,kmalu
ostavil
družbo
.
Vsi
so
mu
rekli
:
"
Na
svidenje
jutri
!
"
Da
bi
se
dobro
prezračil
,
predno
gre
spat
,
je
šel
parkrat
gor
in
dol
pred
kazinskim
vrtom
.
Premišljeval
je
o
onih
,
s
katerimi
je
sedel
v
kazini
.
Simpatičen
mu
je
bil
Bajić
.
Spomnil
se
je
,
kako
se
je
njegovo
oko
večkrat
zbegano
uprlo
v
načelnika
,
potem
obotavljajoč
se
obrsnilo
soprogo
,
kakor
bi
obema
govorilo
nekaj
resnega
in
ju
opominjalo
.
O
Katici
je
sodil
,
da
govori
nepremišljeno
in
se
vede
vihravo
liki
razneženo
dete
,
ki
vse
sme
in
je
prepričano
o
svoji
veljavnosti
,
ki
vse
posnema
v
družbi
,
čeprav
je
okrutno
.
Mika
je
smatral
za
dobrega
veseljaka
,
ki
se
da
izrabiti
za
vse
.
Buzduga
in
načelnik
sta
se
mu
zdela
važna
faktorja
v
bosenski
upravi
,
predstavitelja
vsega
tega
,
kar
je
doslej
videl
ali
slišal
neprijetnega
in
odurnega
:
lončeni
klobuki
,
vklenjeni
jetniki
,
zaplenjena
živina
,
prnjavorski
knez
.
Drugega
dne
je
šel
dopoldne
in
popoldne
v
konak
,
kjer
so
ga
uvedli
v
njegovo
službo
.
Okrajni
načelnik
pl.
Pester
mu
je
sam
razkazal
krajepis
Konj-planine
,
kjer
je
bilo
načrtano
vodno
omrežje
Oskove
in
njenih
pritokov
,
vse
drče
,
po
katerih
se
je
spravljal
les
v
dolino
.
Z
rdečo
tinto
je
bilo
zarisano
,
kje
bo
treba
za
splav
lesa
urediti
vodo
ali
zgraditi
nove
žlebove
.
Za
zdaj
naj
se
gospod
inženir
samo
pouči
o
krajevnih
razmerah
,
popravi
naj
,
kar
treba
pri
drčah
,
a
jeseni
se
začne
zanj
pravo
delo
.
Tudi
je
bilo
na
krajepisu
zaznamovano
,
koliko
je
že
posekanega
,
kje
se
zdaj
seka
,
kje
stoje
drvarske
kolibe
.
Vilarja
je
vse
to
zanimalo
,
ker
je
spadalo
v
njegov
delokrog
.
Pri
slovesu
mu
je
načelnik
naročil
,
naj
se
odpravi
precej
jutri
na
svoje
mesto
,
naj
si
najme
za
pot
konja
;
do
Samojlovega
hana
,
ki
leži
ob
reki
Spreči
,
ga
bo
spremila
mala
kazinska
družba
,
in
sicer
na
konjih
.
Manj
ga
je
zanimala
administracija
.
Mlad
uradnik
,
h
kateremu
je
vstopil
popoldne
,
da
si
prilasti
njene
skrivnosti
,
je
lomil
nemščino
s
trdim
madžarskim
naglasom
.
Najprej
ga
je
ta
nežni
golobradec
vprašal
,
kje
je
doma
.
"
Na
Kranjskem
"
,
je
odgovoril
Vilar
.
Uradnik
je
nategnil
obraz
v
učene
poteze
ter
stopil
k
velikemu
zemljevidu
avstroogrske
monarhije
,
visečemu
na
steni
.
"
Kranjsko
,
Kranjsko
–
aha
,
to
je
tu
gori
na
severovzhodu
ogrske
države
"
,
je
rekel
ter
s
prstom
pokazal
na
Bukovino
.
"
Kranjsko
leži
tu
doli
ob
Savi
in
meji
na
hrvatsko
kraljevino
,
"
je
pojasnil
Vilar
,
kažoč
na
zemljevid
in
smejoč
se
golobradcu
v
obraz
.
"
Onda
ste
Hrvat
,
"
je
rekel
ta
in
inženir
je
prikimal
,
ker
je
vedel
da
uradnikova
zemljepisna
veda
ne
sega
preko
Ogrske
in
njene
,
posestrime
'
Hrvatske
.
Potem
mu
je
mladi
Madžar
z
veliko
samozavestjo
razkazal
račune
prejšnjega
meseca
,
ki
jih
je
bil
podpisal
in
predložil
gozdar
Bierkopf
.
Iz
teh
listin
je
bila
razvidna
vsa
manipulacija
,
koliko
plače
dobiva
gozdar
in
dva
paznika
,
kolike
dnevnine
drvarji
.
Pokazal
mu
je
inventar
vsega
orodja
in
pohištva
za
kolibe
in
mu
povedal
,
da
mu
mora
itak
gozdar
izročiti
vse
listine
,
ki
se
tičejo
pisarniškega
posla
,
in
naj
se
v
dvomljivih
slučajih
za
navodilo
zateče
vselej
k
natančnemu
in
praktičnemu
Bierkopfu
.
Končno
mu
je
naročil
pozdrav
na
gospoda
gozdarja
,
posebno
pa
še
na
Samojla
in
njegovo
soprogo
,
ki
zalagata
delavsko
naselbino
z
živili
.
Vilar
je
zvesto
zrl
v
lični
,
prišpiljeni
,
ptičji
obraz
drobnega
uradnika
,
kateremu
je
v
mislih
nadel
priimek
številčni
vrabec
.
Večerjal
je
zopet
v
kazini
.
Ker
je
bila
sobota
,
se
je
zbrala
tam
še
večja
družba
.
Sedel
je
zopet
z
Bajićevimi
pri
eni
mizi
,
zopet
so
prisedli
tisti
gospodje
kakor
prejšnji
večer
.
Da
je
hodil
Vilar
večno
v
kazino
,
zabava
bi
se
bila
vršila
večno
po
tisti
šabloni
.
Največ
je
govorila
Katica
,
ponašajoč
se
,
da
od
nje
izhaja
pouda
za
izlet
v
han
ob
Spreči
.
Udeležniki
izleta
niso
dolgo
ostali
v
dvorani
.
Sklenili
so
bili
za
drugo
jutro
zgodnji
odhod
,
zato
so
šli
še
pred
enajsto
uro
spat
.
V
nedeljo
se
je
naredil
dan
,
kakršen
je
po
izletnikovi
volji
.
Solnce
je
bistro
gledalo
iznad
nizke
Čaklavice-planine
,
ko
se
je
zbralo
šest
izletnikov
na
konjih
pred
vojaškim
ostrogom
.
Njim
se
je
pridružil
Vilar
s
Turkom
,
pri
katerem
je
najel
konja
.
Prva
je
Ljubica
podala
roko
načelniku
,
potem
so
si
vsi
segali
v
roke
,
kakor
da
se
niso
videli
par
mesecev
.
Odjahali
so
.
Vsem
se
je
svetilo
radostno
pričakovanje
na
licih
,
celo
resnemu
Turku
se
je
zjasnil
obraz
,
ko
je
gledal
po
nizkih
brdih
,
kjer
je
narava
po
vseh
straneh
šepetala
svoje
umerjene
poletne
besede
.
Razvrstili
so
se
tako
,
da
je
jahal
na
čelu
Buzduga
,
potem
načelnik
z
gospo
Ljubico
,
Mik
z
gospico
Katico
,
Bajić
z
Vilarjem
,
kot
zadnji
pa
Turek
z
inženirjevo
prtljago
.
Kjer
je
bila
pot
ozka
,
so
morali
odstopiti
drug
od
drugega
in
posamič
jahati
;
kjer
se
je
razširila
in
spojila
s
tratino
,
so
se
združili
v
tolpo
in
v
divjem
diru
gnali
po
mehkih
tleh
.
Katica
je
s
pobalinskim
smehom
ter
z
otroško
brbljavostjo
in
nagajivostjo
zabavala
vso
družbo
.
Pojoč
se
je
zdel
njen
srebrni
glas
in
vsi
so
utihnili
,
ko
je
izpregovorila
.
Človek
bi
vgriznil
v
ta
melodični
glas
in
v
opojno
vonjavo
rosnega
jutra
.
Njeni
volji
se
je
vse
pokorilo
.
Izpod
nekega
grmovja
so
gledale
najlepše
spominčice
;
Katica
jih
je
želela
imeti
in
družba
se
je
morala
ustaviti
;
Mik
je
skočil
s
konja
ter
nabral
damama
vsaki
šopek
.
Na
drugem
kraju
je
priskakljala
veverica
po
resju
;
ugledavši
jezdece
,
je
bistro
skočila
v
oskubeno
,
skoraj
brezlistno
črešnjo
kraj
poti
.
Pogled
na
čilo
in
pozorno
živalco
je
pobudil
družbo
,
da
je
postala
in
se
zazrla
v
drevo
.
Katica
je
zaželela
,
da
bi
imela
takšno
ljubo
živalco
doma
v
kletki
,
na
kar
je
Mik
nemudoma
skočil
s
konja
in
splezal
na
črešnjo
.
Ko
je
stal
na
prvi
veji
,
mu
je
pl.
Pester
med
krohotom
družbe
zaklical
;
"
Lovite
jo
,
primite
jo
,
držite
jo
!
"
"
S
krikom
je
ne
ujamemo
,
"
je
zagorel
Mik
.
"
Obkolite
rajši
drevo
,
in
ko
skoči
na
tla
,
navalite
nanjo
,
pa
bo
naša
!
"
Razen
načelnika
so
vsi
razjahali
,
privezali
konje
k
plotu
ter
obkolili
drevo
v
velikem
krogu
,
kamor
je
stopil
tudi
načelnik
.
"
Zdaj
pazite
,
da
jo
ujagmite
!
Ako
prodere
črto
,
pa
vi
,
gospod
načelnik
,
napravite
atako
nanjo
!
Pozor
!
"
je
velel
Mik
in
stopil
za
dve
veji
više
.
Veverica
ni
čakala
plezalca
:
v
silnem
skoku
je
švignila
na
travo
prav
pred
načelnika
,
čigar
konj
se
je
preplašen
vzpel
,
kar
je
spravilo
jezdeca
iz
ravnotežja
in
na
tla
.
Nastala
je
zmešnjava
.
Pl.
Pester
je
obležal
v
travi
ves
bled
in
v
omedlevici
.
K
njemu
je
priskočila
gospa
Ljubica
vsa
prestrašena
.
Visoko
so
se
ji
dvigale
grudi
,
podprte
s
prsnim
steznikom
,
globoko
je
dihala
,
pokleknila
je
na
zemljo
tik
njegove
glave
;
in
preden
je
mogel
kdo
moških
priskočiti
,
mu
je
odpela
ovratnik
,
telovnik
in
srajco
.
Z
robcem
mu
je
brisala
pot
z
obraza
.
Bajić
je
zavil
vrat
,
kakor
bi
bil
nekaj
pogoltnil
,
potem
se
je
odvrnil
in
stopil
po
travi
,
zroč
v
bližnji
gozd
.
"
Kako
je
,
gospod
načelnik
,
kje
te
kaj
boli
?
"
je
vprašal
Buzduga
,
ki
se
je
sklonil
na
drugi
strani
k
ponesrečencu
.
"
Konjaka
gospodu
!
"
je
velel
Mik
,
skočivši
s
črešnje
.
Vilar
je
vzel
iz
svoje
torbe
stekleničico
konjaka
ter
jo
podal
gospe
Ljubici
.
Ulila
je
omedlelemu
nekaj
tekočine
med
ustnici
,
držeč
z
roko
njegovo
gladko
ostriženo
glavo
.
Kmalu
je
odprl
oči
in
hvaležno
se
je
posmejal
svoji
strežnici
,
ki
mu
je
odgovorila
z
mehkim
,
blaženim
sijajem
v
očeh
in
na
obrazu
.
Pogoltnil
je
nekaj
kapelj
konjaka
.
Izkazalo
se
je
,
da
se
ni
poškodoval
;
priletel
je
na
tla
po
strani
in
padel
na
revolver
.
Vsi
moški
mimo
Turka
so
bili
oboroženi
z
revolverji
.
"
Kaj
je
,
gospod
načelnik
,
ali
pojdemo
naprej
ali
nazaj
?
"
je
vprašal
Mik
,
sklonjen
,
opirajoč
roki
ob
koleni
in
s
pritajenim
nasmeškom
zroč
na
nedeljskega
jahača
.
"
Če
se
ne
počutiš
dobro
,
napravimo
izlet
lahko
drugikrat
,
"
je
menil
Buzduga
.
To
je
spravilo
Katico
v
nevoljo
;
napela
je
ustnice
,
odmignila
ter
se
zavrtela
k
inženirju
.
"
Vas
spremimo
pa
sami
,
"
mu
je
tiho
rekla
.
"
Moja
nezgoda
naj
vam
ne
provzroči
slabe
volje
,
"
je
izpregovoril
pl.
Pester
.
S
pomočjo
Ljubice
,
ki
ga
je
držala
pod
pazduho
,
je
vstal
.
Potem
se
je
,
popravljaje
si
obleko
,
glasno
zasmejal
,
da
bi
pokazal
neustrašljivost
in
dobro
voljo
.
"
Ta
prokleti
konj
,
da
se
preplaši
takšne
neznatne
živalce
!
No
...
naj
bo
!
Druge
nesreče
ni
,
kakor
višnjevo
liso
mi
je
vtisnil
revolver
v
bok
.
Na
konje
in
naprej
!
Srčnemu
pripada
svet
!
"
Zdajci
je
počil
za
njegovim
hrbtom
strel
.
Vsi
so
se
preplašeni
ozrli
,
načelnik
se
je
od
strahu
pošibil
v
kolenih
.
Bajić
je
bil
strelil
za
veverico
v
hrast
,
ki
je
stal
za
njimi
.
"
Izborno
streljaš
,
Bajić
,
kar
v
skoku
si
jo
podrl
,
"
je
viknil
Mik
,
stopil
po
mrtvo
živalco
ter
jo
prinesel
Katici
.
Obveselila
se
je
.
"
Natrpano
bi
jo
rada
imela
,
da
bo
stala
na
mojem
oknu
.
"
"
Na
konje
,
na
konje
!
"
je
viknila
Ljubica
,
posnemajoč
načelnika
.
"
A
vprašam
vas
,
čemu
smo
kazili
krasni
prizor
v
naravi
?
Kaj
nam
je
storila
veverica
na
črešnji
,
da
je
nismo
pustili
na
miru
.
Kakor
mi
,
se
veseli
žival
,
bujna
kri
ji
kroži
po
telescu
,
pa
tu
pride
kruti
človek
in
jo
umori
.
Grozno
!
"
Bajić
je
čutil
ugrizljivost
očitanja
.
"
Hotel
sem
se
samo
prepričati
,
ali
moja
roka
še
zadene
,
"
se
je
opravičil
.
Skodoželjno
je
pogledal
na
pl.
Pesterja
,
ki
se
je
poizkušal
vzkobaliti
na
konja
.
Ker
ga
čili
,
srbonogi
vranec
iz
Semšibegove
konjušne
ni
hotel
pustiti
nase
,
ga
je
z
lahkoto
zasedel
Buzduga
.
"
Jahaj
ti
mojo
Heugeigen
,
na
njej
se
sedi
kakor
na
mizi
.
Za
dve
luknji
sem
ti
skrajšal
stremeni
.
In
ostroge
odveži
;
saj
ti
jih
ni
treba
.
Tile
turški
konji
so
vsi
trdi
in
neokretni
v
gobcu
,
razvlečeni
,
ker
Turki
rabijo
preveč
vajeti
in
premalo
meča
.
Treba
ga
stisniti
med
kolena
–
glej
tako
!
Pa
naj
se
gane
!
"
Spustili
so
se
v
globok
jarek
.
Mik
si
ni
mogel
kaj
,
da
ne
bi
poučil
načelnika
,
kako
treba
jahati
navzdol
,
da
se
ne
prekopicne
čez
konjsko
glavo
.
Bajić
je
po
zorno
gledal
na
nerodnega
jezdeca
in
nasmešljivo
je
omenil
Vilarju
:
"
Glej
ga
,
žida
,
kako
sedi
na
konju
kakor
žaba
na
kumari
!
Ako
ne
ume
jahati
,
naj
gre
peš
ali
pa
naj
ostane
doma
!
Ali
mora
biti
povsod
kuhan
in
pečen
?
"
Grizlo
ga
je
,
da
je
pl.
Pester
spravil
njegovo
ženo
tako
zelo
v
tok
svojih
misli
.
Vilarju
je
postal
prijateljev
položaj
jasen
.
Nad
jarkom
se
je
začela
po
planjavi
ravna
pot
po
drobnem
pesku
,
in
po
tej
so
drvili
,
dokler
niso
zagledali
na
pašniku
črede
mršavih
živinčet
in
poleg
krdelo
praznično
oblečenih
pastiric
,
igrajočih
kolo
.
Sredi
njih
kroga
je
stal
pastir
ter
piskal
na
postranico
,
gibajoč
z
gorenjim
delom
života
in
bijoč
z
glavo
takt
.
Še
drug
momak
je
bil
navzoč
–
kolovodja
.
Ta
prizor
je
jezdece
presenetil
,
zamikal
ter
vžgal
v
nekaterih
željo
,
gledati
od
blizu
igranje
preprostega
kola
.
Udarili
so
preko
pašnika
,
v
hipu
so
obstali
pred
kolašicami
,
ki
so
obstrmele
ob
nenavadnem
pojavu
.
Postranica
se
je
razmogla
v
dolgem
in
tankem
piskljaju
in
to
je
bil
znak
,
da
je
zdaj
konec
igre
.
In
kolo
se
je
utrgalo
.
"
Zakaj
ne
igrate
dalje
?
"
je
zarohnel
v
nemškem
jeziku
pl.
Pester
,
hoteč
zakriti
svojo
nerodnost
,
ker
ni
mogel
ustaviti
konja
pred
dekliškim
zborom
,
ampak
ga
je
zajahal
vanj
.
Bulil
je
razjarjene
oči
na
prestrašene
deklice
,
ki
so
stale
kakor
ukopane
.
Bilo
jih
je
kakšnih
petnajst
v
starosti
12
do
20
let
.
"
Igrajte
,
igrajte
,
devojke
!
"
je
povzbudila
gospa
Ljubica
v
zelo
nežni
srbščini
.
"
Dekleta
se
vas
boje
,
"
je
trezno
in
resno
odgovoril
kolovodja
.
"
Boje
se
vaših
konj-vitezov
in
vašega
orožja
.
"
"
Nič
žalega
vam
ne
storimo
.
Igrajte
dalje
,
mi
bi
radi
videli
vaše
kolo
,
"
je
zaprosila
Katica
,
zroč
v
najstarejšo
deklico
,
h
kateri
sta
se
stiskali
dve
družici
,
držeč
se
je
ob
rameni
.
"
Danes
ne
igramo
več
,
ne
ljubi
se
nam
,
"
je
porogljivo
odgovorila
deklica
in
postavila
desno
nogo
smelo
naprej
.
V
vsej
njeni
postavi
,
na
zagorelem
obrazu
,
na
kosmu
svetlih
las
,
ki
se
je
usul
čez
oko
,
je
bila
izražena
neupogljiva
smelost
in
drzna
kljubovalnost
.
"
Kaj
pravi
,
kaj
pravi
?
"
je
nestrpno
vprašal
pl.
Pester
Buzdugo
.
"
Da
se
jim
danes
ne
ljubi
več
igrati
.
Glejte
,
takšen
je
ta
ušivi
narod
!
Izlepa
se
ne
opravi
nič
,
izgrda
nič
–
takšen
je
naš
položaj
sredi
tega
v
zlobi
zakorenelega
ljudstva
.
O
,
ko
bi
imel
človek
svobodne
roke
,
pokazal
bi
jim
!
"
Pl.
Pester
je
srdito
pogledal
na
deklice
,
hripavo
je
zakrakal
:
"
Šta
!
–
Šta
!
–
Bagage
!
"
Buzduga
pa
je
z
bikovko
požugal
:
"
Čakajte
,
naučim
vas
,
kako
se
vesti
pred
svojim
mutašerifom
!
Zaradi
hajduštva
smo
imeli
že
opraviti
v
vaši
vasi
,
in
še
pridem
tja
.
Razbojniki
!
Tatinska
zalega
!
"
"
Ničesar
vam
še
nismo
ukradli
,
nesreče
vi
naše
!
"
je
odgovorila
gorko
užaljena
deklica
,
prezirno
strmeč
v
častnika
,
ki
je
pljunil
pred
njo
ter
okrenil
konja
.
Izletniki
so
ozlovoljeni
odjahali
.
"
Glej
,
na
takšno
odgovornosti
polno
mesto
so
postavili
človeka
,
ki
ne
ume
razen
,
šta
–
šta
'
izpregovoriti
nobene
srbohrvatske
besede
,
"
je
tiho
rekel
Bajić
.
"
Mari
jim
za
slovanske
jezike
.
Protežirance
povsod
silijo
v
ospredje
,
"
je
zamomljal
Vilar
.
"
To
se
jim
bo
še
maščevalo
.
Drugače
je
ravnal
general
Filipovič
v
Sarajevu
.
Generala
Nemca
,
ki
so
mu
ga
bili
poslali
z
Dunaja
za
mestnega
poveljnika
,
je
stante
pede
poslal
ministru
na
Dunaj
nazaj
z
obvestilom
,
da
generala
,
ki
ne
ume
nobenega
slovanskega
jezika
,
ne
more
rabiti
za
mestnega
poveljnika
.
Filipovič
ve
,
kaj
treba
Bosni
.
"
"
Ljudi
ji
treba
,
ki
čutijo
z
njo
.
"
"
A
ta-le
?
"
Ob
devetih
so
prispeli
k
reki
Spreči
.
Tu
je
stal
nekdaj
ubožen
lesen
han
,
ki
je
ob
zasedbi
zgorel
.
Njegov
lastnik
je
ali
poginil
ali
pobegnil
,
in
pogorišče
je
ostalo
brez
gospodarja
.
Ko
so
se
začeli
židovski
podjetniki
zanimati
za
les
Konj-planine
,
so
zasedli
pogorišče
in
postavili
na
njem
precej
dolgo
pritlično
hišo
.
Vanjo
so
nastanili
sremskega
žida
Samojla
Blaustifta
ter
mu
poverili
nalogo
,
da
z
vsem
živežem
preskrbljuje
sekače
na
Konjplanini
.
Pridobili
so
mu
koncesijo
za
han
in
prodajalno
.
To
je
bil
han
prve
vrste
,
kjer
se
je
dobilo
razen
črne
kave
tudi
vino
,
žganje
,
pivo
,
meso
,
v
štacuni
pa
razno
blago
za
obleko
in
razna
živila
.
Stal
je
približno
napol
poti
od
mesta
do
Konj-planine
in
Samojlo
je
bil
posrednik
med
obema
.
Dobival
je
blago
iz
Tuzle
ali
pa
naravnost
iz
Ogrske
in
ga
dostavljal
gozdni
upravi
.
Deloma
so
šle
tudi
poštne
pošiljatve
za
drvarje
potom
njegovih
rok
.
Poleg
hana
je
dala
oblast
postaviti
orožniško
stražarno
,
kjer
je
bivalo
pet
orožnikov
,
ki
so
stražili
pota
in
Samojlovo
zalogo
.
Precej
za
hanom
onstran
Spreče
sta
se
cepili
poti
:
boljša
je
držala
naravnost
v
Kladanj
,
slabejša
pa
na
desno
pod
Konj-planino
.
Židovski
konsorcij
je
trebil
imenovano
planino
samo
poldrugo
leto
,
potem
ga
je
vlada
zaradi
velikih
dobičkov
primorala
,
da
ji
je
odstopil
vso
gozdno
upravo
s
Samojlom
vred
.
"
O
,
kako
ste
me
počastili
,
milostivi
gospod
načelnik
in
vsa
gospoda
,
da
ste
prišli
k
meni
!
O-o
,
kaj
naj
rečem
?
Le
to
rečem
,
da
sem
ves
vesel
in
da
vam
je
vse
na
razpolago
,
kar
se
dobi
pri
meni
.
In
pri
meni
se
vse
dobi
.
Česa
sem
želel
ves
čas
?
Bog
mi
je
priča
–
nič
drugega
nisem
želel
,
nego
da
vam
še
enkrat
postrežem
pod
svojo
streho
.
"
Tako
je
skakaje
in
mahaje
z
rokama
govoril
Samojlo
,
rejen
,
majhen
mož
razlezlega
trebuha
,
ko
so
bili
izletniki
,
ki
jih
je
mimo
Vilarja
že
vse
poznal
,
stopili
pred
njegovim
hanom
raz
konje
.
V
veliki
ponižnosti
je
sklonil
glavo
in
solze
hvaležnosti
so
stopile
v
njegove
krmežljave
oči
,
ko
je
vsem
po
vrsti
podajal
desnico
,
držeč
v
levici
črno
čepico
,
kakršno
nosijo
pravoslavni
popi
.
Turek
je
privezal
svoja
konjiča
v
senco
k
plotu
,
drugi
so
jih
zavedli
v
hlev
.
"
Kako
je
,
očka
Samojlovič
?
"
je
ljubeznivo
vprašal
načelnik
.
"
Nikdar
še
ni
bilo
dobro
,
toda
z
božjo
pomočjo
rijem
naprej
.
"
"
Narasli
ste
,
he-he
!
"
Načelnik
mu
je
s
kazalcem
potrkal
po
trebuščku
.
"
Kaj
je
pa
z
raki
,
ki
ste
mi
jih
obljubili
?
Potopili
so
se
tu
notri
–
a
?
Foter
Samojlovič
?
"
In
zopet
je
potrkal
.
"
Kap
naj
me
zadene
,
če
vem
,
kam
so
prešli
raki
.
Menda
so
jih
zastrupili
Bošnjaki
.
Ako
pa
želite
postrvic
iz
Oskove
,
polno
banjo
jih
imam
–
to
vam
je
nekaj
posebnega
.
"
Samojlo
je
ževaje
nabral
sline
v
ustih
in
požrl
;
od
slasti
se
mu
je
raztopil
obraz
.
Potem
je
poizkusil
poskočiti
,
kakor
bi
se
bila
izprožila
vzmet
v
njem
,
zakrilil
je
z
rokama
ter
zavpil
v
hišo
:
"
Etelka
,
Manojlo
!
Pridita
vendar
poveselit
se
z
menoj
visoke
gospode
!
–
Kaj
naj
rečem
?
Blagoslov
božji
je
prišel
pod
mojo
streho
.
"
"
Tiste
postrvi
okupiramo
mi
!
"
je
rekel
Buzduga
,
bijoč
se
z
bikovko
po
golenici
.
"
Vse
anektiramo
,
kar
imate
!
"
je
pristavil
Mik
.
"
Nadejam
se
,
da
pri
vas
ne
bomo
stradali
.
Je
li
vaša
zaloga
tolika
,
da
nas
lahko
preživite
danes
?
"
je
vprašal
pl.
Pester
z
izrazom
zaupanja
v
Samojlovo
skladisče
.
Žid
se
je
zgreznil
v
kolenih
,
pomolil
trebušček
naprej
,
vtaknil
palca
pri
pazduhah
za
telovnik
in
zakrilil
s
prsti
.
"
Leto
dni
naj
ostane
visoka
gospoda
pri
meni
in
še
ne
bo
konca
moji
zalogi
.
Česa
ni
dobiti
pri
meni
?
Z
vsem
postreže
Samuel
Blaustift
.
"
Pojavil
se
je
njegov
sin
Manojlo
,
osemnajstletnik
širokih
ust
in
nabreklih
,
napol
odprtih
ustnic
,
iz
katerih
so
gledali
sila
beli
zobje
.
Za
njim
je
prišla
na
dan
Samojlova
žena
Etelka
,
mogočna
in
čedno
opravljena
dama
srednjih
let
,
okusna
,
obila
,
pa
vendar
gibčna
.
Izletniki
so
se
z
njo
prisrčno
pozdravili
,
posebno
pa
Buzduga
,
ki
jo
je
imenoval
svojo
bosensko
majko
.
Samojlo
je
naročil
sinu
,
naj
skrbi
za
konje
,
da
bodo
imeli
vsega
dosti
.
Načelnik
je
želel
videti
tisto
banjo
postrvi
,
na
kar
se
je
Samojlo
zavrtel
in
tako
naglo
tekel
pred
družbo
,
da
je
njegov
zamasljeni
kaftan
kar
frčal
za
njim
po
zraku
.
Vsi
so
stopali
za
njim
po
stezi
,
ki
je
držala
k
Spreči
.
Prepričali
so
se
,
da
je
postrvi
za
vso
družbo
več
ko
dovolj
.
Naročili
so
si
slasten
obed
.
Ko
so
prišli
zopet
pred
han
,
sta
jih
pričakovala
tam
dva
orožnika
v
paradi
ter
se
spodobno
javila
pri
načelniku
in
pri
nadporočniku
.
Buzduga
jima
je
naročil
,
naj
preskrbita
odrtega
janjca
za
popoldne
.
Vsi
izletniki
so
bili
sveži
in
čili
,
le
pl.
Pester
je
tožil
,
da
si
je
ob
stremenskih
jermenih
odrgnil
stegna
in
da
čuti
vsled
padca
s
konja
bolečino
na
strani
.
Poprosil
je
Samojla
,
da
mu
odpre
sobo
,
kjer
bi
se
umil
,
oziroma
z
mrzlimi
obkladki
pohladil
svoje
bolečine
.
Tako
se
je
začela
družba
drobiti
.
Gospa
Ljubica
se
je
ponudila
,
da
bo
sama
pomagala
v
kuhinji
,
kar
je
bilo
sprejeto
s
pohvalo
,
le
Bajić
je
pikro
omenil
,
da
nima
kuhinjske
obleke
s
seboj
.
Buzduga
je
rekel
,
da
gre
poinšpicirat
svoje
orožnike
,
Bajić
in
Mik
sta
šla
s
Katico
ob
Spreči
poiskat
mesta
,
ki
bi
bilo
ugodno
za
popoldanji
račji
lov
.
Ko
je
Samojlo
zvedel
,
da
gre
Vilar
za
inženirja
pod
Konj-planino
,
se
je
jel
smukati
krog
njega
.
Povabil
ga
je
,
naj
gre
pregledat
njegove
shrambe
,
kjer
ima
v
zalogi
najrazličnejše
blago
za
drvarsko
kolonijo
.
Razkazal
mu
je
vse
skladišče
,
odpirajoč
po
vrsti
vreče
,
predale
,
zaboje
in
lonce
.
Povzdigoval
in
hvalil
je
blago
,
urno
se
kretajoč
krog
Vilarja
.
"
Prosim
,
milostivi
gospod
,
pokusite
to
maslo
,
blagovolite
dejati
na
jezik
.
A
?
Kako
se
to
razleze
in
ni
atoma
žarkosti
ne
čutite
v
ustih
.
Glejte
,
tu
je
troje
vrst
moke
,
pa
poduhajte
–
nu
!
–
ni
drobec
prhkosti
in
plesnobe
ne
udarja
iz
nje
.
In
kako
lepo
čist
in
trebušast
je
ta
fižol
!
"
Samojlo
se
je
razburil
in
v
jezi
je
poskočil
.
"
Pa
pravijo
drvarji
in
se
pritožujejo
,
da
imam
preperelo
,
trohnelo
in
preležano
blago
.
O-o
,
milostivi
gospod
inženir
–
roko
na
srce
–
Bog
pravični
mi
je
priča
,
no
–
kaj
naj
rečem
?
–
iz
jasnega
naj
trešči
name
,
bodeči
osat
naj
mi
zraste
pod
brado
,
če
je
kaj
slabega
in
pokvarjenega
med
temi
stenami
.
"
Vilar
se
je
ogledoval
po
prostoru
,
pripravljen
,
zagovarjati
interes
drvarjev
.
"
Spomladi
so
se
pritožili
v
Sarajevo
,
na
kar
je
prišel
c.
kr.
polkovni
zdravnik
Raps
–
morda
ga
že
poznate
–
iz
Tuzle
pregledat
mojo
zalogo
.
Vse
je
prebredel
in
prevrnil
,
vse
je
preduhal
in
pretipal
–
in
takšen
kaj
ume
!
–
pa
ni
bilke
neužitnega
ni
našel
.
Od
nekaterega
živila
si
je
dal
napraviti
jed
in
čudil
se
je
okusnosti
.
Dva
dni
me
je
vizitiral
.
Ko
je
odhajal
,
me
je
potrepal
po
rami
,
rekoč
:
"
Lepo
izpričevalo
vam
napišem
,
gospod
Blaustift
!
'
Od
takrat
pride
vsak
mesec
pretipat
moje
blago
,
in
vlada
ga
zato
plača
.
Kar
čudi
se
,
od
kod
dobivam
takšno
prežganko
.
"
"
Verjamem
,
da
se
pri
vas
napravi
boljša
jed
nego
na
Konj-planini
.
Vsekakor
pa
je
treba
,
da
ima
težak
,
ki
opravlja
naporen
posel
,
tečno
,
zadostno
in
ceno
hrano
.
Cene
,
cene
–
"
je
poudaril
Vilar
,
kakor
bi
prehajal
v
opozicijo
.
"
Ali
jaz
kaj
drugega
trdim
?
Popolnoma
se
strinjam
z
vami
,
gospod
inženir
.
Toda
v
dober
kup
hrana
ne
more
biti
,
ni
mogoče
–
Bog
pravičnik
!
Le
pomislite
,
kako
daleč
smo
od
železnice
,
kaj
velja
prevažanje
?
"
"
Docela
novinec
nisem
v
Bosni
,
poznam
že
nekoliko
razmere
.
Vozniki
tukaj
niso
dragi
.
"
"
Pa
cest
ni
,
cest
,
in
pota
so
zanemarjena
.
To
vpliva
na
certo
,
o-o
-
"
Samojlo
se
je
pogreznil
v
kolenih
,
zamahnil
z
rokama
in
odskočil
od
tega
hudobnega
človeka
,
ki
nasprotuje
visokim
cenam
.
Stopil
je
za
korak
bliže
k
Vilarju
.
"
Prosim
ponižno
,
predstavite
si
moje
zadrege
,
vživite
se
v
moje
skrbi
pozimi
,
ko
je
pot
iz
mesta
zasnežena
,
zametana
in
smo
takorekoč
odrezani
od
sveta
,
delavec
pa
mora
imeti
svoj
tečni
in
zadostni
živež
.
Le
pritrdite
mi
,
ljubi
moj
gospod
,
da
je
takrat
dobava
živil
težavna
in
draga
.
"
"
To
ne
more
priti
v
poštev
.
Bošnjak
zna
pregaziti
snežene
zamete
,
če
so
še
tako
debeli
,
ali
pa
po
ovinkih
si
izklesati
pot
k
vam
mimo
najvišje
gore
.
"
Neverni
Samojlo
je
majal
z
glavo
.
Zdajci
pa
se
je
vzpel
ter
odprl
nov
predal
.
Zajel
je
pest
riža
.
"
Glejte
,
gospod
inženir
,
kakšno
blago
dostavljam
za
delavce
.
Le
poglejte
,
kakšna
dolga
zrnca
–
takole
proti
luči
prosim
–
kako
se
to
sveti
,
kakor
zvezdice
na
večernem
nebu
.
"
Treščil
je
riž
nazaj
v
predal
.
"
Najvecja
gospoda
v
Trstu
ne
uživa
boljšega
,
to
mi
mora
vsak
priznati
,
ki
se
razume
na
riž
.
"
"
Ni
moja
stvar
,
da
bi
sodil
.
O
tem
naj
razsodijo
delavci
sami
in
njih
kuharji
.
"
"
Dovolite
,
gospod
,
da
vam
pokažem
svojo
svinjsko
mast
.
"
Samojlo
je
priskočil
ter
odprl
velik
lonec
.
"
Veste
li
,
na
čem
se
pozna
dobra
svinjska
mast
?
"
Vilar
je
mahnil
z
roko
,
prehajajoč
v
obstrukcijo
.
"
Jaz
jo
spoznam
še
le
na
žgancih
.
Tudi
zdravnik
se
o
tem
lahko
moti
.
Toda
zanimal
se
bom
za
to
stvar
in
z
vso
vnemo
nameravam
delati
za
blaginjo
delavcev
.
To
si
zapomnite
,
gospod
Blaustift
!
"
Temnega
obraza
je
zaklepal
Samojlo
skladišče
.
Potem
je
vedel
svojega
gospoda
v
klet
,
kamor
je
bila
vložena
zaloga
alkoholnih
pijač
.
Na
vse
pretege
je
hvalil
,
trkajoč
na
sode
,
sremska
vina
in
bosensko
slivovko
.
Natočil
je
iz
majhnega
soda
kozarec
črnega
vina
ter
ga
ponudil
Vilarju
,
naj
pokusi
;
pa
ta
se
je
ubranil
z
izgovorom
,
da
dopoldne
nikdar
ne
pije
.
"
Sicer
pa
tega
vina
nimate
za
drvarje
?
"
Samojlo
se
je
široko
nasmejal
in
se
razkoračil
,
kakor
bi
hotel
zaplesati
valček
;
potem
je
vtaknil
oba
palca
za
telovnik
in
dromljaje
z
vso
osmerico
prstov
po
prsih
,
je
govoril
:
"
To
je
za
gospodo
.
V
Tuzli
ga
pijejo
,
včasi
tudi
v
Sarajevu
in
pa
gospod
Bierkopf
,
vaš
novi
tovariš
,
ga
rad
srka
.
V
okolici
Sremskih
Karlovcev
je
rastlo
.
"
Po
teh
besedah
se
je
nekako
skrčil
,
desnico
je
prenesel
k
ustom
,
iztegnil
palec
in
kazalec
,
kakor
bi
hotel
priseči
,
ter
pošepetal
:
"
Gospodje
imajo
pri
meni
posebne
cene
,
pol
zastonj
,
pol
tako
.
Imam
pa
še
druga
vina
iz
Vilanja
in
Seksarda
v
butiljkah
.
Ali
jih
smem
par
vtakniti
v
torbe
vašega
Turka
?
"
"
Bog
ne
daj
!
Moj
Turek
ne
pije
vina
.
"
"
Za
vas
ga
ponese
pod
Konj-planino
.
Bog
pravičnik
mi
je
priča
...
po
njem
se
zaspi
,
kakor
bi
se
zazibal
v
Abrahamovem
naročju
.
Dovolite
,
milostivi
gospod
inženir
...
midva
bova
imela
toliko
posla
drug
z
drugim
...
nekaj
butiljic
no
...
prosim
...
Odmašita
jih
danes
zvečer
z
gospodom
gozdarjem
Bierkopfom
in
izpraznita
jih
na
srečen
začetek
sodelovanja
.
Oh
,
Čumurpaša
,
to
je
poštenjak
in
dobrina
–
kdor
ga
ume
okreniti
k
sebi
.
"
"
Lepa
hvala
,
gospod
Blaustift
,
"
je
rekel
Vilar
z
izrazom
nevolje
na
licu
.
"
Nikakor
nočem
kaj
posebnega
,
česar
nimajo
delavci
.
"
"
Vaši
drvarji
pijejo
žganje
in
tega
vi
ne
bodete
.
"
"
Onda
se
zadovoljim
z
vodo
.
"
In
skrbnega
lica
je
zapiral
Samojlo
svoj
hram
.
Za
hišo
je
pokazal
kurnik
,
kjer
se
je
dolgočasilo
pet
pitanih
puranov
.
Vtaknivši
palca
za
telovnik
,
je
zarajal
pred
kurnikom
in
pohvalil
slastno
puranino
;
pa
tudi
s
tem
ni
omehčal
inženirja
,
ki
je
odločno
izjavil
,
da
bo
živel
z
delavci
in
užival
tisto
hrano
kakor
oni
,
pa
dobra
bo
morala
biti
in
po
primerni
ceni
.
Samojlo
je
dromljal
po
prsih
in
enomerno
je
majal
z
glavo
,
ker
v
svoji
duši
je
obžaloval
inženirja
in
ni
verjel
njegovim
besedam
.
Jadrno
se
je
obrnil
in
šel
pred
hišo
.
Ko
je
zagledal
Turkova
konja
,
kako
žalostno
povešata
glavi
,
jima
je
velel
prinesti
krme
.
Tudi
v
hlev
je
pogledal
,
je
li
pri
gosposkih
konjih
vse
v
redu
.
Vilar
je
počasi
stopal
skoncema
hiše
,
ogledujoč
se
po
okolici
,
kje
bi
zapazil
ono
trojico
,
ki
je
šla
iskat
prostora
za
račji
lov
.
Ko
je
stopil
izza
ogla
,
je
videl
naravnost
v
kuhinjo
.
Na
odprtem
oknu
sta
sedela
tesno
drug
pri
drugem
,
gledajoč
v
kuhinjo
,
pl.
Pester
in
na
njegovi
desni
gospa
Ljubica
.
Iz
kuhinje
je
bilo
slišati
bobneči
glas
nadporočnika
Buzduge
;
gotovo
je
pravil
nekaj
zelo
smešnega
,
ker
pl.
Pester
se
je
od
same
zadovoljnosti
mel
na
oknu
,
glasno
se
smejal
,
pripogibal
se
naprej
,
včasi
pogledal
v
obraz
gospe
,
ki
se
je
tiho
hohotala
,
tako
da
sta
se
tresli
njeni
rami
.
"
Tu
se
zbijajo
umazane
šale
,
"
si
je
mislil
Vilar
,
ko
je
bil
zaslišal
iz
kuhinje
glasni
grohot
gospe
Etelke
in
je
načelnik
vščipnil
v
komolec
gospo
Ljubico
,
ki
je
sklonila
glavo
in
si
sramežljivo
pokrila
oči
z
roko
.
Ta
prizor
ga
je
pičil
.
Bajić
se
mu
je
smilil
.
Ko
bi
bil
prijatelj
,
v
svesti
si
svoje
duševne
in
telesne
nezmožnosti
,
že
zrl
ravnodušno
na
nezvestobo
svoje
soproge
,
onda
bi
se
Vilar
nič
ne
zgražal
;
kadar
ptica
več
ne
najde
zrna
na
severu
,
se
preseli
po
naravnem
nagonu
na
jug
.
Toda
Bajićeva
osebnost
je
visoko
nadkriljevala
načelnikovo
;
bil
je
lepši
in
mlajši
;
Ljubica
se
je
morala
samo
v
nekem
duševnem
mraku
odvrniti
od
soproga
in
se
udati
onemu
,
ki
jo
je
omamil
z
bogastvom
in
s
svojim
vplivnim
dostojanstvom
.
Proti
poldnevu
so
se
zbirali
izletniki
v
hanu
.
Prva
je
prihrumela
Katica
z
novico
,
da
so
našli
zelo
pripravno
mesto
za
račji
lov
:
kjer
Spreča
teče
v
ovinku
med
travniki
,
kjer
dela
oster
komolec
,
prav
tam
je
lahko
pristopna
;
tam
stoje
na
bregu
stare
vrbe
in
jelše
ter
spuščajo
korenine
v
vodo
;
in
travnate
ruše
segajo
izpodjedene
ob
koreninah
v
tolmune
,
kjer
mora
kar
mrgoleti
rakov
.
Za
njo
je
Mik
prinesel
sake
za
račji
lov
:
majhne
mrežice
,
okroglo
prikrojene
in
privezane
k
železnim
obročkom
;
nanje
se
dene
žabji
krak
ali
črv
in
kamen
,
da
se
potope
.
"
Ste
li
zacelili
rane
,
gospod
načelnik
?
"
je
sirovo
vprašal
Bajić
,
stopivši
v
kuhinjo
.
Na
ženo
se
ni
ozrl
.
"
Tista
prokleta
stremenska
jermena
sta
mi
načela
kožo
.
Ne
vem
,
kako
pojaham
nazaj
,
"
je
odgovoril
pl.
Pester
,
ževaje
ob
debeli
smotki
.
Sedel
je
z
Buzdugo
pri
steklenici
konjaka
.
"
Samojlo
naj
te
pelje
nazaj
,
"
je
svetoval
orožniški
častnik
.
"
To
je
dobra
misel
.
"
"
Jermena
sta
vas
ogulila
,
ker
ne
sedite
trdno
v
sedlu
,
ampak
stojite
v
stremenih
,
"
ga
je
poučil
Mik
.
"
Vam
bolje
pristoja
sedeti
pri
pisalni
,
pivski
ali
kuhinjski
mizi
nego
na
konju
,
"
ga
je
pikal
Bajić
.
"
Za
dolgo
ježo
niste
.
Pod
Konj-planino
vas
ne
vzamemo
s
seboj
,
ako
ne
pojde
z
nami
sanitetna
patrula
z
nosilnico
.
"
Nihče
drug
bi
ne
smel
tako
vščipljivo
govoriti
z
načelnikom
;
na
Bajićeve
zbadljivosti
ni
odgovarjal
,
le
prihuljeno
se
je
smejal
,
ker
odolženega
se
je
čutil
pred
njim
.
H
kosilu
so
sedli
oživljeni
,
nestrpni
kakor
žival
.
Dobra
volja
se
je
pokazala
v
tem
,
da
so
se
začeli
kepati
z
brisalkami
.
Kepanje
se
je
nadaljevalo
tudi
med
obedom
.
Ko
pa
je
brisalka
,
ki
jo
je
Katica
pomerila
na
Vilarja
,
padla
na
mizo
in
prevrnila
čašico
vina
,
ki
se
je
razlilo
proti
Ljubici
,
so
skoraj
vsi
veselo
zahrumeli
,
da
to
nekaj
pomeni
,
in
Samojlo
,
sloneč
ob
steni
,
je
zaploskal
.
Takrat
je
čemerni
Bajić
ostro
pogledal
na
svakinjo
,
odmignil
z
glavo
,
in
žoganje
je
prenehalo
.
Katica
je
nasmešljivo
napela
rožnati
ustnici
,
v
razposajenosti
nakremžila
obraz
in
s
poluzaprtim
očesom
je
pokukala
na
zlovoljnega
svaka
.
"
Govorimo
torej
o
čem
drugem
,
o
popoldanji
zabavi
,
najprej
pa
o
žabah
in
črvih
,
ki
so
nam
potrebni
za
račji
lov
.
"
In
razdelila
je
uloge
:
načelnik
in
Buzduga
pojdeta
lovit
žabe
.
Mik
naj
uredi
svoje
sake
,
ona
z
Vilarjem
nabere
črvov
,
orožniki
naj
preskrbe
,
zakoljejo
in
odero
janjca
.
Sklenili
so
,
da
precej
po
kosilu
nastavijo
rakom
,
potem
poigrajo
z
žogo
,
zaplešejo
kolo
,
pred
odhodom
speko
janjca
.
Zdajci
je
viknila
Katica
:
"
Poglejte
,
gospoda
–
kaludjer
Miloševič
gre
mimo
.
Nasujmo
si
pepela
na
grešne
glave
!
"
Vsi
so
pogledali
na
pot
,
po
kateri
je
proti
hanu
korakal
velik
,
mlad
mož
,
širokih
pleč
,
lepe
črne
brade
,
kodrastih
las
,
kakršne
nosijo
pravoslavni
svečeniki
;
štrleli
so
mu
na
vseh
straneh
izpod
črne
čepice
.
Obut
je
bil
v
opanke
in
oblečen
v
bosenske
čakšire
,
ki
so
zgoraj
zelo
ohlapne
,
pod
kolenom
pa
ozke
.
Samozavestno
je
šel
,
mahaje
z
levico
,
ki
je
držala
debelo
grčavo
palico
;
desnico
je
imel
obvezano
in
nesel
jo
je
na
črni
ruti
,
privezani
krog
vratu
.
Mladostna
gibčnost
se
je
kazala
v
njegovih
korakih
.
Prišedši
pred
han
,
se
je
pridružil
Vilarjevemu
Turku
,
ki
je
čepel
v
senci
,
luščil
trdo
kuhano
jajce
in
prigrizaval
kruh
.
Počenil
je
k
Turku
.
"
Na
tega
pazite
,
gospod
inženir
,
ker
ta
seje
nezadovoljnost
v
delavskem
taboru
,
"
je
rekel
Samojlo
,
ki
je
v
kotu
sobe
odpiral
buteljke
.
"
Sitnosti
je
delal
gospodu
gozdarju
in
tudi
vi
boste
spoznali
njegovo
delovanje
.
On
je
zakrivil
,
da
zahtevajo
delavci
nemogočih
stvari
.
Milostivega
gospoda
načelnika
vprašajte
,
ako
ne
verjamete
meni
.
"
Pl.
Pester
je
prikimal
,
rekoč
:
"
Ako
se
pojavijo
še
kdaj
nemiri
na
Konj-planini
,
poprosim
za
pol
bataljona
vojakov
,
in
onda
poteče
kri
.
Neredov
mora
biti
v
Bosni
konec
,
ker
vsa
Evropa
gleda
na
naše
kulturno
delo
.
"
Tudi
Buzduga
je
stopil
na
Samojlovo
stran
z
besedami
:
"
Miloševič
je
prvi
podpihovalec
tega
okraja
in
veleizdajnik
.
O
,
dobro
ga
poznam
.
Zaznamovali
smo
ga
že
,
da
bo
dolgo
pomnil
.
Bujna
,
smela
glava
,
ki
ne
umrje
navadne
smrti
.
"
Načelnik
se
je
obrnil
k
Vilarju
z
glasom
,
iz
katerega
je
zvenel
blag
pouk
in
rahla
grožnja
.
"
Prosim
,
imajo
li
drvarji
težko
delo
?
Ves
božji
dan
pod
milim
nebom
na
zdravem
zraku
,
poleti
v
prijetni
senci
,
po
zimi
v
zatišju
gostega
gozda
;
škodljivega
prahu
ni
,
nevarnih
plinov
ni
.
Povsod
okoli
samo
fantastno
veličastvo
pragozda
.
In
vedno
imajo
primerne
odmore
za
uživanje
hrane
.
Njih
delo
se
nikakor
ne
da
primerjati
z
delom
v
rudnikih
globoko
pod
zemljo
.
Res
imajo
naši
sekači
poleti
več
delavnih
ur
na
dan
nego
rudokopi
,
zato
pa
po
zimi
večjidel
spe
.
In
vlada
jih
vedno
enako
plačuje
z
isto
plačo
kakor
delavce
v
premogovnikih
.
Na
njih
pritožbe
treba
zreti
s
povečevalnim
steklom
,
vse
okolnosti
treba
vpoštevati
,
trmoglavost
pa
krotiti
s
primernimi
sredstvi
.
Že
sem
mislil
o
tem
,
ali
bi
ne
predlagal
,
da
se
nastavijo
orožniki
kje
v
bližini
delavskega
tabora
.
"
Samojlo
se
je
pri
teh
besedah
zadovoljno
muzal
ter
pritrjeval
z
glavo
,
Vilar
pa
je
odgovoril
:
"
Nadejam
se
,
da
bomo
izhajali
brez
orožnikov
.
"
"
Brez
orožnikov
ne
pojde
.
Gospod
inženir
še
ne
pozna
razmer
v
Bosni
,
"
je
rekel
Buzduga
.
"
Težko
in
nevarno
je
delo
tudi
v
gozdu
.
Kaj
drugega
je
,
vihteti
sekiro
,
kaj
drugega
,
vihteti
pero
.
Vsekakor
bi
mislil
,
da
morajo
biti
drvarji
zadovoljni
s
svojim
zaslužkom
,
ki
ga
polovico
lahko
denejo
na
stran
,
ker
bivajo
daleč
od
mesta
in
se
ne
morejo
udeleževati
potratnih
zabav
.
Moja
skrb
bo
,
da
jih
navajam
k
varčnosti
,
da
vsak
spravlja
sedaj
,
ko
ima
.
Malo
k
malemu
da
mnogo
,
in
vsak
mora
imeti
majhno
premoženje
,
kadar
zapusti
Konj-planino
.
"
"
Gotovo
se
prevarite
,
gospod
inženir
!
Poznam
drvarje
,
skromno
ne
marajo
živeti
,
za
gosposko
mizo
bi
sedeli
,
"
je
dejal
Samojlo
,
prijazno
se
smejoč
načelniku
v
obraz
.
"
Kolikor
je
v
moji
moči
,
bom
izkušal
,
da
jih
odvadim
potrate
.
Z
malim
naj
izhaja
težak
in
o
svoji
prihodnjosti
naj
misli
.
Blagostanje
treba
širiti
s
treznostjo
,
štedljivostjo
in
modrim
gospodarstvom
.
Iz
blagostanja
se
rodi
svoboda
.
"
S
prezirnim
izrazom
se
je
posmejal
načelnik
.
"
Utesnili
mu
boste
osebno
svobodo
,
ako
nadzorujete
krompir
v
njegovi
skledi
.
Naj
je
,
kar
hoče
in
za
kolikor
mu
nese
.
Enemu
ugaja
to
,
drugemu
ono
in
nihče
si
ne
da
kratiti
pravice
do
izbire
.
V
tej
pravici
naj
ima
svojo
svobodo
.
Druge
svobode
za
takšne
ljudi
ne
poznam
.
Delavec
naj
se
pita
,
naj
se
redi
,
v
nedeljo
naj
se
napije
,
ker
sit
nam
ni
nevaren
.
Bati
se
ga
je
tedaj
,
ko
začne
premišljevati
o
svoji
prihodnjosti
in
zanjo
varčevati
.
Takrat
se
mu
zdi
,
da
vse
premalo
zasluži
,
takrat
se
začne
upor
.
"
Pl.
Pester
v
Bosni
besedice
"
svoboda
"
ni
rad
slišal
,
dasi
je
stal
na
Dunaju
v
vrstah
liberalne
stranke
.
Vilar
je
prikimal
,
čeprav
v
srcu
ni
soglašal
.
Molčal
je
,
ker
je
vedel
,
da
pri
teh
trdosrčnih
in
razvratnih
ljudeh
nič
ne
zaleže
beseda
ljubezni
do
siromaka
.
Pol
osato
je
gledal
na
načelnika
,
ki
si
je
slabovoljen
zataknil
brisalko
za
telovnik
ter
se
lotil
piščanca
,
svetečega
se
v
rumeni
tolšči
.
Bil
je
pač
agresivna
natura
,
toda
običajna
pravila
vljudnosti
so
mu
branila
,
obelodaniti
že
danes
svoje
nazore
,
ki
v
tej
družbi
gotovo
zadenejo
na
odpor
.
Po
vsem
,
kar
je
slišal
,
je
spoznal
,
da
delavci
niso
zadovoljni
.
Ako
je
tako
,
jim
pomore
,
kolikor
je
v
njegovi
moči
.
Čemu
razvijati
teorije
,
dokler
ni
pokazal
dela
!
V
začetku
je
bila
praksa
,
potem
so
se
razvile
teorije
.
Obirajoč
piščanca
,
se
je
zazrl
skozi
okno
na
ona
dva
,
ki
sta
čepela
zunaj
ob
meji
,
na
svojega
Turka
in
na
Miloševiča
,
ki
je
privlekel
izza
pasu
kosec
sira
in
kos
kruha
ter
pričel
skromni
obed
.
Na
jezik
so
mu
silile
gorostasne
besede
:
Kadar
bosta
tudi
ona
dva
ob
meji
sedela
za
našo
bogato
obloženo
mizo
,
takrat
zavlada
v
Bosni
blagostanje
in
svoboda
–
pa
jih
ni
izgovoril
.
Takšni
so
bili
nazori
mladega
Vilarja
.
Štel
je
šele
26
let
.
Obed
je
trajal
samo
eno
uro
,
potem
se
je
družba
dvignila
in
odpravila
na
rake
.
Ob
meji
sta
še
vedno
čepela
Turek
in
Miloševič
,
pušeč
svalčice
in
pijoč
črno
kavo
,
katero
jima
je
donašal
Manojlo
.
"
Hej
Ture
in
ti
kaludjer
,
idita
in
nalovita
nam
žab
!
"
jima
je
zaklical
Buzduga
,
stopivši
na
pot
.
Turek
je
skomizgnil
z
ramama
in
razprostrl
roki
,
kakor
bi
hotel
objeti
pol
Bosne
.
"
Gospodine
,
kje
so
tukaj
žabe
?
"
"
Na
njih
sediš
,
lena
para
!
Vsenaokrog
močvirnato
,
pa
bi
žab
ne
bilo
.
No
in
ti
Miloševič
–
se
li
ne
moreš
dvigniti
?
"
"
Ako
te
po
obilnem
obedu
mikajo
še
žabe
,
nalovi
si
jih
sam
!
Vse
polno
jih
je
v
lužah
po
travnikih
.
Eto
!
"
Buzduga
je
z
bikovko
požugal
.
"
Čakaj
,
kaludjer
,
enkrat
si
se
nam
izmuznil
,
drugikrat
ne
uideš
.
Les
za
tvoja
vešala
ne
bo
več
dolgo
rastel
.
"
Niso
šli
dolgo
ob
Spreči
,
ko
nalete
ob
grapi
na
štiri
dečke
;
trije
so
bili
praznično
oblečeni
,
eden
je
pohajal
iz
ciganstva
.
"
Alo
,
otroci
,
nalovite
nam
žab
in
črvov
!
Poiščite
po
lužah
!
"
je
viknil
Mik
.
"
Ne
smemo
šlapati
trave
.
Razjezil
bi
se
lastnik
travnikov
,
"
je
ugovarjal
najstarejši
deček
.
"
Čemu
ste
pa
do
zdaj
šlapali
–
ušivci
,
a
?
"
je
zagrmel
Buzduga
in
pogrozil
z
bikovko
.
Stopil
je
bliže
in
prijel
onega
paglavca
za
uho
,
rekoč
:
"
Si
razumel
?
Črvov
in
žab
prinesite
!
Ako
ne
,
pridejo
zaptije
po
tebe
in
po
tvojega
kneza
.
Zrla
bosta
žabe
in
črve
,
ako
jih
moram
sam
nabirati
.
Si
slišal
?
"
Otroci
so
ostolbeneli
in
zazijali
.
"
Le
pohitite
,
otročaji
!
Tja
k
Spreči
prinesite
,
na
ovinek
!
Za
vsak
komad
dobite
novčič
,
"
je
nežno
zalepetala
gospa
Ljubica
,
in
drobnjav
se
je
v
diru
spustila
po
travniku
.
Družba
je
legla
v
senco
po
travi
,
da
mirno
prebavi
obed
,
oziroma
ga
nadaljuje
pod
milim
nebom
.
Samojlo
je
prinesel
za
njo
veliko
čutaro
vina
,
gospa
Etelka
v
jerbasu
peciva
in
čašice
,
Manojlo
pa
ponvo
črne
kave
.
Takrat
je
šel
mimo
po
poti
Miloševič
.
Z
vzbočenimi
prsmi
je
šel
,
gledaje
visoko
predse
.
Solnce
mu
je
sijalo
od
strani
v
obraz
,
na
katerem
se
je
kazal
cvet
mladosti
in
izraz
možatosti
obenem
.
"
Lep
človek
,
"
je
izpregovoril
pl.
Pester
.
"
Tip
Srba
,
"
je
rekel
Bajić
.
"
Ponosno
gre
,
kakor
bi
bila
vsa
Bosna
njegova
,
"
je
menil
Mik
.
"
Zlovoljen
človek
je
,
in
takemu
je
vsaka
stvar
dobra
,
da
jo
zabrusi
nam
ali
neljubemu
človeku
v
obraz
.
Glejte
,
že
v
njegovi
hoji
je
nekaj
agitatorskega
.
Tega
imam
na
piki
.
Šel
bi
človek
in
mu
podstavil
nošo
,
da
se
njegova
izzivalnost
prevrne
v
prah
,
"
se
je
hudoval
Buzduga
.
"
Čemu
vzeti
človeka
na
muho
,
o
katerem
ni
dokazano
,
da
je
hudoben
.
Sodišče
mu
ni
moglo
do
živega
,
"
je
rekel
Bajić
.
"
Dokazano
je
,
da
se
njegovo
mišljenje
ne
strinja
z
našim
redom
,
da
je
nazadovoljnež
,
malkontent
prve
vrste
.
Jaz
bi
vse
ljudi
njegovih
misli
dal
obesiti
,
ne
postreliti
,
ker
smrt
iz
puške
smatrajo
za
junaško
.
"
Pl.
Pester
nato
:
"
Naj
stopi
nas
kdo
pred
zbor
Bošnjakov
in
naj
jim
pove
najsvetejše
resnice
,
ne
bodo
mu
verjeli
,
a
njemu
verjamejo
.
Agitator
je
in
nevaren
človek
.
"
Prekinil
ga
je
komisar
in
ga
pičil
:
"
Zato
ga
poslušajo
,
gospod
načelnik
,
ker
jim
govori
v
narodnem
jeziku
,
zato
ga
razumejo
in
mu
verjamejo
.
Pred
onim
,
ki
ga
ne
razumem
,
sem
nezaupljiv
,
čeprav
pride
s
polnimi
rokami
k
meni
.
Sicer
pa
jaz
še
nisem
videl
naših
polnih
rok
...
Ni
treba
imeti
posebnega
proroškega
daru
,
da
bi
ne
videl
žrtev
,
ki
jih
bo
treba
,
preden
pomirimo
zasedene
dežele
.
"
"
S
kulturnim
delom
treba
pridobiti
nezadovoljneže
;
jezik
,
s
katerim
se
to
vrši
,
je
postranska
stvar
,
"
je
odločil
pl.
Pester
.
Bajić
je
majal
z
glavo
,
kakor
bi
imel
tehtne
pomisleke
.
Hotel
je
omeniti
Dalmacijo
in
Istro
,
ki
sta
že
desetletja
združeni
z
državo
in
še
tako
zanemarjeni
.
No
previdnost
mu
je
velela
molčati
.
V
tem
je
izginil
Miloševič
za
drevjem
in
že
je
stal
ciganček
z
lončeno
črepinjo
polno
žab
in
črvov
pred
Mikom
.
"
Zakaj
se
pa
tvoji
tovariši
niso
vrnili
?
"
je
vprašala
gospa
Ljubica
rjavega
otroka
,
obdarivši
ga
z
desetico
.
"
V
vas
so
zbežali
.
Boje
se
,
da
jim
daste
žreti
žabe
in
črve
.
"
Mik
je
spustil
sake
,
obložene
z
vado
,
v
vodo
,
potem
se
je
pričela
igra
z
žogo
.
Pl.
Pester
se
je
ni
udeležil
,
skraja
tudi
gospa
Ljubica
ne
.
Sedeč
sama
v
travi
,
sta
se
smejala
in
gledala
na
igralce
.
Ko
je
bil
pa
načelnik
parkrat
zapored
pohvalil
Katico
,
kako
estetične
so
njene
kretnje
,
se
je
zagnala
tudi
gospa
med
one
,
ki
so
lovili
žogo
,
da
pokaže
svojemu
ljubimcu
,
kako
ume
tudi
njeno
bujno
telo
zaigrati
v
mladostnem
poletu
.
Ker
so
igrali
na
solncu
,
so
se
žoge
kmalu
naveličali
.
Sedli
so
v
senco
upehani
in
razgreti
.
Načelnik
je
postregel
Ljubici
,
Mik
Katici
z
ogrinjalom
.
Samojlo
in
njegova
žena
sta
se
zopet
pojavila
ter
nalivala
vino
in
kavo
.
Prižgali
so
si
svalčice
.
Iz
stražarne
sta
dva
orožnika
prinesla
odrtega
janjca
in
naročje
drv
.
Kmalu
je
zaprasketal
vesel
ogenj
na
produ
kraj
Spreče
.
Vnel
se
je
pomenek
o
kulturi
sploh
in
o
bosenski
posebe
.
Kultura
je
bil
tisti
konjiček
,
ki
ga
je
rad
zajahal
pl.
Pester
.
Bil
je
do
dna
srca
prepričan
,
da
so
ga
samo
zato
poslali
z
Dunaja
v
Bosno
,
da
bi
tukaj
širil
kulturo
,
in
da
svojo
nalogo
tudi
izvršuje
.
"
V
lepem
kraju
ste
se
naselili
,
Samojlovič
,
"
je
govoril
.
"
Podnebje
je
ugodno
,
vode
je
dosti
,
zemlja
rodovitna
,
vegetacija
bujna
.
Kaj
hočete
še
več
?
"
"
Kaj
pomaga
vsa
dobrota
in
lepota
,
če
pa
ljudi
ni
pravih
tukaj
.
"
"
S
takšno
krasno
ženko
bivati
v
pravljično
lepi
pokrajini
,
to
je
sreča
,
ki
jo
je
Bog
namenil
samo
svojim
izvoljencem
.
"
Gospe
Etelki
je
ugajala
takšna
hvala
.
Zasvetili
so
se
njeni
beli
nekoliko
skrivljeni
zobje
.
"
Gospod
načelnik
,
verjemite
mi
,
da
mi
je
onile
ciganček
,
ki
še
vedno
čaka
v
travi
vaših
naročil
,
ljubši
nego
vse
drugo
domače
prebivalstvo
.
Ko
bi
ne
bilo
tukaj
gospodov
orožnikov
,
bi
jo
bila
že
zdavnaj
potegnila
nazaj
na
Ogrsko
.
Ti
so
najini
zaščitniki
,
dobrotniki
.
Kaj
ne
,
Sami
?
"
"
Tako
je
,
Etel-leben
.
Glejte
,
milostivi
gospod
načelnik
,
ta
položna
prisojna
brda
,
ki
jih
zarašča
grmovje
,
kako
ugodna
so
za
kultiviranje
,
za
krčenje
,
pa
nihče
se
jih
ne
loti
.
Tako
stoji
ta
svet
nenačet
in
čaka
odrešenja
.
Bogme
,
ko
bi
jih
meni
podarila
vlada
!
"
"
Le
čakajte
,
korenito
se
vse
izpremeni
,
kakor
hitro
bo
rešeno
agrarno
vprašanje
.
Domačinom
treba
dati
zemljo
,
ki
jedva
čakajo
nanjo
,
"
je
rekel
Bajić
.
"
Nič
dati
iz
rok
,
poleg
pa
zabavljati
,
to
je
lahko
,
pa
ni
pošteno
.
"
Pl.
Pester
je
resno
in
blagohotno
zrl
na
Samojla
,
ker
smatral
ga
je
za
važen
steber
kulture
.
"
Stavil
bi
,
da
bo
stala
v
petdesetih
letih
krog
vašega
hana
večja
vas
,
če
ne
mesto
;
tako
se
mi
zdi
ta
kraj
pripraven
za
večjo
naselbino
.
"
"
Samojlovac
se
bo
imenovalo
,
"
se
je
ponorčeval
Bajić
.
"
Ali
pa
Samivaroš
,
"
je
pristavil
Mik
.
"
Zahvalili
nas
bodo
Bošnjaki
za
mesto
,
kjer
bo
županoval
Samojlo
ali
Manojlo
,
"
je
govoril
Bajić
.
"
S
tako
kulturo
jih
ne
bo
pridobiti
,
marveč
z
ono
,
ki
bo
redila
domačine
.
Ali
storimo
kaj
za
domačine
?
Trosijo
se
ogromne
vsote
za
varstvo
dežele
,
za
kulturne
namene
,
namreč
za
šolstvo
pa
se
ne
stori
ničesar
.
Od
kod
naj
pridejo
domačini
v
vladne
službe
,
ako
se
jim
ne
da
priložnost
,
da
se
po
naše
izobrazijo
?
V
prvi
vrsti
bi
bilo
skrbeti
za
izobrazbo
ljudstva
,
da
postane
sposobno
samo
žeti
tam
,
kjer
žanjejo
sedaj
tujci
.
Ker
naš
gospod
načelnik
rad
naglaša
kulturo
,
naj
pripomnim
,
da
moramo
v
Bosni
vpoštevati
dve
kulturi
,
našo
,
ki
nas
je
oblizala
onstran
Save
in
stremi
za
našo
koristjo
,
in
tukajšnjo
domačo
kulturo
,
ki
je
že
v
starih
časih
vzrastla
na
tleh
balkanskega
poluotoka
.
Prva
bi
morala
drugo
oplojati
,
to
ni
mogoče
,
ker
prva
živi
sama
ob
sebi
in
sama
zase
in
je
tako
neplodna
,
da
se
ne
prime
Bošnjakov
.
Omenjam
n.
pr.
zadrugo
.
Zakaj
pospešuje
vlada
razdruženje
?
Popolnega
ni
na
svetu
ničesar
in
tudi
zadruga
popolna
ureditev
,
vendar
pa
varuje
na
široko
razraslo
rodbino
revščine
in
preprečuje
izseljevanje
.
Vlada
ima
vedno
pri
rokah
strogi
zakon
,
kadar
gre
za
njen
prospeh
,
zakaj
nedostatkov
v
zadrugi
ne
odpravi
s
posebnim
zakonom
?
V
gozdih
ima
na
razpolago
neizmerna
bogastva
,
s
temi
naj
kupi
od
veleposestnikov
zemljo
,
to
naj
prepusti
nesvobodnim
kmetom
in
rodbine
naj
združi
v
zadruge
,
ki
bodo
nesle
državi
več
nego
davki
upornih
begov
.
Pravite
,
da
Bosna
še
ni
naša
.
Zakaj
pa
trebite
gozde
,
ako
niso
državni
?
In
kjer
sekate
,
tam
treba
ondi
iznova
zasaditi
,
ker
sicer
se
lahko
zgodi
,
da
bo
stala
v
sto
letih
tam
kraška
golava
,
kjer
stoji
sedaj
pragozd
.
Tako
si
mislim
jaz
vplivanje
naše
kulture
na
bosensko
,
gospoda
!
In
še
nekaj
.
Ker
pragozda
ni
mogoče
postaviti
v
muzej
,
naj
bi
vendar
deželna
vlada
naredila
,
da
se
pusti
nedotaknjen
del
Konj-planine
,
da
bodo
prihodnji
rodovi
vedeli
,
kakšen
je
pragozd
sploh
in
kakšni
so
bili
oni
,
ki
jih
je
našla
Avstrija
v
Bosni
.
"
Vilar
je
sam
pri
sebi
odobraval
komisarjeve
nazore
,
no
gozdarstvo
ni
spadalo
v
njegov
delokrog
,
zato
se
ni
vmešaval
v
pogovor
.
Pl.
Pester
se
je
pošalil
,
da
bi
bilo
dobro
,
ko
bi
poklicali
komisarja
Bajića
v
skupno
ministrstvo
,
kjer
opravljajo
bosenske
zadeve
,
no
ugovarjati
ni
mogel
in
tudi
ni
hotel
.
Zdajci
je
poskočila
Katica
in
viknila
:
"
O
lenobe
zaspane
,
kaj
menite
,
da
sem
šla
z
vami
,
da
ležim
v
travi
in
poslušam
vaše
neslane
nazore
.
Samo
v
meji
bi
se
pasli
in
klepetali
.
Alo
,
gospod
poročnik
,
vi
ste
kolovodja
,
zdaj
pride
na
vrsto
sremsko
kolo
.
"
Mik
je
vstal
in
prijel
Katico
za
roko
.
Potihoma
pojoč
pesemco
,
je
po
napevu
stopical
pred
družbo
,
vnemajoč
za
ples
.
Gospa
Ljubica
se
je
ozrla
na
načelnika
.
"
Hočete
li
z
nami
?
"
"
Boga
mi
,
ne
morem
.
Oprostite
me
za
danes
!
"
Žive
načelnikove
oči
so
se
zabodle
v
lepo
gospo
.
V
razmahu
je
zagrabil
Bajić
svojo
soprogo
za
roko
.
Pomignil
je
Vilarju
in
ta
je
skočil
v
sredo
med
obe
sestri
.
Toplota
ga
je
izpreletela
,
ko
sta
se
njegovi
roki
staknili
z
mehkima
ženskima
rokama
.
Potem
je
Buzduga
pritegnil
Etelko
k
Bajiću
v
vrsto
,
ki
jo
je
,
izravnavši
se
z
Buzdugo
,
zaključil
krivonogi
Samojlo
.
Pričelo
se
je
kolo
.
Tanko
je
pel
Mik
:
O
moj
–
o
moj
Mijo
,
O
moj
–
o
moj
Mijo
,
Gde
si
sinoč
bio
?
Gde
si
sinoč
bio
?
Nato
je
ves
zbor
glasovito
pritisnil
:
Haj
,
haj
,
neka
,
neka
,
Haj
,
haj
,
haj
,
neka
,
nek
–
Gde
si
sinoč
bio
?
Gde
si
sinoč
bio
?
Tako
so
,
gibajoč
telo
na
desno
in
na
levo
,
peli
vsako
vrstico
nastopne
pesmi
:
O
moj
Mijo
,
gde
si
sinoč
bio
?
Gde
sam
bio
,
dobro
mi
je
bilo
.
Jerbo
ja
sam
rujno
vince
pio
,
Rujno
vince
iz
rodne
gorice
.
Vidio
sam
bisernu
devojku
,
Ogleda
se
,
nasmije
se
name
,
Čini
mi
se
,
da
bi
pošla
zame
.
Uzeo
b
'
ju
,
al
ju
neda
majka
,
Oteo
b
'
ju
,
al
ju
čuva
straža
Devet
bana
,
deset
kapetana
.
Pred
kučom
joj
bunar
voda
ladna
,
Pred
bunarom
jablan
drvo
raste
.
Penjat
ču
se
jablanu
na
granu
,
Zakukat
ču
kavo
kukavica
I
zacvilit
kavo
lastavica
,
Nebi
l
'
mi
se
smilovala
majka
,
Nebi
l
'
meni
svoje
zlato
dala
.
Nit
se
meni
smilovala
majka
,
Nit
je
meni
svoje
zlato
dala
.
Rahlo
so
se
zibala
razgreta
telesa
,
nagibala
se
drugo
k
drugemu
.
Velika
jim
je
bila
prožnost
,
celo
Samojlo
je
s
tako
gibčnostjo
metal
krive
noge
,
da
se
je
zdelo
:
zdajzdaj
mu
odlete
,
a
Mik
jih
je
vrtel
,
da
so
švigale
kakor
borilčeva
gola
sabla
;
v
gorečnosti
mu
je
padla
čepica
z
glave
,
a
on
jo
je
z
nogo
bacil
daleč
od
sebe
;
koder
plavkastih
las
mu
je
zamahal
po
rdečem
in
znojnem
licu
.
Bajić
je
lahno
in
prosto
otepaval
;
krog
usten
mu
je
drgetala
nevolja
,
sicer
pa
se
je
vedel
svečano
,
kakor
bi
se
nahajal
na
resni
narodni
svečanosti
.
Vilarju
je
šla
igra
zelo
k
srcu
,
s
toploto
in
lahkoto
je
plesal
;
navadnih
krožnih
plesov
ni
maral
,
ker
se
mu
je
pri
njih
vrtelo
v
glavi
.
Mehko
je
stopal
,
kakor
bi
z
nogama
božal
mater
zemljo
.
Ob
napevu
se
mu
je
zdel
ples
naraven
,
sam
ob
sebi
umeven
,
resno
delo
.
Prišteval
se
je
k
jugoslovanski
kulturi
,
o
kateri
je
maloprej
govoril
Bajić
.
Buzduga
je
cepetal
in
otresal
nogi
,
kakor
bi
plesal
na
razbeljeni
plošči
.
Če
je
nagnil
svoje
ogromno
telo
proti
Samojlu
,
ga
je
pogledal
nasmešljivo
,
kakor
bi
mu
hotel
reči
:
"
Osel
,
oh
kakšne
rogove
nosiš
!
"
A
k
Etelki
se
je
globoko
nagibal
,
hoteč
ji
pošepetati
kaj
prijetnega
na
uho
.
Krčevito
in
strastno
ga
je
držala
za
roko
,
zroč
na
svoji
koleni
,
ki
sta
se
izrazito
slikali
pod
tankim
krilom
.
Kakor
iz
zelenih
listov
bije
v
oči
belordeči
jabolčni
cvet
,
tako
se
je
v
vrsti
javljala
in
odlikovala
lepota
Bajićeve
žene
in
njene
sestre
.
Igraje
sta
plesali
,
v
harmoničnem
valu
jima
je
teklo
veselje
po
toplih
udih
.
V
svesti
svoje
krasote
se
je
svetlega
in
srečnega
obraza
zibala
Katica
,
kakor
da
sedi
v
gugalnici
med
dvema
močnima
drevesoma
.
Tako
se
sveti
v
jutranjem
smehu
lice
zdravega
in
krepkega
deteta
iz
bogato
opravljene
zibelke
.
Njen
pogled
je
prehajal
od
tistega
kodra
,
mahajočega
po
Mikovem
obrazu
,
do
male
Vilarjeve
bradice
in
obratno
,
ves
udan
in
ves
zamaknjen
v
harmonično
vihro
plesa
in
v
druge
tajne
stvari
.
Kakor
bi
se
majal
poln
cvet
v
pomladanskem
vetru
,
tako
je
plesala
gospa
Ljubica
.
Žarovitih
oči
je
pogledavala
na
svojega
ljubimca
,
pogledavala
in
potepavala
oči
v
tla
,
kakor
bi
se
ji
vtihotapljala
sladka
misel
ali
zavest
težke
pregrehe
.
Njena
obleka
je
bila
tako
prikrojena
,
da
ni
skrivala
bujnih
oblik
njenega
prožnega
telesa
.
Zdelo
se
je
,
da
to
zapeljivo
telo
v
vsakem
gibljaju
razodeva
ljubezen
,
da
bi
najrajše
v
strasti
splavalo
tja
v
mejo
k
načelniku
.
In
pazil
je
dunajski
pohotnik
na
vsa
razodetja
ozko
prikrojene
obleke
.
Ljubi
Bog
,
zakaj
si
pripustil
,
da
je
zasejal
vrag
takšne
stvari
med
tvoje
zemljane
,
ki
si
jih
vstvaril
za
svoje
nebeško
kraljestvo
!
Po
prvem
so
plesali
novo
kolo
po
napevu
pesmi
:
Jelen
pase
po
gorici
travu
,
za
dan
pase
,
a
za
dva
boluje
,
a
za
treči
ni
glave
ne
diže
.
In
potem
še
eno
s
pesmijo
:
Dve
su
druge
lepo
drugovale
;
jedna
drugu
na
prozor
doziva
:
Hodi
drugo
,
da
ti
se
potužim
!
Vilar
teh
pesmi
poprej
še
nikdar
ni
bil
slišal
,
no
njih
besedilo
mu
je
močno
ugajalo
;
nič
ni
bilo
v
njih
nespodobnega
:
v
plemenitih
,
mehko
ubranih
besedah
so
opevale
tu
resno
,
tu
hudomušno
srčne
zadeve
mladih
ljudi
.
Prvi
se
je
odtrgal
od
vrste
težki
Samojlo
;
že
po
drugem
kolu
se
je
ves
razgret
naslonil
ob
vrbo
.
Kmalu
za
njim
je
izstopila
Ljubica
,
potem
Buzduga
z
Etelko
,
ostali
so
se
razdružili
po
končanem
tretjem
kolu
,
za
kar
jih
je
neugnana
Katica
pošteno
okregala
.
Zavili
so
se
v
plede
in
ogrinjala
ter
polegli
po
travi
,
Samojlo
je
nalival
vino
in
kavo
,
njegova
soproga
je
ponujala
pecivo
.
Vilar
ni
hotel
počakati
pečenega
janjca
,
ker
se
mu
je
mudilo
,
da
pride
z
nočjo
vred
pod
Konj-planino
.
Obračunal
je
s
Samojlom
za
obed
.
Žid
skraja
od
milostivega
gospoda
inženirja
,
s
katerim
bo
imel
toliko
opravkov
,
ni
maral
vzeti
novcev
;
sprejel
jih
je
še
le
tedaj
,
ko
ga
je
bil
oni
pisano
in
strogo
pogledal
.
Solnce
je
sijalo
še
vroče
,
ko
se
je
poslovil
pri
izletnikih
.
Slovo
je
bilo
kratko
,
ker
svojega
srca
ni
pustil
pri
njih
,
niti
pri
Katici
,
dasi
ga
je
celo
minuto
držala
za
roko
in
mu
zabičevala
,
naj
kmalu
pride
v
Tuzlo
in
jih
poseti
v
njih
hiši
.
Vsi
so
mu
naročili
pozdrave
za
Čumurpašo
.
"
Naposled
pride
,
kar
sem
želel
vse
te
dolge
dni
–
gozdna
tišina
,
samota
,
mir
"
,
je
vzdihnil
,
ko
je
s
Turkom
izginil
izletnikom
iz
vidika
.
Spustila
sta
se
v
lahen
dir
po
mehki
,
malo
izvoženi
poti
.
Zamislil
se
je
v
tuzlansko
gospodo
.
Nič
mu
ni
ugajala
.
V
strašni
lenobi
se
pase
,
služba
ji
je
igrača
,
ki
preganja
dolgočasje
,
razuzdano
živi
in
poleg
misli
,
da
je
kulturna
in
vrši
imenitno
naročilo
,
izobraža
in
lika
za
cesarstvo
dve
ji
izročeni
provinciji
.
Kdo
se
more
ogreti
za
kulturo
pl.
Pesterja
,
ki
brezsrčno
gazi
veljavno
zakonsko
pravo
,
ali
za
kulturo
Simona
Buzduge
,
ki
z
bikovko
in
detektivnim
talentom
strahuje
ljudstvo
!
Le
Bajić
se
mu
je
priljubil
