kakšnipevci
in
prijateljice
so
jo
obdržale
čez
noč
pri
sebi
.
Prav
ima
sirota
,
na
deželi
itak
ni
zanjo
razvedrila
.
Naj
se
pokratkočasi
!
O
,
Etelka
se
rada
poveseli
.
"
Vilar
ni
zaželel
ničesar
.
Čez
dobre
pol
ure
je
odjahal
.
Kmalu
je
srečal
Samojlov
voz
,
na
katerem
je
med
različnim
blagom
dremala
gospa
Etelka
.
Tiho
se
je
ognil
v
stran
,
da
je
ne
bi
probudil
.
Vrh
položnih
brd
,
ki
ločijo
dolino
ob
Jali
od
Posprečja
,
je
zaslišal
igro
trobent
in
bobnov
ter
streljanje
iz
pušk
in
topov
:
tuzlanska
posadka
je
imela
vaje
v
jalski
dolini
in
po
pobočjih
Majeviceplanine
.
Prenehal
je
konja
dražiti
z
vajeti
in
stegni
,
privolil
mu
je
počasen
korak
,
da
ne
bi
prišel
v
pusti
vojaški
vrvež
.
Gledal
je
,
kako
bi
se
ognil
področju
teh
vaj
,
in
krenil
je
na
stransko
pot
,
držečo
mimo
Semšibegovih
dvorov
v
Tuzlo
.
A
tudi
na
tej
poti
je
trčil
ob
ljudi
,
ki
ga
niso
mikali
.
Zdajci
je
zagledal
pred
seboj
gručo
vojakov
na
konjih
.
Obodril
je
konja
in
sam
se
je
vzravnal
,
da
ne
bi
kazal
žalostne
postave
znanega
španskega
viteza
.
Ko
se
je
približal
,
je
spoznal
generala
,
ki
je
z
daljnogledom
zrl
na
vaje
.
Poleg
njega
so
stali
,
oboroženi
z
vojnimi
kukali
,
adjutant
pl.
Merks
,
potem
oni
stari
polkovnik
,
ki
je
smatral
vojaka
za
potrebnega
pospeševalca
hitrega
denarnega
prometa
,
in
še
neki
major
.
Štabna
častnika
sta
pri
tisti
vaji
poslovala
kot
razsojevalca
.
Ti
štirje
gospodje
so
stali
na
nezaraslem
porobku
na
poti
,
odkoder
so
imeli
dober
razgled
v
dolino
.
Ob
kraju
sta
stala
še
dva
konjika
:
trobentač
in
huzarski
podčastnik
kot
ordonanca
.
Vilar
je
odvažno
jahal
in
smelo
upiral
oči
v
živo
pregrajo
na
poti
.
Ko
ga
je
zagledal
general
,
mu
je
z
dvignjeno
roko
namignil
v
pozdrav
in
je
tista
roka
liki
ptičja
perotnica
zaplapolala
po
zraku
v
znamenje
,
naj
počaka
.
Istotako
je
migal
pl.
Merks
,
posnemajoč
svojega
gospodarja
.
General
se
je
okrenil
k
častnikom
ter
rekel
:
"
Vedno
isto
kakor
na
vrtiljaku
.
Vrag
poberi
takšne
vaje
.
Ta
terenski
oddelek
je
že
tako
znan
in
obrabljen
,
da
z
vajami
tratimo
todi
samo
čas
in
človeško
silo
.
Tu
že
vsak
kapral
pozna
vsako
krtino
,
zemeljsko
bradavico
in
škrbino
.
Glejte
–
kompanije
se
sučejo
in
brezskrbno
gibljejo
,
kakor
bi
igrale
kadriljo
.
Je
li
kaj
takega
mogoče
v
nepoznanem
terenu
,
je
li
mogoče
v
vojski
,
pri
ostrih
patronah
?
"
Adjutant
je
udano
kimal
generalu
,
zroč
mu
zvesto
v
oči
.
"
Vojni
minister
bi
moral
skrbeti
za
primeren
teren
,
"
je
rekel
polkovnik
.
"
Kajpada
,
"
se
je
z
visoka
posmejal
general
.
"
On
naj
bi
umel
prestvarjati
zemeljska
tla
.
Umel
naj
bi
z
dlanjo
potlačiti
goro
in
na
njenem
mestu
narediti
ravnino
,
drugod
pa
na
ravnino
nakopičiti
goro
,
kakor
to
delamo
po
zimi
pri
vajah
s
svinčenimi
soldatki
na
mizi
.
"
"
Ne
menim
tako
,
gospod
general
,
"
je
razžaljen
odvrnil
polkovnik
,
"
ampak
bolj
bi
moral
premeščati
vojne
oddelke
.
Noben
polk
bi
ne
smel
ostati
čez
dve
leti
v
eni
posadki
.
"
General
je
dvignil
desnico
ter
posvalkal
s
palcem
in
kazalcem
,
češ
:
večno
premeščanje
velja
denar
,
tega
pa
ni
pri
nas
–
major
pa
je
šaljivo
pripomnil
,
da
bi
trebalo
polke
sem
in
tam
nastaniti
v
sovražnikovi
deželi
,
da
bi
i
tam
tako
natančno
spoznali
ozemlje
.
General
je
odmignil
z
roko
,
veleč
:
"
Za
danes
je
končano
!
Vsa
banda
domov
,
ker
solnce
že
pripeka
!
Trobentač
–
odtrobiti
!
"
Tedaj
so
se
raznesli
čvrsti
glasovi
trobente
po
vsem
ozemlju
.
Polkovnik
in
major
sta
odjahala
k
oddelkom
.
General
je
namignil
Vilarju
,
naj
se
pridruži
.
Spotoma
mu
je
rekel
:
"
Denar
za
jalski
most
je
dovoljen
,
gradivo
že
vozijo
,
vojaki
delavci
čakajo
strokovnjaka
,
veščaka
.
Prosim
,
gospod
inženir
,
bi
li
ne
mogli
začeti
20.
tega
meseca
ali
pa
par
dni
pozneje
?
Kadar
pridete
,
vam
sestavim
delavski
oddelek
.
"
Vilar
je
pritrdil
.
Nobenemu
generalu
bi
ne
bil
mogel
odreči
,
no
ta
mu
je
bil
simpatičen
in
njegovo
zaupanje
ga
je
nekako
dvignilo
:
čutil
se
je
odlikovanega
s
tem
,
da
se
mu
poveri
vodstvo
večjega
dela
,
ki
ga
dovrši
tako
,
da
bo
vsaj
nekaj
let
pričalo
o
njegovi
sposobnosti
.
"
Z
gradbo
mostu
pojde
počasi
,
ker
koncem
avgusta
,
ko
se
prično
veliki
manevri
,
potrebujemo
vojake
za
vaje
,
"
je
rekel
pl.
Merks
.
"
Kar
ne
pojde
zdaj
,
se
dodela
po
manevrih
,
"
je
razsodil
general
.
"
Sicer
pa
pustim
gospodu
inženirju
nekaj
vojaštva
tudi
med
vajami
na
razpolago
,
tako
da
bo
most
končan
do
jesenskega
deževja
.
"
"
Tudi
,
tudi
,
"
je
soglašal
adjutant
.
Obrnil
se
je
k
Vilarju
.
"
In
še
nekaj
,
gospod
inženir
!
Izdelal
sem
neki
osnutek
ali
načrt
za
most
,
ki
bi
vam
ga
rad
pokazal
.
Prosim
,
pridite
,
preden
začnete
,
k
meni
v
pisarno
,
da
ga
pregledava
.
"
Vilarju
ni
ugajal
ta
vsiljivi
in
pregoreči
vsevedež
generalnega
štaba
.
Molče
mu
je
prikimal
.
"
Gospod
inženir
naj
dela
po
svojem
načrtu
.
On
se
je
učil
stavbarske
umetnosti
,
torej
ume
.
Preveč
mojstrov
skazi
delo
.
Tega
sem
se
že
večkrat
prepričal
,
"
je
rekel
general
,
ki
je
vedel
,
da
inženir
ne
mara
pregledavati
in
vpoštevati
načrtov
neukega
častnika
.
Pognal
je
konja
v
dir.
Pl.
Merksa
je
užalilo
,
da
ne
priznavajo
njegove
gorečnosti
.
Sin
višjega
vojaškega
dostojanstvenika
,
živeč
že
od
otroških
let
v
vojaški
družbi
,
je
bil
ves
udan
vojaškemu
stanu
.
Njegov
suhljati
,
bledikasti
obraz
je
bil
vedno
nabran
v
radostne
,
presrečne
črte
mladostne
učenosti
in
dostojanstva
.
Njegova
oprava
je
bila
vedno
brezhibna
,
fina
,
celo
na
vajah
so
puhtele
iz
njegove
obleke
dišave
jutrovih
dežel
in
se
borile
z
duhom
po
konjih
.
Pri
onih
častnikih
,
ki
se
ne
štejejo
k
generalnemu
štabu
,
je
kazal
obraz
vsevednega
oraklja
:
po
porcijah
jim
je
ščukal
od
svoje
učenosti
;
pred
njimi
je
na
široko
razprostiral
svoje
znanje
.
Natančno
je
vedel
povedati
,
kje
žuli
črevelj
Italijo
,
poznal
je
vse
strategične
ugodnosti
in
ovire
za
avstrijski
pohod
preko
Podolja
in
Volinije
v
srce
Rusije
,
vedel
je
,
na
čem
boleha
francoska
republika
,
kaj
se
kuha
na
Balkanu
,
vedel
,
kam
pes
taco
moli
,
če
nam
Bismark
obeta
zvestobo
,
vedel
,
kako
bi
se
najlaže
zadala
smrtna
rana
angleškemu
svetovnemu
imperiju
:
o
vsem
je
umel
oblastno
govoriti
pred
ljudmi
,
ki
so
dan
na
dan
capali
s
kompanijami
na
vežbališče
,
no
pred
višjo
vojaško
gospodo
je
govoril
vselej
oprezno
in
s
pomisleki
.
Zvečer
ni
ostajal
dolgo
v
kazini
;
sedel
je
rajši
pri
vojaško-znanstvenih
knjigah
ali
je
pa
čital
životopise
slavnih
vojskovodij
.
In
tem
je
hotel
postati
podoben
,
ker
njegova
slavohlepnost
in
domišljavost
je
bila
baš
tako
velika
kakor
njegova
nervoznost
,
izvirajoča
iz
premnogega
učenja
in
fantaziranja
.
Vlažne
in
oblačne
noči
so
njegove
živce
tako
zrahljale
,
da
dolgo
ni
mogel
zaspati
.
Takrat
je
v
postelji
premišljeval
o
slavnih
činih
,
ki
ga
čakajo
:
zdaj
je
vodil
svoj
dragonski
polk
po
sarmatskih
ravninah
,
potem
je
podil
s
svojo
hrabro
brigado
Lahe
čez
reko
Brento
in
–
lej
ga
!
–
naposled
ustanavlja
s
svojo
nepremagljivo
armado
nove
kneževine
in
carstva
na
balkanskem
polotoku
:
Vojna
zgodovina
bo
govorila
o
njem
,
rod
pl.
Merksov
bo
ovekovečen
v
bleščeči
vojni
epopeji
.
Čemeren
je
dirjal
adjutant
za
svojim
poveljnikom
,
mrko
je
zrl
na
Vilarja
,
ker
se
ni
obveselil
njegovega
načrta
,
in
pa
zato
,
ker
je
prišel
civilist
v
takšno
milost
,
da
je
jahal
kraj
generala
,
dočim
mora
on
zaradi
preozke
poti
ostati
zadaj
,
in
ker
je
videl
,
da
je
civilist
sploh
vešč
jahanja
,
ki
ga
je
pl.
Merks
smatral
za
prednost
boljše
bire
vojaštva
.
Preko
neke
tratine
so
udarili
v
skok
.
Preden
se
je
poglobila
pot
v
ozko
sotesko
,
so
prestavili
v
korak
.
"
Izborno
jahate
,
gospod
inženir
.
Nisem
mislil
,
"
je
pohvalil
general
,
božajoč
razpenjenega
konja
po
vratu
.
Razpaljeno
adjutantovo
lice
je
izpreletela
zavist
.
"
Ee
,
gospod
inženir
ima
vztrajnega
konja
,
dobro
pleme
.
"
Zajahali
so
po
globoko
zarezani
poti
v
sotesko
.
Precej
so
došli
Bošnjaka
pod
črnim
turbanom
,
čigar
zamazani
konec
je
koketno
visel
čez
uho
.
Gnal
je
pred
seboj
konjiča
,
natovorjenega
z
drvi
.
Kljuse
se
je
le
počasi
pomikalo
naprej
ter
zapiralo
s
širokim
tovorom
pot
.
General
je
potrpežljivo
zadrževal
konja
in
vsake
pol
minute
je
postal
.
Takšna
počasna
ježa
pl.
Merksu
ni
bila
pogodu
.
Preril
se
je
po
brežini
mimo
Vilarja
in
generala
naprej
ter
viknil
:
"
Hej
,
čuž
,
ali
ne
slišiš
,
da
gre
gospoda
za
teboj
!
Ne
zavezuj
si
ušes
s
to
cunjo
!
S
poti
!
"
Rekoč
,
je
švrknil
z
jahalsko
paličico
Bošnjaka
čez
uho
,
prikrito
s
turbanovim
koncem
.
Oni
se
je
zganil
,
pokril
z
roko
uho
ter
zavpil
:
"
Jao
meni
,
care
čestiti
!
"
Boječe
se
je
ozrl
.
Ko
je
videl
za
petami
prhajoče
konje
,
se
je
silno
prestrašil
.
Udaril
je
po
svojem
konjetu
,
z
dvignjenima
rokama
in
kričanjem
ga
je
priganjal
,
pa
to
ni
pomagalo
.
Naposled
ga
je
z
rokama
rinil
naprej
,
a
tu
se
je
kasni
kljusi
spotaknilo
in
je
padla
na
prednji
nogi
.
"
Polagoma
,
polagoma
!
"
je
vikal
general
in
postal
.
"
Mi
se
ne
moremo
,
on
se
ne
more
ogniti
,
torej
treba
potrpeti
.
"
Skomizgnil
je
z
ramenom
,
kakor
bi
hotel
reči
,
da
ne
ume
adjutantove
sirovosti
.
"
Ne
mudi
se
nam
nikamor
.
Čemu
mučiti
človeka
,
ki
se
trudi
,
da
plača
svoj
davek
!
Ovce
se
strižejo
,
mučiti
jih
pa
ni
treba
.
"
"
Plačuje
li
takšen
čuž
tudi
davek
?
"
je
vprašal
nekoliko
v
zadregi
pl.
Merks
,
ki
pri
vsej
svoji
učenosti
ni
vedel
,
iz
česa
živi
vojaštvo
in
s
čim
se
ustanavljajo
kneževine
.
"
Na
mitnici
bo
plačal
dva
novčiča
.
"
Adjutant
je
našobil
ustni
.
V
tem
je
Bošnjak
,
v
katerem
je
Vilar
spoznal
Bobojedca
,
pomagal
svoji
živali
na
noge
.
Prijel
jo
je
za
rep
ter
jo
tiral
naprej
.
"
Polahkoma
,
po
malem
!
"
je
veleval
general
.
Kmalu
so
prišli
iz
soteske
in
Bošnjak
se
je
ognil
na
trato
.
Ko
je
šla
kavalkada
mimo
,
si
je
zatisnil
uho
in
,
prestrašeno
zroč
na
generala
,
je
vzdihnil
:
"
Uh
,
ja
bedni
katolik
!
Crna
si
me
rodila
,
majko
!
Bolje
je
sit
plakati
nego
gladan
uzdisati
!
"
General
je
ustavil
konja
in
vprašal
v
hrvatskem
jeziku
:
"
Po
čem
prodaš
drva
?
"
"
Tebi
,
gospodar
ti
naš
,
jih
dam
za
osem
grošev
.
Veli
,
kam
naj
jih
prinesem
!
"
"
Drugemu
jih
daš
še
ceneje
–
lopov
!
"
"
Bolje
je
i
bobova
slama
nego
prazne
jasli
,
"
je
vzdihnil
Bobojedac
,
držeč
se
še
vedno
za
uho
.
General
je
izvadil
iz
žepa
šest
grošev
ter
jih
vrgel
na
trato
,
rekoč
:
"
Na
,
tu
imaš
,
a
tvojih
drv
ne
potrebujem
.
Prodaj
jih
,
komur
moreš
.
"
Govoreč
vroče
zahvale
,
je
bedni
katolik
mahoma
pozabil
na
ušesne
bolečine
.
Planil
je
pobirat
novce
.
Ko
je
vstal
in
dvignil
oči
,
je
spoznal
Vilarja
.
Tedaj
je
padel
na
koleni
,
položil
roki
na
srce
,
globoko
se
sklonil
in
viknil
:
"
O
,
gospodine
Franjo
,
dobrotnik
ti
moj
edini
!
Pomagal
si
meni
,
bednemu
katoliku
,
delavcem
si
pomagal
,
vsem
pomagaš
.
Vzišlo
je
solnce
izza
planine
in
nas
ogrelo
,
odkar
si
ti
tukaj
.
Živio
,
gospodine
Franjo
,
ti
i
car
tvoj
čestiti
–
bogme
!
"
General
je
,
visoko
dvignivši
obrvi
,
pogledal
na
Vilarja
,
potem
na
Bobojedca
,
pl.
Merks
se
je
porogljivo
posmejal
.
"
To
je
siromak
,
vdovec
,
ki
živi
s
kopico
otrok
ob
Oskovi
.
Dovolil
sem
mu
,
da
sme
na
našem
sekališču
pobirati
hosto
,
zato
mi
je
hvaležen
,
"
je
pohitel
Vilar
.
Zajahal
je
bliže
k
Bobojedcu
:
"
Nu
,
Ante
,
kaj
se
plaziš
po
zemlji
?
Vstani
!
"
Zroč
na
tovor
,
je
z
rahlim
glasom
pripomnil
:
"
Glej
,
kakšna
debela
drva
jemlješ
v
Medvedjem
Dolu
.
Tega
ti
paznik
ne
bo
dovolil
.
Čuvaj
se
ga
!
"
Bobojedac
se
je
spravil
na
nogi
.
"
Delavci
so
mi
dali
s
tvojim
dovoljenjem
–
"
"
Ako
sem
ti
rekel
:
pij
!
–
nisem
ti
rekel
:
vse
popij
!
Hosto
bi
spravljal
,
ne
polena
!
No
danes
si
dobro
opravil
,
Ante
.
Gospod
general
ti
je
plačal
ves
tovor
in
še
enkrat
ga
lahko
prodaš
.
"
Ante
je
prepeljal
svoje
lokave
oči
na
generala
.
Po
kratkem
premisleku
je
skočil
k
visokemu
gospodu
in
mu
poljubil
koleno
,
rekoč
:
"
Za
vse
ti
hvala
,
Bože
mili
!
Bog
zna
,
kaj
je
za
koga
,
a
človeku
ni
nikdar
dosti
.
Bogme
,
noben
dar
mi
ni
na
kvar
.
"
General
ga
je
odrinil
z
roko
in
odjezdil
.
Bobojedac
je
vedel
svojega
konjiča
za
jezdeci
.
Slišali
so
,
kako
je
za
njimi
momljal
in
vzdihoval
:
"
Bogu
božje
,
carju
carjevo
,
pa
mirna
Bosna
!
O
,
gospodine
Franjo
–
dober
človek
!
Mili
Bože
,
sami
pošteni
in
modri
ljudje
so
to
.
I
njih
konjivitezi
so
učeni
–
zahvaljen
bodi
Bog
!
Zdrav
bil
,
gospodine
Franjo
,
ti
in
tvoji
prijatelji
!
"
"
Gospod
inženir
,
vi
ste
že
dobro
znani
v
tem
kraju
.
I
vulgarno
ime
ste
že
dobili
,
"
je
rekel
general
,
ko
Bobojedca
ni
bilo
več
slišati
.
"
Dobrotnik
,
dobrotnik
,
"
je
priščipnil
pl.
Merks
.
Malo
pred
mestom
so
prevrgli
v
dir.
Popoldne
je
na
ulici
srečala
Vilarja
vsa
Bajićeva
rodbina
,
ki
je
bila
na
potu
v
Obrenov
han
,
kjer
je
imelo
srbsko
pevsko
društvo
svojo
zabavo
.
Ta
han
stoji
v
Solinski
dolini
,
slabo
uro
hoda
na
severu
od
mesta
.
I
Vilar
je
moral
z
rodbino
,
čeprav
je
bil
truden
.
Katica
mu
je
tako
zapeljivo
zrla
v
oči
,
da
ji
ni
mogel
odreči
.
Njej
in
Ljubici
ni
bil
izlet
na
srbsko
zabavo
nič
pogodu
,
toda
Bajićeva
mati
je
želela
,
da
gredo
,
in
z
njo
je
potegnil
sin
.
Mladi
dami
sta
bili
že
skrivoma
poskrbeli
,
da
pridejo
proti
večeru
njiju
kavalirji
za
njima
,
no
do
tedaj
je
bilo
še
dolgo
in
inženir
jima
je
dobro
došel
.
Kmalu
za
Tuzlo
so
izletniki
krenili
na
stransko
pot
,
ki
jih
je
,
izpremenivši
se
polagoma
v
gladko
stezo
,
vedla
preko
podolgovatega
senčnatega
hriba
.
Bajićeva
mati
je
bila
danes
zopet
zgovorna
.
Zunaj
pod
milim
nebom
se
ji
je
vselej
nekoliko
skrhal
čut
za
tisto
sramoto
v
rodbini
,
ki
jo
je
zakrivila
ona
ženska
,
ki
močnih
bokov
tako
bodro
koraka
pred
njo
in
,
zatopljena
v
tajne
misli
,
s
koncem
solnčnika
tu
in
tam
pobeza
v
sipko
prst
,
v
mehki
mah
ali
pa
med
visoko
praprot
.
Razodela
je
Vilarju
,
da
namerava
prihodnjo
spomlad
posetiti
svojega
sina
Živka
v
Nišu
,
potem
je
na
dolgo
govorila
o
srbskih
razmerah
,
o
knezu
Milanu
in
Nataliji
,
o
Belgradu
i.
t.
d.
Katici
ni
bilo
všeč
,
da
spotoma
skoraj
nič
ni
mogla
govoriti
z
inženirjem
,
tako
si
ga
je
bila
osvojila
stara
majka
.
Na
vsakem
ovinku
se
je
vsa
razžarjena
zazrla
vanj
in
on
ji
je
nehote
redoma
vračal
paznost
.
Ko
je
gledal
na
njen
beli
vrat
,
ki
se
je
brezhiben
pravilno
izlil
iz
fino
oblikovanega
,
spredi
in
zadi
globoko
obnaženega
čoka
,
na
njene
močne
lase
pod
majhnim
slamnikom
,
na
njeni
polni
roki
v
prozornih
rokavcih
,
se
mu
je
zdajci
porodilo
vprašanje
:
Ali
bo
tudi
ona
v
zakonu
podobna
svoji
sestri
?
Na
tratini
pred
Obrenovim
hanom
je
bilo
zbrano
mnogo
ljudi
.
Ko
so
zagledali
Bajićeve
,
so
jih
prišli
trumoma
pozdravit
,
posebno
so
srbske
gospe
obsule
Bajićevo
mater
.
To
priliko
so
porabili
mladi
ljudje
,
da
so
se
pomešali
v
kolo
.
Mimo
koloplesov
je
stalo
na
sporedu
predavanje
,
zborno
petje
in
naposled
guslar
.
Ko
je
prišel
na
vrsto
guslar
,
je
prijela
Katica
inženirja
pod
pazduho
in
mu
pošepetala
:
"
Pojdimo
naproti
gospodom
,
ki
pridejo
iz
Tuzle
za
nami
!
"
Vilar
se
je
pokoril
.
Tihoma
sta
se
ločila
od
družbe
,
in
Ljubica
se
jima
je
pridružila
.
Tudi
Bajić
je
šel
za
njimi
.
Šli
so
po
ravni
poti
proti
Tuzli
.
Katica
je
venomer
žgolela
kraj
malobesednega
Vilarja
,
spravila
je
na
dan
nekaj
pametnega
in
mnogo
abotnega
kakor
otrok
,
ki
obojega
še
ne
ve
ločiti
,
no
spremljevalec
je
uvaževal
samo
njen
dražestni
glas
ter
čutil
tople
pritipe
njenega
razkošnega
telesa
,
premikajočega
se
tesno
ob
njegovem
.
Ob
njeni
strani
je
bil
že
pozabil
na
njeno
tesno
sorodstvo
z
Bajićevo
soprogo
,
na
njeno
lahkomišljenost
in
plitvost
v
nazorih
:
v
navalu
nekega
tajnega
nagona
ji
je
bil
že
vse
odpustil
.
Zbudila
se
je
v
njem
ljubosumnost
radi
onih
kavalirjev
,
ki
jim
gre
naproti
.
Sedli
so
v
mejo
in
tako
so
dočakali
tuzlansko
gospodo
,
gručo
častnikov
,
v
kateri
se
je
nahajal
tudi
okrajni
načelnik
.
"
Veste
kaj
,
gospoda
,
"
je
povzel
Buzduga
na
poti
pred
Obrenovim
hanom
.
"
Naposled
je
končana
pravda
zoper
Husejna
Durakovića
.
Štiri
mesece
ga
je
pestilo
civilno
sodišče
,
preden
ga
je
obsodilo
in
je
prišla
potrditev
smrtne
obsodbe
.
Jutri
ga
obesijo
.
"
"
Ob
kateri
uri
?
"
je
hitro
vprašala
Katica
.
"
Ob
sedmih
zjutraj
.
Krvnik
se
pripelje
danes
ponoči
.
"
"
O
gospod
inženir
,
na
to
morate
pogledati
!
"
je
viknila
deklica
,
stopivši
k
Vilarju
.
In
kakor
iz
sanj
je
vprašal
:
"
Na
kaj
,
gospica
?
"
Vest
o
nasilni
smrti
,
ki
čaka
zločinca
,
ga
je
pretresla
.
"
Na
usmrtitev
.
Zanimivo
je
gledati
,
kako
peljejo
zločinca
iz
okrajne
ječe
pod
hruško
pred
vojaškim
streliščem
,
kjer
mu
posvetijo
na
oni
svet
.
Lani
so
še
vsak
teden
ustrelili
enega
ali
dva
hajduka
,
nekoč
pa
kar
trinajst
skupaj
.
"
"
Nesrečna
trinajstica
.
In
vi
hodite
gledat
?
"
"
Moj
navadni
jutranji
izprehod
je
bil
proti
strelišču
.
"
Vilarja
je
izpreletel
mraz
.
,
Njeno
telo
je
krasno
,
toda
njena
duša
je
ledena
,
'
je
pomislil
.
Po
malem
je
zaostajal
.
Nič
več
ni
bil
ljubosumen
.
"
E-e
!
"
se
je
oglasil
pl.
Merks
.
"
Vse
premalo
kompetence
so
odmerili
vojaškemu
naglemu
sodišču
.
Nagla
sodba
in
nagla
smrt
!
Čemu
so
krmili
Husejna
Durakovića
štiri
mesece
?
Jasno
je
bilo
in
sam
je
priznal
,
da
je
ubil
svojega
kmeta
.
"
"
Zakaj
ga
je
ubil
?
"
je
vprašal
Vilar
.
"
Kaj
vem
?
Zaradi
neke
detelje
.
"
"
Kmet
ni
hotel
pokositi
detelje
,
ker
bi
bil
moral
dati
Durakoviću
tretjino
.
Ta
se
je
razjezil
in
ga
je
ubil
na
njivi
,
"
je
pojasnil
Buzduga
.
"
Naglo
je
obsodil
in
naglo
je
kaznoval
.
Po
tem
merilu
bi
se
bilo
moralo
zgoditi
Durakoviću
,
"
je
rekel
načelnik
.
"
Jaz
sploh
nisem
za
smrtno
kazen
,
"
je
zamodroval
Vilar
.
"
Duraković
je
ravnal
v
nagli
jezi
.
Da
je
sodil
tako
dolgo
kakor
njegovi
sodniki
,
ne
bi
bil
ubil
nepokornega
kmeta
.
Mnogo
kazni
se
je
že
naložilo
po
krivem
,
ko
pa
je
prišla
istina
na
dan
,
se
je
krivica
poravnala
,
kolikor
je
bilo
mogoče
;
pri
človeku
pa
,
ki
ga
usmrte
po
nedolžnem
,
kakšen
popravek
ni
več
mogoč
.
Zgodilo
se
je
že
–
"
"
Duraković
je
umor
priznal
,
"
je
načelnik
prekinil
Vilarja
.
Ta
pa
je
nadaljeval
:
"
Še
druge
razloge
imajo
oni
juristi
,
ki
govore
in
pišejo
proti
smrtni
kazni
.
V
onih
državah
,
kjer
je
že
odpravljena
,
se
nič
ni
pomnožilo
,
število
tistih
zločinov
,
katere
so
prej
kaznovali
z
njo
.
Statistika
je
dokazala
,
da
kot
strašilo
ni
potrebna
.
Smrtna
kazen
posebno
tistih
ne
ostraši
,
ki
se
bore
za
kakšno
idejo
.
Ako
so
jeseni
1849.
leta
usmrtili
trinajstorico
madžarskih
upornih
generalov
,
s
tem
groznim
činom
niso
potlačili
madžarsklh
teženj
za
svobodo
,
baš
nasprotno
so
dosegli
.
Tako
se
je
godilo
tudi
v
Italiji
.
Treba
je
pomisliti
,
da
je
pri
zločinih
,
kakršen
je
Durakovićev
,
udeležena
tudi
uprava
,
oziroma
zakoni
sami
,
ki
so
bili
ustanovljeni
v
prastarih
časih
,
ko
so
smatrali
narod
,
ki
je
podlegel
meču
in
ognju
,
za
brezpraven
in
so
mu
vzeli
zemljo
.
Ubojstva
,
katerim
je
bil
vzrok
agrarni
turški
zakon
,
so
se
vedno
godila
v
Bosni
in
ne
izginejo
,
dokler
Avstrija
ne
reši
agrarnega
vprašanja
.
Duraković
je
zaslužil
kvečjemu
pet
let
ječe
in
toliko
bi
bil
dobil
pri
sodišču
onstran
Save
.
"
"
Tukaj
so
razmere
drugačne
.
Duraković
je
bil
obdolžen
dvajseterih
zločinov
in
pregreškov
,
med
njimi
skrivanja
orožja
in
nevarnega
pretenja
,
"
ga
je
podučil
Buzduga
.
"
Nič
drugega
mu
niso
mogli
dokazati
kakor
oni
umor
,
"
je
izpregovoril
Bajić
.
"
I
to
je
mnogo
,
toda
majhna
je
zaščita
,
ki
so
jo
s
kruto
kaznijo
izkazali
kmetom
.
Ti
nočejo
krvi
,
ampak
zemljo
bi
radi
.
Sam
sem
bil
dvakrat
navzoč
pri
obravnavi
.
Čemu
obravnavajo
pri
zaprtih
durih
?
Zakaj
smejo
v
sodno
dvorano
samo
častniki
in
uradniki
,
in
še
ti
ne
vselej
,
ljudstvo
pa
ne
sme
.
Ko
se
je
vršila
obravnava
proti
Miloševiću
,
tudi
uradniki
niso
smeli
.
Čemu
se
boje
sodišča
solnčne
svetlobe
?
Čemu
se
vrši
vse
na
skrivnem
?
To
je
dokaz
,
da
imamo
do
pravega
reda
še
daleč
.
"
"
Tu
sentimentalnost
ni
umestna
,
"
je
rekel
pl.
Pester
z
napol
zbadljivim
,
napol
obžalujočim
glasom
.
"
Proti
smrtni
kazni
so
sentimentalni
ljudje
,
posebno
pa
rahločutne
ženske
.
"
"
Rahločutnih
žensk
na
naši
strani
ni
mnogo
.
Jutri
zjutraj
bodo
vse
drle
na
morišče
,
da
vidijo
usmrtitev
,
"
je
odgovoril
Bajić
z
brezzvočnim
glasom
,
pogreznjen
v
neprijetne
misli
.
Mislil
pa
je
o
prerani
smrti
,
ki
mora
zadeti
njega
ali
načelnika
radi
Ljubice
.
Zabava
ni
trajala
dolgo
.
Ko
so
Srbi
videli
,
da
se
je
nateplo
dokaj
švabske
gospode
na
njih
veselico
,
so
skrajšali
veselični
spored
.
Pred
mrakom
so
se
vrnili
vsi
izletniki
v
mesto
.
Vilar
je
bil
radoveden
,
kako
pojde
Husejn
Duraković
na
svojo
poslednjo
pot
.
Drugo
jutro
je
šel
ob
tri
četrt
na
sedem
pred
okrajno
ječo
.
Tu
je
stalo
na
cesti
pol
bataljona
pehote
pod
orožjem
.
Stopil
je
k
gruči
častnikov
in
dam
,
ki
je
čakala
kraj
vojaštva
.
Morali
so
dolgo
čakati
;
vsi
so
zrli
v
vrata
mračnega
poslopja
,
ne
priženo
li
zločinca
.
"
E-e
,
njegova
ura
ne
kaže
prav
;
zakasneva
,
"
je
rekel
nedočakljivi
brigadni
adjutant
,
iztegnivši
vrat
in
zroč
preko
vojaštva
.
"
Če
mu
le
prehitro
ne
teče
,
"
se
je
pošalil
Hvalibogovski
,
hahljajoč
se
...
"
Kaj
pravite
,
kakšen
občutek
mora
imeti
človek
,
preden
se
napravi
na
takšno
pot
?
"
je
vprašal
neki
uradnik
.
"
Gotovo
ga
srbi
po
vratu
,
"
je
nekdo
odgovoril
.
Drugi
je
obljubil
,
da
hoče
biti
do
konca
navzoč
pri
tej
svečanosti
,
tretji
je
menil
,
da
se
Duraković
morda
še
ni
zadosti
nazajtrkoval
,
četrti
,
da
ga
pravi
zajtrk
čaka
pod
hruško
.
Vilar
se
je
zgražal
ob
ostudnih
dovtipih
.
Rekel
je
sam
v
sebi
:
,
Gre
beden
človek
na
morišče
,
in
njih
zakrknjeno
srce
igra
v
radosti
.
In
še
h
kulturnim
ljudem
se
štejejo
!
'
"
Morda
se
še
preoblači
in
frizira
,
"
se
je
oglasila
Katica
v
gruči
častnikov
.
Mnogi
so
se
zakrohotali
.
,
Odurno
,
gnusno
je
njeno
vedenje
.
Ta
ne
pozna
sentimentalnosti
.
Kakšna
krasna
lupina
in
kakšno
črvivo
jedro
!
'
je
pomislil
inženir
ter
stopil
par
korakov
nazaj
.
Tedaj
je
pripeljala
četa
vojakov
Husejna
Durakovića
iz
ječe
.
Železja
več
ni
bilo
na
njem
.
Obsojenec
je
bil
srednje
postave
,
toda
silen
človek
širokih
pleč
,
temnorjave
polti
,
strogih
potez
na
licu
,
pricajočih
o
veliki
energiji
.
Trdno
izbočenih
prsi
,
smelega
pogleda
je
stopil
v
spremstvu
hodže
pod
belordečim
turbanom
na
cesto
na
oni
prostor
,
ki
je
bil
namenjen
zanj
v
sredini
dveh
kompanij
.
Dvignil
je
roko
k
čelu
,
kakor
bi
pozdravil
vojaštvo
.
"
Selam
ćete
,
braćo
,
tko
po
meni
pita
!
"
je
zaklical
Turkom
,
ki
so
v
gruči
stali
na
nasipu
kraj
ceste
.
Vilarju
je
odleglo
,
ko
je
videl
toliko
hladnokrvnost
tik
pred
smrtnimi
vrati
.
"
Živa
glava
dugovanje
plaća
,
živa
ikada
,
mrtva
baš
nikada
.
"
Te
besede
je
govoril
nekdo
za
njegovim
hrbtom
.
Okrenivši
se
,
je
zagledal
za
seboj
šunnarja
Milana
Nikolića
in
Jovico
.
"
Na
Durakovićevi
kmetiji
bosta
mesto
ene
dve
vdovi
,
"
je
potihoma
rekel
Jovici
ter
mu
pokimal
.
Imel
je
en
razlog
več
proti
smrtni
kazni
.
Izprevod
je
z
Durakovićem
ob
rahlem
bobnanju
nastopil
pot
.
Med
gledalci
je
nastafo
živahno
kretanje
in
beganje
,
le
gruča
Turkov
se
ni
premaknila
.
Katica
je
zagledala
Vilarja
in
skočila
k
njemu
.
Prijela
ga
je
za
roko
.
"
Idite
,
gospod
inženir
,
po
bližnjici
z
menoj
!
"
"
Lepa
hvala
,
gospica
!
Po
nobeni
bližnjici
ne
pojdem
.
"
"
Kaj
vam
je
?
"
je
hlastno
vprašala
,
videč
njegov
lemni
obraz
.
"
Nič
,
"
jo
je
odurno
zavrnil
.
"
Le
hitite
,
da
ne
zamudite
!
"
Deklica
je
užaljena
odhitela
za
drugo
gospodo
.
Dopoldne
je
Vilar
opravil
svoje
posle
,
po
obedu
je
dve
uri
počival
v
hotelu
.
Potem
je
vstal
,
se
umil
in
,
brišoč
se
,
je
stopil
k
odprtemu
oknu
ter
se
zazrl
na
minaret
,
ki
so
ga
obletavale
jate
vran
.
Takrat
je
zaslišal
pod
seboj
dekliški
smeh
,
ki
ga
je
zvabil
,
da
se
je
nagnil
naprej
in
pogledal
na
ulico
.
Tam
so
šle
tri
deklice
,
držeč
se
pod
pazduho
–
tri
rože
,
povite
v
šopek
.
V
sredi
je
šla
Katica
,
ob
njenih
straneh
pa
Kaliopa
in
njena
sestra
Olimpija
,
krasno
se
razvijajoč
štirinajstleten
rožnat
popek
.
Ko
je
bil
spoznal
veselo
se
hahljajočo
trojico
,
se
je
umaknil
in
hitreje
mu
je
zabilo
srce
.
"
Veš
,
Olimpija
,
"
je
slišal
govoriti
Katico
,
"
glej
,
ono
je
njegovo
okno
.
Pod
oknom
te
uščipnem
v
laket
in
ti
moraš
dvakrat
zakričati
:
,
Katica
,
daj
mi
mir
!
Katica
,
ne
nagajaj
mi
!
'
Na
ta
ne
več
neobičajni
način
ga
spravimo
pokoncu
.
In
potem
mora
z
nami
na
Kreko
.
Prijetneje
bo
,
ako
imamo
kavalirja
s
seboj
!
"
Tri
rože
so
se
glasno
posmejale
in
tudi
Vilarja
,
stoječega
za
zastorom
,
je
sililo
na
smeh
.
,
Atako
hočejo
napraviti
name
,
'
si
je
mislil
.
,
Kako
ljubeznivo
,
čeprav
ne
posebno
iznajdljivo
!
Uboge
Olimpije
bi
ne
bilo
treba
ščipati
.
Kakšen
otročji
napad
so
zasnovale
te
mladostno-srečne
gracije
zato
,
da
bi
me
Katica
priklicala
na
ulico
!
Vsekakor
pojdem
,
da
ji
še
enkrat
in
poslednjikrat
povem
svoje
mnenje
in
se
za
vselej
iznebim
brezsrčne
kokete
.
'
No
preden
je
mogel
do
kraja
izpiti
čašo
radosti
,
katero
mu
je
nalila
njegova
domišljavost
,
so
deklice
že
izvršile
nameravano
atako
,
toda
ne
pod
njegovim
oknom
,
ki
je
bilo
prvo
v
oglu
,
ampak
pod
šestim
,
ki
je
bilo
poslednje
in
na
koncu
nedolgega
hotela
.
,
Kaj
menijo
,
da
stanujem
na
onem
koncu
?
Zmotile
so
se
–
čopke
,
'
si
je
rekel
ter
se
začel
hitreje
opravljati
.
Čez
hip
je
za
slišal
odpiranje
okna
na
drugem
koncu
hotela
in
enoglasno
čebljanje
treh
gracij
:
"
Gospod
nadporočnik
–
vi
ste
zaspanček
.
Pridite
dol
in
spremite
nas
na
Kreko
!
"
Vilarju
se
je
zjasnilo
.
Torej
nekega
nadporočnika
so
prišle
klicat
in
ne
njega
!
Zdajci
se
je
razdal
iz
onega
okna
moškotrd
glas
,
ki
je
,
kolikor
mogoče
raznežen
in
oslajen
,
obljubil
,
da
se
precej
odzove
prijaznemu
povabilu
,
ki
si
ga
šteje
v
čast
.
Po
glasu
je
inženir
spoznal
Buzdugo
.
Neprijetni
občutek
razočaranja
ga
je
prevzel
.
Kakor
bi
ga
bil
zagnal
mrzel
veter
,
tako
hitro
je
stopil
od
okna
;
tako
neprijetno
je
zadel
ta
malenkostni
dogodek
ob
njegovo
samoljubnost
.
Da
so
mlade
deklice
klicale
kogarsibodi
drugega
,
bodisi
Mika
ali
kakšnega
drugega
častnika
ali
uradnika
,
ne
bil
bi
jim
zameril
,
no
da
so
se
v
svojem
dolgočasju
in
hlepenju
po
zabavi
zatekle
k
temu
okrutnemu
in
pohotnemu
grešniku
,
tega
jim
ni
mogel
odpustiti
.
Nameril
se
je
v
pritličje
v
kavarno
.
Spotoma
je
na
hodniku
srečal
sobarico
,
ki
je
vselej
z
močno
uslužljivimi
pogledi
postala
pred
njim
.
Vprašal
jo
je
,
od
kdaj
stanuje
nadporočnik
Buzduga
v
hotelu
.
"
O
,
gospod
Buzduga
si
vselej
najme
pri
nas
sobo
,
kadar
se
pripelje
v
mesto
neka
židinja
–
"
"
Aha
!
"
je
prekinil
jezično
srako
ter
odmahnil
z
roko
.
Uro
pozneje
je
odjahal
.
Ko
je
jezdil
mimo
Kreke
,
je
zagledal
dvesto
korakov
od
ceste
krdelce
gosposkih
ljudi
,
pohajkujočih
krog
nove
večje
stavbe
,
ki
je
bila
namenjena
za
špiritno
tvornico
in
še
ograjena
s
stavbnimi
odri
.
V
krdelcu
je
spoznal
Buzdugo
z
onimi
tremi
,
čopkami
'
in
načelnika
pl.
Pesterja
z
gospo
Ljubico
.
Preden
so
ga
oni
zagledali
,
je
pognal
konja
v
dir.
Od
strani
je
zapazil
,
da
mu
z
robci
mahajo
v
pozdrav
.
Prihulil
se
je
,
kakor
da
jih
ne
vidi.
Šele
pred
Bukinjami
je
prijenjal
konju
.
Neki
čut
svobode
ga
je
navdal
.
Vse
tiste
ljubezenske
misli
,
ki
so
se
dobre
štiri
tedne
sukale
krog
Katice
in
ga
držale
v
nekih
sponah
,
posebno
kadar
je
stal
pred
njo
in
je
njena
lepota
neposredno
vplivala
nanj
,
so
padle
v
vodo
.
Pometel
je
v
svojem
srcu
,
vse
jasno
in
novo
se
mu
je
zdelo
tam
.
Izgnal
je
iz
njega
škrata
,
ki
ga
je
včasi
prijetno
pobožal
ter
ga
naposled
ljuto
uščipnil
.
Samo
svetlobo
in
čistoto
je
čutil
v
svoji
notranjosti
in
stopil
je
vanjo
kakor
v
svetišče
,
ki
je
bilo
prenovljeno
in
vnovič
posvečeno
.
Vilarju
se
ni
mudilo
v
Tuzlo
;
ostal
je
nekaj
dalje
pod
Konj-planino
,
nego
bi
bil
smel
po
obljubi
,
dani
generalu
.
V
soboto
je
plačal
delavce
,
in
pri
tisti
priliki
sta
dva
drvarja
prav
ošabno
,
očitajoče
in
izzivalno
pometala
v
hosto
znamke
,
ki
jima
jih
je
bil
odštel
.
V
nedeljo
dopoldne
je
sprejel
deputacijo
:
prišli
so
k
njemu
štirje
najzgovornejši
drvarji
,
med
njimi
Batinić
in
Grbonog
,
ter
ga
v
imenu
vsega
delavskega
zbora
prosili
,
naj
v
Tuzli
pri
načelništvu
deluje
za
odpravo
mark
.
Razložil
jim
je
,
da
je
že
storil
korake
in
pisal
v
tem
smislu
na
deželno
vlado
,
ker
blagostanje
delavcev
mu
je
srčna
zadeva
,
o
kateri
vedno
premišljuje
;
storil
bo
vse
,
kar
mogoče
.
Priporočal
jim
je
potrpežljivost
,
hladno
kri
,
udanost
za
slučaj
,
ako
deželna
vlada
odbije
njegov
predlog
;
čudežev
mu
ne
bo
mogoče
delati
.
S
takšnimi
frazami
jih
je
odslovil
.
Delavci
so
bili
z
njimi
zadovoljni
,
saj
so
jim
utrdile
prepričanje
,
da
mora
zmagati
pravica
,
ako
jo
zagovarja
njih
vsegamogočni
,
pošteni
in
učeni
gospodin
Franjo
.
Tisto
nedeljo
popoldne
je
šel
ob
Oskovi
navzdol
na
izprehod
.
V
bistrem
tolmunu
,
skritem
med
drevjem
,
se
je
okopal
.
Skraja
ni
bil
namenjen
daleč
,
ker
je
pripekala
silna
vročina
;
po
kopelJi
pa
se
je
čutil
tako
osveženega
in
poživljenega
,
da
je
ubral
pot
proti
Mušićevemu
hanu
.
Že
od
daleč
je
slišal
tanke
zvoke
tamburice
.
Prišedši
pred
han
,
je
zagledal
zelo
pestro
družbo
pod
pristrešjem
in
v
meji
za
siromašnim
poslopjem
.
Več
mladih
in
starih
ljudi
obojega
spola
iz
Pilića
je
bilo
napravilo
v
dolini
zabavo
,
takozvani
teferić
.
Njim
se
je
pridružilo
nekaj
drvarjev
.
Štirje
mladeniči
so
udarjali
na
tamburice
.
Ob
zidu
je
čepel
stari
Trkulja
z
guslami
v
naročju
,
blizu
njega
pa
,
bedni
katolik
'
s
čutaro
v
rokah
,
ki
jo
je
dvignil
k
glavi
,
kakor
bi
hotel
dati
blagoslov
svojemu
dobrotniku
.
Med
delavci
sta
bila
navzoča
tudi
Batinić
in
Grbonog
.
V
tej
pisani
druhali
se
je
vrtel
Vazko
ter
nalival
kavo
,
Mušić
pa
je
v
veži
kuhal
vročo
črnino
.
Vilar
je
le
površno
pregledal
družbo
,
ker
že
je
pristopila
Danica
in
mu
prinesla
stolček
,
da
sede
.
Deklica
je
bila
vsa
razžarjena
,
ko
je
danes
prvikrat
sanjavo
dvignila
oči
naravnost
k
njemu
.
In
le
za
hip
je
mogla
prenesti
jasni
odgovor
njegovega
pogleda
.
Obstala
je
pri
njem
,
čeprav
si
je
bil
že
pri
njej
naročil
kave
,
stala
je
s
stranjo
obrnjena
k
njemu
,
njene
oči
so
bile
uprte
v
tamburaše
,
na
njenem
obrazu
je
gorela
nasmešljivost
,
spojena
s
sramežljivostjo
.
Smešno
se
ji
je
zdelo
to
,
kar
kipi
v
njenem
srcu
,
a
sladko
tako
,
da
ne
sme
na
beli
dan
.
Vsi
so
precej
opazili
navzočnost
odličnega
gosta
.
Utihnili
so
:
nekaj
jih
je
strmelo
vanj
,
drugi
so
stikali
glave
.
Tedaj
je
skočil
pred
tamburaše
mladi
Grbonog
,
položil
roki
na
pas
,
ki
ga
je
ovijal
nad
močnimi
boki
,
zabrundal
je
liki
medved
na
povodcu
,
potem
je
ob
zvokih
tamburic
zapel
nastopno
pesem
:
Tamburao
tamburdžija
Ivo
,
tambura
se
na
daleko
čuje
,
na
daleko
po
svem
Sarajevu
.
To
su
čule
Sarajke
devojke
;
jedne
vele
:
da
ga
pogubimo
,
druge
vele
:
da
ga
proteramo
treće
vele
:
da
ga
obesimo
.
Al
govori
tamburdžija
Ivo
:
Nisam
kurva
,
da
me
proterate
,
ni
veštica
,
da
me
pogubite
,
već
sam
junak
,
da
me
obesite
!
Kad
bi
znao
,
za
koje
bi
drvo
,
no
bi
drvo
zlatom
obaljao
,
na
vršiki
i
srebrom
i
zlatom
,
od
zlata
bi
kline
popravio
i
na
kline
tamburu
vešao
,
neg
se
znade
,
s
čeg
'
sam
poginuo
:
s
tamburanja
i
s
'
ašikovanja
!
Pojoč
je
Grbonog
mežikal
in
se
oziral
na
Vilarja
,
kakor
bi
pel
samo
njemu
in
bi
hotel
zbujati
samo
njegovo
pozornost
.
Ko
je
bila
končana
šaljiva
pesem
in
so
tambure
jenjale
doneti
v
razgreta
srca
,
so
obsuli
Vilarja
njegovi
drvarji
.
Batinić
,
ki
se
je
štel
za
modrega
in
razsvetljenega
človeka
in
ki
so
ga
porivali
naprej
pri
vseh
priložnostih
,
ko
je
bilo
treba
prepričati
koga
z
gladko
in
premišljeno
besedo
,
ga
je
pozdravil
v
imenu
vsega
zbora
in
izrazil
veselje
,
da
je
prišel
tako
odličen
človek
v
njih
družbo
.
"
Glejte
!
"
–
je
rekel
–
"
poštenjak
,
ki
občuje
z
generali
,
mutašerifi
in
metropoliti
,
je
prišel
in
sedel
k
preprostim
ljudem
.
"
In
ti
preprosti
ljudje
so
nategovali
rjave
,
žilaste
vratove
in
spoštljivo
zrli
na
gospoda
,
ki
je
po
svoji
srčni
dobroti
tako
hitro
zaslul
po
okraju
.
Trkulja
je
prinesel
košarico
sliv
,
češ
:
Vse
vzemi
,
dobrotnik
naš
!
–
no
Vilar
se
je
zadovoljil
s
polnim
periščem
,
rekoč
:
"
Hvala
ti
,
Trkulja
!
Rad
vzamem
,
ker
sem
žejen
.
"
V
tem
mu
je
prinesla
Danica
kavo
.
Nasmehnil
se
je
deklici
in
jo
pobliže
ogledal
.
Vse
na
njej
ji
je
pristojalo
,
od
fesiča
do
opančic
.
Tista
dimlija
ga
je
s
svojo
belino
in
stoterimi
zgibi
in
gubami
naravnost
očarala
.
Da
je
blago
njenega
prožljivega
jopiča
posvalkal
z
veščimi
prsti
,
bi
bil
našel
,
da
ni
od
najfinejše
tvarine
,
a
po
tistih
všitih
arabeskah
,
cveticah
,
školjkah
in
ptičkih
bi
bil
razsodil
,
da
je
jopič
umetnina
,
kupljena
na
razstavi
ženskih
ročnih
del
,
kjer
se
je
ponašala
na
prednjem
mestu
.
Koliko
je
trebalo
črpati
iz
žive
domišljije
,
preden
se
je
dovršilo
takšno
mojstrsko
delo
!
In
ko
se
je
Vilar
ozrl
v
njeno
lice
,
se
mu
je
zazdelo
,
da
noben
spomladanski
dan
ni
rodil
cvetice
,
ki
bi
se
glede
lepote
mogla
primerjati
očarujočemu
obrazu
te
siromašne
deklice
.
Možaki
so
se
ob
toliki
krasoti
pomenljivo
namuznili
in
Trkulja
se
je
z
razmotrivajočim
,
milim
pogledom
,
ki
je
lasten
samo
izkušenim
starcem
,
ozrl
na
inženirja
in
na
deklico
,
kateri
je
ponudil
sliv
.
Batinić
se
je
spomnil
,
da
so
mu
nekoč
v
zagrebški
kavarni
,
kjer
je
čakal
na
,
vlak
,
po
kavi
v
preteku
poldruge
ure
prinesli
trikrat
sveže
vode
in
da
so
tudi
gospodi
nosili
vodo
,
samo
:
vodo
.
Zato
se
je
obrnil
k
Danici
,
rekoč
:
"
Devojčica
,
prinesi
gospodinu
Franju
studene
vode
!
Rad
jo
pije
.
"
Tedaj
je
Grbonog
pomolil
inženirju
čutaro
s
slivovko
,
a
odrinil
ga
je
Batinić
z
besedami
:
"
Gospodin
Franjo
si
lahko
kupi
rujnega
vina
,
kakršno
so
pili
pri
nas
gozdar
in
oba
paznika
,
pa
zdaj
ne
morejo
več
.
Tem
ponudi
svojo
smrdljivo
brozgo
!
"
Potem
je
tlesknil
v
roki
,
se
udaril
po
kolenih
,
kakor
je
videl
delati
Madžare
,
preden
so
se
spustili
v
čardaš
,
in
viknil
je
tovarišu
:
"
Kolovodjo
,
diko
naša
,
okom
treni
,
kolom
kreni
!
"
Grbonog
se
ni
dal
dolgo
prositi
.
Zaigral
je
z
nogama
in
mlado
in
staro
se
je
začelo
zbirati
v
kolo
,
prijemale
so
trde
in
grčave
roke
za
bele
in
mehke
.
Kolovodja
je
stopil
na
čelo
vrste
.
Zazvenele
so
strune
,
ubrale
se
noge
in
začele
udarjati
po
glasbi
.
Glasovito
je
zapel
Grbonog
in
za
njim
vsi
drugi
:
Majka
Maru
kroz
tri
gore
zvala
:
"
Jesil
'
Maro
,
ubelila
platno
?
"
Vilar
je
zamišljeno
gledal
v
dolgo
vrsto
in
skoraj
zavidal
je
tem
ljudem
za
njih
preprosto
zabavo
.
Spomnil
se
je
podobnih
zabav
na
Slovenskem
.
Kako
so
vse
prisiljene
,
pa
tudi
robate
so
,
ker
ni
nič
domačega
in
narodnega
v
njih
.
Kar
je
bilo
narodnega
,
vse
so
že
v
starih
časih
pogazili
tujci
ali
pa
je
zatrla
vera
,
ko
je
začela
z
askezo
.
Kolovodja
je
uredil
vrsto
prav
njemu
nasproti
,
kakor
bi
se
vse
vršilo
le
njemu
v
proslavo
.
Viteško
se
je
vedel
Grbonog
.
Prosto
roko
si
je
zataknil
zadaj
za
pas
,
z
drugo
je
držal
brhko
Srbkinjo
za
roko
.
Kako
je
tolkel
z
junaš
kima
opankama
ob
tla
,
kakor
bi
zabijal
tope
kolce
ali
teptal
dušmane
v
prah
ali
brcal
po
poljskih
miših
!
Kakšne
posunke
in
kretnje
je
delal
s
kodrasto
glavo
,
sijajočo
v
zmagoslavni
radosti
!
In
jutri
bo
prav
z
istim
zmagoslavjem
vihtel
sekiro
,
ker
delo
smatra
za
čast
,
kakor
se
mu
zdi
častno
,
igrati
v
kolu
na
prvem
mestu
.
Največjo
pozornost
je
obračal
Vilar
na
ženske
,
ki
so
mu
sramežljivo
vračale
njegovo
pazljivost
.
Zlasti
sta
se
mu
dve
mladoomoženi
Srbkinji
zdeli
veličastni
,
kar
se
tiče
bogate
obleke
ter
važnega
in
samozavestnega
nastopa
.
Posebno
so
mu
sijali
v
oči
zlati
dukati
starega
kova
,
našiti
na
fesič
in
nanizani
na
zlati
vrvci
krog
vratu
.
Na
koncu
vrvce
je
visel
čez
prsi
dragocen
medaljon
,
delo
dalmatinskega
ali
pa
celo
beneškega
zlatarja
.
V
prvih
letih
okupacije
se
je
pri
vsakem
kolu
videlo
takšno
dragoceno
žensko
nakitje
in
zelo
so
po
njem
hlepele
avstrijske
gospe
.
Bolj
ko
vse
nakitje
je
zanimala
Vilarja
Danica
.
Kako
čedno
je
umela
drobneti
z
lahkima
nogama
!
Plešoč
sredi
dveh
moških
,
je
gledala
na
konce
svojih
opančic
,
kakor
bi
bile
tam
zapisane
note
za
razvedrilno
igro
,
ki
jo
je
igrala
krotko
,
pohlevno
in
poglobljena
v
lepe
misli
.
Lahno
poskakujoč
in
nihajoč
,
se
je
nesla
,
kakor
bi
plavala
na
zlatih
oblakih
.
Včasi
je
dvignila
žarke
oči
ter
jih
uprla
v
gospodina
Franja
,
češ
:
Oh
,
ko
bi
ti
čutil
mojo
srečo
!
Čudil
se
je
,
da
se
je
vedla
v
tej
množici
ljudi
tako
svobodno
in
odkrito
in
mu
je
njeno
srce
brez
bojazni
letelo
naproti
,
dočim
je
tako
skrbno
čuvala
svoje
najslajše
občutke
takrat
,
ko
sta
bila
malone
sama
v
hanu
.
Gospodin
Franjo
menda
še
ni
vedel
,
da
si
ljudje
plesa
niso
izmislili
zato
,
da
bi
skakali
in
telovadili
,
ampak
zato
,
da
plešoč
kažejo
vsemu
svetu
to
,
kar
tli
v
srcu
,
in
da
je
nastal
prav
iz
najbolj
praznicnih
občutkov
.
Vedel
pa
je
,
da
že
čuti
del
njene
sreče
,
kadar
ujame
njen
globoki
pogled
.
Kolaši
so
dopeli
,
strune
so
izzvenele
,
vrste
razgretih
ljudi
so
se
razmaknile
.
Danica
mu
je
prinesla
zopet
kave
.
Dotaknivši
se
njene
roke
,
je
segel
po
čašici
.
"
O
gospodine
Franjo
,
dobrotnik
ti
naš
!
Blagor
onemu
,
ki
se
ga
dotakne
tvoja
roka
–
uh
!
"
je
zdajci
vzdihnil
kraj
njega
Bobojedac
.
Med
plesom
se
je
bil
tiho
priplazil
in
počenil
kraj
Vilarja
.
"
V
tvojih
prsih
leži
kepa
zlata
in
ti
odluščiš
,
odkrušiš
,
pa
daš
,
"
je
beraško
zajavkal
bedni
katolik
.
Vilar
se
je
posmejal
deklici
v
obraz
,
ker
prav
sedaj
mu
je
dobro
del
Bobojedčev
slavospev
.
Mešaje
kavo
ji
je
,
odvrnjen
od
sitnega
zajedalca
,
tiho
rekel
:
"
Danica
,
i
ti
hraniš
grudo
zlata
v
svojem
nedrju
...
Bi
li
odkršila
,
oddrobila
?
"
Tisti
hip
ni
znal
vladati
ni
glavi
ni
srcu
.
V
sladki
omotici
bi
bil
govoril
kdove
kakšne
neumnosti
,
da
ni
Danica
,
boječ
se
družbe
in
svoje
nove
,
nepričakovano
velike
sreče
,
zbežala
od
njega
.
Tedaj
je
stopil
predenj
handžija
Pero
z
lepim
kosom
pečenega
purana
in
s
kolačem
na
krožniku
.
"
O
,
o
Pero
,
lepa
ti
hvala
za
vse
!
"
je
viknil
Ante
in
razprostrl
roki
.
"
Daj
,
podaj
!
Gladen
človek
ne
pozna
stida
,
ne
razbira
dlake
.
"
"
Ni
pečenka
za
Bobojedca
,
boleli
bi
ga
zobje
,
"
ga
je
zavrnil
handžija
.
Bedni
katolik
se
je
zvito
namuzal
.
"
Zardel
bi
od
sramu
,
toda
gladen
želodec
ne
posluša
pridige
.
"
Vilar
je
vzel
krožnik
na
naročje
in
začel
razrezavati
.
V
slast
mu
je
šla
bela
pečenka
.
Pero
,
stoječ
kraj
njega
,
je
zadovoljno
zrl
nanj
.
"
Izborno
kuhinjo
imaš
,
handžija
,
"
je
pohvalil
inženir
,
Pero
pa
je
pojasnil
,
da
se
pečenka
ni
pekla
na
njegovem
ognju
,
poslala
sta
mu
jo
moža
onih
dveh
bogatih
Srbkinj
,
ki
sta
igrali
v
kolu
;
sama
ga
nista
upala
pogostiti
,
izbrala
sta
njega
,
handžijo
,
za
posredovalca
.
Vilar
se
je
zahvalil
,
jedel
,
kimal
z
glavo
ter
nadaljeval
"
Še
ni
do
golega
obubožana
Bosna
,
dokler
si
človek
na
kmetih
še
lahko
privošči
toliko
blagodat
.
Res
izborna
jed
,
kar
topi
se
v
ustih
.
Na
,
Ante
,
pokusi
i
ti
pa
povej
,
kako
ti
ugaja
!
"
Ponudil
je
Bobojedcu
kost
in
pol
kolača
,
za
kar
je
ta
zajedalec
pograbil
z
obema
rokama
.
"
Moder
si
,
gospodine
Franjo
,
"
je
odgovoril
Ante
,
prekanjeno
zroč
na
dar
,
"
zato
čitaš
na
obrazu
,
kakšno
tajnost
skriva
človek
v
sebi
.
Baš
sem
želel
izreči
svojo
sodbo
o
puranu
in
kolaču
.
Glej
,
pregovor
pravi
,
da
dva
psa
ne
moreta
mirno
glodati
na
eni
kosti
,
a
midva
se
nič
ne
prepirava
,
ker
sva
poštena
človeka
.
"
Vilar
se
je
posmejal
premetenemu
skledolizu
,
čigar
siromaštvo
je
vpilo
v
nebo
.
Okrenil
se
je
k
Peru
ter
rekel
:
"
Veseli
me
,
da
vas
vidim
složne
pri
delu
in
pri
zabavi
.
Morda
ni
bilo
vselej
tako
.
Boga
ne
razume
tisti
,
ki
misli
,
da
se
moramo
zaradi
njega
prepirati
in
sovražiti
.
Spoznali
ste
sedaj
,
kako
potrebna
vam
je
sloga
.
"
"
Ljudska
sloga
prodira
planine
,
"
je
zamišljeno
odgovoril
handžija
.
"
Na
kratko
govoriš
,
Pero
,
pa
kratke
besede
so
vse
modre
in
jasne
,
"
se
je
vmešal
Bobojedac
.
"
Prej
so
se
pri
nas
ljudje
dostikrat
stepli
,
z
noži
in
handžarji
so
se
zbili
;
odkar
nam
pa
vlada
modri
amidža
,
ne
pride
do
pobojev
.
Mirno
se
snidemo
in
razidemo
.
Danes
teden
smo
imeli
v
Morančanih
cerkveno
slavnost
,
sarajevski
škof
je
prišel
tja
.
Vse
se
je
trlo
ljudstva
.
Množica
se
je
razpoložila
po
vrtovih
,
igrala
kolo
,
gostila
se
,
pila
rakijo
in
prepevala
.
Vnel
pa
se
je
prepir
med
dvema
kmetoma
.
Že
sta
zaigrala
z
očmi
kakor
hajduk
in
segla
po
nožih
,
pa
takrat
je
stopil
med
nju
orožnik
,
oni
Mijo
Kovačević
iz
Puračića
,
ki
je
bil
tudi
navzoč
.
Tisti
je
stopil
k
nemirnežema
,
prijel
vsakega
za
šop
las
in
parkrat
je
trčil
z
glavama
skupaj
–
takole
.
"
Ante
je
pokazal
,
kako
je
trčil
orožnik
,
potem
je
nadaljeval
:
"
Mijo
Kovačević
je
pa
tudi
dober
govornik
.
Ko
je
spravil
onadva
narazen
,
je
ogovoril
zbrani
narod
z
besedami
,
Kaj
bi
se
trkali
in
prepirali
,
saj
smo
med
svojimi
.
Vsi
smo
sami
katoliki
in
nismo
kakšna
zmes
Turkov
,
ciganov
in
čifutov
.
'
"
"
Vse
nas
živi
en
Bog
,
i
Turkom
,
ciganom
in
čifutom
da
,
kar
potrebujejo
,
"
je
govoril
handžija
.
"
Zato
sodim
v
svoji
glavi
,
kjer
vrta
kolikor
toliko
pameti
,
da
i
one
ljubi
kakor
nas
,
ki
trdimo
,
da
je
naša
vera
edinozveličavna
.
"
"
Vsi
to
trdijo
,
pa
nihče
ne
ve
.
A
Mijo
Kovačević
je
dober
človek
in
modro
je
storil
in
govoril
.
Tudi
med
orožniki
se
nahajajo
pošteni
ljudje
.
"
Pero
se
je
pazljivo
zazrl
v
hosto
.
"
Dobri
so
kakor
poletna
toča
.
Ne
govori
o
volkovih
,
da
se
ne
pojavijo
.
Ako
bi
vedeli
,
da
je
tukaj
zbranih
nad
deset
ljudi
,
gotovo
bi
prišli
.
Pa
Atifa
Sarajlije
ni
doma
,
zato
ne
vedo
.
Če
mačka
ni
doma
,
igrajo
miši
kolo
.
A
slabi
časi
nikdar
ne
vprašajo
,
kdaj
naj
pridejo
.
"
Po
teh
besedah
se
je
starec
pomešal
med
množico
,
ki
se
je
iznova
zbirala
v
kolo
.
"
Pero
,
ali
pojdeš
v
kolo
?
"
mu
je
zaklical
Grbonog
.
"
Hajdi
v
kolo
,
kdor
je
za
kolo
!
Moji
beli
lasje
kažejo
na
bridko
smrt
kakor
sneg
na
mrzlo
zimo
.
Kaj
bi
jaz
v
kolu
?
"
je
rekel
handžija
in
šel
v
han
.
"
Hajdi
ti
,
Ante
!
"
je
velel
kolovodja
.
"
Daj
oslu
orglice
v
gobec
in
vse
se
mu
bo
smejalo
,
"
je
odgovoril
Bobojedac
.
Zabrnele
so
tamburice
in
kolaši
so
zapeli
:
Žito
žela
lijepa
devojka
,
sama
žela
,
sama
i
vezala
.
K
njoj
dolazi
čoban
od
ovaca
,
pa
govori
lijepoj
devojci
:
Aj
,
borati
,
lepoto
devojko
!
Bil
'
ja
tebi
žito
povezao
?
Odgovara
lijepa
devojka
:
Ako
hoćeš
,
čoban
od
ovaca
!
Opet
veli
čoban
od
ovaca
:
Aj
,
borati
,
lepoto
devojko
!
Bil
'
ja
tebi
bunar
ogradio
?
Odgovara
lepota
devojka
:
Ako
hoćeš
,
čoban
od
ovaca
!
Opet
veli
čoban
od
ovaca
:
Aj
,
borati
,
lepoto
devojko
!
Bil
'
ja
tebi
hladak
napravio
?
Odgovara
lijepa
devojka
:
Ako
hoćeš
,
čoban
od
ovaca
!
Opet
veli
čoban
od
ovaca
:
Aj
,
borati
,
lepoto
devojko
!
Bil
'
ja
tebi
lice
obljubio
?
Al
govori
lijepa
devojka
:
Ajd
'
ne
luduj
,
čoban
od
ovaca
!
Ako
si
mi
žito
povezao
,
tvoje
s
'
ovce
po
njem
travu
pasle
;
ako
si
mi
bunar
ogradio
,
tvoje
s
'
ovce
na
njem
vodu
pile
;
ako
si
mi
hladak
napravio
,
tvoje
s
'
ovce
u
njem
plandovale
.
Vilar
je
zopet
strmel
v
dolgo
vrsto
.
Zdelo
se
mu
je
,
ko
da
se
mu
kolaši
venomer
priklanjajo
in
ga
pozdravljajo
.
No
Danice
sedaj
ni
bilo
v
vrsti
.
Ko
je
vsa
razgreta
stala
pred
Vilarjem
in
zaslišala
njegove
besede
:
Bi
li
odkršila
,
oddrobila
od
grude
zlata
,
ki
ga
hraniš
v
svojem
nedrju
?
–
se
je
nekaj
vnelo
v
njenem
srcu
,
česar
se
odsihdob
več
ni
mogla
iznebiti
.
Vžgalo
se
je
solnce
in
je
posijalo
v
temo
njene
zavesti
.
Ta
prikupljivi
mladi
tujec
,
ki
ga
vsi
imenujejo
dobrega
in
poštenega
,
hvali
ga
celo
njen
brat
,
ki
je
neizprosen
sovražnik
vseh
tujcev
,
ta
se
je
je
dotaknil
in
nekaj
neznanskega
je
izpreletelo
vse
njeno
bitje
.
Njegove
besede
so
se
ujemale
z
njenimi
sanjami
.
Presunil
jo
je
meč
prve
ljubezni
in
postalo
ji
je
tesno
v
hrumeči
družbi
.
Vzela
je
konvico
in
tekla
k
Oskovi
.
Sedla
je
na
kamen
v
senco
stare
jelše
.
Ob
nenadnem
velikem
spoznanju
ji
je
radosten
vzhit
zaigral
po
vsem
životu
.
V
tem
je
sedel
mladi
Švaba
pred
rajajočimi
kolaši
,
ne
vedoč
,
kakšen
ogenj
je
zanetil
s
svojimi
nepremišljenimi
besedami
v
prsih
nedolžne
deklice
,
o
kateri
je
bil
prepričan
,
da
ne
pozna
še
nobene
nedeviške
misli
.
Tudi
v
njem
je
pred
Danico
zavalovila
kri
.
Zroč
na
kolaše
,
se
je
naslajal
z
nekim
prijetnim
občutkom
,
izvirajočim
iz
splošnega
radostnega
razpoloženja
vse
družbe
.
Odigravala
se
je
v
njem
in
pred
njim
pastirska
idila
,
kakršne
prej
še
nikdar
ni
bil
deležen
.
In
zdelo
se
mu
je
,
kakor
bi
bil
v
tej
idili
on
sam
tisti
,
čoban
od
ovaca
'
,
ki
je
silil
v
lepo
devojko
,
naj
odkrši
in
oddrobi
od
grude
zlata
,
ki
ga
hrani
v
svojem
nedrju
.
Ko
so
bili
doplesali
kolo
,
je
zopet
zahrumelo
kraj
hana
.
V
neki
gruči
so
peli
,
v
drugi
so
šepetale
ženske
,
možje
so
se
pogovarjali
o
hudih
časih
,
o
zanikarni
turški
carevini
in
o
hudem
severnem
stricu
,
otroci
so
igrali
svoje
posebno
kolo
na
poti
pred
hanom
ali
pa
se
podili
in
kričali
med
gručami
.
Vilar
je
sedel
zamišljen
v
ono
,
kar
mu
je
tako
razvalovilo
kri
,
z
očmi
je
iskal
Danico
,
no
ta
je
še
vedno
sanjarila
ob
Oskovi
.
Bobojedac
,
ki
je
sedel
kraj
njega
in
ves
čas
vrtel
prazni
čibuk
med
prsti
,
se
mu
je
zdaj
in
zdaj
zvesto
zazrl
v
obraz
,
kakor
bi
hotel
razbrati
njegove
želje
in
jim
mahoma
ugoditi
.
Ker
se
Vilar
ni
zmenil
zanj
,
ga
je
oni
prijel
za
rokav
ter
tihoudano
rekel
:
"
Gospodine
Franjo
,
verjemi
mi
:
čeprav
prosim
,
torbe
ne
nosim
.
Duhana
nimam
,
pošel
mi
jev
...
"
Vilar
mu
je
ustregel
,
vrhutega
je
mignil
Vazku
in
mu
naročil
,
naj
prinese
i
Bobojedcu
kave
.
Ko
se
je
bedni
katolik
videl
tako
pogoščenega
,
je
zakrilil
z
rokama
in
tiho
zapel
svojo
pesem
:
Dobro
mi
je
i
boljem
se
nadam
,
u
čem
hodam
,
u
tome
i
spavam
,
kad
večeram
,
ručku
se
ne
nadam
.
Bože
mio
,
što
sam
ti
skrivio
!
Po
polurnem
odmoru
je
Grbonog
zopet
zbralsvojo
čredo
v
kolo
.
Peli
so
nastopno
pesem
:
Leti
soko
preko
Sarajeva
,
traži
hlada
,
gde
će
hladovati
.
Sedaj
je
bila
tudi
Danica
v
vrsti
.
Vilar
je
videl
,
da
deklica
ni
s
tisto
dušo
pri
plesu
,
kakor
je
bila
prej
,
dasi
so
bile
njene
kretnje
brezhibne
.
Njeni
ustnici
sta
bili
zaprti
,
ni
vrela
iz
njih
polnoustna
pesem
po
taktu
godbe
in
telesnih
kretenj
,
njene
oči
so
gledale
v
tla
in
le
enkrat
so
se
dvignile
motne
in
zastrte
v
mrak
sramežljivosti
k
njemu
.
Prepričan
je
bil
,
da
je
bila
to
pristna
sramežljivost
,
ne
ponarejena
zato
,
da
prija
moškemu
,
ne
takšna
priučena
,
kakršno
kaže
nevesta
,
ki
je
že
davno
zgubila
cvet
,
pa
se
pači
in
prisiljeno
vede
.
Na
fesu
in
na
vratu
ni
imela
zlatnine
,
toda
zdel
se
mu
je
njen
obraz
kakor
žarko
solnce
in
njen
vrat
kakor
bela
mesečina
.
Iz
zamišljenosti
ga
je
probudil
Vazko
,
ki
mu
je
,
dotaknivš
i
se
njegove
rame
,
pošepetal
:
"
Gospodine
Franjo
,
poznaš
li
Drljačino
Luco
?
"
Vilar
se
je
radovedno
okrenil
k
dečku
.
"
Slišal
sem
o
starem
Drljači
.
Luce
ne
poznam
.
"
"
Tista
,
ki
igra
prva
na
desno
od
Danice
.
Med
devojkama
igra
njen
ženin
Luka
Brnjavčić
,
sin
imovitega
in
svobodnega
kmeta
iz
Moračan
.
Njegov
oče
se
pa
brani
vzeti
Luco
v
svojo
hišo
.
Sporočil
je
njeni
materi
:
,
Pošlji
par
volov
,
potem
naj
pride
sama
!
'
"
Ima
li
Drljačka
par
volov
?
"
"
Jok
–
enega
vola
ima
in
kravo
,
ki
se
je
otelila
spomladi
.
Prodala
je
tele
in
porabila
ves
denar
,
Suljagi
pa
je
ostala
tretjino
od
teleta
na
dolgu
.
Zažugal
ji
je
,
da
jo
bo
tožil
in
pognal
s
kmetije
.
"
Vilar
se
je
zazrl
v
jedrnato
,
nekoliko
zatepeno
Luco
in
v
jakega
mladeniča
robatih
potez
,
ki
je
v
kolu
vodil
z
eno
roko
Luco
,
z
drugo
pa
Danico
.
"
Dolg
in
tuga
sta
brat
in
sestra
;
vedno
gre
eden
za
drugim
,
"
je
rekel
.
"
Smili
se
mi
deklica
,
ki
je
izgubila
očeta
.
"
Bobojedac
je
povesil
mrke
brke
.
"
Težko
je
bosemu
iti
preko
strnišča
,
še
teže
je
človeku
,
ki
nima
denarja
,
"
je
vzdihnil
.
Čez
hip
je
pristavil
:
"
Z
denarjem
nevesta
je
iz
zlata
,
brez
denarja
je
rešeto
blata
.
Neprestano
se
gledata
kakor
kozja
rogova
,
a
to
ne
pomore
,
če
se
je
ona
rodila
gola
kakor
repa
.
Golih
kosti
še
pes
noče
,
kaj
bi
jih
maral
stari
Brnjavčić
.
"
,
Krepko
se
ume
izražati
bedni
katolik
,
'
si
je
mislil
Vilar
.
Ker
je
rad
poslusal
prosjaškega
modrijana
,
je
vprašal
:
"
Pa
čemu
se
je
Luca
obesila
na
bogatega
.
Luko
,
če
sama
nima
kaj
pod
palcem
?
"
"
Kakor
meni
so
ji
lakomne
oči
pri
kolaču
,
pri
pogači
in
dukatih
žoltih
.
"
Inženir
je
nekaj
pomislil
,
potem
se
je
obrnil
k
Vazku
.
"
Koliko
je
dolžna
Drljačka
svojemu
gospodarju
na
tretjini
od
teleta
?
"
"
Še
danes
poravna
svoj
dolg
.
Drvarji
so
nabrali
in
ji
danes
prinesli
toliko
,
da
je
dosti
,
"
je
odgovoril
deček
.
"
To
mi
ugaja
,
to
je
lepo
!
"
Po
končanem
plesu
so
ljudje
zopet
zahrumeli
.
Ko
pa
je
sivi
Trkulja
začel
brenkati
na
gusle
,
so
se
nekoliko
pomirili
.
Mnogi
moški
so
obstopili
guslarja
,
ker
starčev
ubiti
glas
ni
bil
daleč
slišen
.
Tudi
Vilar
,
ki
je
sedel
blizu
,
ni
mogel
povsem
razbrati
vsebine
junaške
pesmi
,
dasi
se
je
sklonil
,
oprl
komolec
ob
koleno
,
podprl
glavo
in
zvesto
vlekel
na
uho
.
Drugega
ni
razumel
nego
to
,
da
je
Trkulja
pel
o
nekem
kralju
,
ki
je
pisal
,
knjigo
'
(
pismo
)
in
jo
poslal
nekemu
junaku
,
na
koleno
'
.
Nameraval
je
stopiti
bliže
,
toda
lepo
soglasje
,
v
katerem
se
je
doslej
vršila
zabava
,
je
skalilo
troje
prestrašenih
otrok
,
ki
so
zdajci
pritekli
po
rebri
doli
.
Zaripan
deček
,
najstarejši
trojice
,
ki
ga
zaradi
preslabe
obleke
starši
niso
vzeli
na
veselico
,
je
pokazal
svoje
predstvo
s
tem
,
da
je
vrh
meje
,
zasedene
po
starih
ljudeh
iz
Pilića
,
prvi
in
na
ves
glas
zakričal
v
družbo
:
"
Bežite
,
pravoslavni
ljudje
,
zaptije
so
navalili
na
našo
vas
!
"
Drugi
deček
pod
oguljenim
fesičem
,
no
v
čedni
beli
oblečici
,
ni
odlašal
,
izpopolniti
razburljivo
novico
in
je
skoraj
obenem
s
svojim
starejšim
tovarišem
zavpil
:
"
Pri
Mušiću
so
vdrli
v
hišo
in
zaplenili
vse
orožje
.
"
Najmlajše
bitje
te
trojice
,
šestletna
dobro
izpitana
smrkolinka
,
ki
je
bila
ob
sovražnikovem
navalu
mimo
srajčice
pozabila
vso
svojo
toaleto
doma
,
se
je
vrgla
z
obupnim
krikom
:
"
Švaba
,
Švaba
!
"
najbližji
majki
,
sedeči
v
meji
,
v
naročje
.
Ob
tej
strašni
besedi
,
ki
je
zanjo
obsegala
vse
,
kar
je
najhujšega
na
zemlji
in
v
peklu
,
je
zastrmela
v
nekaj
oddaljenega
,
nedoločnega
,
grozovitega
,
na
kar
je
vtaknila
konček
prstka
v
usta
,
da
si
osladi
pusti
občutek
.
Vsi
so
dvignili
glave
ob
neprijetni
novici
,
ki
so
jo
prinesli
otroci
.
Sicer
so
bili
vajeni
,
da
je
oblast
stikala
po
domih
za
orožjem
in
mnogokrat
po
nepotrebnem
nadlegovala
ljudstvo
;
preteklo
pa
je
že
leto
dni
,
odkar
v
Piliću
ni
bilo
več
hišnih
preiskav
.
Sedaj
pa
je
zopet
navalila
in
kakor
se
vidi
,
ne
brez
uspeha
.
Guslar
je
umolknil
;
kdor
je
čepel
na
zemlji
,
je
vstal
.
Možje
so
obstopili
dečka
,
ki
sta
,
zasopljena
in
prevzetna
,
ker
sta
prva
prinesla
vest
,
goreče
pravila
,
kaj
in
kako
se
je
vse
dogodilo
.
Popoldne
je
prikorakalo
v
vas
pet
orožnikov
.
Krenili
so
naravnost
k
hiši
,
kjer
biva
Jovica
z
Danico
,
Mušićem
in
Vazkom
.
Nikogar
ni
bilo
doma
.
Odprli
so
nezaklenjena
vrata
.
Dva
orožnika
sta
ostala
zunaj
,
