,in
zdi
se
,
da
niže
in
niže
pada
globoko
dol
v
brezno
.
Ko
je
prišel
do
dna
,
tedaj
mora
zopet
gor
po
„
neskončni
lestvi
“
.
Ubogi
takovski
koračnik
stopa
in
stopa
s
stopnice
na
stopnico
više
in
više
,
tako
dolgo
,
da
misli
že
skoraj
stopiti
v
nebesa
,
a
ne
ve
uboga
reva
,
da
njegova
„
lestva
“
ima
le
tri
stopnice
,
ktere
„
bratje
“
stopajočemu
urno
premikajo
in
podstavljajo
.
Na
zadnje
,
ko
dospe
do
neskončne
visočine
,
da
se
mu
v
glavi
že
vrti
,
vele
mu
vreči
se
dol
.
In
uboga
koščenost
pade
cele
tri
čevlje
globoko
!
Med
tem
pa
,
ko
pada
,
zasliši
se
grozen
piš
in
šum
,
kakor
bi
najhujša
burja
razsajala
in
grmelo
in
treskalo
in
toča
padala
,
otročje
vekanje
in
vriš
,
kakor
bi
vse
hudiče
iz
pekla
spustil
.
Takovcu
malo
da
ne
otrpnejo
vsi
udje
.
Drugič
se
ponavlja
isto
potovanje
.
In
tretjič
gonijo
ubogega
arlekina
po
poti
trpljenja
in
skušnje
,
da
ga
pripeljejo
v
vice
.
Ker
res
,
komaj
se
je
koščena
dolgost
zopet
sklučila
na
noge
,
že
začne
rudeči
brat
kričati
:
„
Skozi
ogenj
,
grešnik
,
skozi
ogenj
,
da
boš
popolnoma
očiščen
!
“
Častitljivi
brat
sede
na
visok
prestol
in
med
tem
,
ko
mora
Takovec
po
stopnicah
h
kraljujočemu
na
prestolu
,
zažgo
mu
ob
straneh
kemičen
ogenj
,
da
je
ves
od
zublja
obdan
.
In
tako
pride
iz
vic
očiščen
do
samih
nebes
,
kjer
častljivo
veličanstvo
zidarsko
stoluje
.
Toda
s
tem
ni
še
konec
komedije
,
še
ena
ga
čaka
,
trda
,
ker
ni
še
tako
čist
in
svet
,
da
bi
mogel
biti
sprejet
v
nebeško
kraljestvo
.
Zopet
ga
ogovori
častitljivi
brat
:
„
Očiščeni
ste
z
zemljo
,
vodo
in
ognjem
.
Priznavam
sicer
vaš
pogum
,
toda
pazite
,
da
ga
ne
zgubite
,
ker
čakajo
vas
še
hude
skušnje
.
Družba
,
v
ktero
želite
stopiti
,
zahtevala
bo
morda
od
vas
,
da
morate
za-njo
kri
preliti
do
zadnje
kapljice
;
ste
pripravljeni
za
kaj
takega
?
“
„
Sem
pripravljen
,
da
“
,
pritrjuje
suha
koščenost
saj
tako
,
misli
si
,
nimam
deset
celih
kapljic
krvi
pod
suho
kožo
.
„
Toda
mi
se
moramo
takoj
prepričati
,
ali
je
resna
vaša
obljuba
.
Dovolite
,
da
vam
koj
zdaj
puščamo
?
“
vpraša
častitljivi
brat
.
„
Da
“
,
se
trese
takovska
dolgost
.
Zdaj
ga
z
neko
ostrino
malo
za
pest
zbodejo
in
mu
,
kakor
bi
res
kri
iz
rane
tekla
,
roko
takoj
ovežejo
.
Potem
mu
na
prsi
pritisnejo
prostozidarsko
znamenje
,
namreč
čop
ravnokar
upihnene
še
gorke
svečo
.
Slednjič
vprašajo
upehano
koščenost
,
kaj
misli
podariti
potrebnim
v
podporo
.
„
Dve
petici
imam
doma
še
shranjeni
“
,
glasi
se
odgovor
Takovčev
.
Častitljivi
brat
zelo
pohvali
njegovo
stanovitnost
in
pogum
,
dotem
pa
veli
bratu
obredniku
,
naj
ga
slovesno
sprejme
v
bratovsko
družbo
.
Ta
pa
mu
komandira
tri
korake
,
in
s
tem
je
Takovca
pobratil
s
prostimi
zidarji
.
Takovec
stoji
zdaj
pred
altarjem
,
ki
se
imenuje
altar
priseg
.
Ko
poklekne
,
pristopi
k
njemu
brat
obrednik
in
mu
levo
ledje
dotakne
z
iglo
kompasovo
.
Na
altarji
jo
odprto
sv.
pismo
,
na
njem
ognjevit
meč
.
„
Na
noge
,
bratje
“
,
zakliče
častitljivi
brat
,
„
novinec
ima
narediti
strašno
prisego
.
“
Vsi
vstanejo
in
potegnejo
sablje
.
Takovec
pa
s
tresočim
glasom
govori
:
„
V
imenu
najvišega
mojstra
zidarskega
prisežem
,
da
ne
bom
nikdar
ovadil
skrivnosti
,
znamenj
,
dotikanj
,
ne
besed
,
ne
naukov
in
ne
običajev
prostozidarskih
in
da
bom
o
vsem
tem
večno
molčal
.
Obljubim
in
prisežem
Bogu
,
da
ga
no
bom
nikdar
izdal
ne
s
pisanjem
,
ne
z
znamenji
,
ne
z
besedami
in
kretanjem
;
da
ne
bom
prijavil
nikdar
besedo
o
vsem
tem
,
kar
se
mi
je
do
zdaj
izročilo
in
kar
mi
bo
v
prihodnje
izročeno
.
Ako
pa
ne
bora
držal
svoje
obljube
,
naj
se
me
tako-le
kaznuje
:
naj
se
mi
žgo
ustnice
z
gorečim
železom
,
naj
se
mi
roka
razreže
,
jezik
naj
se
mi
izdere
,
vrat
prereže
;
moje
truplo
pa
naj
bo
v
tempeljnu
obešeno
,
med
tem
ko
se
sprejema
v
družbo
nov
brat
,
v
kazen
meni
,
v
strah
vsem
drugim
;
potem
pa
naj
se
sežge
in
pepel
vrže
po
vetru
,
da
ne
bo
več
sledu
po
mojem
izdajstvu
.
Tako
mi
pomagaj
Bog
in
njegov
sveti
evangelij
.
Amen
.
“
Po
tej
prisegi
peljejo
novega
brata
spet
med
ona
dva
stebra
,
kjer
je
že
dvakrat
stal
.
Vsi
bratje
ga
obdajo
,
potegnejo
sablje
in
jih
vanj
obrnejo
,
tako
,
da
se
iz
takovske
telesnosti
krog
in
krog
žarki
razsipljejo
,
kakor
od
solnca
.
Brat
obrednik
stopi
k
njemu
,
kakor
bi
mu
hotel
odvezati
oči
,
drug
pa
postavi
mu
tik
pod
nos
luč
in
užigljivega
prahu
.
„
Menite
,
da
jo
vreden
biti
sprejet
v
našo
družbo
“
,
vpraša
častitljivi
brata
nadzornika
.
Odgovor
:
„
Da
.
“
Častitljivi
:
„
Česa
iščete
zanj
?
“
Nadzornik
:
„
Luči
.
“
Častitljivi
:
„
Bodi
luč
!
“
In
trikrat
s
kladvom
močno
udari
.
Pri
tretjem
udarci
mu
pade
vezilo
z
oči
,
pri
tej
priči
se
tudi
prah
vname
in
spregledavši
druzega
ne
vidi
,
kakor
ogenj
in
luč
.
Še
le
ko
ta
ugasne
vidi
sablje
v
se
obrnjene
.
Sedaj
pa
vsi
iz
enega
grla
kriče
:
„
Bog
kaznuj
izdajalca
!
“
„
Ne
bojte
se
teh
bodal
,
ona
žugajo
le
izdajalcem
.
Ako
bodete
zvesti
naši
družbi
,
kakor
po
pravici
upamo
,
ta
bodala
vas
bodo
vedno
branila
.
Ako
jo
bodete
pa
izdali
,
ne
najdete
na
celem
svetu
kota
,
kjer
bi
bili
varni
pred
tem
maščevalnim
orožjem
.
“
Spet
peljejo
Takovca
pred
altar
;
le-tu
poklekne
.
Zdaj
vzame
častitljivi
brat
ognjen
meč
z
altarja
in
mu
z
bodožem
dotakne
glavo
in
govori
:
„
V
imenu
velikega
Zidarja
neba
in
zemlje
in
vsled
oblasti
,
ki
mi
je
dana
,
naredim
vas
za
prostozidarskega
učenca
in
uda
te
častite
lože
.
“
Potem
ga
vzdigne
,
opaše
ga
z
belo
kožo
,
da
mu
bele
rokovice
,
ktere
bo
moral
vsikdar
v
loži
nositi
v
znamenje
nedolžnosti
;
druge
pa
mu
podari
,
naj
jih
da
ali
svoji
ženi
.
ali
pa
kaki
drugi
ženski
,
ktero
bolj
ljubi
.
Razloživši
mu
nektera
znamenja
prostozidarska
in
druge
skrivnosti
,
ga
trikrat
poljubi
.
„
Živio
novi
učenec
in
brat
!
“
zagromi
po
vsi
loži
.
Takovec
pa
sleče
arlekinsko
upravo
in
spet
svojo
obleče
;
odkažejo
mu
potem
sedež
med
drugimi
brati
.
To
je
konec
komedije
.
V
bližnji
Koprivi
bije
že
enajsta
ura
pred
polnočjo
,
a
v
našo
družbo
se
glas
Koprivske
ure
ne
sliši
,
ker
njih
svetišče
je
prav
notri
v
sredi
Speškega
gradu
.
Tu
je
brat
Kazanovski
,
ko
je
pa
po
svojih
apostoljskih
potovanjih
iz
Trsta
prišel
na
Gorico
in
povabljen
bil
od
grofa
Speškega
,
izbral
začasno
zbirališče
,
kamor
je
od
časa
do
časa
sklical
svoje
brate
.
Kraj
prevažnih
,
se
ve
da
,
tajnih
posvetovanj
,
je
bil
ta
,
in
le
tisti
,
ki
so
bili
po
prepisanih
obredih
sprejeti
v
častno
družbo
,
kakor
grof
Takovec
nocoj
,
smel
je
sesti
na
tem
posvečenem
kraji
;
tako
je
tudi
brat
Takovec
nocoj
dobil
sedež
,
enega
zadnjih
se
ve
da
;
vendar
pa
se
je
dalo
tudi
na
tem
po
tolikih
tako
različnih
komedijah
dobro
sedeti
in
odpočiti
.
Radovedno
Takovec
ušesa
nategne
,
tudi
usta
široko
odpre
(
olike
se
ni
nikdar
učil
Takovec
)
,
da
bi
,
kakor
se
novincu
spodobi
,
marljivo
vsprejel
nauke
častitljivega
brata
,
ki
je
ravno
sedel
na
nekaj
vzvišen
stol
pred
družbo
častitih
bratov
v
polukrogu
ga
obdajajočih
.
Začne
s
tehtnim
,
posamno
besede
povdarjajočim
glasom
,
vendar
pa
jasno
in
lahkobno
,
ker
znači
,
da
brat
Kazanovski
je
že
izurjen
učenik
in
nikakor
danes
prvikrat
ne
razlaga
svojega
predmeta
;
tako-le
toraj
:
„
Častiti
bratje
!
Najviši
Zidar
zbral
nas
je
za
svoje
učence
.
Poslal
nas
je
med
svet
:
Pojdite
po
zemlji
in
oznanujte
kraljestvo
ljubezni
in
bratimstva
.
Bog
je
ljubezen
in
kdor
ostane
v
ljubezni
,
ostane
v
bogu
.
Toda
veste
,
častiti
bratje
,
kaj
ljudi
in
narode
najbolj
razsebe
loči
,
da
se
črte
in
ne
morejo
v
ljubezni
objeti
se
?
Stari
dogmatizem
,
ki
je
najbolj
okamenel
v
rimski
cerkvi
.
Ta
tlači
človeka
v
prah
pred
bogom
neskončnega
veličanstva
,
kteri
ima
v
svoji
oblasti
življenje
in
smrt
,
nebesa
in
pekel
;
po
tem
takem
je
med
bogom
in
človekom
neskončen
razloček
,
in
le
s
strahom
in
trepetom
zamore
človek
stati
pred
takim
bogom
.
A
ta
rimski
dogmatizem
je
še
tesnejše
človeka
vklenil
v
železje
.
Prenesel
je
oblast
neskončnega
boga
na
ljudi
,
na
papeža
,
na
kralje
in
vladarje
,
ktere
je
narodom
proglasil
za
namestnike
božje
in
tako
vzvišene
nad
vse
človeštvo
,
da
niso
nikomur
za
svoje
delovanje
odgovorni
.
Od
tod
izvira
oni
znani
rek
,
ki
bo
večno
sramotil
človeški
rod
:
Prima
sedes
a
nemine
judicatur
.
Ta
rimski
dogmatizem
je
dalje
proglasil
nerazvezljivost
zakona
,
in
tako
breštevilnim
zakouskim
naložil
nestrpljivi
jarem
,
kterega
se
človek
ne
more
otresti
kakor
le
s
smrtjo
.
Prepovedana
in
grešna
je
ljubezen
,
ki
se
mu
v
srci
rodi
do
druge
osebe
,
in
tako
se
najčistejši
,
najblažji
naravni
čut
,
čut
ljubezni
,
neusmiljeno
zaduši
.
Ali
kaj
bom
govoril
!
Med
tem
ko
druge
vere
proglašajo
toleranco
vsem
drugovercem
,
rimski
dogmatizem
sam
trdi
,
da
je
resnica
le
ena
,
in
ta
da
je
pri
Rimcih
,
pri
papeži
,
in
drugoverci
,
da
so
vsi
učenci
laži
;
le
v
rimski
veri
da
se
človek
zveliča
,
v
druzih
pa
pogubi
.
Toda
zadosti
o
tem
;
vse
to
vam
je
predobro
znano
,
častiti
bratje
.
Mi
moramo
skrbeti
,
da
se
ta
do
zdaj
nerazrušljivi
zid
ločitve
podkoplje
in
ruši
,
zid
pravim
,
rimskega
dogmatizma
poslopje
,
ki
na
njem
sloni
.
Toda
vprašali
bote
,
častiti
bratje
,
kako
se
to
najbržo
in
gotovejše
doseže
.
Ni
nam
treba
dolgo
iskati
ključa
tej
skrivnosti
;
ponudi
nam
ga
sam
evangelij
;
tu
nekje
beremo
:
luč
je
prišla
na
svet
,
pa
ljudje
so
bolj
ljubili
temo
kot
luč
,
ker
so
bila
njihova
dela
slaba
.
Vsakdo
,
ki
slabo
dela
,
črti
luč
.
Častiti
bratje
,
veste
,
da
luč
v
evangeliju
nič
drugega
ne
pomeni
,
kakor
kar
mi
pravimo
rimski
dogmatizem
.
Kaj
nam
je
toraj
storiti
?
Jasno
,
ko
bela
luč
:
ker
so
bila
njihova
dela
slaba
:
delujmo
toraj
,
da
bodo
ljudje
slabo
živeli
,
potem
se
sam
ob
sebi
razkadi
rimski
dogmatizem
,
ali
kakor
pravijo
,
rimska
vera
.
Toda
velike
previdnosti
je
treba
v
tem
človekoljubnem
,
napredovalnem
poslu
,
častiti
bratje
.
Pred
vsem
je
naša
dolžnost
hvaliti
in
priporočati
naše
častito
društvo
kot
človekoljubno
in
napredovalno
,
čigar
udje
so
bratje
,
vsi
enaki
med
seboj
!
Učiti
,
da
prostozidar
je
državljan
po
vsem
svetu
,
povsod
najde
bratov
,
ki
ga
gostoljubno
sprejmo
,
da
se
le
razodene
in
pozna
skrivnostna
znamenja
častite
naše
družbe
.
In
ker
je
človek
od
narave
radoveden
,
govorimo
,
da
,
govorimo
večkrat
o
veliki
skrivnosti
,
ktero
družba
hrani
,
ki
se
pa
ne
razodene
nego
samim
prostozidarjem
.
Proti
vsem
bodimo
vljudni
,
zgovorni
,
postrežljivi
,
da
nikogar
neprevidno
od
sebe
ne
odvrnemo
.
Ljudi
pa
,
s
kterimi
občujemo
,
pred
vsem
dobro
opazujmo
ter
spoznavši
jih
,
na
svojo
stran
zvabimo
.
Zadenemo
na
oblizne
ljudi
,
ki
radi
dobro
jedo
in
pijo
,
prav
,
vabimo
jih
na
pojedino
,
ter
postrežimo
jim
s
tolstimi
kosi
,
z
ognjevitim
vinom
,
kar
vzbudi
mesenost
in
srce
ogreje
,
tako
,
da
se
neprevidno
izdajo
in
v
našo
prijateljstvo
zapletejo
.
Drug
udan
je
igri
;
toraj
se
mu
da
igrati
s
kakim
izurjenem
igralcem
:
ko
dosti
zaigra
,
se
mu
še
upa
,
dokler
se
ga
ne
spravi
v
največo
zadrego
;
tedaj
se
tirja
,
naj
takoj
plača
,
ako
ne
,
se
mu
žuga
s
tožbo
.
Ko
je
na
tak
način
njegovo
dobro
ime
v
nevarnost
prišlo
,
priskoči
mu
na
pomoč
angelj
rešitelj
;
odpusti
se
mu
,
kar
je
zaigral
,
poduči
se
ga
o
njegovi
lahkomiselnosti
,
kako
nevarna
da
je
igra
,
kako
žalostni
njeni
nasledki
,
od
tedaj
se
mu
je
vedno
na
strani
kot
dober
svetovalec
,
in
bolj
in
bolj
se
ga
na-se
naveže
in
naredi
se
ž
njim
karkoli
se
hoče
.
Drugi
se
speljejo
,
da
kaj
neumnega
ali
nepostavnega
učinijo
;
takrat
se
zalezujejo
,
da
se
jih
,
ako
mogoče
,
v
dejanji
zasači
;
tu
se
jim
razloži
,
koliko
nevšečnosti
bi
se
jim
lahko
prizadelo
,
a
zdaj
se
jim
velikodušno
odpusti
in
se
jih
tako
k
hvaležnosti
zaveže
.
Mladeniči
so
nagnjeni
posebno
k
mesenosti
,
toraj
mora
biti
naša
skrb
v
nedolžnih
vzbuditi
ogenj
strasti
ter
jih
seznaniti
z
onimi
zavodi
,
ktere
tesnosrčni
imenujejo
hiše
nesramnosti
.
Rokodelce
in
obrtnike
najlaglje
pridobimo
,
da
jim
obetamo
velikega
zaslužka
in
podpore
.
Naša
pozornost
bodi
pa
posebno
obrnjena
na
gospodarje
,
ktere
skušajmo
zvabiti
iz
družine
v
gostilne
,
v
bralna
društva
,
v
gledališča
in
k
drugim
zabavam
,
da
se
bodo
učili
tako
zanemarjati
svoje
družinske
dolžnosti
,
zapravljati
,
igrati
;
tako
se
bo
rušila
počasi
družinska
vez
in
od
tod
smemo
upati
najhujši
udarec
družinskemu
in
državnemu
redu
.
Sploh
ne
bojmo
se
nobenih
stroškov
,
da
osnujemo
povsod
različna
društva
in
zavode
z
raznimi
imeni
in
navidezno
blazimi
smotri
,
da
le
razširjamo
po
zemlji
kraljestvo
ljubezni
,
bratimstva
,
svobode
.
Nikdo
,
nikdo
nima
biti
izključen
iz
našega
kroga
.
Tudi
verni
in
pobožni
kristjani
ne
.
Da
te
zadobimo
,
bodimo
pred
vsem
previdni
.
Govorimo
vedno
spoštljivo
o
njihovi
veri
,
zagotovljajmo
,
da
prostozidarstvo
ni
veri
sovražno
,
marveč
jo
spoštuje
.
Tudi
o
Kristusu
govorimo
dostojno
kot
o
pravem
blagem
človekoljubu
,
kterega
so
zavidni
farizeji
v
smrt
obsodili
.
Povdarjajmo
,
da
njegova
vera
je
pred
vsem
vera
ljubezni
,
da
po
evangeliju
je
Bog
oče
vsem
ljudem
,
ki
ne
kaznuje
,
ampak
le
dobrote
vsem
enako
skazuje
.
Tako
bodo
začeli
verske
resnice
zanemarjati
in
bistvo
krščanstva
stavljati
le
v
ljubezen
in
v
kratkem
imeli
bomo
iz
tesnosrčnih
papistov
najgorečniše
zaveznike
prostozidarstva
.
A
tudi
pobožni
bodimo
,
ako
treba
.
Pravi
prostozidar
naj
se
ne
sramuje
javno
prejemati
zakramentov
ali
v
cerkvi
moliti
.
Najlepšo
priložnost
pa
za
vspešno
delovanje
dajo
večkrat
bratovščine
kteresikoli
;
goreč
prostozidar
se
vpiše
v
bratovščino
,
skuša
se
odlikovati
po
pobožnosti
in
gorečnosti
,
dokler
ni
izbran
za
glavarja
ali
voditelja
;
ko
je
natanko
spoznal
posamne
sonde
,
njihove
lastnosti
in
slabosti
,
tedaj
začne
nanje
vplivati
pobožnim
besedam
pridevajoč
dvoumne
,
ktere
le
tisti
razumejo
,
ki
so
za
kaj
takega
dovzetni
.
In
tako
si
počasi
vzgoji
najvstrajniših
,
odličniših
učencev
,
ki
so
tem
nevarniši
drugim
,
čim
bolje
so
se
navadili
svoje
skrivne
smotre
prikrivati
z
zagrinjalom
pobožnosti
.
In
tako
tedaj
,
častiti
bratje
,
sklepam
svoj
govor
in
o
tem
tudi
leto
.
Ne
zabimo
nikdar
,
kar
smo
slovesno
prisegli
,
bodimo
pripravni
se
žrtvovati
za
ideale
,
kterim
smo
se
posvetili
.
Najviši
Zidar
pa
,
čegar
sozidarji
smo
,
blagoslovi
in
pospešuj
naš
trud
in
razširi
od
vzhoda
do
zahoda
,
kraljestvo
ljubezni
in
bratimstva
.
“
Ko
izgovori
zadnje
besede
,
se
ura
na
zidu
spoteče
in
bije
polnoči
.
Pri
tej
priči
začne
po
svetišči
bliskati
,
odseva
se
ogenj
v
raznih
barvah
,
strele
švigajo
na
vso
strani
in
grmi
,
kakor
kedar
se
bliža
huda
ura
.
Znad
stropa
pa
zaslišijo
se
grozeče
besede
:
Bliža
se
sodba
.
Kdor
ni
čist
,
zapusti
naj
ta
sveti
kraj
,
da
ga
ne
bo
konec
.
In
spet
zagrmi
,
da
se
streso
ves
prostor
,
kakor
da
bi
se
imel
zdajci
strop
vsuti
.
Častiti
bratje
se
vsi
vzdignejo
od
svojih
sedežev
in
se
spravijo
skozi
vrata
ven
,
brat
Takovec
eden
med
prvimi
;
le
pet
jih
ostane
še
noter
;
vrata
se
zaloputnejo
.
Debeli
četrtek
je
po
vsem
svetu
dobro
znan
,
posebno
pa
Goričanom
,
kteri
se
sploh
prav
radi
spominjajo
takih
godov
in
praznikov
,
ko
že
starodavna
šega
veli
za
želodec
in
kar
njemu
dopade
,
kaj
več
poskrbeti
.
Tudi
letos
bi
smel
človek
iz
raznih
znamenj
sklepati
,
da
Goričani
so
predpustnemu
četrtku
niso
izneverili
:
štacune
po
mestu
so
se
popoludne
skoro
vse
pozaprle
,
in
tudi
tiste
,
ki
so
še
odprte
,
so
brez
kupčevalcev
;
vse
po
mestu
nekako
leno
in
brezskrbno
pohaja
,
kakor
ima
človek
navado
potem
,
ko
je
dobro
obedoval
in
si
je
v
svesti
,
da
tudi
večerja
ne
bo
medla
,
še
manj
pa
suha
.
Na
tržišči
pred
nunsko
cerkvijo
sploh
nikdar
ne
vidiš
dosti
ljudi
,
ako
ne
morda
ravno
takrat
,
Ko
zahajajo
v
cerkev
k
maši
ali
večernicam
,
ali
pa
,
ko
se
deklice
s
knjigami
in
drugimi
učili
v
torbici
zjutraj
in
popoludne
živo
čvrčaje
zbirajo
v
šolo
k
nunam
ali
pa
se
po
šoli
gnjetejo
skozi
velika
vrata
ven
.
Danes
pa
,
ker
popoludne
ni
šole
,
že
dve
uri
ni
tu
videti
živega
krsta
.
Ravno
je
v
bližnji
veliki
cerkvi
ura
odbila
tri
,
kar
se
na
desni
proti
cerkvi
odpro
vrata
one
hiše
,
v
kteri
že
od
davnih
časov
stanuje
nunski
spovednik
.
Iz
vrat
na
tržič
stopita
dva
gospoda
,
duhoven
v
črnem
talarji
:
kdor
ga
je
le
enkrat
videl
,
spozna
ga
lahko
za
gospoda
Poljanca
,
ki
je
že
štiri
mesece
od
tega
nastopil
novo
službo
pri
nunah
.
Drugi
gospod
,
lep
in
postaven
,
je
posveten
,
malo
zarudel
,
in
še
le
,
ko
se
sredi
tržišča
pred
cerkvijo
odkrije
,
izda
ga
visoko
čelo
in
kodrasti
lasje
za
Vekoslava
.
Počasi
hodeč
obrneta
se
naša
znanca
dol
proti
magistratni
ulici
.
„
Tu
toraj
,
Vekoslav
,
je
moj
novi
dom
,
kjer
se
upam
odpočiti
in
najti
miru
;
druzega
mesta
si
ne
želim
,
da
bi
tudi
Bogu
dopalo
,
da
tu
sklenem
svoje
življenje
“
,
spregovori
Poljanec
.
„
Življenja
hrup
bil
vam
je
vedno
zoprn
,
vedno
ste
se
radi
zatekali
iz
mesta
v
tiho
naravo
na
deželi
.
O
da
bi
meni
dano
bilo
daleč
daleč
od
duhomorne
enoličnosti
mestne
mirno
vživati
in
občudovati
življenje
narave
,
ki
se
vedno
pomlaja
in
vsako
leto
prevstvarja
.
Toda
bojim
se
,
da
skoraj
so
prešli
srečni
časi
,
ker
majati
so
se
začeli
stebri
blagostanja
,
vera
in
cerkev
se
zaničujeti
,
posestvo
zgublja
stalnost
,
zatoraj
gineva
ljubezen
do
domovine
in
domačega
ognjišča
,
povsod
breznačehiost
,
negotovost
,
še
sami
oni
,
ki
vse
prevstvarjajo
,
ne
vedo
,
kako
bo
,
kedaj
ima
biti
tolikim
prenaredbam
konec
,
res
,
splošna
zmešnjava
!
“
„
In
kaj
pravijo
v
Rimu
k
tem
homatijam
?
“
vpraša
Poljanec
.
„
V
Rimu
smatrajo
cesarjeve
prenaredbe
kot
vojsko
proti
katoliški
cerkvi
,
proti
krščanstvu
samemu
in
onemu
redu
,
kterega
je
po
več
ko
tisočletnem
delovanji
vtemeljila
v
Evropi
Kristusova
vera
Sem
se
prišteva
posebno
preziranje
one
razlike
stanov
,
ktera
je
naravna
,
a
tudi
od
krščanstva
potrjena
,
ker
ni
bilo
in
ne
bo
,
ker
ne
more
biti
,
da
bi
vsi
ljudje
v
družbi
enaki
bili
.
saj
ravno
na
tej
razliki
sloni
človeško
društvo
.
Zatoraj
se
obsoja
brezobzirno
ravnanje
s
plemstvom
in
zatiranje
vseh
podedovanih
najsvetejših
pravic
;
le
zlorabi
onih
pravic
naj
bi
se
v
okom
prišlo
s
tem
,
da
bi
se
počasi
plemstvo
prevstrojilo
,
da
kar
se
tu
odvzame
,
se
tam
doda
.
A
zopet
na
drugi
strani
se
od
res
preveč
zatiranega
zemljaka
in
nižih
stanov
prehitro
odvzame
jarem
in
podeli
se
jim
brezkrajna
prostost
;
ker
je
niso
vajeni
,
je
ne
bodo
znali
ceniti
,
ampak
jo
zlorabili
v
svojo
lastno
pogubo
,
tako
,
da
bodo
v
kratkem
sužnji
ne
grofov
,
ampak
brezvestnih
oderuhov
,
kapitalistov
in
tovarnarjev
.
Sveta
cerkev
je
oproščala
človeštvo
od
jarma
robstva
več
stoletij
in
stvarila
je
stalno
delo
,
a
cesar
misli
,
da
bo
svet
prerodil
in
vstanovil
novi
red
z
enim
ediktom
.
Boje
se
za
cerkev
v
Avstriji
,
ker
kakor
se
ve
iz
najzanesljivejših
virov
,
se
na
Dunaji
nič
manj
ne
namerava
,
kakor
odtrgati
Avstrijo
od
Rima
.
In
resnično
,
vse
najnovejše
vesti
razodevajo
dovolj
jasno
take
nemire
.
Strune
med
Rimom
in
Avstrijo
so
zelo
napete
.
Zatoraj
pa
se
v
Rimu
govori
,
da
misli
narediti
papež
prevažen
korak
,
namreč
iz
Rima
sam
priti
na
Dunaj
s
cesarjem
se
pogovarjat
.
To
se
ve
,
da
je
za
sv.
očeta
veliko
ponižanje
,
ali
vedeli
naj
bi
njegovi
nasprotniki
,
da
mu
je
le
za
sveto
stvar
,
za
svobodo
cerkve
,
a
ne
za
lasten
dobiček
.
Sicer
pa
se
temu
potovanju
na
Dunaj
protivijo
kardinali
in
Rimljani
,
sam
papež
sili
na
to
;
težko
,
da
se
bo
dal
pregovoriti
.
“
„
Po
tem
takem
“
,
pravi
Poljanec
,
„
bi
nas
znala
doleteti
še
sreča
videti
sv.
očeta
pri
nas
v
Gorici
.
O
kako
srečnega
bi
se
čutil
tedaj
naš
blagi
nadškof
.
Sem
slišal
,
da
ga
sv.
oče
zelo
čislajo
.
“
„
Da
,
povsem
se
odobruje
v
Rimu
njegovo
možato
postopanje
.
Kako
srčno
bi
objeli
sv.
oče
hrabrega
boritelja
“
,
odgovarja
Vekoslav
.
„
A
ne
tako
na
Dunaji
“
,
pravi
Poljanec
.
„
V
imenu
cesarjevem
,
pravijo
,
da
so
mu
poslali
zadnji
opomin
in
postavili
prihodnjo
nedeljo
kot
zadnji
dan
,
da
se
v
vsem
podvrže
cesarjevim
ukazom
in
razglasi
v
svoji
nadškofiji
„
Toleranzedikt
“
;
ako
ne
,
se
mu
odtegnejo
dohodki
in
se
ima
prisiliti
,
da
se
odpove
škofijskemu
sedežu
.
„
In
kaj
misli
nadškof
storiti
?
“
vpraša
Vekoslav
.
„
Kar
do
zdaj
“
,
odgovarja
Poljanec
,
„
stati
in
pasti
za
svobodo
svojih
vernikov
,
kakor
dober
pastir
,
a
zapustiti
nikakor
ne
svoje
čede
ali
odpovedati
se
dostojanstvu
,
ktero
mu
jo
od
Boga
podeljeno
po
rimskem
papežu
;
le
tega
sodbi
se
podvrže
.
“
„
Junaško
,
hrabro
“
,
dostavi
Vekoslav
.
V
tem
pogovoru
sta
prekoračila
nunske
ulice
,
prišla
do
magistratnih
ulic
ter
zavila
jo
na
desno
po
ozki
ulici
,
po
kteri
prideta
pod
lopo
,
ki
se
še
danes
imenuje
Kdlingov
prehod
.
Tu
bila
je
že
takrat
,
kakor
se
dandanes
vidi
,
podoba
Matere
Božje
,
poleti
in
pozimi
s
svežimi
cveticami
klučana
,
in
noč
in
dan
gorela
je
pred
njo
luč
.
Vsako
uro
skoraj
videli
so
se
tu
pobožni
,
ki
so
kleče
molili
pred
milostno
podobo
Marijino
;
tudi
Vekoslavu
ni
bila
neznana
in
vsakokrat
,
ko
je
tu
mimo
šel
,
obdajal
ga
je
svet
strah
in
sladil
mu
srce
z
blagimi
spomini
;
saj
je
tu
,
ko
je
še
v
šolo
hodil
,
večkrat
prepeval
in
molil
.
Tudi
zdaj
ni
mogel
mimo
,
da
ne
bi
se
nizko
poklonil
in
pozdravil
častite
podobe
.
„
Gospod
Poljanec
“
,
spregovori
spet
Vekoslav
,
ko
iz
Edlingovega
prehoda
prideta
v
mesniške
ulice
,
„
ali
ne
veste
,
nocoj
sem
povabljen
k
„
Odkritosrčnosti
“
,
kjer
ima
biti
velika
slavnost
;
grof
Gvidon
mi
je
trikrat
zažugal
,
da
moram
vsekako
priti
,
tudi
da
se
imajo
nocoj
važne
reči
razpravljati
;
pričakujejo
se
vsi
žlahtniki
in
veljaki
z
dežele
.
“
„
Bodo
pa
že
spet
zvonec
nosili
tujci
.
Vsekako
čudno
in
sumljivo
se
mi
zdi
to
gibanje
po
Gorici
in
deželi
,
ni
skoraj
dne
,
da
ne
bi
bila
tu
ali
tam
kaka
veselica
ali
ples
ali
druga
zabava
;
se
že
kaj
izmislijo
,
da
ljudi
motijo
.
Toda
mislim
,
da
tako
prazničenje
in
pohajanje
nikomur
ne
hasne
.
Saj
vidim
nektere
z
dežele
,
da
so
po
cele
tedne
v
mestu
.
Kam
pridemo
,
ako
se
bo
tako
zapravljalo
in
pa
ob
enem
zanemarjalo
doma
gospodarstvo
in
delo
?
“
vpraša
nevoljno
Poljanec
.
„
Toliko
rajši
obiščem
to
zabavo
“
,
pravi
Vekoslav
,
„
mika
me
do
dobrega
spoznati
te
ljudi
,
da
bom
bolje
vedel
,
kako
ž
njimi
občevati
.
“
„
Skušajte
vse
;
kar
je
pravo
,
obdržite
“
,
dostavi
Poljanec
.
Ko
prideta
do
srede
mesniških
ulic
,
postojita
pred
dvonadstropno
hišo
,
ki
je
bila
prav
čedno
zidana
in
rudeče
pobarvana
;
iz
vsega
dalo
se
je
soditi
,
da
mora
biti
ena
najnovejših
v
Gorici
.
Nad
uhodnimi
velikimi
vrati
bilo
je
zapisano
z
velikimi
črkami
v
nemškem
jeziku
:
„
Zur
Preimuthigkeit
“
,
poleg
pa
v
italijanskem
:
„
Alta
sincerita
“
.
Zgodovinski
viri
iz
časa
Jožefa
II.
pričajo
,
da
pod
tem
imenom
je
bila
v
Gorici
osnovana
prostozidarska
loža
.
Tudi
Osseg
med
drugimi
ložami
,
ki
so
tedaj
bile
v
Avstriji
,
omenja
ložo
v
Gorici
:
„
Zur
Preimuthigkeit
“
.
Pa
se
ve
da
,
kdo
v
Gorici
je
tedaj
o
tem
kaj
vedel
?
Gostilna
pri
„
Odkritosrčnosti
“
se
je
pred
enim
letom
po
nekem
tujcu
,
ki
je
bil
prišel
tam
nekje
z
Nemškega
,
odprla
brez
velikih
priprav
in
hrupa
,
kmalo
se
je
nekaj
poslopja
dozidalo
in
par
velikih
dvoran
in
druzih
soban
za
gospodo
tam
za
dvoriščem
,
napravil
se
je
lep
prostoren
vrt
in
kar
je
treba
pri
velikih
gostilnah
.
O
loži
pa
ali
prostozidarjih
se
nobenemu
Goričanu
še
sanjalo
ni
.
Pač
pa
so
vedeli
,
da
tujec
pri
„
Odkritosrčnosti
“
vedno
toči
okusno
,
močno
vino
in
se
pri
njem
vsako
uro
nahaja
,
kar
li
zamore
poželeti
potreben
in
nepotreben
.
Zatoraj
se
je
kmalo
začelo
govoriti
po
mestu
:
kdor
ni
odkritosrčen
,
pa
naj
gré
k
„
Odkritosrčnosti
“
pit
,
tamošnje
vince
mu
bo
kmalo
srce
in
jezik
razvezlalo
.
Tudi
so
že
vsi
vedeli
ne
le
po
Gorici
,
ampak
celo
po
deželi
,
da
pri
„
Odkritosrčnosti
“
se
večkrat
pleše
in
zabava
,
sploh
da
je
dobro
preskrbljeno
za
kmeta
in
gospoda
.
Se
vé
da
,
hoteli
so
nekteri
jeziki
tudi
vedeti
,
da
pri
„
Odkritosrčnosti
“
,
ali
vsaj
tam
blizo
nekje
,
se
nahaja
hiša
,
v
ktero
noben
pošten
mož
ne
gré
,
se
vé
da
,
tako
so
le
govorili
!
Tu
se
g.
Poljanec
poslovi
od
svojega
mladega
prijatelja
in
se
vrne
po
prejšnji
poti
nazaj
.
Vekoslav
pa
potem
stopi
skozi
velika
vrata
v
gostilno
.
Na
desno
in
levo
se
mu
odpirajo
prostorne
sobane
,
natlačene
s
pridnimi
pivci
,
kterih
eni
pevajo
,
drugi
se
živahno
pogovarjajo
,
drugi
spet
igrajo
;
tu
pa
tam
zagleda
se
po
pivnicah
kaka
bolj
gosposka
postava
,
ki
se
od
mize
do
mize
vtika
v
pogovore
pijočih
in
kakor
se
zdi
oblastno
,
a
vljudno
in
zgovorno
ter
v
svesti
si
svoje
preučenosti
,
navzočim
razlaga
važne
in
mične
reči
,
ker
kjerkoli
se
ustavi
,
vsi
z
odprtimi
usti
vanj
zijajo
.
Od
časa
do
časa
vzame
iz
žepa
časopis
ter
bere
nekaj
vrst
,
potem
pa
razlaga
.
Stopivšemu
na
dvorišče
prileti
nasproti
lično
opravljen
natakar
,
ter
ga
vljudno
poklonivši
se
mu
sprejme
čez
dvorišče
po
stopnicah
,
ter
ga
privede
na
širok
dolg
mostovž
;
na
tem
videlo
se
je
več
visocih
vrat
,
kterih
srednjo
odpre
natakar
Vekoslavu
.
Komaj
vstopi
,
kar
mu
od
vseh
strani
zadoni
:
„
Živio
Vekoslav
,
dobro
došel
!
“
Več
znancev
mu
pride
nasproti
proti
vratam
,
med
njimi
grof
Gvidon
,
ki
novega
gosta
predstavlja
navzočim
.
Ko
poneha
pozdravljanje
in
mehanični
pokloni
,
se
Vekoslav
ogleda
po
prostorni
,
visoki
dvorani
;
vse
elegantno
gosposko
opravljeno
,
po
stenah
v
zlatih
okvirjih
razobešene
razne
podobo
,
med
kterimi
kmalo
zapazi
Voltairja
,
Diderota
in
nekaj
drugih
slaboslavnih
Francozov
.
Po
dvorani
mu
sreča
oko
dosti
znanih
in
neznanih
obrazov
,
tudi
gospa
in
gospodičin
ni
manjkalo
;
pri
teh
je
oko
nekaj
dalje
postalo
,
morda
je
iskalo
obližja
,
kterega
ni
našlo
.
Ni
mu
bilo
všeč
to
,
nadjal
se
je
nocoj
ž
njo
govoriti
.
Ali
kaj
,
vleklo
je
ni
v
tako
družbo
in
ženska
navadno
zdravejše
in
resničniše
čuti
,
kakor
moški
sodi
.
Ko
sredi
dvorane
zamišljen
stoji
,
mu
pribiti
naproti
Ben
Saruk
Mostovski
,
v
črnih
rokavicah
,
dvakrat
se
mu
pokloni
ter
mu
prime
za
desnico
in
mu
jo
prijateljski
stisne
.
„
Dobro
došli
iz
klasične
Italije
!
Nisem
že
videl
ure
,
da
bi
se
vrnili
,
noč
in
dan
sem
vas
imel
pred
očmi
,
srčno
hrepeneč
po
vaši
dragi
tovaršiji
.
Povsod
srečni
?
Zdravi
?
“
„
Vse
dobro
“
,
odgovori
Vekoslav
.
„
Dobro
opravili
svoj
posel
?
Že
skoro
želim
občudovati
nakupljene
umotvore
,
pričale
bodo
o
spretnosti
vašega
umetnijskega
okusa
.
A
ravno
prav
.
da
ste
danes
že
tukaj
s
potovanja
;
nocoj
priredimo
veliko
zabavo
.
Apolon
in
Melpomene
se
imata
boriti
za
lavoriko
.
In
škoda
,
desetkrat
škoda
,
bi
bilo
,
da
bi
nocoj
tu
ne
bilo
vas
,
tako
izvrstnega
natančnega
ocenitelja
.
Blagovolite
sprejeti
spored
današnje
zabave
.
“
„
Prelepa
hvala
za
pozornost
,
gospod
Mostovski
“
,
zahvali
se
Vekoslav
.
Sploh
pa
se
zdi
,
da
v
tej
odlični
družbi
nocoj
g.
Mostovski
nosi
veliki
zvonec
,
vse
ga
k
sebi
kliče
in
zvedavo
povprašuje
,
a
on
se
urno
suče
in
lahno
stopajoč
po
prstih
premerja
dvoranine
prostore
,
kakor
senca
;
vsem
odgovarja
,
vso
zadovolja
.
Slednjič
vendar
pride
čas
,
ko
se
ima
pričeti
zabava
.
Zbrana
gospoda
začne
se
skozi
vrata
,
ki
so
se
ravno
odprla
,
pomikati
v
visoko
,
umetno
ozaljšano
dvorano
in
počasi
zasede
svoje
prostore
;
častni
stol
pred
odrom
na
sredi
tiče
danes
grofu
Gvidonu
Kobenceljnu
,
ne
daleč
od
njega
vidimo
Vekoslava
.
Zagrinjalo
se
vzdigne
.
Nastopi
belo
oblečena
gospodičina
okoli
šestnajstih
let
.
Deklamuje
prav
spretno
in
pogumo
,
italijansko
pesem
,
v
kteri
slavi
rodbino
Kobenceljnov
in
grofa
Gvidona
,
sosebno
povzdiguje
zasluge
Ivana
Kobenceljna
,
sinu
Gvidonovega
,
ktere
si
je
bil
zadobil
kot
kreten
diplomat
za
Avstrijo
.
Ploskanja
ni
konca
ne
kraja
.
A
zdaj
stopi
med
občinstvo
Mostovski
sam
in
jame
deliti
med
posamne
to
pesen
tiskano
.
Ko
se
pa
podpisano
bere
njegovo
ime
,
zadoni
gromovito
klicanje
in
ploskanje
Mostovskemu
,
ki
ne
preneha
,
dokler
se
on
sam
dvakrat
na
odru
ne
prikaže
sprejet
čestitanja
od
gospodov
in
gospa
,
ki
mu
z
rokami
in
rutami
naproti
migljajo
.
Predstavlja
se
potem
šaloigra
:
„
Il
vecchio
bizzarro
“
,
v
treh
dejanjih
,
od
K.
Goldoni-a
.
Pri
zadnji
točki
v
programu
nastopi
Ben
Saruk
Menahem
sam
in
globoko
poklonivši
se
zbranemu
občinstvu
začne
:
Slavna
gospoda
!
Z
neizrečnim
veseljem
navdaje
srce
vsakega
misleca
živahno
gibanje
,
ki
se
pričenja
po
Evropi
!
Vzvišeni
do
zdaj
še
nepoznani
nauki
o
enakosti
,
o
svobodi
,
o
bratoljubji
,
ki
so
jih
v
našem
stoletji
pogumno
proglasili
veliki
duhovi
na
Francoskem
,
vneli
so
mlado
in
staro
;
najčilejše
moči
,
veleumi
,
posvečujejo
se
njihovemu
razširjanju
in
vresničevanju
.
In
že
povsod
se
vidi
,
kako
te
blage
ideje
plodijo
mišljenje
in
delovanje
človeško
,
kako
poganjajo
nove
kali
,
ki
obetajo
cvetu
in
sadu
.
Povsod
znanstvena
in
umetnijska
društva
,
povsod
kazine
,
obrtnijske
in
kupčijske
zadruge
,
velikanska
podvzetja
,
množenje
kapitala
,
ki
edini
zamore
povzdigniti
kupčijo
,
tovarne
se
zidajo
,
ter
ponujajo
stradajočim
lahkega
,
gotovega
zaslužka
,
posestniku
in
meščanu
pa
držečega
blaga
v
ceno
.
Rente
,
kapital
,
inteligenca
,
ž
njim
blagostanje
.
In
da
so
valovi
blagodejnega
napredka
tudi
Vas
dosegli
,
slavna
gospoda
,
priča
mi
je
ta
večer
,
ko
smo
se
v
tako
obilnem
številu
zbrali
poklonit
se
divnim
umetnostim
.
In
tem
bolj
povzdiguje
se
srce
pravemu
človekoljubu
,
ko
vidi
,
da
se
je
s
tem
vzvišenim
idealnim
namenom
združil
drugi
nesebični
in
vendar
obče
koristni
smoter
,
da
se
namreč
čisti
dohodki
nocojšne
zabave
naklonijo
ubogim
Goričanom
.
Živelo
mesto
,
živela
dežela
,
ki
v
sebi
hrani
take
povspeševatelje
vsega
dobrega
in
lepega
,
pripravni
sebe
in
svoje
žrtvovati
najblažjim
težnjam
obče
človeškim
.
Toda
,
slavna
gospoda
,
kakor
že
znano
,
zbrali
smo
se
nocoj
k
tej
slavnosti
tudi
še
z
drugim
namenom
,
da
stvarimo
kaj
novega
,
da
nocoj
položimo
temelj
novemu
poslopju
,
ki
se
ima
med
nami
kmalu
vzdigniti
vedam
in
umetnostim
in
vseobčnemu
napredku
.
In
ravno
nenavadno
veliko
število
,
v
kterem
ste
se
,
slavna
gospoda
,
zbrali
,
daje
mi
opravičeno
upanje
,
da
moje
besede
ne
bodo
pale
na
neplodna
tla
.
Naš
v
vsakem
oziru
napredujoči
vek
napisal
si
je
na
prapor
geslo
:
„
V
združenji
moč
!
“
Da
,
slavna
gospoda
,
ponavljam
,
v
združenji
moč
,
in
čim
veče
je
število
združenih
moči
,
tem
veča
,
tem
silnejša
je
združena
moč
.
In
prav
za
to
jela
so
se
v
povspeševanje
velikih
podvzetij
snovati
povsod
razna
društva
,
banke
in
vsakovrstne
zadruge
,
da
se
več
enot
spoji
v
eno
močno
celoto
.
Tudi
nas
je
nocoj
to
prepričanje
zbralo
,
zedinila
ona
navlečna
moč
,
ki
človeka
človeku
bliža
,
da
skupno
dosežeta
,
česar
sam
ne
more
.
Naša
združena
moč
,
slavna
gospoda
,
velja
naprej
divnemu
Apolonu
,
gojitelju
znanosti
in
lepe
umetnosti
.
Zatoraj
povabljam
vas
,
slavna
gospoda
,
Vest
o
ženski
zaroti
proti
Geravsovemu
žaklju
raznesla
se
je
kakor
blisk
po
vsem
Štanjelu
Kakor
se
po
veliki
plohi
od
povsod
prikažejo
viri
in
hudourniki
,
ki
reki
donašajo
obilno
,
a
motne
vode
,
tako
so
se
iz
ulic
Štanjelski
,
ki
se
stekajo
k
cerkvi
in
na
trg
pred
gradom
,
pridrli
možaki
in
ženske
in
kmalo
se
je
videl
Geravs
obdanega
od
neizmerne
množice
,
ktere
ni
mogel
nikdo
preslišati
,
ker
vse
je
križem
zijalo
.
Vse
grehe
so
mu
očitali
.
Tam
od
grada
priteče
zdaj
mož
in
si
šiloma
naredi
pot
skozi
množico
,
dokler
ne
prerije
do
stopnic
pred
Geravsovo
pisarno
,
tu
se
predenj
postavi
:
„
Prinesite
nam
ven
tisto
občinsko
rakev
,
da
jo
razbijemo
in
vržemo
na
ogenj
.
Ubogi
mizarji
!
Do
zdaj
sem
vsak
teden
izdelal
vsaj
po
eno
rakev
in
zaslužil
vsakrat
pošteno
dva
goldinarja
,
a
zdaj
da
ima
biti
ena
rakev
za
vse
mrliče
,
bogate
in
uboge
,
in
da
se
imajo
vsi
brez
rakve
pokopavati
.
Danes
je
v
rakev
dejan
ušiv
berač
in
jutri
da
bi
ravno
v
tej
rakvi
počival
bogat
gospod
,
ki
se
zdaj
vali
po
svilenih
blazinah
in
poseda
po
pozlačenih
stolih
!
Kaka
pravica
je
to
!
In
mene
pripraviti
ob
zaslužek
,
ob
vsakdanji
kruh
!
“
Temu
se
kmalu
pridružijo
drugi
trije
ali
štirje
možaki
:
„
Da
,
da
,
zdaj
pokopljejo
človeka
kakor
mačko
,
vrže
se
ga
v
grob
,
posuje
z
apnom
,
in
križ
božji
,
vsega
je
konec
.
Po
stari
navadi
so
nas
nosače
in
pogrebce
vabili
po
pogrebu
in
na
osmi
dan
h
kosilu
,
in
človek
je
še
kdaj
kaj
dobrega
pod
zobe
dejal
in
s
kako
kapljico
si
pokrepčal
želodec
,
a
zdaj
se
je
vse
odpravilo
,
vse
,
odkar
se
človek
pokopava
kakor
pes
!
“
In
zopet
od
druge
strani
se
zasliši
vpitje
možko
in
žensko
:
„
Še
zvoniti
več
ne
smemo
po
stari
navadi
,
tudi
na
oblak
zvoniti
je
prepovedano
,
vse
nam
bo
toča
pobila
!
Celo
Bogu
v
cerkvi
dajejo
postave
,
lesene
svečnike
!
“
„
Da
,
da
“
,
stopi
na
zid
,
ki
obdajo
cerkveno
dvorišče
,
Štanjelski
mežnarček
,
majhna
postava
,
a
besedit
bolj
ko
vse
stare
babe
Štanjelske
,
„
da
,
da
,
na
božič
prižgal
sem
pri
Materi
Božji
osem
sveč
mesto
šešt
,
kakor
je
bil
ukazal
komisar
in
zarad
tega
sem
moral
plačati
štiri
goldinarje
in
še
se
mi
je
zažugalo
,
da
zgubim
mežnarstvo
.
In
kaj
vam
še
povem
,
te
dni
mi
je
bilo
zaukazano
vse
svetinje
z
altarjev
in
shramb
pobrati
in
jih
vreči
med
starino
,
gor
pod
streho
.
Še
svetinj
toraj
ne
bomo
smeli
več
poljubovati
!
Kaj
pravite
,
sosedje
?
“
„
In
pa
sod
za
altarjem
!
“
oglasi
se
drugi
.
„
Da
bi
nam
ga
Geravs
vsaj
z
vinom
napolnil
!
“
zasliši
se
tam
sredi
množice
rudečkast
grivec
,
kterega
ovaja
kotlen
zalit
nos
,
da
z
vinom
ne
pozna
usmiljenja
.
In
zopet
zaženo
od
vseh
strani
krik
:
„
Ven
z
občinsko
rakvo
!
Ven
s
copernico
!
Na
ogenj
!
Sem
z
žakljem
!
“
In
z
nova
se
druhal
zaganja
in
sili
proti
pisarnici
.
Ko
pa
Geravs
vidi
,
kako
je
že
druga
in
kmalo
tretja
stopnica
zasedena
,
se
zboji
in
se
jamo
počasi
umikati
proti
dvoraninim
vratam
.
A
kmalo
sprevidi
,
da
bi
bilo
prenevarno
zateči
so
v
pisarno
pred
razsarjeno
množico
,
kakor
ni
prav
bežati
pred
razdraženim
pesom
,
da
bi
mu
ne
ostalo
dovolj
časa
zaloputniti
za
seboj
vrat
.
Vsakako
zadrega
je
bila
velika
,
ker
razburjena
množica
ni
mu
dala
k
besedi
.
A
ko
je
nevarnost
najviša
,
pravi
star
prigovor
,
tam
je
pomoč
najbliža
.
In
tako
tudi
zdaj
.
Pomoč
Geravsu
je
prinesel
ta
pot
Ben
Saruk
Mostovski
.
Ravnokar
je
prihropel
gor
od
vzhodnih
vrat
Štanjelskih
po
ulici
.
Vdari
jo
naravnost
proti
pisarni
.
Množica
ga
kmalo
zapazi
in
se
mu
izogne
,
da
prav
kmalo
pride
do
pisarne
h
komisarju
.
Koj
začne
proti
ljudstvu
mahati
z
rokami
,
naj
se
pomirijo
.
Kmalo
tudi
res
vse
potihno
,
ker
Mostovskega
so
Štanjelci
zarad
vzgledne
pobožnosti
in
darežljivosti
posebno
čislali
in
spoštovali
.
„
Preljubi
Štanjelci
“
,
začne
Mostovski
,
„
poznal
sem
vas
vedno
za
poštene
in
pametne
možč
.
Premislite
malo
,
ali
se
spodobi
tako
zijati
,
da
oni
,
kterega
napadate
,
še
do
besede
ne
more
?
Morate
prvič
vedeti
,
da
komisar
Geravs
je
cesarski
služabnik
in
kot
tak
ne
zvršuje
svoje
volje
,
ampak
cesarjevo
,
toraj
je
neumno
proti
njemu
rogoviliti
,
ko
ni
sam
kriv
;
a
drugič
vsak
razumen
mož
mora
pred
pretehtati
razloge
,
kteri
se
dajo
navesti
za
kterosikoli
novo
naredbo
;
in
takih
navedel
vam
bo
tudi
Geravs
za
vse
to
,
kar
vam
tako
vročo
kri
dela
.
Poslušajte
toraj
,
premislite
,
potem
sodite
;
ako
vam
ne
dopade
,
se
mirno
pritožite
!
“
Mostovskega
beseda
imela
je
zaželjeni
učinek
.
Vsi
se
pomirijo
in
obrnejo
oči
v
Geravsa
,
ki
si
še
enkrat
naočnika
zravna
in
ž
resnim
glasom
,
kakor
navadno
govori
,
kdor
je
bil
močno
razžaljen
,
tako-le
začne
:
„
Do
zdaj
sem
vedno
mislil
,
Štanjelci
,
da
ste
pripravljeni
,
kar-koli
se
vam
veli
ali
naloži
,
voljno
storiti
s
trdnim
prepričanjem
,
da
cesarjevi
ukazi
so
božja
volja
,
ktera
nikdar
ne
more
slaba
biti
,
nikdar
ne
druzega
pospeševati
,
nego
pravi
blagor
človeški
.
Toda
danes
sem
se
moral
prepričati
,
da
ni
tako
pri
vas
;
cesarska
postava
vam
je
povod
protivanju
in
puntanju
in
vendar
ona
druzega
ne
namerava
,
nego
vaš
dobiček
,
vaše
blagostanje
.
Oeinu
se
upirate
,
Štanjelci
?
Prvič
rogovilite
proti
pogrebni
postavi
.
A
jaz
vam
morem
dokazati
,
da
to
je
neopravičeno
.
In
sicer
kar
sem
rekel
,
dokažem
tako
,
rekoč
:
karkoli
množi
narodno
bogastvo
in
je
vspešno
za
veliko
obrtnijo
,
je
brezdvomno
dobro
;
to
jo
resnica
,
ktero
tirja
zdrava
pamet
in
učijo
vsi
zvedenci
.
A
prav
taka
je
omenjena
postava
.
Dokaz
:
Prvi
razlog
.
Ta
postava
zahteva
,
da
se
Imajo
mrliči
v
žaklji
,
a
ne
vsak
v
svoji
rakvi
pokopavati
;
ena
rakva
ima
vsem
občinarjem
zadostovati
,
da
se
iz
hiše
prineso
na
pokopališče
.
Na
tak
način
se
država
neizmerno
okoristi
.
Pomislite
,
naše
cesarstvo
šteje
okoli
20
milijonov
ljudi
,
od
teh
umerje
vsako
leto
700.000
;
koliko
lesa
bi
moralo
toraj
v
zemlji
zgnjiti
?
Drugi
razlog
.
Ta
postava
zahteva
,
naj
se
mrliči
v
platnenih
žakljih
pokopavajo
.
Boste
me
zavrnili
,
da
platno
v
zemlji
segnije
.
A
jaz
odgovarjam
,
da
ravno
to
je
prav
,
ker
boste
tako
primorani
konoplje
sejati
;
drugič
presti
in
tretjič
bodo
imeli
tkalci
več
opravila
;
iz
tega
sledi
,
da
ta
postava
pospešuje
tudi
obrtnijo
,
da
je
toraj
čez
vse
koristna
,
kakor
sera
imel
dokazati
vara
.
Tretji
razlog
.
Ta
postava
zahteva
,
da
se
imajo
trupla
iz
apnom
ometati
(
obsuti
)
.
Tudi
to
je
koristno
,
ker
tako
prvič
trupla
prod
strohnejo
in
se
tako
zavira
kužna
soparica
počasi
trohnečega
trupla
.
A
drugič
je
mrtvemu
gotovo
vse
eno
,
kaj
se
ž
njegovim
truplom
godi
,
naj
hitro
ali
počasi
trolini
,
saj
tako
čutiti
ne
more
.
Ali
ni
toraj
,
da
iz
vsega
,
kar
sem
do
zdaj
navedel
,
sklenem
,
ni
li
nespametno
,
Štanjelci
,
tako
obče
koristni
postavi
vpirati
se
?
Drugič
se
hudujete
nad
novimi
cerkvenimi
postavami
.
Jaz
pa
pravim
in
trdim
,
da
tudi
te
postave
druzega
ne
nameravajo
nego
vaše
dušno
in
telesno
blagostanje
.
Kar
sem
rekel
,
dokažem
tako-le
:
Prvič
glede
dušnega
blagostanja
.
Vse
je
duši
koristno
,
kar
človeka
napelje
k
pravemu
,
pobožnemu
češčenju
Boga
.
A
taka
je
nova
postava
,
ker
ona
omejuje
prevelik
blesk
pri
božji
službi
,
določuje
manjše
število
luči
na
altarji
,
odpravlja
malikovanje
svetnikov
in
svetnic
,
sploh
namerava
uprostiti
božjo
službo
.
A
prav
to
je
in
mora
biti
Bogu
všeč
.
Kaj
mara
Bog
za
vaše
kadilo
,
Stanjelci
,
in
vaš
vosek
in
procesije
?
On
je
previsok
in
prevelik
in
tudi
prebogat
,
da
bi
kaj
porajtal
za
take
malenkosti
,
in
ko
bi
tudi
znosili
ves
blesk
in
celega
sveta
veličastvo
v
Štanjelsko
cerkev
,
kaj
je
vse
to
proti
božjemu
veličastvu
?
Ne
veste
,
kaj
pravi
evangelij
,
da
je
zemlja
podnožje
njegovim
nogami
?
In
potem
,
ali
hočete
,
kakor
stari
Izraelci
Boga
častiti
?
Ne
,
v
novem
zakonu
je
naš
Zveličar
dal
drugačno
postavo
.
„
Bog
je
Duh
“
,
pravi
pri
sv.
Janezu
,
„
in
tisti
,
ki
ga
molijo
,
morajo
ga
v
duhu
in
resnici
moliti
.
“
„
In
ti
,
ko
moliš
,
zapri
se
v
sobo
in
tam
moli
v
skritem
k
Očetu
.
“
Tako
je
Kristus
učil
in
vi
mislite
,
da
mu
vstrežete
z
zlatom
in
srebrom
in
s
kričanjem
pri
procesijah
in
z
drugim
ropotanjem
,
kakor
so
delali
duhovni
Balovi
za
časa
preroka
Elija
?
Vidite
toraj
,
da
nova
postava
vas
uči
spet
prav
po
kristijansko
Bogu
služiti
in
pospešuje
vaš
dušni
blagor
,
zatoraj
je
tudi
koristna
,
kakor
sem
zgoraj
rekel
in
s
tem
tudi
dokazal
.
A
drugič
nova
postava
namerava
še
bolj
vaše
telesno
blagostanje
.
In
ravno
to
je
,
kar
prosim
,
dobro
premislite
.
Dokaz
tega
stavka
.
Resnica
neovrgljiva
:
Vse
je
telesnemu
blagostanju
spešno
,
kar
množi
denar
in
kapital
.
A
jaz
rečem
:
Taka
jo
nova
postava
.
Tedaj
sklepam
:
Nova
postava
res
telesno
blagostanje
pospešuje
.
In
res
,
da
vas
naravnost
primem
,
Štanjelci
,
vprašam
vas
:
vam
dopadejo
petice
in
tolarji
,
ali
cekini
?
Gotovo
bote
rekli
vsi
:
Da
,
da
,
le
dosti
jih
imeti
!
In
kaj
druzega
jo
namen
novi
postavi
nego
pomnožiti
število
tolarjev
in
cekinov
?
Lesene
svečnike
za
cerkev
hoče
ona
,
da
se
iz
srebrnih
naredi
okrogli
denar
,
ki
tako
rad
teče
.
Dalje
hoče
postava
pobrati
vašim
lesenim
in
kamnitim
svetnikom
zlato
in
srebro
in
druge
dragocenosti
,
da
se
poprodajo
in
zanje
povlečejo
lepi
belaki
in
rumenjaki
.
Ne
,
veste
,
Štanjelci
,
da
zdaj
na
svetu
nič
ne
velja
in
ne
zmore
,
kdor
nima
okroglega
?
Vse
bogastvo
se
zdaj
preobrača
v
denar
.
Enkrat
se
je
reklo
:
Kolikor
imaš
,
toliko
veljaš
,
zdaj
pa
se
bo
reklo
:
Kolikor
plačaš
,
toliko
veljaš
.
Potrpite
toraj
,
najpred
treba
iz
starih
zakladov
denarja
narediti
,
potem
,
ako
vam
bo
ljubo
,
pa
kupite
cerkvi
tudi
streho
zlato
.
Denarja
,
denarja
treba
je
dobiti
,
predno
se
hoče
kaj
veljati
.
Zatorej
veselo
pozdravite
postavo
,
ki
vam
denar
tako
rekoč
ponuja
,
ki
je
toraj
tudi
vašemu
telesnemu
blagostanju
koristna
,
kakor
sem
zgoraj
rekel
in
s
tem
tudi
dokazal
.
Tako
toraj
,
Štanjelci
,
lahko
sprevidite
,
kako
modro
,
kako
dobro
premišljeno
je
vse
,
kar
vam
vele
cesarske
postave
.
Zatoraj
upam
,
da
jih
bote
z
vernim
srcem
sprejeli
in
nikdar
se
predrznih
še
celo
misliti
ne
proti
njim
,
kar
bi
bilo
že
samo
na
sebi
pregrešno
.
Zdaj
se
pa
boto
razšli
in
nikdar
so
no
več
zbrali
v
tak
namen
kakor
danes
.
“
Mnogo
poslušalcev
so
jo
res
dalo
pomiriti
in
so
jeli
počasi
odhajati
.
Toda
nekteri
možje
so
vendar
se
obotavljali
in
še
vestno
med
seboj
godrnjali
,
a
tako
nerazumljivo
,
da
Geravs
ni
mogel
izslediti
nobene
besedice
,
akoravno
je
na
vso
moč
na
ušesa
vlekel
.
Vendar
tudi
ti
so
se
počasi
razšli
in
ostale
so
le
nektere
onih
žensk
,
ki
so
bile
koj
od
začetka
prišle
s
šiviljo
mrtvaških
žakljev
.
„
Dajte
nam
coprnico
,
da
jo
vržemo
v
ogenj
!
“
glasi
se
spet
.
„
Babje
pošasti
,
ali
se
ne
poberete
od
tod
?
“
zagrmi
Geravs
,
da
se
stopnice
in
dvorano
stresejo
.
„
Copruica
bo
danes
tu
noter
šivala
!
“
Pri
teli
besedah
zaluskne
vrata
in
zaklene
staro
šivilijo
v
občinsko
dvorano
.
On
sam
pa
z
Mostovskim
napoti
se
proti
svojemu
stanovanju
ne
meneč
se
za
ženske
,
ki
ga
od
desne
in
leve
obstopivši
skoraj
pol
poti
spremljajo
kričeč
in
roječ
,
dokler
videvše
,
da
nič
ne
opravijo
,
ena
za
drugo
zaostane
,
še
malo
pogleda
za
komisarjem
ter
odide
.
Na
dvorišči
pred
stanovanjem
že
najde
Geravs
voziček
in
Franceta
Peconovega
.
Kaj
je
pa
pripeljal
?
Znano
je
,
kako
nestrpen
bil
je
državni
absolutizem
za
cesarja
Jožefa
IT
.
Usvojil
si
jo
oblast
ne
le
v
posvetnih
,
ampak
tudi
v
verskih
in
cerkvenih
zadevah
in
vse
v
svoje
področje
pograbil
.
Cerkev
in
sakristija
,
božja
služba
in
vse
drugo
uradovanje
se
je
z
nova
vredilo
po
državnih
postavah
.
In
da
bodo
tudi
duhovni
voljni
služabniki
državne
samooblasti
,
nadzorovala
se
je
strogo
njihova
odgoja
po
generalseminarib
,
določile
se
knjige
,
po
kterih
se
imajo
učiti
,
ne
več
ne
manj
in
ne
drugače
,
kolikor
in
kadar
je
bilo
postavno
predpisano
.
Pred
vsem
pa
se
je
skrbelo
,
da
se
vez
med
državno
duhovščino
in
Rimom
ruši
;
zatoraj
so
se
morali
iz
učnih
in
sploh
vseh
drugih
knjig
,
ktere
so
duhovni
navadno
v
rokah
imeli
,
izbrisati
posebno
ona
mesta
,
s
kterih
se
je
kakorkoli
povzdigovala
cerkvena
ali
papeževa
oblast
nad
posvetno
,
ali
se
manj
pohvalno
govorilo
o
posvetnih
oblastnikih
.
Cerkveno
pravo
,
zgodovina
,
celo
dogmatika
in
druge
knjige
,
iz
kterih
so
mladi
duhovni
zajemali
svoje
znanje
,
vse
se
je
moralo
podvreči
neusmiljenim
škarjem
državnih
cenzorjev
.
Slednjič
je
celo
rimski
breviarij
zadela
ta
žalostna
osoda
.
Bile
so
tu
posebno
nektere
lekcije
,
ki
birokratskemu
nosu
niso
vgajale
.
Staknili
so
pred
vsem
one
državi
nevarne
besede
,
ki
se
bero
v
praznik
svetega
Gregorija
VII.
25.
maja
,
kjer
breviarij
pripoveduje
,
kako
moško
se
je
za
svobodo
cerkve
ta
papež
boril
s
cesarjem
Henrikom
in
slednjič
odstavil
ga
od
kraljevske
časti
.
Da
bi
—
plašili
so
se
—
osemdesetletnemu
papežu
ne
prišlo
na
misel
enako
ravnati
s
cesarjem
Jožefom
!
Tudi
kar
se
bere
v
praznik
sv.
Benona
o
razkolništvu
,
zdelo
se
je
bistremu
državnemu
očesu
sumljivo
.
Zatoraj
je
došel
cesarski
ukaz
,
naj
se
na
omenjenem
mestu
v
breviariji
papir
prilepile
,
ali
pa
s
sajami
zamaže
,
cesarski
uradniki
naj
strogo
pazijo
,
da
se
to
povelje
vestno
zvrši
;
duhoven
,
ki
bi
ne
slušal
,
se
ima
strogo
kaznovati
.
Gotovo
tudi
Geravs
,
zvest
in
natančen
,
spolniti
je
hotel
svojo
dolžnost
;
poslal
je
Franceta
Pecona
okol
vseh
duhovnov
,
do
koder
je
segala
njegova
oblast
,
s
povabilom
naj
mu
naložijo
breviarije
,
da
se
prepriča
,
ali
so
vsi
zadostili
cesarskemu
povelju
.
Ravno
se
vrne
Geravs
iz
svoje
domače
Disarne
s
popisano
polo
in
se
postavi
pred
voz
.
Toraj
začne
brati
s
pole
imena
posamnih
župnij
in
vikarijatov
.
Beroč
premetuje
z
desnico
po
vozu
iskaje
breviarije
,
ki
so
bili
po
povelji
Geravsovemu
lično
v
papir
zaviti
in
zaznamljemi
z
imenom
dotične
duhovnije
.
„
Vikarijat
Selo
!
Vikarijat
Selo
!
Aha
,
aha
,
ta
pa
ni
razumel
mojega
povelja
.
In
festo
s.
Gregorii
Papae
...
vse
belo
...
In
festo
s.
Bennonis
...
tudi
vse
belo
...
aha
,
tako
,
tako
...
„
Gospod
komisar
“
,
se
oglasi
France
,
„
gospod
duhoven
s
Sela
nimajo
še
saj
,
ker
so
se
ravno
pred
tremi
dnevi
preselili
v
novo
hišo
...
„
Petdeset
goldinarjev
kazni
,
kakor
veli
postava
,
ki
se
imajo
takoj
poslati
v
okrajno
blagajnico
za
uboge
.
“
„
Drugo
vse
v
redu
“
,
mrmra
sam
seboj
Geravs
,
„
vse
v
redu
“
,
kar
še
enkrat
površno
pregleda
polo
:
„
Aha
,
še
jednega
manjka
,
in
ta
je
,
in
ta
je
,
fara
Volki
,
fara
Volki
,
fara
Volki
“
...
ponavlja
razmetujoč
po
vozu
.
„
Ni
ga
,
ni
ga
.
Kaj
pa
gospod
pri
Volkih
,
ti
ni
dal
ničesa
,
France
?
“
„
Gospoda
pri
Volkih
ni
doma
že
od
debelega
četrtka
,
ta
dan
je
šel
v
Gorico
in
nikdo
ne
ve
,
kje
je
.
V
nedeljo
,
da
so
Volki
v
cerkev
prišli
,
a
njih
gospoda
župnika
od
nikodar
ni
bilo
maševat
.
Kuharica
pa
mi
je
rekla
,
da
njen
gospodar
nikdar
ne
bere
in
ne
moli
,
kakor
s
časnikov
,
takih
bukev
da
pri
njem
nikdar
ni
videla
;
tudi
da
je
večkrat
rekel
,
da
nima
časa
moliti
,
da
naj
zanj
molijo
menihi
.
Tudi
da
njih
g.
župnik
pridigajo
novo
vero
,
da
se
bodo
tudi
duhovni
smeli
ženiti
;
on
dan
da
so
se
lotile
po
večernicah
deklice
moliti
rožni
venec
v
cerkvi
,
a
on
da
jih
je
vse
iz
cerkve
izpodil
;
da
v
nedeljo
treba
pohajati
in
plesati
.
Živio
tak
gospod
!
tak
,
tak
,
ne
pa
kakor
naš
!
“
S
tem
je
bilo
preiskovanje
končano
.
Eno
uro
pozneje
sprehajala
sta
se
Geravs
in
Mostovski
po
vrtu
za
Geravsovo
hišo
.
„
Vaš
posel
je
pač
siten
,
gospod
komisar
,
dela
vam
veliko
preglavice
“
,
oglasi
se
po
dolgem
molčanji
Mostovski
.
„
To
trdovratno
ljudstvo
,
vse
za
njegov
blagor
,
sreča
se
mu
kar
ponuja
,
vendar
kako
protivanje
!
Pa
kaj
,
da
bi
se
človek
vsaj
na
občinske
glavarje
smel
zanašati
!
A
tudi
tu
ni
zvestobe
!
Kar
je
pa
neodpustljivo
,
največ
se
mi
ustavlja
župan
z
Vignja
,
osnoval
bo
kmalo
med
občinarji
celo
vojsko
proti
meni
.
Le
enega
ukaza
ne
zvrši
,
najmanjše
pomoči
ni
od
njega
.
“
Tako
toži
Geravs
.
„
Jaz
pa
mislim
“
,
dostavlja
Mostovski
,
„
da
duša
celo
opozicije
je
oni
izležek
jezuitski
na
Vignji
,
sin
županov
pravim
,
Vekoslav
.
Kdorkoli
je
le
enkrat
videl
klobuk
jezuitski
,
okužen
je
,
nasprotnik
vsemu
napredku
,
sovražnik
vsemu
dobremu
.
“
„
Ali
ste
videli
,
gospod
Mostovski
,
v
kakih
stiskah
,
da
,
v
smrtni
nevarnosti
sem
bil
danes
.
Le
vam
se
imam
zahvaliti
,
drugače
ne
vem
,
ali
bi
bil
odnesel
živo
kožo
.
“
„
Kaj
pa
bo
še
le
,
ako
jim
razdružite
roženkransko
bratovščino
,
in
jim
zavežete
ženskega
malika
,
ki
ga
na
altarji
molijo
,
namreč
podobo
Matere
Božje
“
,
pravi
Mostovski
.
„
Jaz
bi
se
kaj
takega
ne
predrznil
,
ako
nečem
,
da
name
planejo
in
me
raztrgajo
“
,
pravi
komisar
.
„
No
pa
ni
treba
obupati
,
vse
bo
šlo
,
le
previdnosti
je
treba
in
potrpljenja
“
,
zagotovlja
Mostovski
.
Tukaj
roko
gospod
komisar
,
da
tudi
to
bo
šlo
;
zaupajte
na
našo
modrost
.
Mostovski
in
njegov
rod
bil
je
presvitlemu
cesarju
vedno
zvest
zaveznik
,
pripravljen
vsak
čas
svoje
moči
položiti
na
altar
domovine
in
napredka
.
“
Še
dolgo
sta
se
Geravs
in
Mostovski
pogovarjala
prav
zaupno
in
tako
se
jo
danes
še
bolj
utrdilo
prijateljstvo
,
ktero
večkrat
na
tem
svetu
druži
zvitega
s
topim
.
Na
Vignji
najnovejši
dogodek
je
povrat
Vokoslavov
z
Laškega
.
Že
nekaj
dni
sem
se
cela
družina
po
večerji
zbira
okoli
Vekoslava
in
ta
pripoveduje
prav
mično
,
kar
je
čudovitega
videl
na
potovanji
.
Tudi
Cene
se
splazi
v
kot
za
kuhinjsko
klop
ter
z
odprtimi
usti
na-se
vleče
vsako
besedo
iz
ust
Vekoslavovih
;
posebno
se
ne
more
načuditi
temu
,
kar
je
slišal
o
Benetkah
,
da
se
ne
vidi
v
celem
mestu
ne
konja
,
ne
vola
,
ne
krave
:
tu
pa
bi
ne
bilo
za-me
,
misli
si
.
Sicer
pa
izvzemši
,
kakor
smo
rekli
,
večere
,
gré
na
Vignji
vse
po
navadi
.
Post
je
ravnokar
se
začel
,
kakor
navadno
na
Goriškem
,
tako
posebno
letos
čez
vse
krasen
,
dnevi
so
se
stegnili
čez
eno
uro
solnca
,
toplo
je
,
rekel
bi
spomlad
,
ktera
večkrat
na
Goriškem
prehiti
za
cel
mesec
sosedne
gorate
dežele
proti
severu
.
Glavno
delo
jo
pri
trtah
,
po
vinogradih
režejo
,
vežejo
in
kopajo
,
da
je
kaj
.
In
Vekoslav
,
starikastemu
očetu
Pavlu
podpora
,
pridno
hodi
okoli
delavcev
,
ukazuje
,
opominja
,
naročuje
,
kakor
gré
mlademu
gospodarju
,
a
vedno
in
povsod
prijazno
in
vendar
dostojno
,
svojo
gospodarsko
dostojnost
združuje
s
prikupljivo
milobo
,
tako
,
da
so
sploh
delavci
,
ko
so
se
oddahnili
,
in
je
on
ravno
odšel
,
med
seboj
pravili
:
Vse
dobre
lastnosti
ima
,
očetove
in
materne
.
Vendar
pa
,
kdor
ne
sodi
človeka
počez
in
po
zunanjem
vedenji
in
govorjenji
,
ampak
si
je
po
dolgem
opazovanji
človeškega
življenja
in
po
skušnjah
toliko
obistril
oko
,
da
na
površji
zunanjosti
umé
brati
tudi
to
,
kar
je
v
srci
človeškem
skrito
,
tak
priden
opazovalec
,
pravim
,
moral
bi
bil
kmalo
zapaziti
,
da
Vekoslav
so
jo
mnogo
spremenil
,
odkar
se
je
skozi
Gorico
vrnil
z
Laškega
,
pogrešal
bi
na
njem
one
neprisiljene
veselosti
,
ktera
ga
je
nekdaj
toliko
odlikovala
.
Akoravno
se
jo
prizadeval
na
zunanjo
ničesa
premeniti
v
občevanji
s
stariši
in
s
posli
,
vendar
se
je
od
časa
do
časa
,
ali
recimo
,
ko
je
li
zamogel
nepazen
biti
,
odtegnil
v
samoto
;
v
očeh
in
obrazu
zdelo
se
je
,
kakor
da
bi
mu
utrenila
neka
usodna
moč
podobo
otožnosti
,
ali
,
rekel
bi
bolje
,
zamišljenosti
,
tako
,
da
ne
redkokrat
je
v
pogovorih
ostal
dolžan
na
vprašanje
odgovora
akoprav
so
vsi
na
Vignji
,
posebno
pa
mati
županja
,
prav
krepko
in
razločno
govorili
,
lahko
bi
bil
kdo
mislil
,
da
Vekoslav
dobro
no
sliši
.
A
tega
se
ve
da
ni
še
nikdo
zapazil
,
nego
le
mati
,
kakor
sploh
matere
imajo
kaj
bistro
oko
za
vsako
najmanjšo
bolečino
svojih
otrok
,
telesno
in
dušno
.
Vendar
pa
do
zdaj
si
ni
še
upala
svojo
skrb
sinu
izraziti
;
misle
si
,
bo
že
še
prišel
čas
in
priložnost
za
to
.
A
tudi
Vekoslav
nikomur
na
Vignji
,
tudi
materi
ne
,
akoravno
jo
je
nežno
ljubil
,
ni
še
razodel
svoje
bolesti
,
bodisi
,
da
je
bil
presramožljiv
,
ali
pa
jej
ni
zaupal
.
Pa
kaj
,
saj
še
celo
prav
za
prav
vedel
ni
,
kaj
ga
vznemirja
,
in
gotovo
,
ko
bi
ga
bil
kdo
vprašal
:
povej
,
kaj
te
boli
?
bi
ga
bil
spravil
v
zadrego
,
ne
vedočega
še
za-se
ne
doumeti
,
kar
jo
srce
nejasno
čutilo
,
še
manj
pa
z
okorno
besedo
izraziti
.
Mostovski
,
Julijeta
,
grof
Gvidon
,
Kazanovski
,
Goriška
zabava
itd.
,
vse
to
se
mu
jo
mešalo
po
domišljiji
in
mu
mnogokrat
seglo
globoko
do
dna
srca
,
ter
mu
zblodilo
sicer
vedno
prozračno
površje
čiste
duše
.
In
da
bi
vsaj
vedel
,
kaj
ima
o
vseh
teh
misliti
.
Mostovski
dober
,
vljuden
,
pobožen
—
vse
prav
—
vendar
—
vendar
—
Gvidon
še
vedno
priljuden
—
vendar
kaj
pa
vendar
?
Odgovora
sam
ne
ve
.
In
Julijeta
,
ktere
podoba
pri
vseh
mislih
splava
na
vrh
in
se
povsod
vsiljuje
,
da
kmalo
ne
bo
mogoče
več
gledati
brez
njene
svitlobe
.
In
da
bi
vsaj
bilo
dovoljeno
o
Mostovskem
ali
o
Gvidonu
misliti
kaj
slabega
,
toda
ljubezen
krščanska
še
tega
ne
stori
.
Pa
vendar
stoji
pisano
:
Bodite
previdni
,
kakor
kače
.
Previdni
,
previdni
—
kaj
,
ako
ničesa
ne
vem
?
Sumničiti
je
prepovedano
.
In
vendar
...
Povsod
negotovost
!
O
srečna
mladostna
leta
,
ko
človek
še
ne
pozmi
žaloigre
človeškega
življenja
,
ko
še
spó
strasti
in
srce
,
vir
neutešnih
želja
,
miruje
v
senci
bujnih
podob
otročje
domišljije
!
A
kako
bridke
so
prve
skušnje
stopivšega
iz
otročje
brezskrbnosti
v
življenje
,
kako
lažnjivo
je
vse
,
zatoraj
pogosta
prevara
.
Oni
,
s
kterimi
je
imel
opraviti
,
so
deloma
že
osiveli
v
posvetni
modrosti
,
on
stal
jim
je
nasproti
kakor
otrok
.
Toda
imel
je
Vekoslav
,
kar
najboljšega
mladeniču
v
življenje
zamore
dati
izvrstna
odgoja
,
strah
božji
,
ki
je
začetek
one
modrosti
,
ki
osramoti
vso
posvetno
modrost
.
Odgojen
v
tej
modrosti
iskal
je
za
rane
olajšanja
najpred
pri
Bogu
,
v
molitvi
.
In
prav
zdaj
bil
je
sveti
postni
čas
,
ki
resno
opominja
vsakega
kristijana
na
vzvišene
resnice
sv.
vere
.
Potolažen
se
je
vsakokrat
vračal
od
molitve
.
Vendar
pa
vseh
milosti
Bog
neposredno
ne
deli
