
ženo
uničiti
s
tem
,
da
ji
dokažeš
dejanja
,
ki
jih
sam
doprinašaš
.
«
»
Da
!
«
je
odvrnil
Carlutti
razgreto
.
»
Doprinašam
s
teboj
,
draga
,
in
to
šele
sedaj
,
med
tem
ko
je
ona
mene
z
arhitektom
in
mnogimi
drugimi
varala
,
ko
sem
bil
jaz
še
njen
mož
.
To
je
razlika
.
«
Ti
razlogi
pa
nje
niso
mogli
potolažiti
.
»
Prosim
te
,
pusti
Lejo
v
miru
in
ne
tiraj
stvari
do
konca
.
Daj
ji
zahtevano
alimentacijo
in
pusti
jo
v
miru
.
Ne
uniči
hudodelstva
,
da
se
ne
povrne
k
tebi
.
Jaz
ne
maram
,
da
hodiš
po
ti
poti
dalje
.
«
Njen
glas
jo
je
izdajal
,
da
sili
na
jok
.
V
njej
sta
se
borili
dve
duši
.
Spoznavala
je
Carluttijeve
pravice
,
da
se
maščuje
nad
neodpustljivo
prevaro
žene
Leje
,
nasprotno
pa
se
ji
ni
zdelo
prav
,
da
se
poslužuje
takega
verolomneža
,
kakršnega
se
je
izkazal
Konda
.
Četudi
se
je
zavedala
,
da
bi
Carluttijev
uspeh
v
pravdi
mogel
nehote
imeti
za
njo
samo
dobre
posledice
,
ker
bi
tako
bila
za
vedno
odstranjena
možnosti
,
da
se
on
povrne
k
svoji
ženi
,
vendar
se
ji
je
vse
to
zelo
gnusilo
.
V
tej
neodločnosti
ni
vedela
ničesar
drugega
,
nego
to
,
da
hoče
sama
ostati
v
tem
prepiru
čista
in
brez
težkega
očitka
vesti
.
»
Čemu
?
«
je
vprašal
on
po
daljšem
molčanju
.
»
Čemu
bi
odnehal
sedaj
,
ko
je
pravica
na
moji
strani
?
«
Umeval
je
pravico
tako
,
kako
se
umeva
od
ljudi
,
ki
se
čutijo
močnejše
od
nasprotnika
.
»
povem
ti
,
če
boš
nadaljeval
tožbo
in
se
ne
boš
mirno
poravnal
,
ne
maram
nič
več
slišati
o
tebi
!
«
je
rekla
ona
odločno
.
Bila
je
trdno
prepričana
,
da
ga
s
to
grožnjo
ne
omehča
in
da
bo
izvršil
svojo
namero
,
tako
,
kakor
bo
le
mogel
dobro
;
hotela
pa
si
je
s
to
prazno
grožnjo
le
ublažiti
svoj
notranji
nemir
.
»
Prosim
te
,
ne
govori
o
tem
,
«
je
dejal
mirno
in
jo
navdušeno
objel
.
Ona
se
mu
je
iztrgala
iz
rok
in
vstala
od
mize
.
»
Ubogaj
me
!
«
»
Bom
še
premislil
,
«
je
odvrnil
neodločno
in
trdno
pristavil
:
»
Ne
govori
mi
več
o
tem
!
«
Pogovor
je
prekinila
stara
Marta
,
ki
je
vstopila
in
položila
na
mizo
pošto
.
Med
pismi
sta
bila
dva
naslovljena
na
Mino
.
Eno
pismo
je
bilo
od
Miroslava
,
ki
jo
je
prosil
,
naj
ne
pozabi
nanj
ter
mu
na
vsak
način
naznani
,
kdaj
more
govoriti
ž
njo
.
Drugo
pismo
je
bilo
zamazano
,
pisano
z
nerodno
roko
.
Sorodnik
,
pri
katerem
je
imela
otroka
v
reji
,
ji
je
naznanil
,
da
je
mali
zelo
zbolel
in
da
je
malo
upanja
do
zboljšanja
;
pride
naj
torej
in
pri
tej
priliki
prinese
tudi
dolžni
znesek
s
seboj
.
To
pismo
jo
je
razžalostilo
.
Jezil
jo
je
tudi
cinizem
,
s
katerim
ji
sorodnik
naznanja
otrokovo
bolezen
in
pa
opomin
na
dolg
ter
način
,
kako
je
vse
to
mešal
v
pismu
.
»
Zopet
nesreča
!
«
je
kriknila
.
»
Ta
—
surovež
!
«
»
Kakšna
nesreča
?
«
se
je
oglasil
Carlutti
,
sedeč
za
mizo
in
prebirajoč
svojo
korespondenco
.
»
Otrok
mi
je
nevarno
obolel
.
«
Nevedoča
kaj
početi
,
je
sedla
obupana
na
stol
.
»
To
je
nekaj
vsakdanjega
.
Sicer
pa
menda
poznaš
te
kmečke
egoiste
!
Gotovo
si
zaostala
s
plačilom
in
on
te
hoče
na
ta
način
dobiti
pred
oči
,
da
te
osebno
potirja
,
«
je
razlagal
on
in
nemoteno
čital
svoja
pisma
dalje
.
»
Nemogoče
!
Lahko
bi
prišel
sam
do
mene
in
tako
hudoben
menda
vendarle
ni
,
da
bi
me
strašil
po
nepotrebnem
.
«
Carlutti
je
dvignil
obrvi
in
jo
pogledal
.
»
Strašil
?
Menda
bi
ne
bilo
to
potrebno
strašilo
,
če
ti
umre
.
Rešena
bi
bila
nadloge
,
ki
ti
ni
potrebna
,
«
je
dejal
počasi
.
Mina
ga
je
hotela
ostro
zavrniti
.
To
sumničenje
jo
je
globoko
užalilo
.
Ker
pa
je
vedela
,
da
Carlutti
ni
prijatelj
otrok
,
se
je
bala
njegovega
zasmeha
,
če
mu
pove
svoje
mnenje
.
Zato
je
rajo
molčala
.
On
pa
se
je
napravil
za
odhod
.
»
Kdaj
odhaja
vlak
v
Višnjevec
?
«
ga
je
vprašala
.
»
Mar
hočeš
res
tja
?
«
»
Ali
ne
?
«
»
Radi
mene
greš
lahko
.
Toda
potrebno
ni
.
«
»
Jaz
pa
mislim
,
da
je
potrebno
!
«
je
povedala
odločno
.
»
Da
,
vsekakor
!
«
»
Vlak
odhaja
ob
enajsti
uri
.
In
potem
zvečer
!
«
»
To
so
zelo
nerodne
zveze
.
«
Žalostno
se
je
nasmehnila
in
ga
gledala
neprestano
.
On
je
razumel
njen
pogled
in
vprašal
:
»
Kaj
hočeš
še
?
«
»
Nekaj
...
denarja
!
«
Carlutti
je
strmel
v
vrata
in
se
ni
ganil
.
»
Sicer
pa
nikakor
nočem
več
prosjačiti
!
«
je
vzkliknila
jezno
.
Carlutti
je
strmel
.
Ona
je
stala
pred
njim
z
razvnetimi
pogledi
in
v
odločni
pozi
.
»
Mislil
sem
,
da
imaš
še
kaj
!
«
Segel
je
v
notranji
žep
in
izvlekel
listnico
.
»
koliko
potrebuješ
?
«
»
Koliko
imaš
?
«
Segla
je
po
listnici
,
katero
je
on
naglo
odmaknil
.
»
Daj
sem
!
«
»
Pusti
...
«
Izbrskal
je
na
mizo
kup
bankovcev
.
Čudila
se
je
.
»
Toliko
nosiš
s
seboj
?
«
In
že
je
pograbila
bankovce
po
mizi
in
jih
skrila
v
roki
.
Čuden
žar
je
odseval
z
njenega
lepega
obraza
.
Lasje
so
se
ji
razmršili
,
lica
močno
pordela
in
globoke
oči
razširile
.
»
To
je
zdravo
za
tebe
in
mene
!
«
se
je
smejala
glasno
.
Vsa
nevolja
je
izginila
in
bila
je
nakrat
vsa
drugačna
.
Ko
je
pogledala
na
uro
,
se
je
prestrašila
.
»
Danes
sem
vlak
že
zamudila
.
Ne
ujamem
ga
več
.
In
zvečer
mi
je
prenerodno
.
«
On
si
je
zapel
suknjič
,
bil
je
vesel
njenega
zdravega
,
sedaj
razposajenega
obraza
in
rekel
premišljeno
:
»
Čisto
prav
.
Zvečer
pridem
k
tebi
na
večerjo
.
Lahko
pa
se
odpelješ
jutri
.
«
Poljubila
sta
se
in
poslovila
.
Ko
je
odšel
,
je
prišla
v
sobo
Marta
.
Imela
je
skesan
obraz
in
glas
ji
je
šel
na
jok
.
»
Odpustite
moji
včerajšnji
nerodnosti
.
Na
vse
zgodaj
me
je
obiskal
včeraj
brat
iz
tujine
.
Silil
me
je
cel
dan
z
vinom
in
bila
sem
vsa
zmešana
...
«
»
No
!
Dobro
.
Pojdi
!
Odpuščam
ti
,
ker
vem
,
kako
slab
je
človek
!
«
je
odvrnila
Mina
s
povzdignjenim
glasom
.
Ko
pa
je
Marta
še
vedno
vsa
skesana
stala
pred
njo
,
se
ji
je
celo
zasmilila
:
»
Pojdi
,
pripravi
kosilo
.
Zvečer
bo
prišel
tudi
gospod
.
«
Potem
se
je
razvnela
še
bolj
,
segla
v
žep
in
dala
Marti
pet
kron
.
Mino
je
prevzela
neka
čudovito
lepa
zadovoljnost
.
Pri
tem
se
je
spomnila
,
da
je
nekaj
odpustila
,
kar
ni
bilo
vredno
besede
.
Stopila
je
k
oknu
in
naslonila
vroče
čelo
na
hladno
šipo
.
»
Ti
nimaš
pravice
odpuščati
!
«
je
mislila
in
postala
melanholična
.
»
Ta
stara
Marta
je
gotovo
dobra
ženska
.
In
če
je
enkrat
napravila
nerodnost
,
ki
je
umljiva
,
potem
ni
tu
ničesar
,
kar
bi
bilo
odpuščati
«
...
Nakrat
so
bile
njene
misli
pri
otroku
,
ki
leži
bolan
v
umazani
kmetski
bajti
.
Zapuščen
od
matere
,
zatajen
od
očeta
.
Videla
je
v
tem
veliko
pregreho
in
postala
je
tako
nemirna
in
otožna
,
da
so
ji
prišle
solze
v
oči
.
Sedla
je
in
pisala
dolgo
pismo
Miroslavu
,
v
katerega
je
zaupala
ter
mu
naznanila
,
da
se
naslednji
dan
odpelje
in
če
hoče
jo
tudi
lahko
spremi
.
Vendar
je
to
ni
potolažilo
.
Očitek
,
rojen
nenadoma
sam
od
sebe
je
ni
zapustil
celi
dan
,
če
tudi
se
je
skušala
opravičevati
z
brezobzirnostjo
življenja
.
Carlutti
se
je
na
večer
zelo
čudil
njeni
otožnosti
in
si
jo
je
razlagal
s
tem
,
da
jo
je
poročilo
o
otroku
močno
pretreslo
.
Tolažil
jo
je
in
ji
v
sočutju
ponudil
še
denarja
,
kar
pa
je
sedaj
odklonila
.
Naslednje
dopoldne
se
ji
je
zdelo
nenavadno
dolgo
in
puščobno
;
bila
je
močno
vesela
,
ko
je
prišel
ponjo
Miroslav
in
jo
odvedel
.
Solnce
je
žgalo
neizprosno
in
ljudje
so
es
utrujeni
vročine
strahopetno
skrivali
po
sencah
.
Le
nenavadni
vozniki
in
delavci
se
niso
menili
za
znoj
,
ki
jim
je
curljal
s
čela
.
Koraki
sredi
ceste
so
bili
težki
,
obrazi
začrneli
in
mokri
lasje
sprijeti
v
močne
kite
.
Pred
kavarno
je
v
senci
sedela
gologlava
gospoda
,
leno
čitala
časnike
in
pušila
.
Dame
so
bile
lahko
opravljene
s
svitlim
blagom
in
pokrite
s
širokimi
slamniki
.
Mina
je
poklicala
izvoščka
,
ki
je
dremal
na
koslu
v
kostanjevi
senci
.
Njegov
obraz
je
bil
zabuhel
od
pijače
in
od
sonca
.
Miroslav
je
ponosno
sedel
v
kočiji
poleg
Mine
in
pušil
cigareto
.
Mina
je
vrtela
na
rami
solnčnik
in
elegantno
,
komaj
vidno
odzdravljala
gospodom
,
ki
so
snemali
klobuke
pred
njo
.
V
neki
ulici
je
srečala
Kondo
v
spremstvu
mladega
človeka
.
Konda
je
bil
pokrit
z
visokim
belim
slamnikom
.
Ustavil
se
je
na
trotoarju
,
se
globoko
priklonil
in
gledal
za
hitro
dirjajočo
kočijo
.
Mina
je
za
hip
zardela
in
se
z
gnjusom
obrnila
v
drugo
stran
.
Miroslav
tega
ni
zapazil
;
gledal
je
trdne
delavce
,
ki
so
na
cesti
kopali
dolg
kanal
.
»
Glejte
,
kakšni
reveži
!
«
je
rekel
Mini
,
kažoč
na
polnage
delavce
,
od
katerih
je
kapal
pót
curkoma
.
Vihteli
so
težke
krampe
in
lopate
po
kakor
kamen
trdi
cesti
.
Nadzorniki
so
stali
ob
kraju
v
senci
in
se
trudili
premagati
zaspanec
.
Pod
košatim
kostanjem
je
stal
mirno
policist
,
opirajoč
se
na
sabljo
in
prestopajoč
z
ene
noge
na
drugo
.
»
Tam
pije
nekdo
žganje
,
«
je
pripomnil
Miroslav
.
Star
,
upognjen
delavec
je
pil
iz
male
steklenice
umazano
tekočino
.
Izvošček
je
zavil
v
široko
ulico
.
Slaščičarji
so
ponujali
sladoled
,
kličoč
:
»
Gelatti
!
...
Sladoled
!
...
«
Mimo
je
pridrdral
tramvaj
z
ubitim
zvoncem
in
truden
kondukter
se
je
zadaj
naslanjal
na
ograjo
,
ne
meneč
se
,
ali
vstopi
kdo
v
prazen
voz
ali
ne
.
Kočija
je
sedaj
drdrala
po
kamenitem
tlaku
in
kmalo
se
je
ustavila
pred
kolodvorskim
poslopjem
.
Pred
kolodvorom
se
je
drenjala
množica
.
V
dolgi
vrsti
so
stali
na
solncu
hrvaški
delavci
s
svojo
obilno
prtljago
.
Tudi
žene
z
otroci
so
bile
vmes
.
Čakali
so
na
agenta
,
ki
jih
ima
spraviti
v
Ameriko
.
Dali
so
mu
skoraj
ves
svoj
denar
in
bili
pripravljeni
na
dolgo
pot
.
Ž
njim
se
je
ravnalo
kot
z
mrtvim
blagom
,
ki
ga
nalože
na
voz
.
Kadar
se
komu
zljubi
,
pa
odpravi
to
blago
v
smrdeč
voz
v
omejen
prostor
,
kjer
se
prične
novo
trpljenje
.
Mina
in
Miroslav
sta
kupila
vozne
listke
in
nemudoma
odšla
na
peron
.
Iz
restavracije
prvega
razreda
je
s
šumom
prišlo
nekaj
gospodov
.
Med
njimi
se
je
nahajal
tudi
Carlutti
.
Ko
jo
je
zagledal
,
je
šel
naravnost
k
nji
,
ne
da
bi
se
poslovil
od
svoje
družbe
.
»
Torej
odhajaš
?
In
kdaj
prideš
zopet
?
«
je
vprašal
hlastno
in
ko
je
poleg
nje
zagledal
Miroslava
,
ga
je
zvedavo
ogledoval
.
Ta
je
bil
v
zadregi
,
kaj
naj
začne
.
Carlutti
pa
je
naglo
nadaljeval
.
»
Pol
ure
sem
že
tu
.
Mislil
sem
si
,
da
greš
...
Jutri
se
menda
že
vrneš
?
In
kdo
je
ta
gospod
poleg
tebe
?
«
Mina
se
je
domislila
,
da
je
Miroslava
še
ni
predstavila
.
Zardela
je
v
vidni
zadregi
.
Storila
je
to
sedaj
in
mrmrala
nekaj
besedi
predse
v
opravičilo
.
Carlutti
se
je
ljubeznivo
nasmehnil
,
ko
je
rekla
Mina
o
Miroslavu
,
da
je
to
njen
stari
znanec
izza
otroških
let
,
nekak
daljni
sorodnik
...
Zardela
je
zopet
,
ko
se
je
spomnila
male
laži
,
a
takoj
je
malomarno
zamahnila
s
solnčnikom
.
»
Vi
torej
spremite
gospo
?
«
se
je
obrnil
Carlutti
do
Miroslava
.
»
Da
gospod
!
Na
njeno
izrečeno
željo
.
«
Carlutti
je
imel
Miroslava
še
za
nekakega
otroka
in
ni
videl
v
njem
nič
nevarnega
.
Ta
»
stari
znanec
«
in
»
daljni
sorodnik
«
je
prvi
hip
užalil
Miroslava
,
ker
je
smatral
to
malo
laž
za
prezirljivost
svoje
mlade
osebe
.
Ker
pa
je
videl
Carluttijev
ljubeznivi
nasmeh
,
se
je
premislil
in
spoznal
v
Minini
laži
veliko
previdnost
.
»
Ta
nacifran
bedak
!
«
je
mislil
Miroslav
natihoma
.
»
Jaz
sem
ljubil
Mino
že
,
ko
še
ni
vedel
,
da
živi
.
Pravzaprav
bi
moral
jaz
biti
ljubosumen
!
«
Toda
kmalu
je
izprevidel
svojo
slabost
in
zato
je
postal
njegov
obraz
nenavadno
pobit
in
skesan
.
Med
tem
so
se
premikali
železniški
vozovi
semtertja
.
Iz
ravno
prišlega
brzovlaka
so
gledali
radovedni
potniki
in
opazovali
ljudi
,
šetajoče
po
peronu
.
Mina
je
težko
čakala
svojega
vlaka
.
Miroslav
je
sedel
na
bližnjo
klop
ob
zidu
.
Poleg
njega
je
sedel
jetičen
človek
s
kratko
,
redko
brado
in
po
kmetiško
opravljen
.
Poleg
je
stala
debela
in
močna
kmetica
s
korbo
v
roki
.
Jetičen
človek
je
neprestano
pokašljeval
in
pljuval
predse
na
tla
.
»
Kam
ste
namenjeni
?
«
je
vprašal
radovedni
Miroslav
kmetico
.
»
Domov
!
«
mu
je
odvrnila
z
jezgrovitim
glasom
.
»
Ali
ste
bili
pri
zdravniku
?
«
Jetičen
človek
se
je
ozrl
s
svojimi
belimi
očmi
v
Miroslava
.
»
To
je
moj
mož
!
Jetičen
je
menda
.
Bil
je
v
bolnici
in
sedaj
so
mi
pisali
naj
pridem
ponj
.
Ne
vem
,
če
bo
kaj
z
njim
!
«
Ženska
je
govorila
glasno
,
da
so
jo
slišali
tudi
vsi
okoli
stoječi
.
Vsi
so
se
pomilovalno
ozirali
v
bolnika
.
Tega
pa
je
očividno
bilo
sram
in
pobesil
je
oči
.
»
Huda
je
ta
bolezen
!
To
traja
že
leto
dni
,
a
mislim
,
da
ne
bo
več
dolgo
,
«
je
nadaljevala
ženska
,
gledoča
v
moža
,
ki
je
imel
žalosten
,
obupan
obraz
.
Miroslav
ga
je
radovedno
opazoval
.
Nakrat
pa
se
je
spomnil
,
da
je
jetika
nalezljiva
.
Zato
je
vstal
.
»
Vi
boste
zelo
žalostni
,
če
umre
!
«
je
pripomnil
zopet
Miroslav
.
Kmetica
se
je
obrnila
v
stran
in
rekla
:
»
Vdove
so
res
zapuščena
bitja
!
«
Zmigala
je
z
rameni
.
Po
daljšem
molku
je
pristavila
:
»
Moža
dobiti
sicer
ni
težko
.
Samo
,
da
ima
ženska
kaj
pod
palcem
!
«
zasmejala
se
je
široko
in
pokazala
Miroslavu
svoje
močne
zobe
.
Miroslav
vsega
tega
ni
umel
zadostno
,
zato
se
je
nasmehnil
tudi
sam
.
V
tem
hipu
je
pridrvel
zaželjeni
vlak
.
Uradniki
,
sluge
,
postreščki
so
se
rinili
med
ljudmi
,
nastala
je
velika
gneča
.
Eni
so
izstopali
iz
vozov
,
drugi
vstopali
.
Nalagali
so
prtljago
na
vozičke
in
jo
odvažali
.
Carlutti
se
je
od
Mine
prisrčno
poslovil
in
celo
Miroslavu
je
stisnil
roko
.
Vstopila
sta
v
kupe
drugega
razreda
.
V
kupeju
je
bilo
soparno
in
Mina
je
odložila
slamnik
.
Miroslav
je
gledal
skozi
okno
na
ljudi
.
Videl
je
jetičnega
človeka
,
katerega
je
podpirala
žena
,
sileča
ga
,
naj
se
požuri
.
Bolnik
se
je
Miroslavu
močno
zasmili
in
pripovedoval
je
Mini
o
njem
,
kar
je
poprej
slišal
.
Mina
se
je
radovedno
ozirala
za
njim
,
in
ko
se
je
vlak
začel
premikati
,
je
z
robcem
pozdravila
Carluttija
,
ki
je
široko
stoječ
na
peronu
vihtel
klobuk
v
roki
.
Sama
sta
bila
v
kupeju
.
Vlak
je
hitel
po
ravnini
.
Mimo
so
plavale
hiše
na
pol
skrite
v
zelenju
,
travniki
,
gozdovi
in
železniške
čuvajnice
.
Čuvaji
so
bili
sključeni
in
imeli
zardele
oči
.
Tupatam
je
stala
pred
čuvajnico
ženska
z
rdečo
zastavico
v
rokah
.
Ko
sta
Mina
in
Miroslav
pozabila
usmiljenje
nad
jetičnim
človekom
,
sta
si
pogledala
v
oči
in
se
pričela
smejati
.
»
Neumnež
,
čemu
se
smeješ
?
«
je
vprašala
ona
.
»
A
čemu
ti
?
«
je
odvrnil
on
naglo
in
se
naslonil
na
njena
ramena
.
Ona
se
je
oklenila
z
desnico
njegovega
vratu
.
Nepremično
sta
zrla
skozi
okno
.
Vožnja
se
je
obema
dozdevala
lepa
.
Oči
so
odpočivale
na
zelenih
tratah
,
iz
katerih
je
puhtela
vročina
.
Kmetje
so
grabili
pokošeno
in
posušeno
seno
,
nalagali
je
na
vozove
in
živina
se
je
leno
branila
mrčesa
.
Neka
notranja
zadovoljnost
se
je
rodila
ob
pogledu
na
to
mirno
življenje
,
ki
ni
kipelo
in
vriskalo
,
ampak
je
spominjalo
na
šolo
in
naivne
pravljice
,
ki
jih
je
svoje
dni
razlagal
učitelj
.
Okna
so
bila
odprta
in
prijeten
prepih
se
je
lovil
okolu
glav
,
igral
se
z
lasmi
in
hladil
mokro
čelo
.
Miroslav
se
je
napol
vlegel
,
zakopal
svojo
mlado
glavo
med
njena
kolena
in
mižal
.
Mina
se
je
igrala
z
njegovimi
dolgimi
kodri
,
ki
so
spominjali
na
nekdanjega
otroka
.
V
ti
otroški
glavi
so
se
hitro
podile
misli
,
druga
za
drugo
.
Premišljeval
je
o
sebi
in
drugih
,
ki
jih
je
ljubil
.
»
Ali
ljubiš
Carluttija
?
«
je
vprašal
nenadoma
.
Sedaj
jo
je
tikal
.
To
vprašanje
je
bilo
ta
hip
nepričakovano
in
ni
spadalo
v
domačo
zeleno
barvo
zemlje
,
ki
je
na
široko
ležala
zunaj
.
Mina
se
je
smehljala
.
»
Zakaj
vprašuješ
?
«
je
rekla
,
očividno
nevoljna
,
da
govori
Miroslav
o
tem
.
»
Radoveden
sem
zelo
!
«
»
Tako
?
«
se
je
čudila
.
Nato
se
je
tresla
od
smeha
.
Njega
pa
je
to
jezilo
.
Videl
se
je
ta
trenotek
brezpomembnega
in
zelo
majhnega
.
Žalost
nad
tem
spoznanjem
mu
je
zvabila
solzo
v
oko
.
»
Ljubim
te
in
pravico
imam
do
tebe
!
«
je
zakričal
togotno
in
si
obrisal
solzo
.
Njo
je
začel
ta
prizor
zabavati
.
Šalila
se
je
z
njim
.
»
Neumnež
!
Otrok
si
še
in
ne
pojmiš
ljubezni
.
Ti
me
imaš
samo
rad
—
nič
več
.
«
Miroslav
je
te
pikro
izgovorjene
besede
zelo
zameril
.
Mislil
si
je
,
da
ravna
Mina
ravno
tako
z
njim
,
kakor
tepec
Carlutti
.
On
je
zgolj
igrača
,
s
katero
se
Mina
igra
,
samo
nekak
predmet
,
katerega
se
zaluča
v
kot
,
kadar
postane
preveč
vsakdanji
,
dolgočasen
.
A
vendar
je
bil
on
blazno
zaljubljen
v
to
žensko
,
za
katero
bi
brez
vsakega
premišljevanja
žrtvoval
sam
sebe
in
vse
.
»
Zakaj
me
mučiš
tako
zelo
?
«
je
skoraj
jokal
.
Mina
je
imela
nogi
še
vedno
oprti
na
sosednji
sedež
,
tako
,
da
je
njeno
široko
krilo
ležalo
na
tleh
in
se
polagoma
dvigalo
.
Strastno
se
je
oklenil
njenih
močnih
nog
.
Njej
je
deček
,
ki
je
klečal
pred
njo
,
ugajal
.
Ženskemu
samoljubju
je
ta
odkrita
ljubezen
,
ta
udanost
nepopisno
ugajala
.
»
Ti
še
zblazniš
!
«
je
rekla
mrzlo
.
»
Kaj
bo
vendar
še
iz
tebe
,
deček
?
«
Poudarjala
je
zadnjo
besedo
.
On
tega
ni
opazil
,
vedno
je
še
klečal
pred
njo
,
se
oklepal
njenih
nog
,
a
misli
so
mu
bile
pretirane
,
obupne
in
otroške
.
»
Vstani
in
hodi
!
«
se
je
šalila
iznova
,
ko
jo
je
še
vedno
pritiskal
k
sebi
.
»
Ali
so
se
ti
tla
tako
priljubila
,
da
nočeš
sedeti
poleg
mene
na
blazini
?
«
Nevedoč
,
ali
naj
se
smeji
,
ali
pa
naj
ostane
žalosten
,
se
je
ozrl
v
njen
prešerni
obraz
.
Njegov
pogled
je
bil
poln
hvaležnosti
.
Ni
se
premaknil
z
mesta
,
oklepal
se
je
še
krepkeje
njenih
nog
.
Mlada
kri
je
brezobzirno
divjala
in
on
sam
ni
bil
toliko
močan
,
da
se
uprl
strasti
.
Premlado
je
še
bilo
njegovo
telo
.
Z
rokama
je
objemal
njeno
telo
.
»
Kaj
ti
vendar
pride
na
misel
?
«
je
dejala
mrko
in
ga
odrinila
od
sebe
.
Zavila
se
je
tesno
v
krilo
in
sedla
v
kot
.
Tudi
on
je
vstal
in
roki
ste
se
mu
močno
tresli
.
»
Ljubi
me
!
«
je
nadaljeval
razburjeno
in
tresoč
se
vzbujene
strasti
.
Sedel
je
tik
nje
,
tako
,
da
je
čutila
njegovo
razburjenost
.
Postalo
ji
je
neprijetno
,
zato
je
molčala
in
nepremično
gledala
skozi
okno
.
Pričela
sta
se
ruvati
.
Miroslav
je
težko
sopel
,
a
Minin
obraz
je
postal
bled
kot
zid
.
»
Proč
!
Bodi
pameten
,
prosim
te
!
«
On
je
molčal
,
objemal
jo
trdno
okrog
pasu
in
poljubljal
lice
.
Ona
se
je
branila
,
a
ko
ji
je
bilo
dovolj
,
ga
je
krčevito
prijela
,
dvignila
in
ga
trdno
posadila
na
sosednji
sedež
.
Oba
sta
močno
hropla
,
srpo
gledajoča
drug
v
drugega
.
Ko
ga
je
Mina
posadila
na
sosednjo
klop
,
se
je
nehote
prezirljivo
nasmehnila
,
a
on
je
nem
obsedel
z
brezizraznimi
očmi
.
Umolknila
sta
popolnoma
in
Miroslav
je
,
uprt
na
kolena
,
mučno
strmel
v
tla
.
Prvi
trenotek
je
bilo
Mini
žal
,
da
ga
je
tako
osmešila
,
toda
obenem
ji
je
ugajala
njena
telesna
moč
,
katere
doslej
sama
še
ni
poznala
.
Laskalo
ji
je
,
da
je
ta
vrtoglavi
deček
v
njo
tako
silno
zaljubljen
in
pa
to
,
da
ga
nadkriljuje
.
Čutila
se
je
zmagovalko
.
Zunaj
se
je
medtem
nenadoma
stemnilo
.
Oblaki
so
prepregli
nebo
.
Zagrmelo
je
in
zablisnilo
.
S
polja
so
bežali
ljudje
,
vozniki
so
kakor
obsedeni
divje
udrihali
po
živini
,
ki
je
razdivjana
bíla
s
kopiti
po
sežgani
zemlji
.
V
vetru
se
je
gibalo
drevje
in
pripogibalo
žito
.
Mina
je
zaprla
okno
.
Miroslav
je
še
vedno
nepremično
sedel
na
odkazanem
sedežu
.
Ko
ga
je
Mina
zopet
pogledala
,
se
ji
je
zasmilil
njegov
obupani
,
razžalosteni
obraz
.
Prijela
ga
je
za
brado
in
mu
dvignila
počasi
glavo
.
Ozrl
se
je
v
njo
.
Njegove
oči
so
bile
velike
in
brezizrazne
.
Spoznala
je
,
da
se
je
njegova
kri
umirila
.
Da
ga
pomiri
še
bolj
,
ga
je
poljubila
na
čelo
.
»
Ljubček
moj
!
«
je
rekla
priliznjeno
,
ter
skrila
njegovo
glavico
v
svoje
krilo
.
»
Smatrala
sem
te
vedno
za
razumnega
dečka
!
«
On
je
ves
dehtel
.
»
Ljubim
te
neizmerno
,
«
je
mrmral
in
skril
obraz
v
njeno
naročje
.
Tako
sta
mirovala
.
Ko
je
zopet
dvignil
glavo
,
se
je
blaženo
smehljal
.
»
Ti
si
tako
dobra
!
«
je
rekel
.
»
Nikdar
me
ne
zapustiš
!
«
»
Nikoli
,
«
je
odvrnila
razmišljeno
.
»
Glej
,
kako
se
nebo
bliska
!
«
Blisk
je
šinil
mimo
oken
,
da
je
obema
zastala
v
strahu
sapa
.
Treščilo
je
,
kakor
bi
se
razparalo
nebo
.
Vsul
se
je
dež
.
Med
bliskom
in
srditim
gromom
je
sigurno
drdral
vlak
preko
polja
.
Ram
daleč
sredi
travnika
se
je
pomikal
voz
sena
.
Na
vrhu
voza
je
čepela
ženska
v
kričeče
rdeči
bluzi
.
Mož
v
beli
srajci
je
skakal
pred
parom
upreženih
volov
,
kričal
je
in
z
rokama
vihtel
po
zraku
.
Obema
se
je
zdel
ta
prizor
smešen
in
smejala
sta
se
nehote
tuji
nezgodi
.
Ko
so
se
njune
oči
srečale
,
sta
se
stisnila
drug
k
drugemu
,
kakor
bratec
in
sestrica
.
Obema
se
je
sedaj
dozdevala
njuna
čista
ljubezen
nebeško
lepa
.
Predno
sta
prišla
Mina
in
Miroslav
do
hiše
njenega
sorodnika
,
ju
je
dež
povsem
premočil
.
Solnčnik
,
ki
je
služil
Mini
za
dežnik
,
se
je
docela
pokvaril
.
Hiša
njenega
sorodnika
je
stala
zunaj
trga
.
Bila
je
zidana
,
od
zidu
pa
je
že
odpadal
omet
.
Mala
okna
so
bila
neokusna
zamrežena
in
polomljena
hišna
vrata
so
se
malomarno
pobesila
.
Miroslav
je
zamišljen
opazoval
svoj
modni
slamnik
,
od
katerega
je
curljala
voda
.
V
veži
ni
bilo
nikogar
.
Ko
sta
vstopila
v
sobo
,
iz
katere
se
je
čulo
vpitje
in
zmerjanje
,
ju
je
pozdravila
stara
,
revno
oblečena
žena
.
Baš
je
za
pečjo
sedeča
lupila
krompir
.
Pri
tem
je
zmerjala
desetletno
deklico
,
ki
ji
je
pomagala
pri
delu
in
je
rezala
s
krompirja
predebele
olupke
.
V
sobi
je
smrdelo
.
Ostuden
vzduh
,
pomešan
z
močnim
duhom
medikamentov
je
butil
v
Mino
.
»
Zdravstvujte
!
«
je
pozdravljala
starka
prišleca
,
hitela
je
brisati
svoji
roki
ob
predpasnik
in
jima
podala
desnico
.
Miroslava
je
pozdravila
posebno
spoštljivo
.
»
Veste
,
pri
nas
nimamo
tako
lepo
,
kakor
gospoda
v
mestu
,
«
se
je
opravičevala
.
»
Tudi
pričakovala
vas
nisem
!
«
Mino
je
nesnaga
,
ki
se
je
brezsramno
širila
vsepovsod
,
iznenadila
.
Molče
se
je
ozirala
okolu
in
je
naposled
deklico
lupečo
krompir
,
pogladila
po
plavih
laseh
.
»
To
je
vaša
hčerka
?
«
je
vprašala
.
»
Da
.
Moja
mlajša
hčerka
Tončka
,
ampak
zelo
neubogljiva
!
«
Deklica
se
je
sramovala
in
gledala
v
jerbas
krompirja
.
»
Pozdravi
vendar
gospo
Mino
!
«
ji
je
jezno
velela
mati
.
»
Tak
štor
je
to
!
«
je
nadaljevala
smeje
obrnivša
se
zopet
k
Mini
.
Deklica
je
močno
zardela
v
lica
ter
podala
Mini
roko
.
»
Sedite
,
prosim
!
«
je
silila
nato
gospodinja
in
brisala
s
predpasnikom
dolgo
in
široko
klop
ob
peči
.
»
je
li
to
vaš
gospodin
?
«
je
spraševala
radovedna
dalje
nepremično
opazujoč
mladega
Miroslava
.
Miroslav
se
je
ozrl
na
Mino
,
a
ta
se
je
samo
smejala
in
odkimavala
z
glavo
.
Presedala
ji
je
ta
radovednost
in
zato
je
vprašala
:
»
Toda
kje
imate
mojega
malega
bolnika
?
«
Miroslav
se
je
vsedel
na
klop
ob
peči
.
»
Vidite
,
tam
le
pri
oknu
je
v
zibelki
,
«
in
starka
je
odracala
tja
.
V
kotu
pri
oknu
je
stala
nenavadna
pletena
zibelka
,
v
kateri
