brodovje,
s
katerim
je
hotel
iti
Famagusti
na
pomoč
in
sklenil
je
bil
z
različnimi
državami
zveze
ter
si
zagotovil
njihovo
pomoč
.
Piali-paša
je
sodil
po
dobljenih
poročilih
,
da
utegne
priti
to
mogočno
brodovje
že
v
kratkem
času
v
grško
morje
,
a
če
se
združi
s
pirati
,
potem
je
vedel
,
da
tej
velikanski
sili
ne
bo
mogel
kljubovati
.
—
Farmagusta
mora
pasti
,
predno
pride
beneško
brodovje
,
to
je
bilo
zdaj
,
ko
je
bil
zadosti
obveščen
o
Gjačičevih
namenih
,
njegovo
prepričanje
in
tudi
njegov
trdni
sklep
in
tega
istega
prepričanja
je
bil
tudi
Mustafa-paša
.
Še
tisti
dan
se
je
Piali-paša
vrnil
s
svojimi
ladjami
pred
Famagusto
,
kjer
je
bilo
zbrano
turško
brodovje
.
Peljal
je
seboj
vse
ujetnike
in
tudi
vojvodinjo
Asunto
,
kateri
je
obljubil
,
da
gotovo
izve
,
kaj
je
s
Kržanom
.
—
Enega
teh
piratov
pošljem
v
Famagusto
,
je
rekel
Piali-paša
.
Ponoči
ga
popelje
čoln
v
pristan
.
Tam
bo
skočil
v
morje
in
splaval
na
obrežje
.
Rekel
bo
,
da
je
utekel
z
moje
ladje
,
čez
dva
dni
mora
priplavati
nazaj
in
povedati
kaj
je
s
Kržanom
.
—
In
če
ga
ne
bo
?
—
Pride
,
če
ga
ne
bo
,
plačali
bodo
vsi
ujetniki
njegovo
izdajstvo
s
smrtjo
.
To
mu
povem
v
naprej
.
Med
ujetniki
je
bil
prileten
mož
z
ženo
in
s
štirimi
otroci
.
Tega
si
je
izbral
Piali-paša
,
da
gre
kot
vohun
v
Famagusto
.
Kajti
domneval
je
,
da
mož
ne
bo
žene
in
otrok
prepustil
gotovi
smrti
.
Zbranim
ujetnikom
je
Piali-paša
brez
ovinkov
povedal
,
kaj
jih
čaka
,
če
bi
se
odposlani
pirat
ne
vrnil
o
določenem
času
.
Naznanilo
turškega
admirala
je
provzročilo
med
pirati
in
njih
ženskami
tolik
strah
,
da
so
od
moža
,
ki
si
ga
je
izbral
Piali-paša
,
zahtevali
vse
mogoče
prisege
,
da
se
resnično
vrne
.
In
mož
je
to
tudi
odkritosrčno
obljubil
in
prisegel
,
toliko
raje
,
ker
mu
je
Asunta
obljubila
bogato
nagrado
,
če
ji
prinese
zanesljivih
poročil
.
—
Zdaj
,
vojvodinja
,
je
rekel
Piali-paša
,
ko
je
kramljaje
sedel
s
prvimi
svojimi
oficirji
in
z
Asunto
pri
večerji
,
zdaj
je
vse
preskrbljeno
.
Desantič
zna
biti
v
dveh
dneh
tu
in
v
dveh
dneh
se
vrne
tudi
pirat
iz
Famaguste
.
Čez
nekaj
dni
me
bodete
zapustili
in
prav
bo
za
vas
,
ker
bližajo
se
hudi
dnovi
.
Zdaj
se
začno
največji
napadi
na
Famagusto
.
Mesto
bo
v
kratkih
dneh
v
naših
rokah
.
Ta
pojasnila
so
provzročila
Asunti
novih
skrbi
.
Kaj
bo
s
Kržanom
,
če
zavzemo
Turki
Famagusto
?
Divji
vojaki
v
svoji
zmagovalski
besnosti
pač
ne
bodo
delali
razločkov
in
bodo
vse
poklali
in
pomorili
,
kar
jim
pride
pod
meč
,
in
v
tem
slučaju
bi
tudi
mogočni
admiral
Piali
ne
mogel
ničesar
pomoči
.
—
In
kaj
se
zgodi
potem
,
ko
pade
Famagusta
?
Nastane-li
na
tem
otoku
mir
?
—
Kaj
še
,
je
vzkliknil
Piali-paše
.
Ne
pozabite
vojvodinja
,
da
sem
Turek
in
poklican
,
razširjati
z
mečem
Mohamedovo
vero
.
Čim
zasveti
nad
Famagusto
polumesec
,
odrinem
s
svojim
brodovjem
v
Adrijansko
morje
.
Benetke
morajo
biti
uničene
in
cerkev
sv.
Marka
postane
mošeja
ravno
tako
,
kakor
je
postala
mošeja
cerkev
sv.
Sofije
v
starodavnem
Carigradu
.
Turki
smo
uničili
bizantinsko
cesarstvo
in
zdaj
je
ta
ista
usoda
namenjena
beneški
republiki
.
Kolikor
bo
mogoče
spraviti
na
ladjo
vojaštva
,
toliko
ga
popeljem
s
seboj
.
Najprej
postane
Dalmacija
naša
.
Podrli
bomo
beneške
palače
in
kristjanske
cerkve
slavnoznano
Barbarigovo
kulo
užgem
jaz
sam
.
Deset
mesecev
se
že
zaman
trudim
,
da
bi
premagal
Bragadina
.
To
moram
vendar
poplačati
.
Plaho
je
zrla
Asunta
na
pašo
.
Poznala
ga
je
samo
kot
dobrega
človeka
,
zdaj
je
videla
,
da
je
v
svojem
srcu
ravno
tako
divji
in
fanatičen
,
kakor
vsi
drugi
Turki
.
Obšel
jo
je
strah
pred
tem
možem
in
srčno
je
želela
,
da
bi
že
vedela
,
kaj
je
s
Kržanom
in
da
bi
že
prišel
zvesti
Desantič
.
Mučno
je
bilo
Asunti
prebivanje
na
turški
ladji
.
Mudila
se
je
kolikor
je
bilo
le
mogoče
v
svoji
kajuti
,
vendar
je
nehote
zapazila
,
da
se
delajo
posebne
priprave
.
Na
ladjo
se
je
pripeljal
Mustafa-paša
in
imel
s
Piali-pašem
dolga
posvetovanja
.
Asunta
je
imela
kmalu
priliko
slišati
,
da
se
Benečanom
v
Famagusti
slabo
godi
,
ker
nimajo
več
ne
živil
,
ne
smodnika
.
Spomnila
se
je
,
kako
dolgo
časa
je
Kržan
preskrbljeval
mestu
živil
,
ljudi
in
smodnika
.
—
Če
so
Benečani
res
kaj
storili
Kržanu
,
je
to
le
zaslužena
kazen
za
njihovo
početje
,
si
je
mislila
Asunta
,
dasi
je
sicer
sočustvovala
z
obleganci
.
V
tisti
noči
je
naenkrat
začula
strahovito
pokanje
od
Famaguste
.
Streljalo
je
dosti
močnejše
,
kakor
topovi
.
Prestrašena
je
pohitela
na
krov
gledat
,
kaj
da
je
in
Piali
paša
ji
je
rad
pojasnil
.
—
Naši
armadi
se
je
posrečilo
najti
podzemski
rov
,
ki
vodi
iz
nekega
vodnjaka
v
mesto
.
Prijezdilo
je
neko
siromašno
dekle
,
kdo
ve
od
kod
,
v
turški
tabor
in
prosila
,
da
bi
jo
peljali
pred
Mustafo-pašo
.
Temu
je
razodelo
,
da
vodi
skriven
rov
v
mesto
.
Naši
so
zavzeli
ta
rov
in
razstrelili
del
mesta
.
In
kaj
mislite
,
kako
plačilo
je
zahtevalo
to
dekle
za
svoje
razkritje
?
Zahtevalo
je
,
da
mora
Mustafa-paša
rešiti
njenega
ljubimca
iz
rok
Benečanov
.
Strme
je
poslušala
Asunta
to
pojasnilo
,
dočim
so
njeni
pogledi
begali
po
Famagusti
,
kjer
so
se
dvigali
proti
nebu
visoki
plameni
in
je
na
utrdbah
divjal
najstrašnejši
boj
.
—
Če
to
ni
tisto
dekle
,
ki
je
prijezdilo
na
Mirabellov
grad
in
v
svoji
bolezni
fantaziralo
o
Tomu
in
o
Kržanu
?
Neko
dekle
je
Kržanu
in
Tomu
izdalo
skrivnost
o
tajnem
rovu
iz
vodnjaka
v
mesto
.
Morda
je
iz
ljubezni
do
Toma
izdala
to
tajnost
tudi
Turkom
.
Pri
teh
mislih
je
postalo
Asunti
mučno
pri
srcu
.
Ni
imela
vzrokov
,
biti
količkaj
naklonjena
Benečanom
.
Ti
ji
niso
hoteli
pomagati
,
ko
jih
je
njen
oče
prosil
pomoči
zoper
pirate
in
morala
je
vsled
tega
stopiti
z
Ladislavom
Gjačičem
pred
altar
.
Benečani
so
vzeli
njenemu
očetu
njegovo
deželico
,
otok
Antikytiro
,
in
njega
samega
odpeljali
v
ječo
.
A
vzlic
temu
se
ji
je
oblegana
Famagusta
tako
smilila
in
imela
je
tako
sočutje
s
prebivalstvom
in
z
vojaštvom
,
da
niti
en
trenotek
ni
mislila
,
povedati
Piali-paši
,
da
vodi
iz
vodnjaka
rov
v
mesto
.
Slutnja
vojvodinje
Asunte
je
bila
utemeljena
.
Res
je
bila
Mara
,
ki
je
pokazala
Turkom
pot
v
mesto
Famagusto
.
Dan
po
odhodu
vojvodinje
Asunte
je
minila
mrzlica
in
deke
je
povedalo
grajskim
ljudem
,
po
kaj
je
prišlo
,
potem
pa
se
koj
odpravilo
domu
.
Rojstna
vas
je
bila
opustošena
.
Turki
so
pobili
in
poklali
vse
,
kar
jim
ni
uteklo
in
razgnali
pirate
na
vse
strani
.
Zasledujoč
pred
njimi
bežeče
ljudi
so
Turki
tudi
videli
,
da
se
jih
je
nekaj
rešilo
v
piratsko
jamo
v
gori
in
zavzeli
so
tudi
to
jamo
.
Mara
ni
vedela
,
kam
bi
se
obrnila
,
kaj
bi
storila
,
kje
bi
iskala
zavetja
in
zlasti
kje
bi
iskala
pomoči
,
da
reši
Toma
.
Ni
ji
bilo
ne
za
očeta
,
ne
za
mater
,
kaj
šele
za
ošabno
mestno
prebivalstvo
.
Tomo
ji
je
bil
vse
na
svetu
in
nobena
žrtev
ji
ni
bila
prevelika
,
da
ga
reši
.
Šla
je
torej
v
turški
tabor
in
Mustafi-paši
razodela
skrivnost
o
rovu
s
pogojem
,
da
otme
Toma
iz
rok
beneške
oblasti
.
Vodnjak
so
Turki
še
tisto
uro
zastražili
.
Beneški
vojaki
so
to
seveda
kaj
hitro
zapazili
in
so
o
tem
obvestili
Bragadina
,
ki
je
postavil
vse
polno
vojaštva
v
rov
,
da
ubranijo
Turkom
vhod
.
Toda
Turki
so
ga
prekanili
.
Nametali
so
v
vodnjak
mrličev
in
jih
zasuli
.
Benečani
so
vsled
tega
mislili
,
da
so
si
Turki
le
hoteli
prihraniti
trud
,
ki
bi
ga
bili
imeli
s
kopanjem
grobov
,
ter
da
so
Tujrki
slučajno
našli
in
zasuli
vodnjak
,
ponoči
pa
so
Turki
zopet
izvlekli
mrliče
iz
vodnjaka
in
se
vtihotapili
v
rov
.
Nanesli
so
tja
smodnika
in
razstrelili
velik
del
mestnega
obzidja
in
en
del
mesta
ter
obenem
z
ljutim
naskokom
poskusili
zavzeti
Famagusto
.
Ta
strahoviti
boj
je
gledala
Asunta
s
krova
turške
admiralske
ladje
in
trepetala
je
bojazni
,
da
Turki
mesto
zavzemo
in
da
turški
vojaki
pijani
težke
zmage
,
umore
tudi
Kržana
.
Mustafa
vezire
knjigu
piše
ter
je
šalje
Ante
Bragadinu
:
„
Zlo
ti
bilo
,
Ante
providure
!
Što
ti
misliš
,
u
što
le
se
uzdaš
?
Bila
grada
obraniti
nečeš
.
Kad
je
Ante
knjigu
pregledao
,
bio
barjak
biše
razmotao
,
ter
ga
meče
gradu
na
bedene
,
jer
se
ino
njemu
nemogaše
nestade
mu
praha
i
olova
,
i
zaire
,
što
je
od
potribe
;
Sva
mu
vojska
biše
izginula
,
a
bedeni
na
zemlju
padnuli
.
Veziru
je
knjigu
napisao
,
u
knjiži
je
njemu
besidio
:
„
Zakuni
so
na
čitapu
tvomu
,
daj
mi
jamca
Boga
velikoga
,
da
češ
pustit
moje
vitezove
zdrav
o
poči
duždu
mletačkomu
,
i
pod
puškom
i
pod
bridkim
čordam
,
poslat
ču
ti
ključe
bila
grada
.
Kad
je
vezir
knjigu
proučio
,
od
veselja
crnu
zemlju
ljubi
,
zaklinja
se
na
čitapu
svomu
,
i
daje
mu
jamca
Boga
svoga
:
Da
če
poči
duždu
mletačkomu
,
i
njegovi
mladi
vitezovi
oružani
,
zdravi
i
veseli
.
Ali
vire
u
Turčina
nije
.
“
Hrv.
narodna
.
Velikanski
naskok
na
Famagusto
je
bil
po
ljutem
boju
srečno
odbit
.
Vso
noč
je
trajalo
krvavo
klanje
.
Turške
čete
so
besno
naskakovale
utrdbe
,
obdajajoče
mesto
in
zlasti
silne
odprtine
,
ki
so
nastale
vsled
eksplozije
.
Vmes
so
neprestano
grmeli
topovi
.
Kadar
so
umolknili
,
se
je
čulo
čez
morje
in
na
turške
ladje
silovito
,
skoro
blazno
vpitje
,
zdaj
„
Allah
il
Allah
“
,
zdaj
zopet
„
Viva
San
Marko
“
.
Kri
je
tekla
v
potokih
,
turška
kri
in
beneška
kri
,
in
šele
ko
je
posijalo
jutranje
solnce
na
nesrečno
mesto
,
je
bilo
boju
konec
.
Turki
so
se
umaknili
v
svoj
tabor
.
Ante
Bragadino
je
bil
zopet
enkrat
zmagal
.
Na
tisoče
mrtvih
vojakov
je
ležalo
po
zidovju
in
okopi
,
po
katerih
je
sicer
tekla
voda
,
so
bili
napolnjeni
z
mrliči
.
Silno
draga
je
bila
ta
zmaga
,
predraga
.
Padlo
je
tudi
mnogo
beneškega
vojaštva
.
Od
posadke
,
ki
je
štela
začetkom
obleganja
22.000
mož
,
je
bilo
samo
še
kakih
7000
mož
pri
življenju
.
Najhujše
pa
je
bilo
to
,
da
posadka
ni
imela
več
ne
smodnika
ne
krogel
.
Vsa
municija
je
bila
porabljena
.
Če
bi
bili
Turki
samo
še
nekaj
ur
nadaljevali
boj
,
bi
bili
mesto
zavzeli
.
Kolikor
se
je
dalo
,
je
Bragadino
doslej
tudi
vojaštvu
prikrival
pravo
stanje
mesta
,
zlasti
mu
je
prikrival
,
da
pojema
zaloga
smodnika
in
krogel
.
Zdaj
to
ni
bilo
več
mogoče
in
zdaj
je
vse
prebivalstvo
prevzel
strah
,
da
napadejo
Turki
čez
nekaj
ur
zopet
mesto
in
pokoljejo
vse
prebivalstvo
.
Bojazen
je
rasla
od
ure
do
ure
,
nastala
je
panika
in
vse
glasneje
je
donel
po
mestu
klic
:
„
Bragadino
naj
kapitulira
“
.
Bragadino
ni
ničesar
vedel
o
tem
,
kar
se
je
godilo
v
obupajočem
mestu
.
Silni
telesni
in
duševni
napori
in
grozni
boji
,
katerih
se
je
vedno
sam
udeleževal
,
da
bi
imelo
vojaštvo
v
svojem
poveljniku
zgled
požrtvovalne
hrabrosti
,
so
bili
izčrpali
njegove
moči
.
Komaj
so
bili
Turki
odšli
z
bojišča
,
je
začel
Bragadino
omahovati
in
vojaki
njegovi
so
ga
morali
podpirati
,
da
se
je
vzdržal
na
nogah
in
prišel
do
svojega
stanovanja
.
Tam
je
obležal
kakor
brezzavesten
,
tako
je
bil
potreben
počitka
in
spanja
.
Iz
panike
,
ki
je
nastala
v
mestu
,
ko
se
je
zaznalo
,
da
v
zalogah
ni
več
ne
smodnika
ne
krogelj
za
obrambo
,
pa
tudi
ne
več
živeža
,
se
je
tekom
dneva
razvila
prava
anarhija
.
Zavest
,
da
zavzamejo
Turki
mesto
lahko
vsako
uro
,
je
pripravila
ljudi
ob
vso
razsodnost
,
a
med
vojaštvom
,
ki
se
je
celih
deset
mesecev
ustavljalo
turškim
napadom
z
občudovanja
vredno
hrabrostjo
,
je
prenehala
vsaka
disciplina
.
Očitno
so
kleli
beneško
republiko
,
češ
,
da
ni
poslala
obleganemu
mestu
pomoči
in
ji
želeli
,
da
bi
propadla
;
kleli
so
Bragadina
,
da
jih
je
zaman
mučil
in
varal
,
obetajoč
jim
,
da
pride
kmalu
mogočno
beneško
brodovje
osvobodit
Famagusto
in
kleli
so
pirate
,
ki
so
obljubili
svojo
pomoč
,
a
je
niso
izpolnili
.
Nevolja
vojaštva
je
,
čim
je
ponehala
disciplina
,
hitro
naraščala
.
Nihče
se
ni
hotel
več
pokoriti
svojemu
zapovedniku
,
straže
so
zapustile
svoja
mesta
,
celo
oficirji
so
začeli
metati
orožje
od
sebe
in
kdor
je
mogel
,
si
je
preskrbel
meščansko
ali
kmetsko
obleko
,
upajoč
,
da
ga
Turki
ne
bodo
v
tej
obleki
spoznali
kot
vojaka
in
da
mu
bodo
prizanesli
.
Tod
in
tam
je
prišlo
do
bojev
in
so
se
zgodili
ropi
in
umori
.
Nihče
ni
več
bil
vstanu
vzdržati
v
mestu
red
.
To
priliko
je
porabil
pirat
,
ki
ga
je
bil
poslal
Piali-paša
v
Famagusto
,
da
se
je
še
pred
časom
vrnil
na
admiralsko
ladjo
.
Spričo
občne
zmešnjave
se
ni
nihče
zanj
zmenil
in
mu
ni
nihče
branil
,
ko
se
je
polastil
na
bregu
stoječega
čolna
in
se
z
njim
odpeljal
iz
pristana
.
Iz
ust
tega
pirata
je
potem
izvedela
vojvodinja
Asunta
,
kaj
se
je
zgodilo
s
Kržanom
in
s
Tomom
in
da
sta
ta
dva
v
ječi
.
Tudi
je
izvedela
,
da
je
Ladislav
Gjačič
v
ječi
,
vendar
ji
je
ostalo
še
neznano
,
da
je
prišel
Kržan
vsled
tega
v
nesrečo
,
ker
ni
hotel
izdati
nje
in
njenega
poprejšnjega
skrivališča
.
Zagotovilo
,
da
je
Kržan
še
živ
,
ji
je
bilo
pač
v
tolažbo
,
skrb
pa
je
ni
minila
,
zakaj
vedela
je
,
da
bi
bil
pravi
čudež
,
ko
bi
Kržan
utekel
občnemu
klanju
,
ki
nastane
gotovo
,
če
turški
vojaki
s
silo
zavzemo
oblegano
mesto
.
—
Pomagal
bi
Vam
od
srca
rad
,
je
rekel
Piali-paša
,
toda
mogoče
to
ni
,
Nam
se
preveč
mudi
zavzeti
Farnagusto
.
Tudi
v
turški
armadi
ni
več
vse
tako
,
kakor
bi
moralo
biti
.
Bolezni
in
ljuti
boji
so
pobrali
mnogo
našega
vojaštva
.
Samo
pri
nocojšnjem
napadu
je
padlo
nad
10.000
mož
.
Kdaj
naj
jih
pokopljemo
?
Če
se
to
ne
zgodi
hitro
,
zamore
pri
tej
vročini
bolezni
vso
našo
armado
in
omogočijo
piratom
vsaj
nekaj
uspehov
,
če
že
ne
popolne
zmage
.
Kakor
ste
sami
slišali
iz
ust
pirata
,
ki
Vam
je
prinesel
dosti
ugodno
vest
o
Kržanu
,
je
zmanjkalo
Benečanom
streliva
.
S
tem
je
njih
usoda
odločena
.
Še
danes
ponoči
zavzamemo
Famagusto
.
—
Kaj
je
res
neizogibno
potrebno
novo
grozno
klanje
in
prelivanje
krvi
?
je
vprašala
Asunta
.
Čuli
ste
,
kaka
anarhija
vlada
v
mestu
in
da
vse
zahteva
,
naj
Bragadino
kapitulira
.
—
Bragadino
ne
bo
kapituliral
,
če
mu
ostane
vojaštvo
zvesto
,
je
z
resnim
poudarkom
rekel
Piali-paša
,
Bragadino
je
pravi
junak
in
pojde
raje
z
vsem
svojim
vojaštvom
v
smrt
,
kakor
da
se
vda
.
Sicer
pa
se
to
kmalu
pokaže
.
Prav
ker
ne
moremo
pokopati
svojih
mnogoštevilnih
mrličev
,
če
nam
ne
pomorejo
obleganci
,
zato
bo
Mustafa-paša
še
danes
pozval
Bragadina
,
naj
se
vda
in
mu
ponudil
,
da
sme
oborožen
in
z
vsem
svojim
vojaštvom
oditi
iz
mesta
.
Piali-paša
je
imel
pravo
mnenje
o
Bragadinu
.
Ko
je
tega
končno
prebudilo
silno
vpitje
pred
njegovim
stanovanjem
zbranega
ljudstva
in
je
izvedel
,
kaj
ljudstvo
zahteva
,
je
odločno
odklonil
kapitulacijo
.
—
Ne
,
je
kratko
odgovoril
,
za
nobeno
ceno
na
svetu
.
Tedaj
pa
je
stopil
pred
njega
v
neštevilnih
bojih
osiveli
general
Trevisani
.
—
Nimamo
več
ne
smodnika
,
ne
krogel
,
ljudstvo
se
je
uprlo
,
vojaštvo
revoltira
—
Turki
zavzemo
mesto
lahko
pri
prvem
naskoku
.
Sedaj
vojaštva
niti
na
obzidje
več
ne
spravimo
.
Odprta
nam
je
samo
ena
pot
—
kapitulacija
.
Bled
je
bil
Antonio
Bragadino
kakor
smrt
,
ko
je
čul
,
da
revoltira
vojaštvo
in
da
zahteva
vse
prebivalstvo
kapitulacijo
,
a
vendar
je
z
neizprosno
odločnostjo
vnovič
izjavil
,
da
ne
kapitulira
.
—
Antonio
Bragadino
—
čast
tvojemu
brezprimernemu
junaštvu
,
je
tedaj
vzkliknil
general
Trevisani
,
a
na
tvojo
vest
naj
padejo
žrtve
tvoje
trdovratnosti
.
Tedaj
pa
se
je
začul
s
trga
pred
proveditorijo
nov
velikanski
šum
.
To
ni
bilo
več
vpitje
,
to
je
bilo
divje
tuljenje
,
da
se
je
zganil
ves
vojni
svet
,
ki
je
bil
zbran
pri
Bragadinu
.
Od
sprednjih
utrdb
,
kjer
je
bilo
edino
še
nekaj
vojaštva
,
ki
je
še
opravljalo
svoje
službe
,
so
pripeljali
vojaki
dva
Turka
.
Eden
je
bil
višji
oficir
,
drugi
je
nosil
veliko
belo
zastavo
.
Prinesla
sta
Mustafa-paše
poziv
,
naj
se
Famagusta
vda
in
vojaki
so
ju
peljali
pred
Bragadina
.
Kričaje
je
sprejelo
ljudstvo
odposlanca
turškega
zapovednika
,
sluteč
,
da
prinaša
poziv
na
kapitulacijo
.
Ljudje
so
se
gnetli
v
divji
razburjenosti
okrog
njega
in
vse
mogočneje
in
mogočneje
je
postajal
klic
:
Bragadino
mora
kapitulirati
.
Turški
odposlanec
se
je
komaj
ubranil
ljudi
,
ki
so
silili
k
njemu
in
ga
upraševali
,
kake
pogoje
je
stavil
Mustafa-paša
.
—
Vsem
bo
prizanešeno
na
življenju
in
na
imetju
,
je
končno
razglasil
turški
odposlanec
,
če
se
Bragadino
vda
.
Zdaj
je
ljudstvo
prevzel
pravi
delirij
.
Edino
,
kar
so
ljudje
še
želeli
,
to
jim
je
sedaj
turški
zapovednik
sam
ponujal
.
Sami
niso
upali
,
da
se
jim
to
izpolni
,
zdaj
pa
je
bilo
treba
le
sprejeti
ponudbo
in
vsi
so
bili
rešeni
.
Množico
je
minila
vsa
razsodnost
.
V
gostih
trumah
se
je
vsula
za
turškim
odposlancem
in
odšla
ž
njim
vred
v
porušeno
palačo
proveditorja
.
—
Bragadino
,
kapituliraj
;
Bragadino
,
vdaj
se
!
Tako
je
grmelo
po
trgu
,
po
hiši
in
po
sobi
,
v
kateri
je
bil
Bragadino
s
svojimi
svetovalci
in
kjer
je
iz
rok
turškega
odposlanca
sprejel
poziv
Mustafa-paše
.
Bragadino
ni
več
dvomil
o
svojem
položaju
.
Videl
je
,
da
je
vse
proti
njemu
in
da
je
popolnoma
osamljen
.
Ljudstvo
in
vojaštvo
je
zahtevalo
kapitulacije
.
A
vendar
se
ni
mogel
odločiti
.
—
Bragadino
,
kapituliraj
,
je
novič
zagrmelo
po
sobani
in
zabliskali
so
se
meči
v
rokah
navzočih
oficirjev
.
Rešitve
ni
.
Če
ne
kapituliraš
,
pripeljejo
tvoji
vojaki
sami
Turke
v
mesto
.
Bragadino
je
uvidel
,
da
se
ne
more
več
ustavljati
.
Jasno
mu
je
bilo
,
da
bi
ga
njegovi
lastni
oficirji
na
mestu
ubili
,
de
bi
ne
ugodil
občni
želji
.
Spoznal
je
,
da
je
izgubljeno
vse
,
prav
vse
,
da
ni
nobene
rešitve
in
nobene
pomoči
.
Klonila
mu
je
glava
na
prsa
in
težke
muke
so
mu
trgale
dušo
.
Ko
bi
se
bil
mogel
držati
le
še
tri
dni
—
prišli
bi
bili
piratje
.
Le
še
tri
dni
,
če
bi
se
mogel
braniti
.
A
ni
se
mogel
nobene
ure
več
.
—
Bragadino
,
kapituliraj
!
je
zopet
donelo
po
dvorani
.
Še
en
pogled
je
vrgel
Bragadino
po
razljučenih
vojakih
,
ki
so
se
grozeče
gnetli
v
sobani
,
potem
je
s
tresočim
glasom
vzkliknil
:
—
Naj
se
zgodi
vaša
volja
.
V
hipu
se
je
polegla
obupna
razdraženost
ljudstva
in
vojaštva
in
namesto
nje
je
zavladalo
občno
veselje
in
je
obšla
skoro
blazna
radost
vse
mesto
.
V
tem
,
ko
se
je
v
Bragadinovi
sobani
sestavljala
in
podpisala
kapitulacijska
pogodba
,
so
donele
po
mestu
trombe
in
sklicevale
vojaštvo
,
kajti
dogovorjeno
je
bilo
,
da
zapusti
beneška
armada
z
vsem
svojim
orožjem
in
z
vsemi
vojaškimi
častmi
mesto
,
čim
prevzame
Mustafa-paša
poveljstvo
v
Famagusti
.
Zdaj
se
je
vojaštvo
z
veseljem
odzivljalo
temu
pozivu
,
zakaj
dolgi
boj
je
bil
naposled
izčrpal
tudi
zadnje
moči
teh
sicer
hrabrih
mož
in
zdaj
niso
ničesar
tako
želeli
kakor
miru
.
Še
tisti
dan
je
Mustafa-paša
na
čelu
svoje
armade
prijezdil
v
mesto
.
Na
vratih
so
ga
pričakovali
mestni
dostojanstveniki
,
duhovniki
in
beneški
generali
.
Stari
general
Trevisani
je
turškemu
zapovedniku
izročil
mestne
ključe
.
—
Kje
je
proveditore
Bragadino
?
je
s
temnim
pogledom
vprašal
Mustafa-paša
.
Mar
ni
več
zapovednik
?
—
Uganili
ste
,
je
odgovoril
Trevisani
.
Bragadino
se
je
odpovedal
zapovedništvu
.
Na
njegovo
mesto
sem
stopil
jaz
.
—
Ošabni
Benečan
se
pač
ni
hotel
ponižati
pred
menoj
,
je
siknil
Mustafa-paša
.
No
,
morda
se
dobi
prilika
,
ko
mu
to
poplačam
.
Res
se
je
bil
Bragadino
odpovedal
zapovedništvu
.
Podpisal
je
pač
kapitulacijo
,
ker
je
bil
v
to
prisiljen
,
a
čim
jo
je
podpisal
,
je
tudi
odložil
svoj
meč
in
poveljstvo
izročil
generalu
Trevisaniju
.
S
Turki
ni
kotel
imeti
ničesar
več
opraviti
.
Čim
je
bil
Bragadino
sam
,
je
pohitel
iz
svojega
stanovanja
v
vojašnico
in
dal
odpreti
vse
ječe
.
Kržan
in
Tomo
kar
verjeti
nista
mogla
,
da
sta
svobodna
in
da
lahko
gresta
,
kamor
hočeta
.
Ničesar
nista
vedela
o
dogodkih
zadnjih
dni
,
najmanj
o
sklenjeni
kapitulaciji
in
strme
sta
poslušala
pripovedovanje
vojakov
,
ki
so
bili
zbrani
na
dvorišču
.
Kržanu
se
je
zdelo
jako
čudno
,
da
je
Mustafa-paša
spričo
obupnih
razmer
,
ki
so
zavladale
v
Famagusti
,
sploh
zahteval
in
sprejel
kapitulacijo
,
a
tolmačiti
te
pri
krutem
turškem
zapovedniku
čisto
neumljive
prizanesljivosti
ni
mogel
.
Zavest
,
da
sta
svobodna
in
rešena
vsake
nevarnosti
,
je
Kržana
in
Toma
navdala
s
čuti
najčistejše
sreče
.
—
Zdaj
pa
kar
domov
,
je
zaklical
Tomo
,
ko
je
ob
Kržanovi
strani
zapustil
vojašnico
.
Raje
bom
zobal
kraško
kamenje
,
kakor
da
bi
se
klatil
po
teh
krajih
,
kjer
je
človek
izpostavljen
tolikim
nevarnostim
.
Vi
poiščite
svojo
vojvodinjo
,
če
že
res
ne
morete
brez
nje
živeti
,
jaz
pa
poiščem
svojo
punico
.
Potem
lahko
odrineva
—
čim
prej
tem
bolje
.
Šele
zdaj
se
je
spomnil
Kržan
vojvodinje
Asunte
in
spreletela
ga
je
skrb
,
če
se
ji
ni
v
času
,
ko
je
bil
on
v
ječi
,
zgodila
kaka
nesreča
.
Zdaj
šele
je
Kržan
tudi
izvedel
,
da
je
Tomo
poslal
svojo
Maro
na
Mirabellov
grad
povedat
,
kaj
se
je
zgodilo
njemu
in
njegovemu
gospodarju
.
—
Mara
je
vse
storila
,
kar
je
bilo
v
njenih
močeh
,
da
me
reši
,
je
z
globokim
prepričanjem
zatrjeval
Tomo
.
Ta
vam
je
drugačna
punica
kakor
vaša
bleda
vojvodinja
.
Mene
ni
bilo
v
ječi
čisto
nič
strah
,
da
ne
pridem
več
na
beli
dan
.
Tudi
Kržan
je
bil
prepričan
,
da
se
je
Asunta
zavzela
zanj
kolikor
je
mogla
.
Če
ji
je
Mara
sporočila
Tomovo
naročilo
in
sklenil
je
,
da
pohiti
takoj
na
Mirabellov
gradič
,
čim
bo
turški
zapovednik
dovolil
svobodni
izhod
iz
mesta
.
Na
svake
ga
on
muke
mećaše
:
Crne
mu
je
oči
izvadio
,
i
bijele
ruke
odsikao
.
Viša
njega
u
lantini
tankoj
.
Neka
vidi
sva
vojska
careva
Bragadina
,
mlada
providura
,
Koji
turške
glave
odsićaše
.
Kada
li
je
sonce
počinulo
,
skiduje
ga
s
tanene
lantije
,
živa
ga
je
na
mihe
derao
.
Bragadino
,
pokojna
ti
duša
.
Hrv.
narodna
.
Med
slavnostnim
sprejemom
turške
armade
in
njenim
vbodom
v
Famagusto
se
je
mudil
bivši
proveditore
Bragadino
v
veliki
vojašnici
.
Izpustiti
je
bil
dal
vse
jetnike
,
kakor
smo
videli
,
tudi
Kržana
in
Tomo
.
Storil
je
to
ne
zaradi
jetnikov
samih
,
saj
je
vedel
,
da
bi
takisto
storili
tudi
Turki
,
marveč
zaradi
tega
,
da
bi
mogel
izpustiti
tudi
Ladislava
Gjačiča
,
ki
ga
je
imel
zaprtega
v
vojašnici
.
Kajti
sodil
je
,
da
si
s
tem
zagotovi
hvaležnost
kralja
Gjačiča
in
ohrani
pirate
na
strani
beneške
republike
vsaj
pri
prihodnjih
bojih
.
Bragadino
je
bil
trdno
prepričan
,
da
tudi
z
zavzetjem
Famaguste
še
ni
odločena
usoda
Cipra
,
nego
da
napne
beneška
republika
vse
moči
,
da
ta
bogati
otok
,
če
treba
z
največjimi
žrtvami
,
iztrga
Turkom
iz
rok
.
Ko
je
zarožljal
ključ
in
je
Ladislav
Gjačič
zagledal
na
pragu
svoje
ječe
proveditorja
Bragadina
,
je
naglo
planil
k
njemu
.
—
Prihajali
moj
oče
?
je
vprašal
ves
iz
sebe
veselja
,
da
je
prišla
ura
osvobojenja
.
In
ne
čakaje
odgovora
je
vzkliknil
:
Ah
,
zakaj
me
niste
prej
izpustili
,
da
bi
se
bil
tudi
jaz
udeležil
slavnega
boja
in
slavne
zmage
!
Šele
zdaj
je
Ladislav
zapazil
,
kako
prepadel
je
Bragadino
.
—
Ali
se
mar
motim
?
je
vprašal
tiho
.
Na
mojega
očeta
se
lahko
zanesete
!
—
Vem
,
Ladislav
Gjačič
,
je
zdaj
izpregovoril
Bragadino
.
Vaš
oče
pride
do
določenega
dne
,
toda
prepozno
je
že
.
Prisiljen
sem
bil
kapitulirati
in
turška
vojska
je
že
v
mestu
.
Ker
vem
,
koliko
bi
dal
Mustafa-paša
za
Vašo
glavo
,
sem
prihitel
k
Vam
,
da
Vas
rešim
,
če
je
še
mogoče
.
Jetničar
Vam
da
primerno
obleko
.
Ker
se
je
Mustafa-paša
zavezal
,
prizanesti
pribivalstvu
in
vojaštvu
na
življenju
in
na
imetju
,
bodete
lahko
utekli
iz
mesta
,
predno
izvedo
Turki
,
da
ste
bili
moj
jetnik
.
—
Hvala
Vam
,
Bragadino
,
in
pri
spominu
na
svojo
mater
Vam
prisegam
,
da
Vam
izkažem
svojo
hvaležnost
z
dejanji
.
—
Ni
treba
meni
.
Ostanite
zvesti
zavezniki
beneške
republike
in
dajte
mi
na
to
svojo
moško
besedo
.
Krepko
sta
si
segla
Bragadino
in
Ladislav
Gjačič
v
roke
.
Bragadino
je
bil
prepričan
,
da
bi
Ladislav
storil
raje
najsramotnejšo
smrt
,
kakor
da
bi
prelomil
svojo
obljubo
.
—
In
zdaj
hitite
,
Ladislav
Gjačič
,
kajti
če
Vas
zaslede
Turki
,
ste
izgubljeni
.
Segla
sta
si
še
enkrat
v
roke
in
se
razšla
.
Kmalu
potem
je
videl
Bragadino
ubožno
oblečenega
kmetskega
fanta
plaziti
se
čez
dvorišče
in
oditi
v
mesto
.
Sledil
mu
je
z
očmi
,
dokler
se
ni
izgubil
v
gneči
in
izraz
zadovoljnosti
je
legel
na
njegovo
bledo
,
izmučeno
lice
.
—
Ta
jim
gotovo
uteče
,
je
mrmral
Bragadino
,
stoječ
pri
oknu
vojašnice
in
motreč
množico
,
ki
se
je
gnetla
v
bližini
.
In
če
kdo
,
jim
ta
poplača
zavzetje
Famaguste
.
Bragadino
je
ostal
v
vojašnici
,
kajti
nameraval
je
v
smislu
sklenjene
kapitulacije
odkorakati
z
beneškim
vojaštvom
iz
mesta
in
v
določenem
taboru
počakati
,
da
pridejo
beneške
ladje
in
odpeljejo
vojake
v
domovino
.
Umaknil
se
je
bil
v
vojašnico
,
ker
ni
hotel
priti
v
dotiko
z
Mustafo-pašo
.
Z
okna
je
opazoval
prihod
turškega
vojaštva
,
ki
se
je
razvrstilo
na
dvorišču
,
in
zapustil
je
svoje
mesto
šele
potem
,
ko
je
zadonela
tromba
,
skliovjoča
beneško
vojaštvo
,
da
se
pripravi
na
odhod
.
Tedaj
pa
je
prihitel
pobočnik
generala
Trevisanija
v
spremstvu
dveh
turških
oficirjev
.
—
Po
vseh
vojašnicah
Vas
že
iščem
,
je
vzkliknil
pobočnik
.
Hitite
,
kajti
Mustafa-paša
želi
z
Vami
govoriti
,
predno
zapustite
mesto
.
Začudil
se
je
Bragadino
tej
želji
in
spreletela
ga
je
misel
,
da
bi
bil
bolje
storil
,
če
bi
bil
z
Gjačičem
pobegnil
.
—
Kaj
mi
hoče
Mustafa-paša
?
Jaz
nisem
več
proveditor
!
—
Kaj
Vam
hoče
,
tega
ne
vem
.
General
Trevisani
mi
je
ukazal
,
da
Vas
pokličem
.
Bragadino
je
vedel
,
da
se
ne
more
ustavljati
in
zato
je
odšel
s
pobočnikom
in
njegovima
spremljevalcema
v
porušeno
palačo
,
v
kateri
je
nekdaj
stanoval
in
vladal
kot
zastopnik
beneškega
doža
.
Pred
palačo
so
stale
turške
straže
in
polno
oficirjev
je
čakalo
povelj
svojega
zapovednika
.
V
sobi
,
kjer
je
bil
Bragadino
pred
več
urami
podpisal
kapitulacijsko
pogodbo
,
so
bili
zbrani
turški
generali
z
Mustafo-pašo
in
je
med
njimi
sedel
tudi
stari
general
Trevisani
.
Ponosno
je
stopil
Bragadino
pred
to
družbo
in
s
hladno
dostojanstvenostjo
vprašal
:
—
Kaj
želi
turški
zapovednik
od
mene
?
S
temnimi
pogledi
je
Mustafa-paša
motril
Bragadina
.
Torej
to
je
bil
tisti
mož
,
ki
je
celih
deset
mesecev
z
brezprimerno
hrabrostjo
branil
Famagusto
in
odbil
neštevilne
napade
stokrat
močnejše
turške
armade
?
Torej
to
je
bil
tisti
mož
,
zaradi
katerega
je
Mustafa-paša
toliko
časa
trepetal
,
da
mu
pošlje
sultan
svileno
vrvico
?
Torej
to
je
bil
tisti
mož
,
ki
ga
ni
bilo
premagati
niti
tedaj
,
ko
je
eksplozija
v
podzemskem
rovu
porušila
najboljše
utrdbe
in
ki
je
podpisal
kapitulacijo
šele
potem
,
ko
so
ga
njegovi
lastni
oficirji
z
mečem
prisilili
?
Kri
je
pri
teh
mislih
stopila
Mustafa-paši
v
glavo
in
krčevito
je
stiskal
pesti
.
A
premagal
je
svoje
sovraštvo
in
vprašal
z
zamolklim
glasom
:
—
Kje
je
pomorski
razbojnik
Ladislav
Gjačič
?
Bragadina
je
to
vprašanje
iznenadilo
tako
,
da
ni
takoj
vedel
,
kaj
bi
odgovoril
.
Greneral
Trevisani
je
spoznal
to
zadrego
v
prvem
hipu
in
je
naglo
priskočil
Bragadinu
na
pomoč
,
zakaj
poznal
je
besedolomnost
turških
vojskovodij
in
strah
ga
je
bilo
za
Bragadina
.
—
Mustafa-paša
ve
vse
,
je
zaklical
Trevisani
v
italijanskem
jeziku
,
bodite
torej
previdni
.
—
Molčite
,
je
zagrmel
turški
poveljnik
na
generala
Trevisanija
.
Jaz
ne
znam
Vašega
jezika
in
ne
dovolim
,
da
bi
se
vpričo
mene
dogovarjala
,
česar
ne
razumem
.
Bragadino
je
med
tem
premagal
prvo
presenečenje
in
je
zdaj
smehljaje
rekel
:
—
General
Trevisani
mi
je
rekel
,
da
veste
vse
.
Če
je
tako
,
potem
je
bilo
Vaše
vprašanje
popolnoma
odveč
.
Počasi
je
vstal
Mistafa-paša
s
svilenega
balzaka
,
na
katerem
je
slonel
.
Bil
je
velik
zagorel
mož
z
dolgo
brado
in
temnimi
pogledi
,
ki
so
bili
zdaj
grozeče
uprti
na
Bragadina
.
Mustafa-paša
je
težko
položil
svojo
roko
Bragadinu
na
ramo
in
izraz
divje
škodoželjnosti
se
je
pojavil
na
njegovem
obrazu
.
—
Kje
je
Ladislav
Gjačič
?
je
vnovič
vprašal
Mustafa-paša
.
Vi
ste
dolžni
to
povedati
.
Kakor
sem
jaz
držal
pogoje
kapitulacijske
pogodbe
,
tako
jih
morate
držati
tudi
vi.
Nikar
ne
mislite
,
da
me
bodete
premotili
.
Ladislav
Gjačič
je
v
vaših
rokah
.
Obljubili
ste
mu
svobodo
,
če
vam
pride
njegov
oče
na
pomoč
,
a
predno
je
še
mogel
priti
kralj
Gjačič
,
ste
bili
že
prisiljeni
kapitulirati
.
Vprašam
vas
torej
zadnjikrat
:
Kje
je
Ladislav
Gjačič
?
—
Tega
ne
vem
,
je
odgovoril
Bragadino
.
Na
mojo
čast
,
da
ne
vem
kje
je
.
Sicer
pa
ste
se
zavezali
,
da
prizanesete
vsem
prebivalcem
in
vsem
vojakom
v
Famagusti
na
življenju
in
na
imetju
in
prepričan
sem
,
da
svoje
besede
ne
boste
prelomili
.
—
Ne
bom
je
prelomil
,
je
izjavil
Mustafa-paša
.
Toda
Ladislav
Gjačič
ni
ne
prebivalec
mesta
Famaguste
,
niti
beneški
vojak
.
Razbojnik
je
,
tujec
,
ki
ste
ga
vi
imeli
v
ječi
in
zato
zanj
ne
velja
kapitulacijska
pogodba
.
—
To
je
zvijačno
tolmačenje
sklenjene
pogodbe
,
je
vzkliknil
Bragadino
.
—
Ne
zvijačno
,
nego
dobesedno
,
je
pripomnil
Mustafa-paša
ostro
.
In
povem
vam
brez
ovinkov
:
če
mi
ne
izročite
Ladislava
Gjačiča
,
vas
zadene
najhujša
kazen
.
Torej
,
kje
je
Gjačič
?
—
Saj
sem
vam
že
povedal
,
da
tega
ne
vem
.
Iščite
ga
in
če
vam
bo
sreča
mila
,
ga
morda
še
najdete
.
Ogenj
brezmejnega
sovraštva
je
zasvetil
v
očeh
turškega
zapovednika
.
—
To
mi
poplačaš
,
Antonio
Bragadino
,
tako
,
da
bo
ves
svet
zatrepetal
,
če
Gjačiča
ne
dobim
,
zadene
tebe
,
kar
sem
namenil
njemu
.
Mustafa-paša
se
je
obrnil
k
svojim
oficirjem
in
jim
je
ukazal
,
naj
primejo
Bragadina
in
naj
ga
vržejo
v
ječo
.
—
Vi
kršite
sklenjeno
pogodbo
,
je
ogorčen
vzkliknil
general
Trevisani
in
planil
izza
mize
.
Bragadino
je
beneški
oficir
.
—
Bragadino
je
prelomil
kapitulacijsko
pogodbo
,
je
srdito
zavpil
Mustafa-paša
.
Naj
je
Gjačiča
skril
ali
ga
izpustil
—
storil
je
,
česar
bi
ne
bil
smel
storiti
,
in
zato
ga
zadene
zaslužena
kazen
.
To
je
moja
zadnja
beseda
.
Mustafa-paša
se
je
vnovič
obrnil
k
svojim
oficirjem
in
jim
kratko
in
osorno
naznanil
svoje
ukaze
.
Turško
vojaštvo
,
jim
je
velel
,
naj
pregleda
vse
mesto
in
preišče
vsa
poslopja
.
Kdor
pove
,
kje
je
Gjačič
skrit
,
dobi
desettisoč
cekinov
.
Obenem
je
turški
poveljnik
ukazal
,
naj
vzamejo
vojaki
Maro
s
sabo
,
da
poišče
svojega
ljubimca
Toma
in
njegovega
gospodarja
Kržana
.
Zdaj
so
beneški
generali
in
Bragadino
šele
spoznali
,
da
Turki
podzemskega
rova
niso
našli
slučajno
,
nego
da
jim
je
bila
ta
tajnost
izdana
.
Globoko
je
vzdihnil
pri
tem
razkritju
Antonio
Bragadino
.
—
Usoda
,
usoda
,
kako
si
se
maščevala
,
da
sem
hotel
Kržana
izročila
piratom
!
Ob
istem
času
se
je
od
turškega
brodovja
pomikal
velik
čoln
proti
mestnemu
obrežju
.
Poleg
turških
oficirjev
in
vojakov
so
bili
v
tem
čolnu
Piali-paša
,
kapetan
Desantič
in
vojvodinja
Asunta
.
Pred
nekaj
urami
je
bil
kapetan
Desantič
prihitel
s
svojo
jadrenico
in
zdaj
je
šel
z
vojvodinjo
v
mesto
iskat
Kržana
.
Dogovorjeno
je
bilo
,
da
takoj
,
čim
najde
Kržana
,
odpelje
vojvodinjo
in
njega
najprej
na
otok
Antikytiro
,
potem
pa
gori
na
istrsko
obrežje
.
Admiral
Piali
je
šel
z
Asunto
takoj
na
glavno
zapovednistvo
turške
armade
,
hoteč
s
svojo
veljavo
pomagati
,
da
bi
turške
oblasti
poiskale
Kržanu
.
Desantič
pa
se
je
ločil
od
njiju
in
je
krenil
v
mesto
,
domnevajoč
,
da
Kržan
in
Tomo
že
nista
več
jetnika
,
nego
svobodna
.
Iskal
pa
je
po
vseh
ulicah
in
izpraševal
po
njih
vse
mogoče
ljudi
,
a
izvedeti
ni
mogel
ničesar
.
Ko
je
naposled
dognal
,
da
je
Bragadino
izpustil
vse
jetnike
,
obšla
ga
je
bojazen
,
da
sta
Kržan
in
Tomo
že
skrivaj
zapustila
mesto
,
ako
nista
ponesrečila
.
Sodil
je
,
da
sta
v
prvem
slučaju
naravnost
krenila
proti
gradiču
Mirabellovem
blizu
Nikozije
,
saj
sta
morala
misliti
,
da
se
tamkaj
mudi
vojvodinja
Asunta
.
Rad
bi
bil
krenil
za
njima
,
a
ker
turške
oblasti
še
niso
dovolile
nikomur
,
zapustiti
mesta
,
moral
je
ostati
v
Famagusti
.
Celo
Piali
paša
mu
je
odrekel
svojo
podporo
.
—
Sin
kralja
Gjačiča
je
najbrž
kje
skrit
v
mestu
,
je
povedal
turški
admiral
Desantiču
.
Naši
vojaki
ga
iščejo
in
zato
je
nemogoče
,
da
bi
mogli
pred
jutrišnjim
dnem
zapustiti
Famagusto
.
Zvečer
je
odkorakala
iz
mesta
beneška
armada
.
Zastave
njene
so
vihrale
,
piščalke
so
piskale
in
bobni
so
peli
,
ko
je
šla
z
vsemi
vojaškimi
častmi
čez
glavni
mestni
trg
.
A
vendar
je
vladala
v
mestu
smrtna
tihota
.
Ne
enega
pozdrava
ni
bilo
slišati
,
ne
enega
klica
.
Prebivalstvo
se
je
balo
zamere
pri
Turkih
,
če
bi
kazalo
svoje
simpatije
hrabrim
možem
,
ki
so
celih
deset
mesecev
z
brezprimerno
vztrajnostjo
in
z
nadčloveškim
pogumom
branili
Famagusto
pred
stokrat
številnejšo
turško
armado
,
vojaki
pa
so
bili
preponosni
,
da
bi
v
tej
smrtni
molčečnosti
,
spremljajoči
njih
odhod
,
kazali
nehvaležnemu
prebivalstvu
svoja
čuvstva
.
Samo
trdo
so
stopali
ti
možje
in
srdito
so
gledali
pred
se
,
dokler
niso
imeli
zadnjih
utrdb
za
seboj
.
Od
tega
dne
ni
nikdar
več
noben
beneški
vojak
stopil
čez
prag
Famaguste
.
Tekom
stoletij
je
to
nekdaj
tako
krasno
,
tako
bogato
in
obljudeno
mesto
popolnoma
propadlo
in
samo
razvaline
še
pričajo
o
njega
nekdanji
slavi
in
mogočnosti
.
Zaman
so
turški
vojaki
vso
noč
iskali
Ladislava
Gjačiča
.
Dognali
so
le
to
,
da
je
bil
Gjačič
do
prihoda
Turkov
jetnik
proveditorja
Bragadina
in
da
ga
je
ta
izpustil
neposredno
,
predno
so
Turki
zasedli
mesto
in
vojašnico
.
Kako
je
Gjačič
prišel
iz
mesta
,
tega
ni
nihče
vedel
povedati
.
Vojaki
so
preiskali
vse
hiše
in
vso
okolico
,
a
ves
njihov
trud
je
bil
brez
uspeha
.
Mustafo-pašo
je
prevzela
ljuta
jeza
,
ko
je
zaznal
,
da
mu
je
utekel
Ladislav
Gjačič
in
izlil
je
ves
svoj
srd
na
Bragadina
.
—
Kar
sem
namenil
Gjačiču
naj
se
izpolni
nad
Bragadinom
,
je
odločil
in
takoj
izdal
dotične
ukaze
.
Še
ta
dan
se
je
izvršila
nad
Bragadinom
strahovita
obsodba
.
Na
trgu
pred
ostanki
proveditorjeve
palače
so
vojaki
napravili
velik
oder
,
da
bi
videlo
vse
ljudstvo
,
kaka
usoda
je
zadela
bivšega
zapovednika
Famaguste
.
Mustafa-paša
se
je
usedel
s
svojimi
generali
na
balkon
,
kajti
hotel
se
je
naslajati
na
mukah
,
ki
jih
je
namenil
Bragadinu
,
in
naročil
je
posebej
,
naj
delajo
krvniki
kar
mogoče
počasi
.
Naposled
so
vojaki
pripeljali
Bragadina
.
Ponosno
je
stopal
visoki
,
v
težka
železja
vklenjeni
mož
med
njimi
.
Ko
je
stal
na
odru
,
se
je
ozrl
po
številni
množici
,
ki
je
stala
na
trgu
trepetaje
strahu
in
sočutja
,
in
zazrl
je
znan
obraz
—
zagledal
je
plemiča
Andreja
Kržana
.
Pozdravil
ga
je
z
očmi
in
se
potem
obrnil
h
krvnikom
,
ki
so
bili
med
tem
pripravili
svoja
orodja
.
Najprej
so
krvniki
obesili
Bragadina
za
roke
na
visoki
drog
,
ki
je
bil
postavljen
ob
oder
,
na
noge
pa
so
mu
obesili
težke
uteži
.
Zdaj
so
nategnili
vrv
in
dvignili
svojo
žrtev
kvišku
,
da
so
zapokale
kosti
,
ga
pustili
nekaj
časa
viseti
in
ga
zopet
spustili
k
tlom
.
To
se
je
ponavljalo
več
ur.
Potem
so
krvniki
sneli
Bragadina
z
droga
.
Odsekali
so
mu
obe
roki
in
mu
z
noži
izbodli
oči
.
Končno
pa
so
ga
privezali
k
drogu
in
ga
pri
živem
telesu
,
devali
iz
kože
,
med
katerim
trpinčenjem
je
pa
Bragadino
izdihnil
.
Mustafa-paša
je
ves
čas
tega
trpinčenja
sedel
na
balkonu
in
se
veselil
strašnega
trpljenja
Bragadinovega
.
Šele
ko
so
naložili
krvniki
truplo
Bragadinovo
na
voz
in
je
odpeljali
iz
mesta
,
je
Mustafa-paša
vstal
s
svojega
sedeža
.
—
Vsakemu
krvniku
izplačajte
pet
cekinov
,
je
Mustafa
naročil
svojemu
pobočniku
.
In
povejte
dečkom
,
da
sem
z
njimi
zadovoljen
.
Smrtna
tišina
,
ki
je
ves
čas
mučenja
vladala
na
trgu
,
tudi
zdaj
ni
minila
.
Ljudstvo
se
je
tiho
razšlo
,
nihče
se
ni
upal
ziniti
besedice
.
Strahoviti
prizor
je
bil
med
ljudstvom
provzročil
grozen
strah
pred
Turki
.
Vsakdo
je
hitel
,
da
se
umakne
Turkom
izpred
oči
.
Tudi
Kržan
in
Tomo
sta
hotela
oditi
.
A
tu
je
iz
proveditorjeve
palače
prihitel
človek
,
ki
se
je
bil
že
med
mučenjem
večkrat
prikazal
na
oknu
in
je
od
tamkaj
v
zadnjem
trenotku
zagledal
Kržana
in
njegovega
slugo
.
Silovito
se
je
mož
prerival
skozi
gnečo
,
dokler
ni
naposled
došel
Kržana
,
in
ga
prijel
za
suknjič
.
—
Plemič
Kržan
!
Pod
vtiskom
grozovitega
konca
proveditorja
Bragadina
,
se
je
Kržan
kar
prestrašil
tega
šepetaje
izrečenega
klica
.
Ne
da
bi
se
zavedal
kaj
stori
,
je
prijel
za
nož
,
a
ko
se
je
obrnil
,
mu
je
nož
padel
iz
rok
,
tako
je
bil
presenečen
.
—
Kapetan
Desantič
—
kaj
ste
res
vi
?
—
Da
,
plemič
Kržan
,
prav
jaz
sem
tu
,
kapetan
Desantič
.
In
kakor
vidite
—
živ
in
zdrav
!
Že
od
včerajšnjega
dne
vas
iščemo
po
vseh
kotih
in
danes
sem
mislil
odriniti
na
Mirabellov
grad
.
—
—
Vi
veste
za
Mirabellov
grad
?
se
je
začudil
Kržan
.
Torej
veste
tudi
da
je
vojvodinja
Asunta
...
—
Vse
vem
,
prav
vse
,
prijatelj
,
ga
je
prekinil
Desantič
.
Toda
tu
ni
prilike
,
da
bi
se
pogovorila
.
Pojdite
z
menoj
.
—
Kam
?
—
Le
pojdite
,
Kržan
.
Meni
menda
vendar
zaupate
.
—
E
,
gospod
milostivi
,
se
je
zdaj
oglasil
Tomo
,
kaj
ste
pozabili
,
kar
sva
obljubila
Mari
?
Zdaj
se
je
spomnil
Kržan
Tomove
ljubice
.
Mara
je
našla
Toma
že
dan
poprej
.
Kržan
se
je
z
njo
in
s
Tomom
nastanil
v
mali
krčmi
,
ki
je
od
tiste
ure
ni
več
zapustil
,
dokler
niso
turški
biriči
prišli
klicat
ljudi
,
naj
gredo
po
zapovednikovem
ukazu
gledat
kaznovanje
proveditorja
Bragadina
.
Tomo
ni
vzel
Mare
seboj
,
ker
je
bil
vedno
v
strahu
,
da
se
je
polasti
kak
Turek
,
a
zdaj
se
mu
je
zopet
silno
mudilo
k
njej
,
zakaj
bil
je
ljubosumen
in
se
bal
,
da
mu
je
kdo
v
njegovi
odsotnosti
Maro
odpeljal
.
Tudi
Kržan
ni
mogel
pregovoriti
Toma
,
da
bi
šel
z
njim
.
—
Ne
grem
,
pa
ne
grem
,
je
zatrjeval
Tomo
in
je
prvič
v
življenju
zapustil
svojega
gospodarja
.
Kržan
in
Desantič
sta
počasi
korakala
čez
trg
proti
proveditorjevi
palači
.
Desantič
je
imel
Kržanu
toliko
povedati
,
da
prijatelja
kar
ni
pustil
do
besede
,
in
mu
ni
nikdar
odgovoril
,
če
je
tudi
vprašal
po
vojvodinji
Asunti
.
Naposled
sta
dospela
v
podrtini
podobno
palačo
,
kjer
je
Desantič
odprl
vrata
.
Kržan
je
stal
pred
vojvodinjo
Asunto
.
Ta
je
topeča
se
v
solzah
,
vsa
prepadla
sedela
v
najtemnejšem
kotu
svoje
sobe
.
Samo
enkrat
je
bila
pogledala
skozi
okno
na
Bragadina
in
potem
zbežala
v
stran
,
tako
strahovito
jo
je
pretresel
prizor
,
ki
ga
je
videla
.
Ko
je
Kržan
stopil
čez
prag
,
je
dvignila
Asunta
glavo
.
V
hipu
je
planila
pokonci
in
obupno
zaklicala
:
—
Andrej
,
pelji
me
od
tod
,
le
proč
od
tod
,
le
proč
!
Kržan
je
moral
Asunto
držati
,
da
mu
ni
padla
iz
rok
na
tla
.
Brezzavestno
jo
je
nesel
na
njeno
posteljo
a
vendar
mu
je
srce
vriskalo
veselja
.
Saj
jo
je
našel
živo
in
rešeno
—
saj
je
imel
zavest
,
da
je
zdaj
njegova
za
vedno
.
Odkada
su
Mletci
sagradjeni
nije
Iipša
vojska
sakupljena
,
što
je
vojska
dužda
mletačkoga
,
vrime
rata
Cipra
nesričnoga
:
Dvi
stotine
tanenih
galija
,
Dvajest
i
pet
velikih
džemija
,
šest
od
boja
silnih
galijica
,
ormanica
ni
broja
se
ne
zna
,
pred
njima
su
sivi
sokolovi
,
od
latinske
zemlje
vitezovi
:
Od
Mletaka
bane
Veniere
,
od
Genue
Dorija
Andrija
;
a
od
Španje
Iváne
genérale
,
i
od
Rima
Kolona
principe
;
od
lijepe
zemlje
Sicilije
svitli
bane
,
Kardon
genérale
.
Kapetani
,
vlastela
mletačka
,
kavaliri
,
gospoda
maltežka
,
od
velika
roda
i
plemena
,
sve
to
trče
,
da
Turčina
siče
.
Hrv.
narodna
.
V
dnevih
največjih
bojev
na
Cipru
je
v
Benetkah
umrl
po
dolgem
bolehanju
dož
Peter
Loredan
.
Obžaloval
je
to
en
sam
mož
in
sicer
vojni
minister
Zeno
,
ki
je
za
vladanja
Petra
Loredana
imel
vso
oblast
v
rokah
.
Nesrečna
vojna
na
Cipru
je
pripravila
Zena
polagoma
ob
vse
zaupanje
pri
merodajnih
nobilih
beneških
,
in
ko
so
volili
novega
doža
,
so
poglavitno
gledali
na
to
,
da
izbero
moža
,
ki
ne
bo
slepo
orodje
v
rokah
Zenovih
.
Novi
„
principe
della
serenissima
republica
,
“
Luigi
Mocenigo
,
je
sicer
pustil
Zena
na
svojem
mestu
,
kajti
Zeno
je
bil
najsposobnejši
organizator
in
diplomat
,
kar
jih
je
tedaj
imela
beneška
republika
,
toda
odločilnega
vpliva
kakor
poprej
ni
zdaj
Zeno
nič
več
imel
.
To
se
je
pokazalo
pri
velikem
in
odločilnem
vprašanju
,
kaj
naj
republika
stori
proti
Turkom
.
Zeno
je
zastopal
mnenje
,
da
naj
republika
zbere
kar
mogoče
največ
ladij
in
ob
enem
kar
mogoče
največ
vojaštva
in
naj
potem
poskusi
zavzeti
zopet
Ciper
.
Nasprotno
pa
je
dož
Mocenigo
zastopal
mnenje
,
da
mora
republika
čim
prej
premagati
turško
brodovje
,
češ
,
potem
že
kako
ukrene
,
da
si
zopet
pridobi
Ciper
.
Zeno
je
sodil
,
da
se
to
ne
posreči
,
ker
lastna
beneška
mornarnica
ne
bo
zadostovala
,
na
zaveznike
pa
se
ni
zanesti
.
Mocenigo
je
temu
nasproti
trdil
,
da
se
zavezniki
ne
bodo
izneverili
republiki
,
če
se
doseže
le
ena
velika
zmaga
nad
turškim
brodovjem
.
Zeno
je
svaril
republiko
,
češ
,
ako
ostane
Ciper
v
turških
rokah
,
ne
bo
vojnam
prej
konca
,
dokler
Turki
ne
bodo
vzeli
Benečanom
vseh
kolonij
,
Mocenigo
pa
se
je
temu
posmehoval
.
Obveljalo
je
seveda
mnenje
doža
Moceniga
,
tekom
sto
let
pa
se
je
izkazalo
,
da
je
imel
Zeno
prav
,
zakaj
uresničilo
se
je
vse
do
pičice
,
kar
je
prerokoval
.
Zgradba
novih
ladij
je
hitro
napredovala
.
Republiki
se
je
po
Zenovi
spretnosti
posrečilo
,
skleniti
zvezo
s
papežem
,
s
Španijo
,
s
Sicilijo
,
z
republiko
Genovo
in
z
Maltezi
.
Beneška
republika
je
imela
zdaj
na
razpolaganje
velikansko
brodovje
in
vsa
Venecija
je
zdaj
vriskala
veselja
,
trdno
prepričana
,
da
bo
ta
mogočna
mornarnica
zanesljivo
uničila
turško
brodovje
,
toliko
bolj
ker
so
bili
zapovedniki
te
mornarice
najslavnejši
admirali
tiste
dobe
:
Sebastijan
Venier
,
poznejši
dož
,
Andrej
Doria
in
don
Juan
d
’
Austria
.
Po
zavzetju
Famaguste
je
turško
brodovje
takoj
krenilo
proti
severu
.
Združilo
se
je
s
popolnoma
novim
brodovjem
,
ki
je
prišlo
iz
Carigrada
.
Zdaj
je
štelo
to
brodovje
250
ladij
,
ki
sta
jim
zapovedovala
admirala
Uluzali
in
Piali
.
Z
brodovjem
Piali-paše
je
hitela
od
Cipra
ozka
,
lahka
jadrenica
,
na
kateri
so
se
vozili
sami
srečni
ljudje
,
vojvodinja
Asunta
in
plemič
Kržan
,
Tomo
in
Mara
,
zapovedoval
pa
je
ladji
kapetan
Desantič
.
Brodovje
se
je
v
velikem
ovinku
ognilo
beneški
republiki
pripadajočega
otoka
Krete
in
se
obrnilo
proti
severu
,
kajti
namenjeno
je
bilo
,
iti
beneški
mornarnici
nasproti
v
Adrijansko
morje
.
Tedaj
pa
je
Desantičeva
jadrenica
krenila
iz
vrste
turških
ladij
in
zapeljala
na
desno
proti
otoku
Antikytira
,
domovini
vojvodinje
Asunte
.
Močno
so
zagrmeli
njeni
topovi
v
slovo
in
z
admiralske
ladje
je
zagrmel
odgovor
.
—
Težko
mi
je
pri
srcu
,
je
rekla
vojvodinja
Asunta
,
ko
je
turška
admiralska
ladja
izginila
v
daljavi
.
Spominjam
se
tistega
dne
,
ko
sem
oblečena
kot
ciganka
bila
pripeljana
na
Pialijevo
ladjo
.
Tedaj
mi
je
povedal
Piali
,
da
odrine
po
zavzetju
Famagusto
proti
severu
,
da
napade
Dalmacijo
in
njene
otoke
,
da
poruši
in
opustoši
vse
,
da
porobi
in
pomori
vse
.
To
bodo
strašni
dnevi
za
tiste
ljudi
.
Piali
paša
je
svoje
grozne
obljube
le
prenatančno
izpolnil
.
Zavzel
in
opustošil
je
Dulcinj
,
zadnjo
beneško
postojanko
v
Albaniji
,
podvrgel
Kotor
in
se
pripravljal
za
napad
na
Korčulo
in
na
Lošinj
,
ko
je
dobil
vest
,
da
je
brodovje
beneške
republike
in
zaveznikov
zapustilo
pristan
in
da
gre
proti
turškemu
brodovju
.
Obenem
pa
je
prišla
od
juga
vest
,
da
je
kralj
Gjačič
s
svojimi
številnimi
sicer
jako
malimi
ali
hitrimi
in
trdnimi
ladjami
na
potu
,
da
napade
turško
brodovje
od
južne
strani
.
Torki
so
sprevideli
,
da
bi
lahko
prišli
med
dva
ognja
in
so
se
vsled
tega
nemudoma
umaknili
proti
jugu
.
Ločivši
se
od
turškega
brodovja
,
je
Desantičeva
jadrenica
krenila
proti
vzhodu
.
Zgodilo
se
je
to
na
željo
vojvodinje
Asunte
,
ki
je
hotela
izvedeti
,
kaj
je
z
njenima
malima
bratoma
,
katerima
se
je
žrtvovala
s
tem
,
da
se
je
poročila
z
Ladislavom
Gjačičem
.
Da
je
oče
,
stari
vojvoda
Dall
Ferro
,
še
vedno
v
ječi
v
Benetkah
,
to
ji
je
bilo
znano
,
saj
ji
je
to
sporočil
kapetan
Desantič
.
Kaj
je
z
bratoma
,
tega
ni
vedela
.
Z
obiskom
na
otoku
Antikytira
je
imela
pa
vojvodinja
Asunta
še
drug
namen
.
Hotela
si
je
preskrbeti
sredstev
,
da
poskusi
osvoboditi
svojega
očeta
iz
beneške
ječe
.
O
tej
svoji
drzni
nakani
ni
govorila
doslej
z
nikomur
,
niti
s
Kržanom
.
Hotela
je
vzeti
nase
vse
nevarnosti
,
toliko
bolj
,
ker
bi
Kržana
zadele
vse
drugačne
posledice
kakor
njo
,
če
bi
se
osvobojenje
vojvode
Dall
Ferro
ne
posrečilo
.
Pred
vsem
je
bilo
treba
izdatnih
sredstev
in
teh
ni
mogla
dobiti
drugod
,
kakor
v
očetovem
gradu
.
V
skriti
kleti
tega
mogočnega
poslopja
je
imel
vojvoda
Dall
Ferro
shranjene
silne
zaklade
in
edino
Asunta
je
vedela
,
kako
priti
do
njih
.
Po
nekajurni
vožnji
je
Desantičeva
jadrenica
dospela
v
bližino
Antikytire
.
Kako
se
je
razveselila
Asunta
,
ko
je
zagledala
v
daljavi
obrežje
,
kako
ji
je
trepetalo
srce
,
ko
je
začela
razločevati
posamične
stavbe
in
je
ležal
pred
njo
mogočni
,
uprav
kraljevski
grad
,
v
katerem
je
zagledala
luč
sveta
in
preživela
najsrečnejša
leta
svojega
življenja
.
Obšla
jo
je
zavest
,
da
je
tu
doma
,
da
je
ta
otok
njena
domovina
in
to
je
vzbudilo
v
njenem
srcu
silno
hrepenenje
,
da
bi
mogla
ostati
tu
.
Toda
spoznala
je
,
da
mora
to
hrepenenje
zadušiti
,
ker
se
nikdar
ne
izpolni
.
Na
gradu
je
vihrala
beneška
zastava
,
in
Asunta
je
vedela
,
da
je
Benečane
le
z
orožjem
pregnati
,
če
so
enkrat
kje
razvili
zastavo
sv.
Marka
.
Desantič
je
vozil
s
svojo
jadrenico
okrog
otoka
toliko
časa
,
da
se
je
zmračilo
,
kajti
treba
je
bilo
opreznosti
,
da
bi
beneški
vojaki
ne
ubranili
vojvodinji
vstopa
v
grad
.
Ko
je
bila
noč
,
se
je
odpravila
Asunta
v
grad
.
Poznala
je
na
otoku
vsako
stezo
,
vsako
drevo
in
vsak
kamen
,
in
je
torej
lahko
prišla
do
paviljona
,
ki
je
ležal
tik
za
gradom
.
Spremljal
jo
je
Kržan
.
Iz
paviljona
so
vodila
posebna
vrata
v
spodnje
grajske
prostore
,
kjer
je
bila
na
koncu
dolgega
hodnika
tajna
klet
,
ki
je
ni
mogel
nihče
videti
,
ker
so
bila
vrata
skrita
pod
tlakom
.
Kržan
je
s
svojim
mečem
privzdignil
kamen
,
ki
je
pokrival
ta
vrata
in
ga
odvalil
.
Asunta
je
imela
ključ
od
vrat
in
jih
odklenila
.
—
Daj
mi
luč
Andrej
in
ostani
tu
na
straži
,
je
rekla
Asunta
,
ko
je
stala
na
lestvi
,
vodeči
v
zakladnico
.
Kržan
je
imel
pod
plaščem
skrito
majhno
gorečo
svetilko
,
ki
jo
je
izročil
Asunti
,
katera
jo
je
kar
možno
hitro
skrila
in
potem
odšla
po
lestvi
v
klet
.
Le
za
trenotek
je
svetilka
vrgla
medlo
svetlobo
po
prostornem
hodniku
,
potem
je
zavladala
zopet
tema
.
Z
mečem
v
roki
in
držeč
nogo
na
kamnu
,
ki
ga
je
bil
odvalil
,
je
stal
Kržan
na
straži
.
Naenkrat
se
je
zganil
in
kri
mu
je
zastala
v
žilah
.
Zaslišal
je
rahel
šum
.
Zdelo
se
mu
je
,
da
sliši
tihe
korake
,
kakor
hodi
žival
,
kadar
zasleduje
plen
.
Kdo
more
to
biti
?
Kržana
je
spreletel
grozen
strah
.
Ni
se
bal
zase
,
bal
se
je
za
Asunto
,
če
se
ji
ne
posreči
,
odnesti
zakladov
njenega
očeta
,
je
stari
vojvoda
izgubljen
.
A
kaj
storiti
?
V
prvem
hipu
je
mislil
Kržan
,
da
stori
najbolje
,
če
zapre
v
zakladnico
vodeča
vrata
in
zvali
nanje
kamen
.
A
če
bi
prišlo
do
boja
in
bi
bil
v
tem
boju
ubit
?
Potem
bi
Asunta
v
zakladnici
umrla
lakote
.
Groza
je
pri
tej
misli
stresla
Kržana
.
Ne
,
si
je
rekel
,
izhod
iz
zakladnice
mora
ostati
odprt
.
Bolje
,
da
dobe
Benečani
ta
zaklad
,
kakor
da
se
zgodi
Asunti
kaka
nesreča
.
Zadržuje
sapo
,
je
Kržan
prisluškoval
.
Nekaj
trenotkov
je
bilo
vse
tiho
,
potem
pa
so
se
zopet
začuli
rahli
koraki
.
—
Naj
bo
človek
ali
žival
,
si
je
rekel
Kižan
,
nasproti
mu
moram
iti
.
S
previdnimi
koraki
,
stopajoč
kar
mogoče
tiho
,
je
šel
po
hodniku
.
Hotel
je
priti
do
ovinka
,
kjer
se
je
hodnik
razdelil
na
vse
strani
in
tam
počakati
,
kdo
da
pride
.
Še
predno
pa
se
je
Kržan
do
tja
priplazil
,
se
je
posvetilo
na
hodniku
.
V
tistem
trenutku
je
tudi
že
planil
velikanski
pes
proti
Kržanu
.
Na
srečo
je
držal
Kržan
svoj
meč
v
rokah
.
Nastavil
ga
je
in
ga
psu
,
ki
ga
je
hotel
zgrabiti
za
vrat
,
potisnil
v
život
.
Pes
je
neznansko
zaječal
in
padel
na
tla
.
Prav
tedaj
pa
se
je
na
hodnikovem
ovinku
prikazal
velik
mož
,
držeč
v
eni
roki
svetilko
,
v
drugi
meč
.
Čul
je
,
kako
je
pes
zaječal
in
kako
je
nekaj
padlo
ob
tla
in
hitrih
korakov
priskočil
blizu
.
—
Vdaj
se
—
meč
iz
rok
,
drugače
te
ubijem
!
Kržan
je
bil
že
svoj
meč
potegnil
iz
psa
,
ki
ga
je
bil
skoz
in
skoz
predrl
.
Odstopil
je
za
korak
in
se
postavil
v
bran
.
V
tem
hipu
je
pogledal
svojemu
nasprotniku
v
obraz
in
v
silnem
presenečenju
vzkliknil
:
—
General
della
Croce
!
—
Da
,
jaz
sem
general
della
Croce
,
proveditor
na
tem
otoku
.
A
kdo
si
ti
?
—
Prepovem
si
,
da
bi
me
tikali
,
je
zaklical
Kržan
.
Sicer
pa
sva
stara
znanca
in
imava
poravnati
star
račun
.
Jaz
sem
plemič
Andrej
Kržan
.
Zdaj
je
bil
presenečen
general
della
Croce
.
Tako
je
bil
presenečen
,
da
mu
je
kar
sablja
omahnila
.
—
Ni
mogoče
,
ni
mogoče
.
Vi
tu
—
plemič
Kržan
.
Ne
ne
!
Vendar
je
pri
teh
besedah
general
dvignil
svetilko
in
posvetil
na
Kržana
.
Dolgo
ga
je
gledal
in
zmajeval
z
glavo
.
—
Res
ne
vem
—
lahko
da
ste
,
lahko
da
niste
.
A
kje
je
Vaš
spremljevalec
?
Videl
sem
sprehajajo
se
po
vrtu
dva
človeka
,
ki
sta
se
vtihotapila
v
paviljon
.
Kaj
iščete
v
nočnem
času
v
tem
gradu
?
—
Ne
bojte
se
gospod
general
;
plemič
Andrej
Kržan
ni
in
ne
bo
nikdar
storil
nič
nepoštenega
.
—
To
mi
ne
zadostuje
,
je
osorno
vzkliknil
general
.
Jaz
sem
danes
gospodar
v
tem
gradu
in
vedeti
hočem
,
čemu
ste
se
vtihotapili
.
Sprehajajoč
se
po
vrtu
sem
videl
dva
človeka
,
ki
sta
se
splazila
v
paviljon
in
jima
sledil
.
Kje
je
Vaš
spremljevalec
,
plemič
Kržan
?
—
Stari
računi
se
prej
poravnajo
kakor
novi
,
je
zaklical
Kržan
,
ker
si
ni
vedel
drugače
pomagati
,
kajti
lagati
ni
hotel
,
resnice
pa
ni
smel
povedati
.
Saj
se
vendar
še
spominjate
,
kaj
ste
mi
obljubili
v
Benetkah
.
Rekli
ste
,
da
mi
daste
zadoščenje
tisti
trenotek
,
ko
se
prvič
srečava
.
S
svojo
častno
besedo
ste
mi
to
obljubili
,
general
della
Croce
.
Izpolnite
svojo
obljubo
,
sicer
vas
moram
smatrati
za
strahopetca
,
ki
ni
vreden
,
da
je
general
beneške
republike
.
General
della
Croce
se
na
te
besede
nekaj
hipov
ni
ganil
,
kakor
bi
bil
okamenel
,
potem
pa
je
obesil
svetilko
na
klin
v
zidu
in
odložil
svoj
plašč
.
—
Jaz
ali
vi
—
plemič
Kržan
—
eden
naju
obleži
tu
,
a
žal
bo
ali
meni
ali
vam
,
krvavo
žal
.
Kržan
si
teh
besedi
ni
znal
tolmačiti
in
tudi
ni
vprašal
pojasnila
.
Postavil
se
je
za
boj
.
Isto
je
tudi
storil
general
della
Oroce
.
Meča
sta
se
prekrižala
.
—
Ena
—
dve
—
—
Ne
—
ne
—
nazaj
Andrej
—
je
v
tem
hipu
zadonelo
iz
ozadja
in
kakor
blazna
se
je
Asunta
zapodila
med
nasprotnika
.
—
Andrej
—
kaj
ne
veš
,
da
je
to
tvoj
stric
—
ali
si
blazen
—
in
vi
general
della
Croce
—
kaj
ste
že
pozabili
,
da
je
Kržan
vaš
netjak
?
Pod
vtisom
nenadnega
prihoda
vojvodinje
Asunte
in
njenih
klicev
,
sta
general
della
Croce
in
Kržan
mehanično
obrnila
svoje
meče
k
tlom
.
General
je
bil
do
skrajnosti
presenečen
,
videvši
pred
seboj
vojvodinjo
Asunto
,
o
kateri
je
mislil
,
da
živi
,
kdo
ve
kje
s
svojim
možem
Ladislavom
Gjačičem
,
Kržan
pa
ni
vedel
jeli
prav
razumel
Asunto
ali
pa
se
mu
blede
.
—
Asunta
,
kaj
si
rekla
?
jo
je
vprašal
po
precej
dolgem
molku
.
General
della
Croce
—
da
je
moj
stric
—
jaz
,
da
sem
njegov
netjak
?
—
Vojvodinja
je
povedala
resnico
,
se
je
zdaj
oglasil
general
della
Croce
.
Toda
to
sorodstvo
nima
v
sedanjem
trenotku
nobenega
pomena
.
Dolžan
sem
Vam
,
plemič
Kržan
,
zadoščenja
,
ker
sem
vas
v
Benetkah
šiloma
zadržal
z
namenom
,
ločiti
vas
zavedno
od
vojvodinje
Asunte
.
Vi
pa
ste
dolžni
meni
zadoščenja
za
žalitve
,
ki
ste
jih
izrekli
,
ko
sva
se
tukaj
dobila
.
—
Ne
pustim
,
da
bi
se
dvobojevala
,
je
zaklicala
Asunta
in
zopet
stopila
med
generala
in
med
Kržana
.
Jaz
sem
kriva
,
da
sta
se
tukaj
našla
in
jaz
nočem
imeti
na
vesti
nobenega
človeškega
življenja
več
.
—
Kako
ste
prav
za
prav
semkaj
prišli
in
kaj
iščete
tod
?
—
Ne
morem
vam
tega
povedati
,
gospod
general
,
je
izjavila
Asunta
in
je
povesila
glavo
.
Verujte
mi
...
—
Lahko
si
mislim
,
po
kaj
ste
prišli
,
je
menil
general
della
Croce
.
Pobegnili
ste
od
svojega
moža
in
prišli
sem
iskat
svoja
brata
in
—
še
kaj
drugega
.
Da
,
vojvodinja
.
Prišli
ste
iskat
kdo
ve
kje
v
gradu
skriti
zaklad
svojega
očeta
.
Šetajoč
po
vrtu
sem
videl
dve
osebi
,
ki
sta
se
vtihotapili
v
grad
.
Mislil
sem
,
da
so
to
kaki
uslužbenci
.
A
ko
sem
na
koncu
tega
hodnika
zagledal
luč
—
zasvetila
je
le
za
trenotek
—
me
je
obšel
sum
,
da
se
godi
kaj
posebnega
.
Tam
na
koncu
hodnika
je
vhod
v
zakladnico
vojvode
Dall
Ferro
.
Kržan
in
Asunta
sta
se
zgenila
.
Mar
ve
general
res
,
kje
je
zakladnica
?
Odgovora
na
to
vprašanje
ni
bilo
treba
čakati
.
—
Poznam
to
zakladnico
,
vojvodinja
,
je
rekel
general
della
Croce
in
poznam
njene
zaklade
.
Beneška
republika
je
vsaj
začasno
vzela
vašemu
očetu
vladarstvo
,
ni
mu
pa
vzela
njegovega
imetja
.
Ti
zakladi
so
njegova
last
in
jaz
jih
zvesto
čuvam
,
zanj
in
za
njegove
otroke
.
Toda
zdaj
se
teh
zakladov
ne
sme
nihče
samolastno
dotakniti
,
tudi
vi
ne
,
vojvodinja
.
—
Moj
oče
mi
je
dal
vse
pravice
do
teh
zakladov
,
se
je
oglasila
Asunta
.
—
Ne
dvomim
o
tem
,
a
dokler
je
vojvoda
Dall
Ferro
živ
,
vam
ne
smem
dovoliti
,
da
bi
se
dotakn
njegovega
imetja
.
Asunta
ni
vedela
kaj
bi
storila
.
Denarja
ni
imela
in
Kržan
ga
tudi
ni
imel
,
ne
ona
ne
on
nista
vedela
