Erat
inter
illustres
Stiriae
proceres
Erasmus
Tattenbachius
nobilitate
opibus
nulli
secundus
,
in
Franconiae
circulo
et
in
sacratione
Styrorum
.
Wagner
,
star
kronist
.
V
sredi
sedemnajstega
stoletja
so
se
pripravljale
na
našem
slovanskem
jugu
,
na
Hrvatskem
,
v
Primorji
in
tudi
na
Slovenskem
,
najbolj
pa
na
Ogerskem
velike
stvari
,
katere
bi
bile
sredini
Evrope
in
posebno
naši
domovini
ves
drug
tok
zgodovine
odmerile
,
nego
ga
je
naš
narod
imel
,
ako
bi
osoda
ne
bila
zadela
glavnih
početnikov
prej
,
nego
so
svoje
namene
izvrševati
mogli
.
V
te
velike
načrte
državnih
prevratov
je
bil
vpleten
glavni
ud
na
slovenskem
Štajerskem
naseljene
plemenite
rodovine
,
bogati
in
veljavni
grof
Ivan
Erazem
Tatenbah
,
knez
Ravenstajnski
,
posestnik
štajersko-slovenskih
graščin
:
Konjice
,
Račje
,
Podova
in
Orehovas
pod
Pohorjem
,
Tribenek
,
Podčetrtek
,
Statenberk
,
Frajstajn
,
Sonenberg
in
Videršnek
;
dalje
posestnik
hiše
v
Mariboru
,
v
Vildonu
itd.
Šlo
je
v
teh
velikih
političnih
namerah
za
nasilno
odcepljenje
Ogerske
in
južno-slovanskih
dežel
od
nemške
Avstrije
in
za
ustanovljenje
svobodne
Ogrske
,
ter
osnovanje
neodvisne
Hrvatske
,
kateri
bi
se
bila
pridružila
Slovenija
.
Za
razumljenje
razvitka
osode
tega
moža
,
katerega
glavni
kos
življenja
in
prizadevanja
opisati
je
namen
te
vseskozi
na
našo
zgodovino
opirajoče
se
pripovesti
,
vsakako
treba
,
da
prej
ob
kratkem
opišemo
občezgodovinsko
položje
tedanjega
časa
,
ter
bralce
seznanimo
z
osobami
,
ki
so
stale
na
čelu
velikega
kretanja
,
katerega
drugo
vrste
faktor
je
naš
Tatenbah
bil
,
in
katero
bi
bilo
kmalu
vso
mogočno
habsburgsko
državo
iz
starih
stál
vrglo
.
Odkar
so
bili
Čehi
v
slavni
osodepolni
bitvi
pri
Beli
gori
premagani
,
začel
je
bil
v
Avstriji
vejati
nemški
duh
,
protiven
drugim
narodnostim
.
Najprej
so
to
britko
čutili
Ogri
,
potem
Hrvatje
.
Oba
ta
naroda
sta
bila
pristopila
iz
svoje
svobodne
volje
pod
habsburgsko
vladavino
.
Oba
niti
nijsta
svojih
narodnih
pravic
s
tacimi
upori
»
izgubila
«
kakor
Čehi
.
Zato
se
je
nezadovoljstvo
najprej
v
teh
deželah
razvilo
,
in
sicer
,
v
narodni
aristokraciji
magjarski
in
hrvatski
.
Do
vrhunca
pak
je
v
obeh
teh
deželah
prišla
nezadovoljnost
z
nemško
dunajsko
vlado
cesarja
Leopolda
I.
po
bitvi
pri
Sv.
Gothartu
(
cistercijenskem
kloštru
na
meji
Štajerske
in
Ogerske
,
med
ogerskimi
Slovenci
)
leta
1664
(
1.
avg.
)
,
v
kateri
so
bili
Turki
od
cesarske
armade
,
vojene
po
vojvodi
Montekukuli
,
tepeni
.
Ta
bitva
je
bila
jako
važna
,
a
za
habsburgsko
monarhijo
dobljena
samo
vsled
posebne
hrabrosti
Slovanov
,
osobito
Hrvatov
,
ki
so
se
bili
pod
vodstvom
grofa
in
bana
Zrinjskega
,
dalje
vsled
bodrosti
Magjarov
in
celo
Francozov
,
kateri
poslednji
so
bili
Avstrijcem
na
pomoč
poslani
.
Vendar
se
je
cesarju
Leopoldu
in
njegovim
nemškim
svetovalcem
tako
mudilo
mir
s
Turki
sklepati
,
da
dobljena
bitva
nij
imela
skopo
nobene
koristi
za
kristjane
.
Za
Hrvate
in
njihovega
bana
je
mirovna
pogodba
,
katero
so
nemški
diplomati
s
turškimi
na
pol
skrivaj
sklopili
,
ne
vprašaje
ni
Hrvatov
ni
Ogrov
,
bila
tembolj
razžaljiva
,
ker
je
Dunaj
izrekom
Turkom
pritrdil
na
njihovo
terjatev
,
da
se
po
njih
razsuta
,
prej
od
Zrinjskega
eno
uro
od
Kaniže
na
Muri
zidana
in
po
Zrinjskem
imenovana
trdnjava
,
Zrinivaroš
,
ne
sme
nikoli
več
sezidati
.
A
ne
samo
taka
in
enaka
mala
preziranja
,
in
ničev
mir
s
Turki
,
tudi
druga
važneja
naredba
dunajskega
dvora
je
ogerske
in
hrvatske
veljake
v
dušo
pekla
.
Po
bitvi
pri
sv.
Gothartu
so
namreč
ostali
nemški
vojaki
na
Ogerskem
in
Hrvatskem
.
Povsod
so
se
ti
Nemci
obnašali
med
domačini
kakor
gospodarji
,
surovo
,
prisvojevalno
,
razžaljivo
.
Tudi
se
je
zlasti
med
Hrvati
s
srdom
opazilo
,
da
se
višje
vojne
in
civilne
službe
oddajejo
Nemcem
,
domačini
se
pak
odrivajo
.
Tako
je
bil
Nemec
Herberstajn
postavljen
za
višjega
vojnega
poveljnika
v
Karlovec
,
da
si
je
na
to
mesto
po
svojem
dostojanstvu
in
domačinstvu
pravico
imel
samo
hrvatski
ban
in
»
vél-mož
«
Peter
Zrinjski
.
V
vojaški
granici
,
ki
je
imela
še
samostalno
narodno
organizacijo
,
opaževalo
se
je
,
da
se
domači
hrvatski
vojvode
,
kakor
so
bili
:
Mitar
Ostrovljanin
,
Petar
Trifunac
,
Sima
Omudjević
iz
Korbave
,
Stevan
Orlović
iz
Like
,
Pavle
Ornovčanin
iz
Posavja
,
Gruica
Vukašin
uskoški
vojvoda
itd.
—
ne
vidijo
radi
,
in
da
dela
cesarjeva
gospôda
na
to
,
kako
vso
oblast
nad
graničarji
dobiti
.
Vse
to
je
delalo
vročo
kri
.
Na
Ogerskem
je
k
temu
še
prišla
nezadovoljnost
luterancev
,
katere
so
versko
netolerantne
oblasti
cesarja
Leopolda
preganjale
in
zatirale
.
Pokniti
je
torej
moralo
,
in
zgodilo
se
je
to
v
povestno
znani
Zrinjski-Frankopanovi
zaroti
,
ki
se
je
raztegnila
črez
Ogersko
,
Hrvatsko
in
(
po
Tatenbahu
)
črez
naše
Slovensko
,
ter
je
razprostirala
svoje
mreže
daleč
na
Poljsko
,
Francosko
,
Benečijo
,
da
celo
—
—
na
Turško
,
torej
pri
enem
sovragu
iskaje
pomoči
proti
drugemu
sovražniku
.
Najprej
so
ogerski
veljaki
in
plemenitaši
v
dogovore
in
zvezo
stopili
.
Na
čelu
zarotnikom
so
od
početka
stali
med
ogerskim
plemstvom
najveljavnejši
možje
:
palatin
ogerski
grof
Veselenj
,
grof
Nadasdj
,
najvišji
deželni
sodnik
ali
»
judex
curiae
«
,
škof
Lipaj
,
in
Nikolaj
Zrinjski
.
A
nesreča
zarotnikom
je
hotela
,
da
so
prej
nego
je
bilo
vse
uredjeno
,
umrli
trije
od
teh
:
Nikolaja
Zrinija
je
bil
na
lovu
veper
ali
mrjasec
raztrgal
,
Veselénj
je
tudi
hitro
umrl
(
baje
zarad
družinskih
razporov
od
nekoga
ostrupljen
)
,
in
škof
Lipaj
nij
dolgo
svoja
dva
továriša
preživel
.
Tako
je
snovana
zarota
v
početku
že
izgubila
tri
ženijalne
odvažne
može
.
Izmed
zgoraj
imenovanih
je
torej
ostal
Nadasdj
,
kateri
je
z
mladim
knezom
Rakocijem
sklical
tajni
shod
v
Trenčinu
in
kasneje
v
Banjski
Bistrici
.
Tu
je
ogersko
plemstvo
navdušilo
se
za
svobodo
svoje
domovine
.
Med
tem
ko
so
ogerski
veljaki
preudarjali
,
kako
bi
upor
proti
nemškemu
Beču
organizirali
,
hotel
je
fanatičen
Magjar
precej
delati
.
Neki
mož
,
z
imenom
Vitnjedj
,
luteransk
duhovnik
iz
Šopronja
,
sklene
cesarja
Leopolda
uloviti
ob
priliki
,
ko
je
ta
imel
svoji
nevesti
nasproti
voziti
se
v
Šotvin
.
Kadar
bi
bil
fanatični
Vitnjedj
cesarja
ujetega
dobil
,
hotel
je
od
njega
svoboščine
ogerske
dežele
potrjene
imeti
;
ako
pa
bi
cesar
ne
bil
vse
podpisal
,
ali
ako
Vitnjedj
bil
zavoljo
zapiranja
cesarja
nadlegovan
,
nameraval
ga
je
umoriti
.
Da
bi
ga
ulovil
,
zahteval
je
od
Petra
Zrinjskega
vojaško
pomoč
.
Peter
Zrinjski
,
kot
Hrvat
,
najbrž
nij
luteranskemu
,
na
svojo
pest
delujočemu
popu
zaupal
,
ali
pa
se
mu
je
tako
energično
početje
še
prerano
zdelo
,
zato
mu
nij
poslal
vojaške
pomoči
.
Vsled
tega
cesar
nij
bil
ujet
,
pač
pak
so
se
zarotniki
továriša
duhovnika
Vitnjeda
in
njegove
možne
izdaje
tako
bali
,
da
so
ga
hoteli
s
sveta
spraviti
,
in
je
le-ta
res
kasneje
(
1669
)
nagle
smrti
umrl
na
Nežiderskem
jezeru
.
Glavni
zarotniki
na
Ogerskem
so
iz
početka
mislili
na
vse
.
Prva
stvar
je
bila
,
denarja
dobiti
si
za
vojsko
.
Da-si
so
se
zarote
udeležili
bogati
plamenitaši
,
vendar
so
hoteli
gotove
svote
imeti
.
Zato
je
bilo
skleneno
državni
denar
s
silo
odvzeti
,
kateri
se
je
imel
iz
gorskih
mest
na
Dunaj
voziti
.
Nadasdj
sam
je
potoval
v
Kremnico
,
da
bi
izvedel
,
kedaj
se
denar
vozi
.
Ali
iz
tega
nij
bilo
ničesa
,
ker
vojaški
stotnik
Čobornjak
(
po
drugih
virih
Sobijanič
)
se
je
tačas
napil
,
ko
je
imel
voznike
napasti
.
Tako
so
se
prvi
črteži
unesrečili
in
so
ogerski
zarotniki
dalje
delali
brez
prave
organizacije
.
Čutivši
,
da
jim
po
tem
tacem
treba
zunanje
pomoči
,
poslali
so
nekega
Ladislava
Bala
v
Carigrad
.
Ali
tu
je
bil
zopet
kal
nevspeha
,
ker
to
,
kar
je
Bala
govoril
v
Carigradu
,
izdal
je
neki
nazoči
Grk
z
imenom
Panajoti
,
tolmač
,
na
dunajskem
dvoru
.
Zarotniki
so
za
to
ob
pravem
času
izvedeli
,
ker
je
bil
vodnik
Nadasdj
svetovalec
dunajskega
dvora
;
tedaj
so
znali
izdajstvo
paralizirati
in
so
od
odločnega
delovanja
upali
vse
.
Tudi
v
drugih
zunanjih
državah
so
ogerski
zarotniki
iskali
zaveznikov
.
Škof
Lipaj
se
je
bil
v
Rim
obrnil
.
Še
več
pak
so
računili
na
Poljsko
in
na
Francosko
.
Za
domovinu
,
za
veru
kršćansku
Boga
višnjega
na
pomoć
zazovte
,
Vaših
starih
glas
ponovte
,
Na
svoje
sprotivnike
navalte
ognjeno
,
Jedan
drugoga
izručte
ljubljeno
,
Živte
bratinski
,
poginte
viteški
.
Grof
Fran
Frankopan
.
Na
Hrvatskem
je
bil
duša
zarotnega
pripravljanja
grof
Peter
Zrinjski
,
hrvatski
ban
.
On
je
bil
vseskozi
pravi
narodnjak
.
Zato
je
Magjare
mislil
samo
upotrebiti
,
a
namen
njegov
je
vidno
bil
,
vzpostaviti
zopet
hrvatsko
državo
,
katera
bi
bila
obsegala
vso
denašnjo
trojedino
kraljevino
z
vojno
granico
,
in
bi
se
bila
potem
na
jug
med
Srbe
in
na
severozapad
med
Slovence
raztegnila
.
V
tem
njegovem
namenu
ga
je
podpirala
duhovita
,
krasna
njegova
žena
,
Anka
Katarina
Zrinjska
,
ki
je
tudi
svojega
brata
mladega
Franja
krsta
Frankopana
,
knjeza
tržačkega
,
pridobila
za
to
idejo
.
Na
dvorih
Petra
Zrinjskega
in
Frankopanov
,
namreč
v
Čakovcu
,
Ozlju
,
Bakru
,
Grobniku
in
Novem
v
Vinodolu
,
posebno
pa
na
prvo
imenovanih
gradovih
,
so
se
po
teh
hrvatskih
veljakih
udomačile
domače
slovanske
modrice
,
govorilo
in
pisalo
se
je
hrvatski
,
ne
pa
samo
latinski
in
nemški
,
kakor
je
drugod
bilo
tačas
v
navadi
.
Dokaz
temu
imamo
še
dan
denašnji
.
Fran
Frankopan
,
bogataš
in
veljak
se
že
tačas
nij
sramoval
peti
in
pisati
hrvatske
pesmi
,
in
delati
drame
celo
v
našem
—
slovenskem
jeziku
.
Ravno
tako
je
prestavil
Peter
Zrinjski
»
Sireno
morja
adrijanskega
,
«
katero
je
speval
njegov
brat
Nikola
.
Žena
Zrinjskega
je
sama
napisala
hrvatski
molitvenik
.
Koliko
spisov
pa
je
utegnil
kruti
čas
uničiti
,
ki
je
vladal
teh
dveh
sto
let
,
od
kar
so
ti
junaki
živeli
!
Misel
,
da
se
velika
slovanska
država
na
jugu
mora
raztezati
tudi
na
naše
Slovensko
,
imela
je
in
vršila
baš
duhovita
Anka
Katarina
Zrinjska
.
To
misel
izvesti
pak
nij
bilo
lehko
.
Kajti
tačas
narod
nij
veljal
dosti
,
tačas
je
bila
vsa
početna
moč
v
rokah
višjega
duhovenstva
in
plemstva
.
Pač
so
imeli
Magjari
in
Hrvati
tačas
domače
,
narodno
plemstvo
.
Na
Kranjskem
,
slovenskem
Štajerskem
in
drugod
pri
nas
,
pak
je
bilo
plemstvo
nemško
,
iz
tujine
naseljeno
.
To
plemstvo
in
višje
duhovenstvo
se
nij
dalo
prijeti
pri
narodnem
,
patrijotičnem
čutji
.
S
srcem
za
svobodo
slovenske
domovine
se
nij
dalo
pri
njem
ničesa
opraviti
,
ker
srca
za
slovensko
stvar
nij
imelo
.
Katarina
Zrinjska
je
morala
torej
misliti
,
ter
svojega
moža
in
brata
na
to
nagovoriti
,
da
so
izkušali
drugim
potem
delati
preko
meje
,
z
drugim
vabilom
vabiti
zaveznika
.
Častilakomost
,
želja
po
oblasti
,
moči
,
veljavi
,
gospodstvu
—
to
so
lastnosti
,
ki
mogó
nadomestovati
(
če
prav
ne
nadomestiti
)
rodoljubje
v
vélikih
početjih
.
In
to
je
Katarina
Zrinjska
razumela
.
Poznala
je
moža
,
ki
je
bil
na
slovenskem
Štajerskem
dovolj
vpliven
,
da
je
mogel
pomoči
;
ki
je
bil
tudi
,
da
si
Nemec
,
in
torej
tem
protinemškim
težnjam
ne
po
naravi
nagnen
,
vendar
pridobljiv
,
ker
je
bil
imel
baš
zgoraj
omenjene
lastnosti
.
Leta
1660
,
ob
sijajni
priliki
ko
so
velikaši
in
ljudstvo
cesarju
Leopoldu
I.
v
Gradcu
prisegali
vernost
in
zvestobo
,
in
kjer
je
bila
z
možem
in
bratom
Franom
Frankopanom
tudi
ona
,
spoznala
je
Ivana
Erazma
Tatenbaha
.
Ta
je
bil
tačas
stoprv
19
let
star
,
a
že
dve
leti
oženjen
z
Ano
Terezijo
grofinjo
Forgač
.
Katarina
Zrinjska
je
,
kakor
vsaka
žena
take
reči
hitro
opazi
,
tudi
razvidela
,
da
je
učinila
na
mladega
,
neizkušenega
in
v
ljubezni
vsekoliko
razkošnega
grofa
Tatenbaha
globočji
vtis
,
nego
bi
mu
smel
Tatenbah
sprejemljiv
biti
.
Nij
jej
torej
tudi
kasneje
težko
stalo
,
znanje
z
mogočnim
Tatenbahom
ponoviti
in
svoj
vpliv
rabiti
—
kakor
je
bila
prepričana
—
za
domovino
.
To
se
jej
je
zdelo
z
njenega
,
nad
navadnim
ženstvom
vzvišenega
stališča
(
katero
soditi
nij
nalog
pripovedovalčev
)
,
dovoljeno
,
da
celo
—
ukazano
.
Tako
je
bil
grof
Ivan
Erazem
Tatenbah
pogosto
vabljen
gost
na
Zrinjskega
grad
Čakavec
,
ali
na
grad
Zrinjskega
prijatelja
Lokatelija
,
na
Lepšino
,
kjer
so
ga
počasi
pridobivali
.
Dali
so
mu
tudi
v
njegovo
okolico
ljudi
,
kateri
so
bili
popolnem
podučeni
,
in
so
prevzeli
nalog
Tatenbaha
vneti
za
skrajne
namere
,
katere
je
zarota
imela
.
Imena
teh
so
:
Vukovački
,
prej
stotnik
hrvatskih
strelcev
,
poslanec
Zrinjskega
,
kapitan
Kaldi
,
Zrinjskega
štalmajster
Rudolfi
,
in
več
drugih
.
Ti
so
pridobili
tudi
Tatenbahovega
tajnika
Baltazarja
Riblja
.
Predno
je
Erazem
Tatenbah
vedel
kako
,
bil
je
v
zaroto
zapleten
;
misel
,
svoje
ime
oslavljeno
imeti
,
svojo
oblast
,
bogastvo
poveličati
,
ali
—
celo
—
morda
—
vladarsk
prestol
zasesti
!
—
Komu
v
onej
dobi
bi
ta
misel
ne
bila
laskala
!
V
nekem
veselem
društvu
v
Lepšini
pri
grofu
Lokateliju
,
je
bil
Tatenbah
podpisal
tako
imenovano
»
ligo
«
,
to
je
pismo
,
v
katerem
se
je
zavezal
zarotnikom
z
vsemi
pomočki
pomagati
,
in
na
štajerskem
Slovenskem
,
noter
do
Gradca
tla
za
upor
pripravljati
.
Za
pomoč
so
mu
bili
gorej
imenovani
možje
:
Vukovački
,
Kaldi
,
Rudolfi
,
Ribelj
.
»
Le
vkup
,
le
vkup
uboga
gmajna
.
«
Pesen
slovenskih
upornikov
l.
1635.
Jurij
Gornik
(
v
nemških
kronistih
tedanjega
časa
na
pr.
v
ostankih
mariborskega
arhiva
najde
se
njegovo
ime
spačeno
v
ime
:
Gurnigg
)
je
bil
glavni
vinicar
,
ali
kakor
so
ga
delavci
in
mali
kmetje
okolo
imenovali
,
»
majer
«
(
pristav
)
,
v
velikem
vinogradu
,
katerega
je
Erazem
Tatenbah
imel
v
Visovljah
,
vinski
gorici
na
Pohorji
,
blizu
Slovenske
Bistrice
.
Bil
je
petdesetleten
nož
,
visok
in
krepak
.
Da
si
je
bil
sam
sluga
,
ravnal
je
ostro
z
delavci
in
kmeti
,
ki
so
morali
tlako
delati
njegovemu
gospodu
.
Pri
tem
pa
tih
in
nezgovoren
;
vedel
je
o
sam
sebi
,
da
more
človeku
tudi
ena
beseda
škoditi
.
On
nij
ljubil
nikogar
,
in
njega
nikdo
—
razen
edine
njegove
hčere
,
najlepše
deklice
pod
faro
sv.
Benčesla
,
kakor
je
ondotni
narodno-slovenski
govor
krstil
češkega
svetnika
Vaclava
,
kateremu
na
čast
je
tam
cerkev
zidana
ob
času
,
ko
so
Čehi
pod
Otokarjem
(
predno
jih
je
Rudolf
Habsburg
na
Marhfeldu
zmagal
)
izkušali
oblast
dobiti
in
utrditi
si
tudi
na
Slovenskem
.
Jurij
Gornik
torej
je
bil
lepega
dne
avgusta
meseca
l.
1869
v
velikih
skrbeh
,
in
opraviti
je
imel
okolo
gospodske
hiše
v
vinogradu
toliko
,
da
si
je
želel
denes
imeti
štiri
roke
.
V
jutru
mu
je
bil
namreč
posel
iz
bližnjega
Račjega-grada
,
kjer
je
njegov
gospodar
,
mogočni
grof
Tatenbah
tačas
bival
,
prinesel
poročilo
,
da
se
popoludne
ali
proti
večeru
več
gospôde
in
veljavnih
móž
zbere
v
vinogradski
gospodski
hiši
,
med
temi
grof
sam
.
Ukazano
mu
je
bilo
vse
pripraviti
,
kar
je
za
pogostenje
potrebno
.
Jurju
Gorniku
se
je
to
sicer
,
ker
nenavadno
,
čudno
zdelo
,
kajti
ob
tem
času
,
ko
niti
grozdje
nij
zrelo
,
nij
bil
običaj
,
da
bi
gospôda
prihajala
.
Da
,
poslednje
dve
leti
niti
jesen
v
»
branje
«
nij
nikogar
bilo
.
Samo
pisar
ali
tajnik
grofov
,
mladi
Baltazar
Ribelj
,
je
prihajal
.
Ta
pač
mnogopot
.
Večkrat
ko
nij
bilo
zarad
gospodarstva
in
računov
čisto
nič
treba
.
A
Jurij
Gornik
,
star
poznavalec
sveta
in
ljudij
,
vedel
je
dobro
,
da
grofov
pisar
Baltazar
Ribelj
prihaja
—
zarad
njegove
hčere
Marijánice
.
Danes
pa
nij
bilo
časa
ugibati
,
zakaj
pride
več
gospôde
.
Trebalo
je
v
kleti
stare
pajčevine
odpraviti
,
sobe
osnažiti
,
posodo
pripraviti
,
za
jed
misliti
,
okolo
hiše
in
vinogradov
nerednosti
odstraniti
.
Popoldne
je
bilo
precej
vse
priredjeno
.
Marljivo
je
Gorniku
in
njegovim
ljudem
pomagala
hčerka
,
lepa
Marijánica
.
Za
njo
je
bilo
v
sobah
,
v
kuhinji
in
kleti
še
dosti
dela
.
Vendar
ko
je
oče
videl
,
da
se
ura
bliža
,
ob
kateri
imajo
visoki
gostje
priti
,
ukaže
hčeri
,
da
mora
za
denes
iz
hiše
proč
,
in
sicer
v
malo
vinicarsko
kočo
,
ki
je
dva
streljaja
od
gospodske
vinogradne
hiše
stala
na
gori
,
vrhu
vinograda
.
Marijánica
se
je
veselila
videti
krasno
gospodsko
družbo
.
Ko
so
bili
zadnjič
tu
,
bila
je
ona
še
na
pol
dete
,
in
vendar
so
bili
prijazni
ž
njo
,
ta
in
oni
gospod
jo
je
prijel
za
obradek
in
hvalil
njene
lepe
oči
,
rumene
lasce
in
prorokoval
da
»
bode
lepo
dekle
«
.
In
kako
lepo
so
bili
oblečeni
!
A
denes
jej
oče
ne
pusti
,
da
bi
vse
to
gledala
!
Posebno
pa
enega
je
želela
med
njimi
videti
,
in
tudi
tega
oče
ne
dovoli
!
Stari
Gornik
nij
dal
prositi
se
,
ena
beseda
pri
njem
je
bila
volja
,
kateri
se
ustavljati
nihče
nij
mogel
,
komur
je
on
ukazovati
imel
.
Solze
v
očeh
,
a
brez
ugovora
se
je
morala
mlada
deklica
seliti
v
vinicarsko
kočo
,
kjer
navadno
nij
nihče
prebival
.
Solnce
je
popoldne
še
visoko
stalo
,
ko
so
jeli
od
raznih
stranij
po
samosti
ali
po
dva
,
trije
vkup
prihajati
gosti
.
Bilo
je
več
duhovnikov
iz
obližja
,
od
sv.
Martina
na
Pohorji
,
iz
Tinj
,
od
sv.
Benčesla
,
iz
Poljskave
,
Prihove
itd.
Razen
njih
je
bilo
tudi
županov
in
svobodnih
kmetov
s
Pohorja
in
s
polja
prišlo
.
Videlo
se
je
,
da
eden
za
drugega
nij
vedel
,
vsi
vkup
pa
uzroka
nijso
poznali
,
zakaj
so
povabljeni
.
Stikali
so
torej
glave
,
ugibali
in
v
glavni
reči
morda
uganili
.
Kmalu
za
njimi
pride
grof
Erazem
Tatenbah
sam
.
Tatenbah
je
bil
lep
,
visok
vitešk
mož
,
ki
je
zanimal
vsacega
,
kdor
ga
je
videl
.
—
On
in
njegovi
spremljevalci
so
konje
pri
cesti
pustili
in
po
stezah
med
vinogradi
peš
prišli
.
Spremstvo
Tatenbahovo
je
bilo
májheno
.
Razen
dveh
manjših
plemenitašev
iz
bližine
,
čijih
,
imeni
ne
znamo
povedati
,
bili
so
ž
njim
samo
še
:
Zrinjskega
agent
stotnik
Vukovački
,
stotnik
Kaldi
,
Rudolfi
,
in
pisar
Baltazar
Ribelj
.
Razen
teh
nekoliko
služabnikov
z
jedili
in
drugimi
za
postrežbo
potrebnimi
rečmi
.
Duhovniki
,
županje
in
kmetje
so
sprejeli
grofa
s
ponižnostjo
,
kakor
je
slovenskemu
značaju
prenavadna
,
in
kakor
se
obično
daje
visokemu
pogostniku
.
Pod
postreškom
pred
vinogradskim
hramom
je
bila
kmalu
miza
pripravljena
.
Tam
posedejo
.
Tatenbah
je
bil
prijazen
z
vsacim
,
akoprem
bi
bilo
bistro
oko
opazilo
,
da
se
nekoliko
sili
;
njegovi
spremljevalci
so
storili
vse
,
da
bi
se
povabljencem
prikupili
.
Pogovor
je
bil
dolgo
splošen
,
izpozivljali
so
gospodje
od
duhovnikov
,
županov
in
kmetov
,
da
so
le-ti
pravili
o
različnih
pritožbah
in
javnih
neprilikah
,
katere
imajo
.
In
ko
je
kmalu
móčno
staro
vino
iz
grofovske
kleti
jezike
razvezalo
,
in
gospodska
nenavadna
prijaznost
odvzela
prvotno
boječnost
:
nij
manjkalo
gradiva
.
Naveli
so
govor
brzo
tako
,
da
se
je
ostro
zabavljalo
o
cesarskih
in
drugih
gospodskah
,
o
hudem
stiskanji
ubogega
ljudstva
in
krivičnosti
mnogih
davkov
in
davščin
.
Vse
to
je
možé
navdušilo
,
tembolj
ker
je
tudi
vino
burilo
duhove
.
Hrvat
Vukovački
,
velikansk
mož
,
isto
tako
dober
vojak
kakor
dober
govornik
,
napije
grofu
Tatenbahu
,
katerega
slavi
kot
prijatelja
slovenskega
ljudstva
,
kot
plemenitaša
,
ki
je
pripravljen
braniti
»
stare
pravice
,
«
kakor
jih
branijo
ogerski
in
hrvatski
plemenitaši
.
Enako
govori
eden
duhovnikov
in
to
ohrabri
priprostega
nazočega
kmeta
,
da
vstane
in
pove
,
ka
se
bode
vse
vzdignilo
za
tistega
,
ki
bi
davek
in
tlako
odpravil
.
Ta
odkritosrčnost
kmetova
nij
bila
po
volji
Tatenbahu
,
kateri
je
poslednji
čas
že
večjidel
tiho
sedel
in
bil
prepustil
govor
svojim
spremljevalcem
.
Mrklo
je
obrvi
zavlekel
in
obrnil
se
proč
.
To
je
opazil
njegov
tovariš
Kaldi
in
boječ
se
,
da
bi
gospodar
ne
spridil
ves
dober
vtis
agitacije
,
skrbel
je
z
drugimi
vred
,
da
se
je
društvo
poslovilo
in
razšlo
.
Pred
odhodom
so
možém
zabičevali
,
ne
govoriti
o
tem
shodu
,
skrivnostno
pristavljaje
,
da
se
bodo
kmalu
velike
spremembe
godile
.
Tatenbah
sam
je
,
na
migljaj
Kaldijev
vsakemu
posebe
pri
slovesu
vendar
še
v
roko
segel
.
»
Ta
komedija
s
kmeti
in
pokmetenimi
popi
,
ki
mi
jo
napravljate
zdaj
tukaj
zdaj
tam
,
je
precej
dolgočasna
,
gospodje
,
«
pravi
Tatenbah
,
ko
je
bil
sam
s
svojimi
drugi
.
»
Ali
potrebna
,
«
odgovori
Vukovački
.
»
Ako
hočemo
,
da
ob
pravem
času
z
veliko
močjo
udarimo
,
moramo
ljudi
pridobiti
,
da
bodo
za
nas
vstali
.
«
»
A
jaz
bi
rajši
videl
,
da
to
pridobivanje
sami
opravite
,
meni
se
gnjusi
.
«
Vukovački
se
od
jeze
v
ustna
ugrizne
.
Ali
premagati
se
mora
,
in
pravi
:
»
Milostni
gospod
grof
,
to
delo
je
za
vas
.
Ako
hočete
nositi
klobuk
štajerskih
vojvodov
,
ali
(
če
srečno
izpade
,
kar
nameravamo
)
ako
hočete
doseči
,
da
se
boste
dejansko
opravičeno
imenovali
vojvoda
vseh
Slovencev
,
katero
ime
so
si
celjski
grofje
v
zadnjem
času
pridevali
a
ga
ne
dosegli
,
—
potem
morate
tudi
sami
kaj
storiti
za
to
.
«
»
Celjski
grofi
,
ha
,
ha
!
«
—
roga
se
Tatenbah
in
zarudi
v
lice
—
vi
in
Zrinjski
mi
vedno
celjsko
grofovstvo
na
um
prinašate
.
In
kolikokrat
sem
vam
že
povedal
,
kar
sami
veste
,
da
je
celjski
Ulrih
za
svoje
prizadevanje
dobil
—
smrt
!
Kadar
se
tega
domislim
,
vas
bi
vse
najraje
hudiču
v
pekel
pognal
.
«
»
Ali
zdaj
...
«
ugovarja
Kaldi
.
»
Dosti
tega
!
Idimo
!
«
pravi
Tatenbah
naglo
,
in
vstane
.
Kadar
je
bil
take
volje
,
vedeli
so
,
da
nij
govoriti
z
njim
.
A
vedeli
so
tudi
,
da
dolgo
eno
mišljenje
ne
traje
pri
njem
.
In
precej
se
je
to
pokazalo
.
Komaj
tri
korake
stori
,
pak
se
obrne
in
pravi
:
»
Kasno
je
že
.
Lep
večer
je
,
kaj
bi
bilo
če
tu
ostanemo
črez
noč
?
Ali
o
vaših
rečeh
mi
ne
govorite
nocoj
več
.
Naredimo
si
veselo
noč
.
He
,
Gornik
!
«
Vinicar
pride
upogibaje
se
.
»
Pošlji
strežaja
na
cesto
in
reci
naj
konji
v
krčmi
ostanejo
do
jutri
.
Mi
tu
prenočimo
.
«
»
Kakor
zapovedate
,
gospod
.
«
»
Stoj
,
bedak
.
Je-li
kaj
lepih
deklic
tod
okolo
?
—
Ne
gubaj
tako
neumno
svojega
,
obraza
,
temuč
teci
in
pogledaj
po
vinicarskih
in
kmetskih
gnezdih
okolo
.
Za
zvečer
mora
,
nekaj
mladih
deklin
tukaj
biti
,
ki
znajo
lepo
peti
.
Če
jih
ne
bode
in
če
ne
bodo
lepo
pele
,
dobiš
batin
,
in
v
klado
bom
dal
utekniti
tvoje
stare
kosti
.
Je-li
si
razumel
?
Zdaj
idi
brž
!
«
Gornik
poklonom
odide
.
Za
njim
grofov
pisar
Ribelj
,
kateri
starca
vstavi
in
mu
šepeta
:
»
Za
boga
,
ne
Marijánice
poklicati
.
Ste
jo
skrili
,
kakor
sem
vam
rekel
?
«
»
Sem
.
«
odgovori
Gornik
.
»
Kam
?
Kje
je
?
«
»
V
mali
vinicarski
koči
nad
vinogradom
.
«
»
Dobro
.
Nikomur
ne
povejte
.
Grof
je
ne
sme
videti
.
«
Zdaj
klije
tebi
dvojni
cvet
,
Pomladi
cvet
,
čas
mladih
let
.
S.
Jenko
.
Med
tem
je
mlada
hčerka
Jurja
Gornika
morala
sama
biti
v
mali
vinicarski
koči
nad
vinogradom
.
Sama
,
in
niti
ni
vedela
čemu
in
zakaj
!
Da
,
—
prepričana
je
bila
,
ka
je
to
samo
trma
njenega
očeta
,
in
v
lepi
glavici
Marjaničini
vzdigovalo
se
je
kakor
mala
jézica
nad
očetom
,
katerega
je
sicer
rada
imela
.
In
nij
bila
šala
,
sama
,
brez
dela
tu
stati
in
čakati
,
da
odidejo
gospoda
!
Ali
je
mari
tako
grda
,
da
se
ne
bi
smela
ljudem
pokazati
?
Nevoljno
strese
glavico
,
da
se
rumeni
lasci
uneredé
in
se
plave
oči
solz
zasvete
.
—
Veliki
pes
Gornikov
,
sicer
njen
prijatelj
,
on
edini
jo
je
prišel
obiskat
,
dobrikal
se
jej
,
a
ona
ga
je
jezno
pognala
od
sebe
,
česar
jej
pa
on
nij
za
zlo
jemal
,
kajti
vedoč
,
da
neprijateljstvo
ne
bode
dolgo
trajalo
,
vlegel
se
je
ob
ogel
in
čakal
.
—
Doli
v
dolini
pak
je
šla
baš
pred
mrakom
njena
prijateljica
Anka
po
vodo
na
studenec
in
je
pela
veselo
,
da
se
je
razlegalo
po
dolu
in
ob
gorici
gori
do
nje
.
Kako
rada
bi
bila
Marjanica
zletela
po
stezi
za
vinogradom
k
studencu
,
da
bi
bila
vsaj
ž
njo
govorila
,
da
bi
jej
bila
naročila
,
(
še
le
na
koncu
razgovora
in
tiho
)
naj
nese
vodo
mimo
gospodske
hiše
preko
vinograda
,
ter
naj
—
malo
pogleda
,
malo
po
strani
,
ali
,
—
ali
je
z
drugimi
vred
prišel
tudi
mladi
grofov
pisar
Ribelj
,
Baltazar
.
V
tem
hipu
je
začula
šum
med
zelenim
trsjem
po
stezi
proti
njej
.
Pes
je
bil
zalajal
,
a
precej
utihnil
,
torej
mora
biti
znan
človek
,
ki
pride
.
Trte
so
ob
kolji
previsoke
,
pregoste
da
bi
videla
kdo
je
,
da
si
je
bil
prav
blizu
.
Odskoči
nazaj
,
in
na
pragu
se
oprime
stebra
in
čaka
:
je-li
oče
,
je-li
stara
dekla
,
je-li
pa
morda
...
V
tem
hipu
zagleda
klobuk
,
roko
,
mlad
moški
obraz
;
in
lice
,
prej
solzno
se
jej
zjasni
kakor
bi
ga
jutranje
solnce
obsijalo
.
On
je
bil
,
on
,
njen
Baltazar
.
Že
je
bila
hipom
dva
koraka
storila
,
da
bi
mu
veselim
vsklikom
naproti
hitela
,
a
v
njeni
glavici
se
baš
tako
naglo
druga
taktika
izrodi
.
Stopi
v
vežo
nazaj
,
vrata
pripre
toliko
,
da
je
samo
njena
smehljajoča
se
glava
ven
molela
.
Ko
Baltazar
Ribelj
pride
do
vrat
,
zapre
mu
jih
pred
nosom
in
tišči
.
A
po
kratkem
parlamentiranji
se
trdnjava
udá
brez
pogojev
,
njena
zapoveljnica
odpre
in
stopi
ven
,
da
od
truda
zarudeli
obraz
skrije
v
naročji
ljubljenega
mladega
moža
.
Sedeta
na
klopico
pred
kočo
.
In
zdajci
so
letela
vpraševanja
in
odgovarjanja
,
očitanja
in
zatrjevanja
preko
in
preko
:
»
Kje
si
bil
tako
dolgo
,
zakaj
te
nij
bilo
,
kako
si
hudoben
,
«
pa
zopet
:
»
kako
si
dober
,
samo
to
nij
prav
,
da
nijsi
prišel
večkrat
.
«
A
on
jej
je
odgovarjal
kratko
.
Videti
pak
je
mogla
z
njegovih
oči
,
da
jo
ljubi
z
vso
strastjo
mlade
duše
.
Dvomiti
o
tem
jej
to
se
veda
nij
na
um
palo
,
bila
je
prenedolžna
.
In
v
tem
je
imel
poroštvo
tudi
on
,
da
je
našel
v
tej
deklici
dijamant
,
sicer
nebrušen
in
nelikan
,
a
čist
.
Med
tem
ko
srečna
mladost
ljubuje
,
utegnemo
mi
o
glavnem
udeležencu
obširneje
pregovoriti
.
Baltazar
Ribelj
,
pisar
ali
tajnik
pri
grofu
Erazmu
Tatenbahu
,
bil
je
kakih
28
let
star
,
srednje
postave
,
a
čvrstega
telesa
.
Obraz
njegov
je
kazal
umnega
človeka
,
in
pri
prilikah
kakor
ga
najdemo
tu
,
bil
je
celo
lep
,
da
si
je
bilo
sicer
opaziti
na
njem
nekoliko
znamenj
nezaupne
lokavosti
,
ki
ga
na
prvi
pogled
nij
prikupila
,
baš
tudi
nasprotno
nezaupanje
budeča
.
Vendar
mu
je
Tatenbah
zaupal
vse
.
Kar
je
Tatenbah
vedel
,
to
je
znal
tudi
njegov
pisar
Ribelj
,
in
skoro
nobenega
pisma
nij
brez
njega
pisal
ali
pisati
dal
.
Pisma
,
ki
so
se
tikala
Tatenbahove
zveze
z
Zrinjskim
in
Frankopanom
nij
pisal
nihče
drugi
kot
Ribelj
.
Da
mu
je
zaupati
smel
,
o
tem
se
je
imel
prilike
dovolj
prepričati
,
ker
nikdar
nij
imel
ni
najmanjšega
dokaza
,
da
,
niti
suma
,
da
bi
bila
katera
tajna
stvar
po
Riblji
na
dan
prišla
.
Isto
tako
marljiv
in
zvest
delavec
je
bil
.
Edino
,
kar
mu
se
je
moglo
očitati
,
bila
je
precej
vidna
lakomost
—
ne
po
časti
,
kajti
Ribelj
je
bil
skromen
in
se
nij
nikamor
silil
vznad
svoj
okrog
,
temuč
po
premoženji
.
Ribelj
je
štedljivo
živel
in
svoj
zaslužek
,
kakor
tudi
darila
,
katera
je
dobival
,
pazno
spravljal
in
množil
.
A
tudi
to
mu
nij
bilo
zameriti
.
Vzrastel
je
bil
iz
bornih
razmer
,
naravno
da
je
skrbel
za
brezskrbnejšo
bodočnost
.
Ribelj
se
je
imenoval
po
materi
,
očeta
nij
poznal
ni
po
imenu
niti
po
glasu
.
A
tudi
mati
mu
je
umrla
ko
je
bil
star
sedem
let
.
Pustila
je
bila
toliko
premoženja
,
da
je
varuh
njegov
,
star
župnik
,
dal
ga
po
želji
materini
v
šolo
v
nemški
Gradec
.
Ker
je
tudi
varuh
umrl
predno
je
Ribelj
dorastel
,
nij
poslednji
o
sebi
in
svojih
roditeljih
nikdar
nič
dokazanega
izvedel
.
Spominjal
se
je
,
da
sta
z
materjo
sama
na
kmetih
živela
,
da
ga
je
rada
imela
,
da
se
je
ljudij
ogibala
.
Ljudje
so
mu
mogli
povedati
,
da
je
mati
,
nekdaj
lepa
deklica
,
daleč
nekje
na
neki
graščini
služila
,
od
koder
je
prišla
v
to
vas
in
porodila
njega
.
Da
je
bilo
malo
premoženje
,
katero
je
poteklo
za
njegovo
učenje
in
odgojevanje
,
svota
,
s
katero
je
kak
gosposk
zapeljivec
njegovo
mater
odpravil
od
sebe
daleč
proč
,
to
si
je
mogel
misliti
.
Ribelj
je
imel
kot
tajnik
pri
Tatenbahu
dobro
službo
.
Lehko
bi
bil
izbiral
neveste
v
mestu
,
a
poleg
tega
,
da
je
imel
svoje
misli
o
ženskih
(
in
priložnosti
je
imel
mnogo
svet
opazovati
)
,
hotel
je
tudi
,
odkar
je
poznal
malo
Marijanico
Gornikovo
,
greh
svojega
nepoznanega
očeta
,
nad
svojo
materjo
storjen
,
s
tem
oprati
,
da
je
bil
trdno
namenjen
v
zakon
vzeti
to
priprosto
deklico
,
katera
je
z
vsemi
žilicami
prve
ljubezni
na
njem
visela
,
odkar
ga
je
izpoznala
.
—
Eden
najlepših
večerov
je
razgrnil
svojo
poletno
tišino
črez
dol
in
goró
.
Čerički
so
med
trtami
živo
in
kakor
bi
se
bili
okládili
,
svojo
večerno
pesen
strigli
in
žvrleli
.
Mesec
je
izza
vzhoda
velikansk
vstajal
in
dvigaje
se
vedno
manjši
obraz
dobival
,
kakor
da
bi
ga
začudenje
minevalo
,
kaj
se
mlada
dva
človeka
,
Ribelj
in
Marijanica
,
katera
je
njegov
obraz
obseval
,
pred
vinicarsko
kočo
tako
ljubo
drug
drugemu
nasmehljujeta
in
govoričita
sto
nepotrebnih
otročjih
stvarij
,
da
si
bi
mogla
in
imela
pametnejše
reči
ukrepati
.
»
Čakaj
ti
,
—
pravi
po
mnogih
drugih
razgovorih
deklica
.
—
Ne
vprašaš
me
,
zakaj
nijsem
doma
,
doli
;
zakaj
sem
tukaj
?
In
pa
,
povej
kako
si
ti
vedel
,
da
sem
tukaj
?
«
»
Oče
so
mi
povedali
.
A
vedel
sem
že
prej
,
jaz
sam
sem
očetu
rekel
,
da
te
morajo
sem
poslati
,
kadar
drugi
z
menoj
pridejo
,
veš
?
«
»
Ti
?
Ti
hudobnež
si
hotel
,
da
sem
morala
več
kot
dve
uri
sama
tu
čakati
!
Nič
več
te
rada
nemam
!
«
In
kljubovaje
dekle
pod
prsmi
roki
prekriža
in
se
od
njega
obrne
.
On
je
imel
levo
roko
okolo
njenega
tilnika
.
Objemši
jo
še
z
drugo
vpraša
smehljajem
:
»
In
mi
ne
boš
odpustila
?
«
Objemši
jo
še
z
drugo
vpraša
smehljajem
:
»
In
mi
ne
boš
odpustila
?
«
»
Ne
!
«
pravi
ona
,
a
resno
jej
nij
bilo
,
to
je
videl
.
»
Bilo
je
tako
prav
,
a
ti
tega
ne
razumeš
,
ljubica
moja
.
«
Ta
hip
pride
deklici
misel
,
in
predno
jo
izgovori
,
otrese
se
njegovega
objetja
,
zalijo
jo
solze
—
to
se
ve
ne
baš
težke
,
temuč
dekliške
—
in
obličje
pokrije
.
»
Razumem
,
vem
,
«
ihti
ona
.
»
No
kaj
ti
je
?
«
»
Tebe
je
sram
mene
.
Nečeš
,
da
bi
me
kdo
videl
pri
tebi
.
Pojdi
,
jaz
ti
ničesa
ne
verjamem
.
«
To
je
bilo
vendar
preozbiljno
in
Ribelj
od
početka
nij
vedel
kako
bi
to
sumnjo
odvrnil
;
mogoče
,
da
se
je
nekoliko
tudi
zadetega
čutil
.
»
To
nij
tako
,
Marijánica
...
«
»
Je
.
In
dekla
Mreta
prav
govori
,
zdaj
vidim
,
kar
pravi
,
da
si
gospod
,
in
me
nemaš
prav
rad
,
temuč
samo
za
zdaj
;
sram
te
je
,
da
bi
tvoji
gospodski
továriši
vedeli
...
«
Dalje
od
plakanja
ne
more
govoriti
ter
hoče
vstati
.
Ribelj
jo
potegne
k
sebi
na
klop
in
pravi
:
»
Poslušaj
me
,
ljubo
dete
.
Jaz
se
te
ne
sramujem
.
Počakaj
še
malo
in
pred
vsem
svetom
bodeš
moja
žena
,
ako
me
bodeš
ljubila
.
Zakaj
zdaj
precej
ne
moreš
biti
,
to
vprašaj
očeta
,
njemu
sem
povedal
.
Dokler
sem
v
službi
,
ne
smem
se
ženiti
.
A
kmalu
se
velike
reči
zgodé
,
jaz
dobim
potem
premoženja
in
vsega
dovolj
.
Tačas
pridem
po-te
in
moja
bodeš
za
vselej
.
In
poiščeva
si
tih
kraj
,
in
tam
si
hočeva
gnezdo
znesti
kakor
dva
ptička
v
spomladi
,
ako
me
bodeš
ljubila
zmirom
kakor
zdaj
.
Me
bodeš
?
Reci
!
«
To
je
bilo
dovolj
.
Solzé
so
proč
,
in
razgled
v
tako
lepo
bodočnost
razvedri
dekličino
lice
.
Nagne
glavico
njemu
na
prsi
.
»
A
da
znaš
vse
—
nadaljuje
on
,
—
povem
ti
tudi
,
zakaj
sem
želel
,
da
denes
,
ko
je
grof
prišel
sem
,
ne
strežeš
ti
,
temuč
da
za
ta
čas
iz
hiše
greš
.
Zato
,
ker
moraš
moja
biti
,
samo
moja
.
Ako
ti
to
dalje
razlagam
,
ne
bi
razumela
vsega
,
ker
ti
,
ljubica
,
ne
poznaš
sveta
.
In
za
to
te
rad
imam
.
—
Svet
je
spriden
,
grd
,
nič
mu
nij
sveto
,
ni
ljubezen
ni
druga
lepa
čutja
.
Jaz
nečem
,
da
ti
,
ki
si
moja
,
prideš
v
dotiko
z
ljudmi
kakor
so
navadni
,
kakor
so
ti-le
doli
.
«
»
Ti
,
povedaj
mi
,
ali
je
tudi
naš
grof
tak
?
«
vpraša
deklica
.
»
Tudi
,
«
odgovori
Ribelj
,
a
po
kratkem
premisleku
pristavi
:
»
vendar
je
v
drugih
rečeh
tudi
dober
.
Samo
nečem
,
da
bi
te
videl
.
«
»
Zakaj
ne
?
«
vpraša
deklica
otročje
.
»
Ne
govoriva
o
tem
.
—
Ti
samo
glej
,
da
boš
pridna
,
poštena
moja
deklica
ostala
.
Nemam
rad
,
če
se
z
ljudmi
preveč
pečaš
.
Z
očetom
,
katerega
moraš
ljubiti
,
in
z
menoj
.
Vidiš
,
tako
bodo
morali
vsi
ljudje
,
ki
bodo
o
tebi
slišali
,
reči
:
ta
je
dobra
,
pametna
,
poštena
.
In
moje
srce
bode
tega
veselo
in
moja
ljubezen
ti
ostane
na
vedno
.
«
Kako
hvaležna
mu
je
bila
deklica
za
te
ljube
besede
.
Tako
—
mislila
je
—
jej
nij
govoril
še
nikdar
prej
,
da
si
je
bil
ljubeznjiv
za
njo
zmirom
.
Zdajci
stara
dekla
Mreta
prinese
mladi
ujetnici
večerje
in
naznani
,
da
ima
nalog
od
Gornika
za
varstvo
pri
deklici
ostati
.
Ribelj
,
ki
si
je
moral
misliti
,
da
ga
družba
doli
v
vinogradu
že
pogreša
,
vstane
in
se
poslovi
od
ljubice
obetajoč
,
da
pride
ako
bode
mogoče
,
še
nocoj
nazaj
ali
pa
vsaj
pred
odhodom
v
jutro
.
Dekleta
napajal
Pa
sam
ga
je
pil
.
Narodna
.
Gospodska
hiša
v
Tatenbahovem
vinogradu
je
bila
obširno
poslopje
.
Zidali
so
je
nekdaj
menihi
.
Ti
pa
so
povsod
znali
narejati
si
na
dobrem
vinskem
prostoru
lepe
kleti
,
in
za
kako
pojédino
ali
popivanje
dobre
božje
kaplje
—
tudi
primerne
prostore
.
Tako
Gornik
nij
mogel
v
zadrego
priti
,
kam
bi
goste
del
,
da
si
mu
nij
ljubo
bilo
,
da
ostanejo
črez
noč
tu
.
Na
solnčno
stran
so
bile
dve
veliki
sobi
,
že
od
nekdaj
oskrbljeni
za
take
prilike
,
isto
tako
je
bila
pod
streho
čedna
spalnica
za
dve
osobi
.
V
eni
vélikih
sob
spodaj
so
kasno
v
noč
pri
vinu
sedeli
Tatenbah
in
njegovi
spremljevalci
;
društvo
je
bilo
veselo
po
svoje
,
barem
glasno
petje
se
je
razlegalo
iz
sobe
.
Jurij
Gornik
je
bil
namreč
Tatenbahov
ukaz
,
poiskati
nekoliko
pevk
,
kolikor
se
je
dalo
,
srečno
izpolnil
.
Pol
ure
je
letal
okrog
po
vinicarnicah
in
ubožnejših
kmetskih
kočah
,
kjer
je
vedel
za
kako
deklino
.
Ker
je
bil
mož
zvit
,
nij
na
ravnost
pravil
,
da
je
pri
njem
večja
moška
družba
,
temuč
pravil
je
,
da
je
sam
grof
,
ki
je
prav
dobre
duše
denes
in
hoče
kaki
deklici
,
ako
mu
lepo
pesen
zapoje
,
drag
dar
pokloniti
.
Poleg
tega
tudi
nij
mnogo
prosil
,
nego
kar
rekel
,
da
,
ako
dotična
deklina
ne
ide
takoj
,
ne
sme
na
jesen
in
spomlad
nobenega
dela
za
plačilo
pričakovati
,
kakor
je
žugal
tudi
na
druge
načine
.
Tako
je
dovel
štiri
dekline
,
katere
so
morale
,
premagavši
prvo
boječnost
in
sramežljivost
,
narodne
pesni
prepevati
in
pridno
piti
in
jesti
gospodom
,
ali
prav
za
prav
Tatenbahu
na
zabavo
.
Tatenbah
je
bil
nocoj
posebno
razposajen
in
uboge
štiri
žrtve
so
imele
dovolj
posla
braniti
se
njegovemu
,
ne
preveč
aristokratičnemu
usnju
.
Ker
pa
je
že
pred
večerom
mnogo
pil
in
zdaj
tudi
pri
vinu
ne
brez
okoristenja
svojega
grla
sedel
,
bil
je
kmalu
tako
omoten
,
da
je
zaspal
.
Hitro
za
njim
tudi
drug
veseljak
,
štalmajster
Rudolfi
.
Ker
je
Ribelj
tiho
zopet
odšel
,
in
Gornik
svoje
dekline
odpravil
,
ostala
sta
stotnik
Kaldi
in
Vukovački
sama
.
Štefan
Kaldi
,
dolg
suh
mož
,
kacih
45
let
star
,
je
bil
eden
tacih
vojakov
,
kakor
jih
je
tadanji
čas
dosta
imel
.
Služil
je
razne
vladarje
in
vojskovodje
in
iz
raznih
bojišč
si
je
bil
prinesel
premoženja
toliko
,
da
je
samec
in
brez
posla
nekaj
časa
od
njega
živel
,
dokler
ga
nij
Vukovački
,
s
katerim
sta
bila
iz
ogersko-turških
vojsk
znana
,
za
namene
Zrinjsko-Frankopanove
pridobil
in
Tatenbahu
priporočil
.
Od
tačas
je
živel
pri
Tatenbahu
,
zdaj
na
tej
zdaj
na
oni
graščini
,
in
njemu
je
nalog
namenjen
bil
,
pri
splošnem
uporu
,
kateri
se
je
imel
po
spodnjem
Štajerskem
ob
pravem
času
vneti
,
vojsko
organizovati
in
voditi
.
Vukovački
je
bil
med
nižjimi
zarotniki
duša
vsega
dela
.
Kacih
35
let
star
,
po
postavi
junak
,
kakor
jih
nam
predstavlja
srbska
divna
narodna
pesen
,
bil
je
on
zdaj
pri
Tatenbahu
na
Račjem
,
v
Mariboru
,
Gradcu
,
Konjicah
ali
kje
drugje
,
kjer
je
baš
Tatenbah
bival
,
zdaj
zopet
v
Primorji
pri
Frankopanu
,
zdaj
v
Zagrebu
ali
v
vojni
granici
ali
pri
Zrinjskem
v
Čakavcu
.
V
njega
sta
imela
Zrinjski
in
njegova
pogumna
žena
največje
zaupanje
,
za
to
je
bil
že
prej
v
Carigrad
poslan
,
da
bi
Turke
,
katere
je
Zrinjski
hotel
porabiti
in
potem
prevariti
,
pridobil
za
plan
,
kakor
je
bil
viden
.
On
je
tudi
bil
med
njimi
eden
tistih
,
ki
je
delal
iz
srca
in
prepričanja
.
»
Glej
brate
,
«
izpregovori
Kaldi
,
ko
sta
bila
sama
,
»
meni
se
včasi
roka
dviga
,
da
bi
tega
našega
gospoda
grofa
treščil
okolo
ušes
.
Trudimo
se
mi
drugi
za
ozbiljno
stvar
,
za
njegovo
slavo
in
moč
,
a
hudiču
tolikrat
nij
mari
drugo
nego
vino
in
babe
in
bedasto
petje
.
Včasi
bi
pa
zopet
na
en
hip
vse
rad
izgotovljeno
imel
in
z
glavo
v
zid
rinil
.
Nij
veliko
manjkalo
in
bil
bi
nam
vse
pokvaril
,
kar
smo
denes
storili
.
V
drugič
pa
res
ne
vem
,
ali
ne
zdi
se
mi
nemogoče
,
da
se
bode
naenkrat
odtegnil
in
vse
naše
delo
je
zastonj
,
ali
pa
še
za
naše
glave
nas
prikrajšajo
.
In
vrag
me
je
dal
,
če
bi
mi
to
ugodno
bilo
.
«
Vukovački
mirno
izpije
vino
iz
svoje
čaše
in
reče
:
»
Ne
boj
se
še
za
svoj
vrat
.
Predno
midva
na
vrsto
prideva
,
morale
bi
druge
glave
prej
padati
.
«
»
Nu
da
!
Jaz
straha
baš
ne
poznam
.
Tudi
vem
,
da
mora
tist
zgodaj
vstati
,
kdor
hoče
lisjaka
zasačiti
.
In
prej
ga
nij
še
nihče
iz
kože
deval
predno
ga
je
v
pesti
imel
,
ha
,
ha
.
«
»
Kolikokrat
si
že
v
bitvi
glavo
imel
bolj
na
vagi
,
«
—
pravi
Vukovački
.
—
»
No
,
kar
se
tiče
Tatenbaha
,
imaš
nekoliko
prav
,
tudi
meni
se
zdi
bolj
omahljiv
nego
je
bil
.
Ne
vem
kako
bi
se
temu
pomagalo
.
«
»
Grofinji
Zrinjski
pišeš
,
naj
mu
pamet
zopet
zravná
in
popravi
.
Za
njo
je
ves
v
ognji
,
v
pekel
ga
zapelje
,
ako
hoče
.
«
»
Res
,
tega
bode
treba
,
«
pravi
Vukovački
zamišljen
.
»
Ali
večkrat
že
je
bilo
treba
,
mi
bi
ga
morali
še
kako
drugače
navezati
.
«
»
Čemu
neki
.
On
dobro
ve
,
kaj
je
v
Lepšinskem
gradu
pri
Lokateliji
podpisal
.
Podpis
ga
veže
,
ker
cesar
bode
rekel
,
ako
je
tako
neumen
,
da
sam
izšeprtlja
vse
kar
je
storil
,
da
je
podpis
sam
že
véliko
izdajalstvo
.
«
»
Da
.
Ali
strah
dela
slabe
zaveznike
.
Nij
dovolj
,
da
se
boji
kaj
proti
nam
storiti
,
on
mora
na
svoje
ime
in
odločno
delati
.
Zarad
njegovega
imena
smo
ga
v
zvezo
vzeli
.
«
Kaldi
se
primakne
Vukovačkemu
bliže
in
na
pol
smehljaje
se
reče
tiho
:
»
Brate
zdaj-le
si
mi
nehoteč
nekaj
povedal
,
kar
sem
si
že
sam
v
svoji
pameti
mislil
,
da
drugače
ne
more
biti
.
«
Nagne
se
k
Vukovačkemu
in
mu
na
uho
zašepeče
,
da-si
nij
nikogar
v
sobi
:
»
Vi
upotrebljujete
samo
Tatenbahovo
ime
in
njega
dokler
ne
zmagamo
.
Potlej
bodo
drugi
na
stol
seli
!
«
Vukovački
obrvi
skupaj
stisne
in
s
probodljivim
pogledom
svojega
žarkega
jugoslovanskega
očesa
pogledavši
tovariša
pravi
:
»
Kako
ti
to
na
pamet
pride
!
«
»
Tiho
,
brate
,
tiho
,
«
odgovarja
Kaldi
.
—
»
Menda
se
vendar
poznava
že
dosta
časa
,
da
se
ne
boš
mojega
jezika
bal
.
Kar
se
pa
te
reči
tiče
,
ne
moreš
mi
je
utajiti
.
Kaj
meniš
,
da
nemam
zdravih
možjan
in
ne
morem
preudariti
?
Da
nemam
bistrih
očij
,
ki
vidijo
malo
preko
nosa
v
daljavo
?
Vi
imate
svoje
hrvatske
in
slovanske
misli
in
načrte
.
Za
to
hočete
tudi
Poljake
pridobiti
,
za
to
ste
poslali
onega
patra
Bariglio
v
Varšavo
.
Vaš
boj
—
nič
se
ne
ustrašite
,
moj
meč
je
tudi
vaš
,
dokler
ga
more
desnica
nositi
—
vaš
boj
velja
Nemcem
,
katere
videti
ne
morete
.
In
bogme
,
v
pravici
ste
.
Ta
Tatenbah
je
pa
vendar
tudi
nemške
rodovine
,
če
prav
se
je
od
kmetov
svojih
slovanski
jezik
naučil
.
Nemške
krvi
in
nemškega
mišljenja
in
nagnenja
mu
koncem
ne
morete
odvzeti
.
In
kadar
bode
zmaga
naša
,
boste
skrbeli
,
da
vi
žanjete
,
njega
boste
pak
odpravili
tako
ali
inače
.
In
tu
ste
zopet
v
pravici
,
kajti
tak
nezanesljiv
človek
,
ki
vas
na
zadnje
ne
bode
umel
,
nij
za
vašo
stvar
.
«
Vukovački
je
strmel
.
Kaldi
nadaljuje
:
»
Ti
veš
,
da
je
Kaldi
italijanskega
roda
in
nema
uzroka
v
Nemce
zaljubljenim
biti
.
Prokleto
!
Povsod
so
me
nazaj
devali
,
in
golobrade
nemške
dečake
pred-me
porivali
.
Bodi
brez
skrbi
:
z
isto
vernostjo
s
toboj
nad
Nemce
,
kakor
prej
z
Nemci
na
druge
.
To
je
naš
posel
.
In
kadar
končamo
,
znaš
,
zanašam
se
na
tebe
,
da
se
ne
bode
treba
pritoževati
.
«
»
Gotovo
ne
.
«
—
odgovori
Vukovački
.
—
»
Ali
prosim
te
,
ne
govori
več
,
in
z
nikomer
o
oni
svoji
domišljenosti
,
z
nikomer
!
«
»
Tu
imaš
roko
,
in
posuši
se
naj
,
ter
v
živi
koži
naj
me
vrag
odnese
,
če
s
kom
o
tem
govorim
.
«
Nekoliko
časa
razgovor
utihne
in
moža
sta
pridno
po
čaši
posezala
.
Kaldi
je
opazil
,
da
Vukovačkega
njegova
slutnja
ali
njegovo
pogojenje
stvarij
nij
razveselilo
.
Izkušal
je
torej
vtis
hitro
izbrisati
,
pripovedovaje
tovarišu
to
in
ono
nevažno
bajko
,
da
bi
se
razmislil
.
Tako
je
po
nevedoma
zašel
zopet
na
Tatenbaha
.
Na
vse
Vukovački
nij
odgovarjal
,
samo
ko
je
Kaldi
med
drugimi
slabimi
lastnostimi
(
dobrih
nij
videti
hotel
)
naštel
tudi
to
,
da
Erazem
Tatenbah
zeló
v
vraže
in
čarovnosti
veruje
,
povzdigne
Vukovački
glavo
in
ga
jame
na
tanko
o
tem
izpraševati
.
»
To
bi
se
dalo
izvrstno
porabiti
,
«
pravi
Vukovački
zamišljen
.
»
Opomni
me
jutri
ali
kasneje
,
o
tem
je
treba
preudarjati
.
«
Jurij
Gornik
pride
v
sobo
in
ko
na
vprašanje
pové
,
da
je
že
kasno
črez
polunoči
,
vzdigneta
se
tudi
zadnja
dva
pivca
,
da
bi
šla
k
pokoju
.
Iz
spanja
grof
se
prehudi
Tako
mi
pravi
,
govori
:
Brž
,
hlapci
’
konje
osedlat
’
Tak
se
hoče
dozdevat
’
Da
mlada
vpije
Alenčica
.
Narodna
.
Drugo
jutro
je
bilo
solnce
že
visoko
na
obzorji
,
predno
je
bil
Tatenbah
pripravljen
na
odhod
.
Mnogozaužito
sinočnje
vino
mu
je
bilo
spanje
podaljšalo
in
nasledki
tudi
nijso
zaostali
.
Bil
je
razdražljiv
in
sluge
so
to
neugodno
občutiti
morali
.
Okolo
desetih
se
vzdignejo
.
Četrt
ure
navzdol
so
morali
po
slabem
,
bolj
stezi
nego
kolovozni
cesti
podobnem
strmem
potu
peš
hoditi
do
ceste
,
kjer
so
jih
v
samotni
krčmi
od
včeraj
čakali
osedlani
konji
.
Bili
so
komaj
šestdeset
korakov
od
vinogradne
hiše
,
ko
prav
tik
njih
v
vinogradu
med
gostim
zelenim
trsjem
Tatenbahov
veliki
pes
zalaja
in
se
ob
enem
začuje
prestrašen
krik
ženskega
glasa
.
Eden
strežajev
psu
zazvižga
in
žival
pride
mirna
nazaj
.
A
Tatenbah
,
ki
je
krik
čul
,
obstane
na
potu
in
reče
Gorniku
:
»
Pogledaj
,
kdo
je
v
vinogradu
.
Kaj
ima
zdaj
v
njem
delati
.
To
bode
kak
tat
.
Ti
premalo
paziš
.
Glejte
,
da
mi
tega
človeka
privedete
sem
;
pokažem
vam
,
kako
se
kaznuje
.
«
Gornik
in
dva
hlapca
stopijo
med
trte
in
koga
najdejo
?
Namesto
tatú
,
ki
bi
kazen
zaslužil
in
dobiti
imel
,
pride
Gornikova
Marjanica
na
videlo
.
»
Ah
,
krasno
dete
,
kako
je
to
v
tej
pusti
rebri
zraslo
!
«
pravi
Tatenbah
ves
obveseljen
.
Dva
pa
sta
bila
med
grofovimi
spremljevalca
,
katerim
ta
prikazen
nikakor
nij
godila
:
Ribelj
in
Gornik
.
Marijanica
je
namreč
hotela
,
nagnjena
po
svoji
ženski
izvedavosti
,
videti
iz
skrivališča
»
hudobnega
«
grofa
in
»
spriden
«
gosposki
svet
in
morda
tudi
,
da
bi
še
enkrat
videla
svojega
ljubega
,
in
kako
hodi
v
visoki
družbi
.
Nesrečni
pes
jo
je
izdal
.
Tu
stoji
zdaj
,
osramočena
,
in
tresoča
se
od
straha
.
Nikogar
si
ne
upa
v
lice
pogledati
.
»
Čegava
je
ta
dekle
,
stari
?
«
vpraša
Tatenbah
Gornika
.
»
Moja
,
«
odgovori
ta
.
»
Hči
tvoja
?
«
»
Da
,
gospod
,
«
odgovori
stari
vinogradar
.
»
In
zakaj
nam
je
nijsi
sinoči
pokazal
?
—
Pojdi
sem
dete
,
ne
boj
se
,
«
pravi
grof
,
in
ko
se
dekle
z
mesta
ne
gane
,
stopi
on
k
njej
in
jej
pogladi
podbradek
,
da
deklici
šine
rudečica
preko
ušes
,
Riblju
pak
se
stisne
pest
za
hrbtom
.
»
Čedno
déklice
,
krasno
,
ne
?
«
obrne
se
Tatenbah
k
tovarišem
.
»
Škoda
velika
,
da
bode
taka
rožica
tu
v
divjini
ocvela
,
«
pravi
dolgi
suhi
Rudolfi
,
poželjive
poglede
na
Marijanico
metaje
.
»
Prav
govoriš
.
«
—
reče
grof
.
—
»
Semkaj
malokedaj
pridemo
.
Presadimo
jo
.
Kaj
praviš
Baltazar
,
kam
?
«
Ribelj
se
v
stran
obrne
,
kakor
ne
bi
čut
.
Tatenbah
,
ki
je
sicer
imel
dober
spomin
,
in
je
vse
svoje
gospodarske
razmere
na
tanko
spregledal
,
domisli
se
,
da
na
svojem
gradu
Podčetrtku
nema
oskrbnika
.
»
Ti
stari
,
Gornik
,
ker
imaš
lepo
hčer
,
in
ker
si
zanesljiv
—
preseliš
se
iz
teh
drč
na
moj
grad
Podčetrtek
.
Tam
se
ti
bode
bolje
godilo
.
«
—
K
deklici
obrnen
pa
pravi
:
»
Da
se
vidimo
,
srce
.
«
Družba
odide
.
V
svoji
radovednosti
zalotena
in
osramotena
deklica
se
razjoka
.
Da
,
plakaj
dekle
,
ne
znaš
—
kaj
si
storila
!
Kaj
mi
mar
jo
domovina
,
Kaj
mi
slava
mar
in
čast
?
Ti
si
moja
domovina
Ti
si
moja
sladka
last
!
Boris
Mirán
Nad
trgom
Konjice
se
dviga
mali
grič
.
Tam
so
še
denašnji
dan
razvaline
konjiškega
grada
,
ki
je
bil
ob
času
naše
povesti
eno
glavnih
posestev
Tatenbahovih
.
V
Konjicah
je
gospodoval
Tatenbahov
oskrbnik
Simon
Juda
Stupan
.
Tu
je
tudi
najrajše
bivala
grofica
.
Z
okna
ene
najlepših
sob
Konjiškega
grada
je
po
cesti
,
katera
se
vije
črez
griče
med
Konjicami
in
Slovensko
Bistrico
,
pričakovaje
pogledovalo
oko
mlade
gospe
domačice
.
Ana
Terezija
grofinja
Tatenbahova
,
rojena
grofinja
Forgač
,
je
bila
blaga
mehka
ženska
duša
,
kakor
jih
bog
malo
na
ta
svet
posadi
—
da
v
svojem
srcu
svoj
svet
stvarjajoče
,
hrepené
ne
najdejo
v
istini
tega
,
česar
iščejo
,
da
kakor
nežne
rože
med
osatom
venejo
.
S
Tatenbahom
se
nij
omožila
ona
tolikanj
iz
ljubezni
in
iz
svoje
volje
,
temuč
so
jo
omožili
njeni
starši
in
sorodniki
.
Oni
,
slavni
ogerski
magnati
,
pripovedovali
so
jej
,
kaka
čast
in
sreča
je
zanjo
,
da
jo
snubi
Tatenbah
,
najbogatejši
in
najveljavnejši
plemenitaš
štajerske
dežele
.
In
ona
,
sveta
ne
poznajoč
,
niti
ne
poznajoč
lastnega
srca
,
vajena
pokoriti
se
volji
izkušenejših
sorodnikov
,
udala
se
je
brez
ugovora
.
In
kaj
,
ter
kako
bi
bila
tudi
ugovarjala
?
On
,
ki
jo
je
snubil
,
Erazem
Tatenbah
,
bil
je
lep
mlad
junak
,
kakor
si
ga
izmisli
fantazija
mlade
deklice
,
on
se
njej
je
bližal
ljubeznjiv
,
on
je
moral
dober
človek
biti
,
srca
ljubezni
polnega
in
ljubezni
potrebnega
.
In
za
res
je
tako
bilo
prva
leta
.
Srečno
je
živela
ž
njim
,
srečna
,
—
akoravno
morda
se
nijso
spolnile
vse
njene
nevestinske
lepe
sanje
.
Ali
zdaj
,
zadnji
čas
,
postajalo
je
drugače
.
On
se
je
spremenil
.
Malo
je
doma
,
malo
se
peča
za
njo
.
Njegove
nekdanje
ljubeznjivosti
nij
več
,
in
—
čudno
razmišljen
in
zamišljen
se
jej
zdi
,
kadar
je
doma
in
sam
.
Večkrat
je
že
doživela
,
da
jo
je
osorno
od
sebe
odbil
.
Na
svoja
vprašanja
nij
lepih
odgovorov
dobivala
,
za
to
si
vpraševati
nij
upala
.
Vendar
ga
je
ljubila
.
In
ostro
je
žensko
oko
,
ako
gleda
z
ljubečim
srcem
.
Slutila
je
ona
mnogo
,
vedela
za
gotovo
nij
ničesa
.
To
boli
.
Slutila
je
,
da
njenega
moža
čestilakomost
goni
iz
navadnih
prejšnjih
kolovoznic
življenja
,
slutilo
je
morda
njeno
srce
,
da
vsled
tega
—
in
bog
večni
vedi
zakaj
še
—
gine
njegova
ljubezen
do
nje
.
To
je
peklo
jo
v
srce
,
globoko
v
dušo
,
in
se
je
izobraževalo
na
njenem
še
vedno
krasnem
obrazu
,
katerega
lice
je
bilo
vidno
obledelo
in
upadalo
.
Opazovali
so
to
drugi
ljudje
,
opazila
je
to
v
zlatom-okvirjenih
zrcalih
svojih
sob
ona
sama
,
—
le
on
,
on
tega
nij
nikdar
opazil
.
A
tožila
nij
.
Upala
je
,
da
se
zopet
vrnó
stari
časi
in
stara
moževa
ljubezen
.
Samo
,
da
bi
pustil
svojo
zdanjo
druščino
,
svoje
izlete
,
da
bi
pri
njej
ostal
!
To
si
je
mislila
dan
na
dan
,
sama
pri
sebi
.
In
zdaj
je
bila
polna
sklepov
in
mislij
,
katere
mu
je
na
vsak
način
enkrat
naravnost
povedati
namerila
.
Zato
ga
je
denes
teško
čakala
domú
.
A
ne
samo
zato
,
da
bi
razložila
kaj
tere
njo
,
ne
,
tudi
zato
,
ker
ga
je
ljubila
s
celim
neopisivim
ognjem
ženske
ljubezni
in
je
njega
srečnega
videti
želela
.
Da
zdaj
nij
bil
,
to
je
videla
iz
njegove
nemirnosti
.
Glej
!
Trije
jezdeci
jahajo
proti
gradu
.
Ta
,
prvi
,
ta
je
on
,
Erazem
!
Kako
je
mladi
ženi
poskočilo
hipom
srce
.
Nij
mogla
na
oknu
obsloneti
,
odmeknila
se
je
.
Na
stopnicah
,
kamor
mu
je
na
sproti
šla
,
jej
je
roko
podal
,
hladno
,
in
rekel
,
da
pride
takoj
v
njeno
sobo
za
njo
,
naj
ide
tja
.
Ona
odide
v
sobo
nazaj
.
Solza
jej
zaigra
v
očesu
,
—
a
otare
jo
in
vzkloni
se
.
Bila
je
prej
dekliška
postava
—
zdaj
nekako
veličastna
,
odvažna
.
Erazem
vstopi
.
Ali
je
imel
slučajno
dober
trenotek
,
ali
se
mu
je
vrnilo
kaj
stare
ljubeznosti
,
ali
pa
ga
je
zdolaj
na
dvoru
kaka
novost
posebno
razveselila
:
ko
stopi
v
sobo
svoje
žene
,
smehlja
se
.
Ana
pozabi
ta
hip
vsa
očitanja
,
steče
možu
nasproti
,
objame
in
poljubi
ga
.
Tudi
on
oklene
desnico
okolo
nje
in
smijoč
se
pravi
:
»
Kako
denes
ljuba
postaješ
.
«
»
Bog
,
ali
nijsem
zmirom
enaka
?
«
reče
ona
pogledavši
ga
z
oči
v
oči
.
»
Ha-há
,
kaj
misliš
,
da
bi
zopet
zaljubljenca
igrala
,
«
odgovarja
grof
ter
ob
enem
ženo
rahlo
od
sebe
odrine
,
vrže
klobuk
na
stol
,
koračeč
proti
srebrnemu
ptičniku
,
kjer
jame
malomarno
dražiti
malega
ujetega
pevca
.
Grofinja
sede
.
Vzdihljaj
njen
je
bil
tako
glasen
,
da
ga
je
Erazem
čul
in
se
obrnil
kakor
z
začudenim
obrazom
vprašaje
,
kaj
to
pomeni
.
A
ona
nij
odgovarjala
.
Belo
lice
jej
je
oblila
lehka
rudečica
,
oko
je
obračala
od
moža
na
stran
.
»
Meni
se
zdi
,
da
mi
imaš
nekaj
povedati
;
kaj
novega
?
«
pravi
on
.
»
Pač
bi
ti
imela
dosti
reči
.
Ali
ti
me
ne
poslušaš
kakor
nekdaj
,
«
reče
ona
.
»
A
!
Poskušajmo
.
Vsa
moja
pozornost
je
vaša
,
milostljiva
.
Govorite
,
«
pravi
on
,
primakne
si
k
njej
stol
in
sede
njej
nasproti
.
»
Prosim
,
grofica
!
«
Mladi
ženi
je
solza
igrala
na
očesu
;
a
ko
je
čula
,
da
jo
mož
na
ta
način
ogovarja
,
zatrla
je
solzo
in
rekla
:
»
Ne
grofica
!
Ti
si
po
drugem
imenu
imenoval
nekdaj
svojo
poročeno
ženo
...
«
»
In
kake
pritožbe
ima
moja
poročena
žena
?
Ali
jej
nij
postreženo
kakor
se
njenemu
imenu
spodobi
?
Ako
jej
je
dolgčas
tu
v
Konjicah
,
zakaj
si
ne
izbere
stanovališča
na
kateri
drugi
graščini
Tatenbahovi
,
ali
v
Mariboru
,
ali
v
Gradci
,
ali
kjer
poželi
?
Ali
nema
svojega
stanú
vredne
veljave
v
sosedstvu
in
svetu
?
«
»
Vse
to
ima
,
ali
to
ženskemu
srcu
nij
vse
,
to
je
malo
.
Erazem
,
kaj
mi
je
,
vse
to
bogatstvo
,
vsa
sijajnost
—
ko
izgubljam
tebe
,
tvojo
ljubezen
.
«
»
Pozabljaš
,
da
nijsem
več
dvajset
let
star
,
«
reče
on
,
a
videč
,
da
so
se
ženki
prej
zatirane
solze
ipak
polile
po
lici
,
umeči
se
ter
prijemši
jo
za
roko
,
pristavi
:
»
No
,
kaj
pa
naj
storim
,
da
bodeš
zadovoljna
?
«
»
Ah
,
Erazem
,
bodeš-li
slušal
prošnjo
ljubečega
srca
?
Ti
si
se
spremenil
,
zelo
spremenil
.
—
Za-me
,
za
svojega
mladega
sina
ti
nij
mari
,
doma
te
nij
...
«
»
Za
te
in
za
sina
?
Ti
tega
ne
umeš
,
jaz
hočem
skrbeti
,
da
bosta
ti
in
moj
sin
več
nego
zdaj
.
«
»
Ne
,
ne
!
Kaj
tega
treba
.
Srečen
si
lehko
s
tem
kar
si
.
O
jaz
slutim
,
kaj
misliš
s
temi
besedami
.
Jaz
slutim
,
kaj
pomenjajo
tvoji
skrivni
pogovori
z
onim
Vukovačkim
,
s
tvojim
Ribljem
,
kaj
namerava
tvoje
vedno
bivanje
v
Čakavcu
pri
Zrinjskih
,
na
Lepšini
pri
Lokateliji
...
«
»
Molči
o
tem
!
Kdo
ti
je
kaj
šepetal
?
Gotovo
Stupan
.
«
»
Ne
morem
,
nečem
molčati
.
Jaz
ne
razumem
kaj
nameravate
,
ali
bojim
se
za
tebe
,
bojim
se
za
tvojega
sina
,
za
tvojo
srečo
.
Čestilakomost
ti
je
izpodrinila
ljubezen
do
svoje
žene
,
ona
te
more
tirati
do
pogubnih
korakov
.
«
On
je
bil
vstal
in
hodi
po
sobi
.
»
In
po
čem
ti
je
treba
hrepeneti
?
«
—
nadaljuje
Tatenbahova
žena
.
—
»
Kaj
ti
je
treba
teh
tihih
shodov
in
sklepov
,
tega
tovarištva
z
ljudmi
,
ki
bog
ve
kaj
nameravajo
.
Tu
doma
imaš
vse
,
kar
je
k
sreči
potrebno
.
Imaš
neskončno
ljubezen
žene
,
ki
bi
ti
rada
vsako
željo
na
očeh
brala
,
da
jo
izpolni
;
imaš
ljubo
dete
,
ki
more
tvojemu
srcu
na
radost
biti
;
imaš
blaga
dovolj
in
ime
spoštovano
«
.
»
Vse
to
morda
imam
,
vse
mi
tudi
ostane
in
k
spoštovanemu
imenu
pride
še
slavno
ime
.
A
ti
tega
ne
umeš
.
Za
to
te
prosim
še
enkrat
,
da
ne
govoriš
ni
z
menoj
ni
z
nikomer
o
tem
,
kar
praviš
da
veš
.
Mogoče
da
prav
veš
.
«
»
Moj
bog
,
ti
si
na
potu
v
pogubo
.
«
»
Na
višino
,
na
višino
,
«
reče
on
smehljaje
se
.
»
Erazem
!
...
«
»
Tiho
,
«
-
prestriže
jej
osorno
besedo
.
»
Sicer
bodem
naposled
prepričanje
dobil
,
da
midva
res
ne
spadava
skupaj
.
Vem
