ječebljala
deklica
,
ko
sta
stala
prav
pod
oknom
širokega
doma
.
"
Ako
ne
pozabite
,
gospica
,
"
je
sladko
dejal
Vilar
.
"
Priti
morate
sami
po
cvet
,
sicer
bi
pa
res
pozabila
.
Pravijo
,
da
je
pozabljivost
osobito
ženska
lastnost
.
"
"
To
pa
zato
,
ker
ima
ženska
dolge
lase
in
kratko
pamet
,
"
se
je
zdajci
zaslišal
nad
njima
tenak
ženski
glas
.
Vilar
se
je
presenečen
ozrl
kvišku
,
kjer
mu
je
ta
hip
v
oknu
prijazno
pokimala
suha
in
bleda
glava
starke
in
precej
izginila
.
"
Vi
se
čudite
tej
prikazni
,
gospod
Vilar
,
"
je
tiho
in
užaljeno
govorila
Katica
.
"
To
je
Bajićeva
mati
,
ki
biva
pri
nas
.
Čudaška
in
sitna
gospa
,
ki
moramo
z
njo
potrpeti
.
"
Stopila
sta
v
vežo
.
Hiša
je
bila
prav
v
tistem
slogu
zidana
kakor
ona
,
ki
je
v
njej
stanoval
Hren
.
Samo
dimenzije
so
bile
širše
–
begov
dvor
.
Lahno
in
gibčno
sta
ubirala
lesene
stopnice
,
no
ona
je
stopala
za
prag
pred
njim
,
in
tako
se
je
zgodilo
,
da
se
je
njena
roka
dotaknila
njegove
,
na
kar
sta
za
hip
postala
,
govoreč
najvsakdanjejše
reči
.
Razgreta
in
vesela
sta
prišla
na
mostovž
.
Vilar
se
je
ozrl
krog
sebe
:
tla
,
stene
,
stopnice
,
vse
se
je
svetilo
v
najčistejši
belini
liki
sneg
zimskega
jutra
.
Skozi
veliko
okno
na
koncu
mostovža
se
je
lila
svetloba
v
ta
prijazni
prostor
;
pod
oknom
so
bila
tla
dvignjena
v
nizek
oder
,
na
katerem
je
stala
miza
;
tu
so
pri
ročnem
delu
sedevale
v
toplih
dneh
za
omreženim
oknom
turške
žene
,
skozi
to
odprtino
so
jim
dohajali
vsi
oni
vtiski
sveta
,
ki
so
jim
bili
po
Muhamedovi
volji
potrebni
za
utesnjeno
življenje
.
Lepo
si
je
priredil
Bajić
ta
prostor
.
Na
stenah
je
razvrstil
slike
med
starim
orožjem
in
lovskimi
trofejami
.
"
Kakor
je
mračna
zunanjost
teh
turških
hiš
,
tako
je
prijazna
njih
notranjščina
.
Pri
vas
imate
tukaj
pravi
tempelj
,
"
je
rekel
inženir
.
Katica
se
je
posmejala
:
"
To
ni
tempelj
,
kjer
se
nahaja
orožje
,
natrpane
ptice
in
živalski
rogovi
.
"
"
Naj
bo
torej
muzej
krasote
in
okusa
.
"
Tedaj
je
pristopil
Bajić
v
lahki
domači
obleki
.
"
Povej
,
Katica
,
v
kuhinji
,
da
smo
vsi
skupaj
,
in
ti
,
prijatelj
,
idi
z
menoj
,
da
ti
razkažem
svoj
mali
zavičaj
.
To
je
moj
salon
,
"
je
rekel
,
ko
sta
stopila
v
srednjeveliko
sobo
.
Vilar
se
je
začudil
krasnim
preprogam
,
ki
so
bile
razprostrte
po
tleh
,
ogromnemu
zrcalu
,
ki
je
stalo
ob
steni
na
podstavku
iz
ebenovine
,
veliki
uri
,
vdelani
v
najboljši
porcelan
,
stoječi
na
stenski
mizici
,
slikam
,
ki
so
bile
v
presledkih
razvrščene
po
stenah
.
V
tistih
presledkih
in
nad
slikami
je
viselo
vse
polno
starega
orientalskega
orožja
,
jatagani
,
handžarji
in
dolge
,
krasno
okovane
puške
.
Vilar
je
hvalil
zbirko
,
počasno
se
pomikajoč
ob
stenah
in
pazno
motreč
to
mavrično
krasoto
.
"
Kje
si
dobil
te
zaklade
turškega
orožja
?
"
je
vprašal
.
"
Vse
je
pošteno
plačano
.
Precej
po
zasedbi
je
vojaštvo
pobralo
Bošnjakom
orožje
.
Polne
vozove
so
ga
vozili
v
Tuzlo
,
in
jaz
sem
izbiral
in
kupoval
–
seveda
za
slepo
ceno
.
Kar
tako
okupiranega
ni
nič
.
"
Vilar
je
obstal
pred
durmi
,
ki
so
držale
v
postransko
sobo
.
Vanje
so
bili
kaj
umetno
izrezljani
polumeseci
,
turški
reki
in
razne
arabeske
.
"
To
je
moja
spalnica
,
moj
harem
.
Blagor
ti
,
da
še
nisi
vezan
na
takšne
stvari
.
Nikdar
se
ne
oženi
!
"
Bajić
je
mahnil
z
roko
proti
durim
,
češ
:
Hajdiva
dalje
,
stvar
ni
vredna
,
da
bi
se
mudil
.
Vilar
je
molčal
.
V
drugi
,
spalnici
nasprotni
sobi
je
zarožljala
obedna
priprava
.
Stopila
sta
tja
.
Mlada
dekla
v
noši
sremske
pokrajine
je
pripravljala
mizo
.
"
Precej
ti
privedem
svojo
mater
,
predobro
žensko
,
"
je
rekel
komisar
in
odšel
.
Gost
se
je
oziral
po
obednici
,
pa
ta
je
bila
skoraj
prazna
.
Po
stenah
je
viselo
le
nekaj
malo
slik
,
ki
so
vse
predstavljale
vladarske
rodbine
,
in
sicer
avstrijsko
,
rusko
,
srbsko
in
črnogorsko
.
Postal
je
pred
sliko
,
ki
je
predočevala
vse
srbske
vladarje
od
prvega
Nemanje
do
Obrenovićev
.
Slikar
jih
je
izobrazil
v
kričečih
barvah
;
posebno
onim
,
ki
so
živeli
pred
turškim
jarmom
,
je
obesil
mnogo
zlata
na
njih
oprave
in
jim
zelo
nalepotičil
častitljive
obraze
;
le
kraljeviča
Marka
,
ki
ga
ni
mogel
vtakniti
v
vladarski
ornat
,
je
nadaril
z
mrkim
obrazom
in
strahovitimi
očmi
.
Dvakrat
si
je
po
vrsti
ogledal
te
imenitne
može
,
drugikrat
je
čital
tudi
letnice
njih
vladanja
in
tako
se
je
poglobil
v
zgodovino
,
da
ni
slišal
prijatelja
,
ki
je
privedel
svojo
mater
.
Dobro
došli
,
gospod
inženir
!
"
se
je
oglasil
zdajci
poleg
njega
pojoč
ženski
glas
in
že
je
predstavljal
Bajić
svojo
mater
,
čilo
starko
v
preprosti
domači
obleki
.
Podala
je
gostu
svojo
tanko
roko
.
Vilar
se
je
klanjal
in
iskal
prilično
frazo
,
no
častitljiva
gospa
mu
še
ni
dala
besede
.
"
Veseli
me
,
da
vas
osebno
spoznam
,
pa
da
ste
Slovenec
in
naš
prijatelj
.
Slovence
zelo
čislam
.
Živela
sem
več
let
med
njimi
–
"
"
Res
,
kje
pa
,
milostiva
?
"
je
vprašal
Vilar
ter
se
zazrl
v
njen
shujšani
,
veli
obraz
in
v
njene
še
vedno
živahne
oči
.
Ugajalo
mu
je
,
da
govori
z
njim
srbski
,
a
vsi
drugi
iz
te
hiše
so
govorili
z
njim
dosle
zgolj
nemški
.
Precej
prvi
hip
se
mu
je
zazdela
simpatična
;
dobrota
in
miloba
je
odsevala
iz
vsega
njenega
bitja
.
"
V
Ljubljani
sem
bivala
tri
leta
;
bo
že
tega
kmalu
petindvajset
let
.
Glejte
,
kako
preteče
čas
,
moj
Bog
,
moj
Bog
!
Jedva
je
človek
malo
poživel
,
pa
treba
umreti
.
Sicer
pa
tudi
življenje
ni
kdo
ve
kaj
.
V
vaših
letih
se
lahko
prenaša
,
človek
bi
ga
zadrževal
v
njegovem
hitrem
begu
,
no
pozneje
pridejo
skrbi
,
nadloge
,
neprijetnosti
vseh
vrst
.
Človek
bi
včasi
obupal
.
"
"
Sedimo
,
ljuba
majka
,
juha
je
že
na
mizi
,
"
je
prijazno
rekel
sin
ter
rinil
mater
k
stolu
.
Vilar
se
je
ozrl
ter
se
globoko
priklonil
in
segel
v
roko
gospe
Ljubici
,
ki
je
nalivala
juho
na
krožnike
,
potem
je
pokimal
Katici
,
ki
je
prestavljala
stole
.
"
Veš
,
prijatelj
,
"
je
rekel
Bajić
,
"
moja
mati
je
takšna
:
včasi
ti
govori
za
pet
drugih
,
vse
ti
spravi
skupaj
,
kako
je
sedaj
in
kako
je
bilo
takrat
,
ko
je
stric
jemal
teto
–
"
"
Pa
le
malokdaj
sem
zgovorna
,
žalibog
,
"
ga
je
prekinila
starka
ter
sedla
.
Vilar
je
sedel
poleg
nje
.
"
Res
je
,
draga
moja
,
"
je
govoril
komisar
,
zatikaje
si
servieto
pod
vrat
.
"
Včasi
molčiš
,
kakor
bi
držala
vodo
v
ustih
,
in
vsa
miloba
izgine
s
tvojega
obraza
.
"
"
Kadar
imam
migreno
in
me
teže
še
druge
stvari
,
"
je
z
vzdihom
pripomnila
majka
,
drobeč
si
polovico
žemlje
v
juho
,
kar
je
povzročilo
neprijazne
poglede
od
strani
Ljubice
in
Katice
na
njen
krožnik
.
"
Slučajno
danes
nisem
bolna
in
druge
skrbi
mi
je
pregnal
poset
našega
milega
gosta
.
Kaj
ti
veš
,
Saša
,
kako
je
pri
srcu
človeku
,
kadar
pride
tujec
iz
kraja
,
ki
se
nam
je
omilil
.
Vse
spomine
tistih
davnih
časov
vzbudi
,
kakor
bi
mu
bili
tisti
dogodki
napisani
na
obrazu
,
čeprav
takrat
morda
niti
na
svetu
ni
bil
,
tako
porahlja
dušo
–
"
"
No
,
le
jej
sedaj
in
si
priveži
dušo
,
nam
boš
pa
potem
pri
kavi
pravila
o
svojih
lepih
časih
,
"
ji
je
ljubeznivo
rekel
sin
.
"
Tvoj
brat
Živko
je
Ljubljančan
,
on
je
v
Ljubljani
rojen
.
"
Starka
se
je
nagnila
nad
krožnik
in
umolknila
.
"
Ali
je
Ljubljana
velika
?
"
je
vprašala
gospa
Ljubica
nemški
ter
uprla
svoje
velike
oči
v
gosta
.
"
Ni
velika
,
pokrajinsko
mesto
je
,
kjer
se
nahajajo
visoki
uradi
,
šole
–
"
"
Imate
li
tam
gledališče
,
koncertno
dvorano
?
Je
li
ljubljanska
garnizija
močna
?
"
je
pozvedovala
Katica
.
"
Vse
je
tam
"
,
je
pohvalil
Vilar
,
srebajoč
juho
.
Katici
je
ugajalo
takšno
mesto
in
ko
je
slišala
,
da
je
v
Ljubljani
tudi
vojaška
godba
,
je
vesela
stisnila
sklenjeni
roki
med
koleni
.
"
Ne
vem
,
meni
ne
ugajajo
pokrajinska
mesta
,
"
je
izpregovorila
Ljubica
,
nagnivši
se
nazaj
in
položivši
roko
na
srce
.
"
Ne
smete
mi
zameriti
,
gospod
inženir
,
no
v
takšnih
mestih
so
vendar
malomestni
nazori
in
šege
,
mestne
uprave
se
tam
trudijo
,
kako
bi
v
svojih
podjetjih
posnemale
prestolna
mesta
,
pa
ni
pravega
uspeha
.
Povsod
se
vidi
pritlikavost
in
nezmožnost
,
vse
je
bolj
parterre
.
V
malih
mestih
še
ljudje
nimajo
tistega
širokega
obzorja
–
"
"
No
,
no
,
"
jo
je
prekinil
soprog
,
ne
da
bi
pogledal
nanjo
,
"
po
tvojem
bi
v
vsem
srbskem
narodu
ne
bilo
človeka
širokega
obzorja
,
ker
nimamo
nobenega
velikega
mesta
.
"
V
nedoumevanju
je
potresel
glavo
.
"
Nisem
mislila
tako
,
morda
se
nisem
jasno
izrazila
.
Le
v
velikih
mestih
,
kjer
se
steka
ogromno
bogastvo
,
so
mogoče
takšne
stavbe
,
kakor
jih
vidimo
na
Dunaju
in
v
Budimpešti
,
n.
pr.
gledališča
,
muzeji
,
parlamenti
,
le
tam
se
zbirajo
umetniki
vseh
vrst
in
iz
vseh
delov
zemlje
.
Vse
to
vpliva
na
prebivalce
,
da
ne
gledajo
na
svet
iz
žabje
perspektive
.
Ko
sem
bila
še
doma
,
smo
se
iz
našega
gradiča
večkrat
peljali
v
Subotico
.
Je
tudi
pokrajinsko
mesto
,
toda
kako
dolgočasno
!
Kar
se
tiče
prebivalstva
,
Subotica
ne
bo
manjša
od
Ljubljane
.
"
Stara
gospa
je
v
obupnosti
spustila
žlico
na
krožnik
.
"
Subotica
in
Ljubljana
–
to
je
kakor
ena
in
deset
.
V
Subotici
raste
trava
na
ulicah
,
blata
in
prahu
pa
toliko
,
da
človek
jedva
brede
naprej
.
To
je
velika
ogrska
vas
z
madžarskim
gospodarstvom
.
"
"
Vsak
ima
svoj
okus
,
"
je
nevoljno
pripomnila
Ljubica
in
blisk
je
letel
iz
njenih
oči
na
taščo
.
"
Nekateri
ima
popolnoma
pokvarjenega
,
"
se
je
usadila
starka
v
ognju
sovraštva
.
"
Pst
,
pst
,
"
je
miril
Bajić
,
ki
je
pač
vedel
,
zakaj
sta
dami
v
svojih
nazorih
tako
daleč
narazen
,
pa
mu
ni
bilo
ljubo
,
da
se
to
medsebojno
sovraštvo
razliva
baš
sedaj
.
Začel
je
,
obrnjen
h
Katici
,
govoriti
nekaj
o
zadevah
vrtne
kulture
,
ki
je
bila
,
kar
se
tiče
cvetic
,
v
oskrbi
obeh
sester
,
z
zelenjavo
pa
je
upravljala
njegova
mati
.
Govoril
je
zaradi
matere
srbski
,
a
onidve
sta
se
menili
deloma
v
srbskem
,
deloma
v
nemškem
jeziku
;
tudi
kakšen
madžarski
vzklik
je
padel
vmes
.
Ljubica
je
govorila
mirno
in
sladko
je
pogledavala
na
gosta
,
želeč
,
izbrisati
razglasje
,
če
se
ga
je
kaj
prijelo
.
Tako
je
minila
obedna
doba
govejega
mesa
z
omako
in
krompirjem
v
lahnem
pogovoru
,
ki
se
ga
stara
gospa
ni
več
udeleževala
.
Sklonjena
na
mizo
,
je
tiho
sedela
ter
sem
pa
tam
čemerno
pogledala
na
gostov
krožnik
.
Kmalu
je
tudi
ona
prišla
v
prejšnji
tir
.
Pri
ocvrtih
piščancih
s
salato
je
bila
pozabljena
prejšnja
zlost
in
njeno
zanimanje
za
gosta
oživljeno
.
Videč
,
kako
se
z
nožem
trudi
,
da
bi
ogolil
kurjo
gnjat
,
je
prijela
za
koščico
,
rekoč
:
"
Kar
v
roko
vzemite
,
gospod
inženir
!
Po
bosenski
šegi
je
to
dovoljeno
.
Kaj
bi
pipali
z
nožem
?
"
In
neka
radost
je
posijala
na
njenem
licu
,
ko
sta
si
bili
Ljubica
in
Katica
nekaj
zašepetali
v
madžarskem
jeziku
.
"
Če
je
nespodobno
,
pri
obedu
glodati
koščice
,
je
še
bolj
neprilično
,
šepetati
v
jeziku
,
ki
ni
razumljiv
vsem
pri
mizi
,
"
je
rekla
z
glasom
,
ki
je
pričal
,
da
se
hoče
pošaliti
in
vščipniti
obenem
.
"
Bosta
vidve
mene
učili
kulture
,
mar
začnita
pri
sebi
!
"
In
z
očividno
zadovoljnostjo
je
začela
gristi
ob
koščici
.
Vilar
se
je
smehljal
,
a
posnemal
je
ni
,
zato
je
tudi
ona
vrgla
ostanek
na
krožnik
,
ki
ga
je
odrinila
.
Potem
se
je
obrnila
k
gostu
in
ga
obsula
z
mnogimi
vprašanji
,
ki
so
se
tikala
Slovencev
.
Ali
Ljubljančani
še
tako
radi
hodijo
v
Šiško
,
ali
izpijejo
še
toliko
cvička
,
ali
še
toliko
nemškutarijo
,
ali
imajo
še
toliko
megle
in
zabav
.
Vilar
je
mogel
le
polovičarsko
odgovarjati
na
stavljena
vprašanja
,
ker
starki
so
ob
spominu
na
mlajša
leta
tako
hitro
vrele
besede
iz
ust
,
da
jih
je
njegova
paznost
jedva
dohitevala
in
se
jih
zavedala
.
No
kar
se
ji
je
zdelo
le
polovičarsko
pojasnjeno
,
k
temu
se
je
povrnila
tekom
pogovora
še
enkrat
.
"
Veste
,
jaz
in
moj
mož
sva
bila
znana
z
vašimi
prvaki
,
s
Tomanom
,
z
Dežmanom
–
"
"
Dežman
je
skočil
v
nasprotni
tabor
.
"
"
Vem
.
Bog
ga
ubij
!
Dežmanova
sramota
pa
ostane
in
narod
ostane
.
"
"
O
takšnih
ljudeh
naj
ne
velja
pravilo
:
De
mortuis
nil
nisi
bene
.
"
"
Moj
mož
je
bil
graničarskega
rodu
in
je
služil
pri
novosadskem
polku
,
ko
sva
se
vzela
.
Pozneje
sva
prišla
v
Italijo
,
tam
je
rojen
tale
moj
Saša
,
iz
Italije
pa
v
Ljubljano
,
odkoder
sva
bila
premeščena
nazaj
v
Novi
Sad
.
V
Ljubljani
je
postal
stotnik
,
pa
više
ni
mogel
priti
,
ker
je
bil
z
dušo
in
telesom
Slovan
in
pesnik
.
Zaradi
pesmi
,
ki
jih
je
pošiljal
v
srbske
liste
,
je
prestal
marsikakšno
sitnost
.
Najhuje
se
nama
je
godilo
v
Novem
Sadu
1875.
leta
.
Tisto
leto
meseca
julija
so
v
noči
pograbili
doktorja
Svetozara
Miletića
,
ki
je
bil
prijatelj
mojega
moža
,
in
ga
zaprli
za
pet
let
.
Naš
polk
je
dobil
žalostno
nalogo
,
da
z
oficirsko
patruljo
odvede
Miletića
v
zapor
.
Polkovnik
Šarunac
je
vprašal
svoje
častnike
,
kdo
hoče
v
noči
prostovoljno
s
patruljo
na
Miletićev
dom
.
In
oglasil
se
za
ta
posel
ni
kakšen
nemški
ali
madžarski
častnik
,
ampak
poročnik
srbskega
rodu
.
Pozneje
se
je
ta
poročnik
povsod
hvalil
,
kako
razume
svojo
vojaško
dolžnost
,
a
mojemu
možu
se
je
zgabilo
takšno
hvalisanje
,
sprl
in
dvobojeval
se
je
z
njim
.
Potem
je
moral
kmalu
v
pokoj
.
Lansko
spomlad
mi
je
umrl
.
Tudi
v
pokoju
sva
čutila
neprijateljsko
pest
.
Ko
sva
prosila
za
najinega
mlajšega
sina
Živka
,
da
bi
ga
sprejeli
v
kadetnico
,
so
nama
odgovorili
,
naj
ga
pošljeva
–
no
,
Bog
jim
grehe
odpusti
,
saj
so
imeli
prav
!
Živko
je
res
sel
v
Srbijo
in
tam
se
mu
dobro
godi
.
"
"
Pa
si
le
rajši
pri
meni
,
"
je
pripomnil
Bajić
ter
postavil
na
mizo
škatljico
svalčic
,
ker
Katica
je
nalivala
že
črno
kavo
.
"
Ali
si
se
me
že
naveličal
?
"
je
resno
vprašala
mati
.
"
O
ne
,
dragica
,
tega
pa
ne
.
Ti
ostaneš
vedno
pri
meni
.
"
Nežno
ji
je
položil
roko
na
ramo
.
"
Ljubim
oba
svoja
sina
enako
in
noč
in
dan
premišljujem
o
njiju
sreči
.
"
"
Ne
smeš
se
s
tragično
mislijo
poprijeti
vsake
moje
besede
.
Veš
,
da
sem
nervozen
.
"
"
Tudi
jaz
sem
.
Nisem
se
pritepla
v
tvojo
hišo
kot
prosjakinja
,
lahko
bi
živela
ob
svojem
premoženju
kjersibodi
.
Tudi
pokojnino
mi
plačujejo
.
"
Ljubici
so
vzdrgetale
ustne
mišice
,
ker
se
je
čutila
prizadeto
s
starkino
samohvalo
.
Sama
je
namreč
prišla
k
Bajiću
brez
novčiča
,
čeprav
se
je
veličala
za
graščakovo
hčer
.
"
In
vendar
niste
zadovoljni
z
nami
,
ki
vam
plačujemo
pokojnino
.
Vi
sploh
z
nobeno
stvarjo
niste
zadovoljni
,
"
je
rekla
tankoumno
.
Starka
je
srepo
pogledala
nanjo
.
"
Pokojnino
mi
plačujejo
po
zakonu
.
Ako
pa
mislijo
,
da
je
zaradi
svojega
slovanskega
mišljenja
nisem
vredna
,
naj
si
jo
obdrže
.
"
"
Tiho
,
tiho
,
mamica
!
"
jo
je
miril
sin
.
"
Zakaj
?
"
Mesto
odgovora
je
Bajić
vstal
,
pnjel
za
čašo
ter
napil
Vilarju
,
rekoč
,
kako
ga
veseli
,
da
more
v
svoji
hiši
pozdraviti
prijatelja
,
s
katerim
je
pred
tremi
leti
privojeval
državi
dve
provinciji
in
sta
zdaj
zopet
tukaj
,
da
kultivirata
te
novi
provinciji
.
Ko
je
končal
,
so
vsi
trčili
z
gostom
,
in
sedaj
se
je
tudi
ta
osokolil
ter
izpregovoril
v
izbranem
slovenskem
jeziku
lepe
zahvalne
besede
,
ki
so
starko
toliko
navdušile
,
da
se
je
naklonila
k
inženirju
ter
z
najmilejšim
glasom
zapela
:
Kolkor
kapljic
,
tolko
let
.
"
Milostivi
so
znane
tudi
naše
slovenske
pesmi
,
"
je
rekel
Vilar
,
ko
so
zopet
vsi
sedeli
in
si
prižigali
svalčice
.
Nato
je
nastopilo
vsestransko
običajno
hvalisanje
slovenskih
pesmi
.
"
Ali
v
Tuzli
ni
nobenega
pevskega
društva
?
"
je
vprašal
gost
.
"
Imamo
srbsko
pevsko
društvo
,
ki
dava
svoje
koncerte
v
srbski
kavarni
.
Toda
tukaj
smo
tako
ločeni
mi
–
tujci
in
oni
–
domačini
,
da
nas
ne
vabijo
kaj
dosti
na
svoje
zabave
.
Parkrat
sem
pa
slišala
to
društvo
in
močno
mi
je
ugajalo
.
"
"
Meni
pa
nič
,
"
se
je
oglasila
Katica
.
"
Kar
je
bilo
zborovega
petja
,
je
še
nekaj
veljalo
,
toda
neznosen
se
mi
je
zdel
tisti
guslar
,
ki
nas
je
kar
celo
uro
mučil
s
svojim
enoglasnim
brundanjem
.
"
"
Meni
pa
tisto
brundanje
sega
prav
v
srce
in
ves
večer
bi
ga
rada
poslušala
.
V
teh
pesmih
je
kos
naše
zgodovine
,
kakor
se
je
obrusila
v
spominu
ljudstva
,
v
njih
je
narodna
duša
,
kakor
je
mislila
,
živela
in
trpela
,
one
vzbujajo
to
dušo
iz
mrtvila
,
jo
poje
z
močjo
in
preganjajo
brezbrižnost
.
Tako
je
sodil
o
njih
moj
pokojni
soprog
,
ki
jih
je
imel
cele
kope
v
knjigah
in
rokopisih
.
"
"
Vsi
smo
v
srbski
kavarni
gledali
nate
,
ko
si
,
podpirajoč
glavo
z
dlanjo
,
tako
zvesto
poslušala
tistega
brundača
,
"
je
rekla
Katica
z
umiljenim
glasom
in
lahnim
smehljajem
,
ki
je
nekako
prosil
odpuščenja
zaradi
nesoglasja
v
nazorih
.
"
Vi
ste
se
smejali
,
ker
ste
švabskega
mišljenja
,
a
pravi
Srbi
se
mi
niso
smejali
.
Oni
se
zlijejo
z
guslarjem
v
eno
bitje
in
vse
tisto
čutijo
,
kar
pevec
,
ko
jim
pripoveduje
v
izbranih
besedah
dogodek
iz
naših
junaških
časov
.
"
"
To
so
pesmi
za
hajduke
v
planini
in
ne
za
olikanega
človeka
,
"
je
povzela
Ljubica
z
zasmehljivim
glasom
.
"
Mene
po
takem
koncertu
tri
dni
glava
boli
.
"
"
Seve
–
nekateremu
ugajajo
tiste
okrogle
dunajske
,
ki
ali
nesramno
zasmehujejo
nenemške
narode
ali
se
pa
cedi
v
njih
iz
vsake
kitice
čeber
umazanosti
in
opolzlosti
,
"
se
je
razburila
starka
.
"
S
pokojnim
soprogom
sva
šla
tudi
nekoč
poslušat
tiste
dunajske
ljudske
pevce
,
ki
razkoračeni
neznansko
odpirajo
usta
in
lijo
nečedno
kulturo
med
poslušalce
;
enkrat
sva
šla
,
pa
nikdar
več
.
Moški
bi
morali
spoditi
ženske
in
otroke
iz
lokala
,
kjer
se
pojo
takšne
kvante
.
"
"
In
ženske
naj
bi
ves
večer
poslušale
guslarja
?
"
Ljubica
se
je
v
smehu
zagugala
na
stolu
,
zroč
z
razzlobljenimi
očmi
zdaj
na
Vilarja
,
zdaj
na
taščo
.
"
Kaj
ne
,
tistega
razbojnika
,
ki
hodi
z
obvezano
roko
in
bi
nas
najrajši
vse
skupaj
pognal
preko
Save
?
"
"
Milošević
ni
razbojnik
,
ampak
nesrečen
človek
je
,
mučenik
in
poštenjak
,
in
marsikdo
,
ki
ga
zasmehuje
,
ni
vreden
,
da
mu
priveže
opanko
na
nogo
.
"
"
U-u-u
!
"
se
je
začudila
Ljubica
in
pestujoč
svoje
koleno
v
sklenjenih
rokah
je
proiznesla
neko
madžarsko
frazo
,
ki
je
Vilar
ni
razumel
.
Živo
sovraštvo
je
kipelo
iz
njenih
oči
,
ki
so
strmele
na
staro
gospo
.
Vilarju
se
je
zdelo
to
žensko
prerekanje
nadležno
,
zato
mu
je
bilo
prav
,
da
je
Ljubica
vstala
in
,
ozrši
se
z
izrazom
pomilovanja
nanj
,
zapustila
sobo
.
"
Oprostite
,
milostiva
,
katerega
Miloševića
ste
imeli
pravkar
v
mislih
?
"
je
vprašal
.
"
Ali
ne
tistega
,
ki
ima
priimek
kaludjer
in
biva
v
vasi
kraj
Konj-planine
?
"
"
Prav
tistega
–
Jovico
.
On
zna
mnogo
narodnih
pesmi
na
gusle
.
Ali
ga
že
poznate
?
"
"
Sem
že
govoril
z
njim
.
"
"
Siromak
je
in
po
nedolžnem
trpi
.
Ali
nosi
še
obvezano
roko
?
"
"
Še
.
"
"
No
–
nedolžen
ni
,
"
je
povzel
Bajić
.
"
Kaj
bo
agitator
nedolžen
!
Kdor
se
toliko
zaganja
v
naše
naprave
,
ta
jo
izkupi
naposled
;
kdor
vedno
drega
v
osinje
gnezdo
,
tistega
opikajo
ose
,
in
kakor
kdo
vpije
v
gozd
,
tako
se
mu
odziva
.
Ne
smeš
tega
človeka
vedno
zagovarjati
,
ker
s
tem
lahko
škoduješ
meni
in
sebi
.
"
"
Moje
srce
stoji
vedno
na
strani
preganjanega
človeka
,
vrhutega
je
Jovica
sin
moje
sestrične
.
"
"
Ti
imaš
vedno
svoje
simpatije
in
antipatije
in
ne
pomisliš
,
da
ga
ni
človeka
pod
božjim
solncem
,
ki
bi
v
brezmejni
meri
zaslužil
eno
ali
drugo
.
Na
vsakem
lepi
nekaj
,
kar
mika
in
vabi
,
in
nekaj
,
kar
je
odurnega
in
odbija
.
"
"
Ali
je
na
meni
tudi
kaj
odurnega
?
"
je
s
tihim
,
neskrbnim
glasom
vprašala
Katica
,
zroč
v
zrcalo
,
ki
je
viselo
na
nasprotni
steni
,
in
popravljajoč
si
kostanjeve
lase
nad
gladkim
in
ozkim
čelom
.
Bajić
se
je
nervozno
okrenil
k
deklici
,
češ
:
mi
se
menimo
o
resnih
in
važnih
stvareh
,
ta
pa
brblja
takšne
neumnosti
vmes
.
Vilar
se
ji
je
prijazno
posmejal
,
kakor
bi
se
iznova
začudil
njeni
krasoti
,
a
stara
gospa
je
nekako
prišpilila
obraz
,
posvežila
oči
ter
jih
namerila
na
deklico
.
Tej
je
postalo
tesno
in
dolgočasno
v
družbi
,
kjer
je
imela
prvo
besedo
,
čudaška
in
sitna
gospa
,
s
katero
ji
je
treba
potrpeti
'
.
Vstala
je
in
odšla
za
sestro
.
Odhajajoč
se
je
preljubo
spogledala
z
Vilarjem
,
ki
je
z
lahnim
naklonom
odgovoril
njeni
paznosti
.
"
Prav
je
,
da
gresta
,
tu
bi
človek
že
srbski
ne
smel
več
govoriti
.
No
,
da
vam
dalje
pravim
o
Jovici
–
"
"
Mamica
,
pusti
človeka
,
ki
je
pri
oblasti
slabo
zapisan
in
pod
nadzorstvom
orožništva
,
"
je
poprosil
Bajić
.
Pa
stara
majka
se
ni
dala
ugnati
.
"
Ti
sam
sicer
nič
ne
čutiš
,
da
ravnajo
z
nami
brezobzirno
in
da
v
uradih
uspevajo
samo
takšni
gospodje
,
ki
so
nam
nasprotni
.
"
"
Mila
majčica
,
bodi
prepričana
,
da
vse
tako
čutim
kakor
ti
,
toda
nikakor
ne
morem
plavati
proti
vodi
.
Zdaj
ne
,
zdaj
še
ne
.
"
"
Izpolnjuj
svoje
uradniške
dolžnosti
,
a
poleg
lahko
tudi
kaj
več
zahajaš
v
pravoslavno
družbo
.
Naš
vladika
sam
se
je
pritožil
,
da
te
ni
nikdar
k
njemu
.
Zakaj
se
ne
okleneš
njegove
družbe
,
ko
je
vendar
tako
častitljiv
mož
in
se
zbirajo
pri
njem
sami
izobraženi
srbski
možje
.
Rajši
zahajaš
v
kazino
k
ljudem
,
ki
nimajo
v
svojih
pustih
srcih
...
O
,
od
tistih
ljudi
za
nas
ni
haska
,
tam
se
je
zasnovala
i
tvoja
poguba
.
"
Vilar
je
zrl
na
mizo
,
kamor
je
z
vžigalico
črtal
geometrične
figure
.
"
Ti
pretiravaš
in
vidiš
na
vseh
krajih
in
koncih
sama
strašila
.
Ko
bi
svoje
misli
in
nazore
pridržala
bolj
zase
–
"
"
Pred
gospodom
inženirjem
govorim
odkrito
,
ker
je
Slovenec
in
kot
tak
pozna
naše
stiske
.
"
Vilar
je
prikimal
in
gospa
je
nadaljevala
:
"
Jovica
Milošević
je
sin
neke
moje
sestrične
,
s
katero
sem
živela
v
mladih
letih
v
Sremskih
Karlovcih
v
velikem
prijateljstvu
.
Primožila
se
je
pred
triintridesetimi
leti
v
Nevesinje
na
hercegovsko
zemljo
v
neko
trgovsko
rodbino
.
Njen
brat
je
bil
uradnik
na
dvoru
srbskega
patriarha
v
Karlovcih
;
on
in
jaz
sva
izprosila
patriarha
Andjelića
,
da
je
poklical
nadarjenega
Jovico
iz
Hercegovine
in
ga
sprejel
v
svoje
šole
.
Mladi
Milošević
se
je
dobro
učil
in
precej
po
okupaciji
ga
je
poslal
Andjelić
v
bosenski
pravoslavni
manastir
,
da
bi
se
tu
kot
igumanov
pomočnik
pripravil
za
popovstvo
.
No
tisti
iguman
je
hlapčevska
duša
kakor
naš
patriarh
Andjelić
.
Prilizuje
se
vsakemu
človeku
,
ki
ne
nosi
bosenske
obleke
,
in
globoko
se
klanja
,
s
čimer
se
je
tako
prikupil
,
da
mu
je
podarila
vlada
mnogo
zemlje
krog
samostana
in
ga
zelo
navezala
nase
.
Njegov
pomočnik
pa
ni
bil
tako
dobro
zapisan
v
Sarajevu
in
tudi
iguman
ni
bil
povsem
zadovoljen
z
njim
.
V
šoli
se
mu
je
zdel
Jovica
preliberalen
,
v
občenju
z
domačim
ljudstvom
preodkrit
,
pred
načelnikom
preglasen
in
uporen
.
In
zgodilo
se
je
predlanskim
v
Ozren-manastiru
–
"
"
Pusti
to
,
dragica
,
vse
skupaj
ni
bilo
lepo
.
Trava
naj
zraste
na
tistem
dogodku
,
"
je
rekel
Bajić
in
prijel
mater
za
roko
.
"
Sam
boš
pokosil
travo
,
da
bo
vse
odkrito
.
Toliko
te
poznam
,
Saša
moj
!
"
"
Pride
dan
,
pride
dan
,
a
sedaj
še
ni
tisti
čas
.
Povej
kaj
drugega
!
"
"
Nu
–
Jovica
Milošević
je
moral
zapustiti
samostan
.
Nekaj
časa
je
živel
v
Piliću
,
tam
nekje
pod
Konj-planino
.
Potem
je
bil
leto
dni
učitelj
v
Tuzli
in
duša
srbskega
pevskega
društva
.
Zaradi
svojega
političnega
mišljenja
je
moral
zapustiti
mesto
,
na
kar
je
nekaj
časa
podučeval
deco
v
vasi
na
Majevici-planini
.
Takrat
,
namreč
preteklo
zimo
se
je
to
zgodilo
,
so
zlobni
ljudje
zažgali
premožnemu
kmetu
na
Majevici-planini
hišo
,
ker
ni
hotel
dati
hajdukom
zavetišča
in
jim
je
žugal
z
ovadbo
.
Začela
se
je
preiskava
,
v
katero
so
vpletli
tudi
Jovico
.
Vi
gotovo
še
ne
veste
,
kako
vrše
na
vasi
takšno
preiskavo
.
"
"
Saj
to
nikogar
ne
zanima
,
"
je
rahlo
ugovarjal
sin
.
"
Saj
pa
tudi
ni
zanimivo
,
a
žalostno
je
,
da
je
kaj
takšnega
mogoče
v
naših
prosvetljenih
časih
in
se
o
tem
ne
sme
pisati
v
novine
.
Naj
zve
gospod
inženir
golo
resnico
,
ki
itak
pride
nekdaj
na
dan
...
"
"
Ti
se
ne
daš
ugnati
.
"
"
Ne
.
V
mojih
prsih
bije
neugnano
srce
za
čast
in
pravico
.
Gospod
inženir
pozna
iz
Jurčičeve
žaloigre
,
Tugomer
'
starko
Vrzo
.
Glejte
,
tudi
slovensko
književnost
poznam
nekoliko
.
Jaz
sem
podobna
Vrzi
.
"
Vilar
je
z
naklonom
glave
nemo
pritrdil
.
"
Milošević
je
resen
,
strog
,
neupogljiv
–
hercegovska
kri
.
No
,
povedati
vam
moram
o
tisti
preiskavi
,
kako
je
bilo
.
Na
Majevici-planini
so
polovili
in
vklenili
trinajst
moških
,
ki
so
se
jim
zdeli
sumljivi
.
In
iz
vklenjenih
ljudi
so
izsiljevali
priznanja
s
torturo
prav
kakor
v
starih
časih
.
V
meni
je
vrela
kri
,
ko
je
pravil
o
tem
vojaški
zdravnik
Raps
,
ki
so
ga
poklicali
k
sodnijski
obravnavi
kot
zvedenca
zaradi
ran
,
ki
so
jih
dobili
jetniki
pri
prvi
preiskavi
.
"
"
To
je
Raps
izblebetal
v
kazini
pred
svojimi
tovariši
med
štirimi
stenami
,
in
ti
bi
tega
ne
smela
obešati
na
veliki
zvon
.
Raps
sploh
mnogo
klepeta
,
da
bi
pokazal
svojo
važnost
in
tehtovitost
,
"
je
rekel
Bajić
.
"
Raps
se
morda
bolje
razume
na
prežganko
nego
na
medicino
,
"
je
ironično
pripomnil
Vilar
.
"
Saj
tako
bo
.
Ampak
uradna
tajnost
je
uradna
tajnost
.
Nevarno
je
dregati
vanjo
.
"
"
Kakšna
tajnost
,
če
je
o
tem
govoril
ves
okraj
,
le
v
novinah
se
ni
smelo
pisati
.
Kadar
mučijo
človeka
,
ne
smemo
molčati
.
Glejte
,
kako
so
vršili
tisto
preiskavo
.
Obkolili
so
vsakega
jetnika
posebej
ter
ga
za
obleko
z
bajoneti
dvignili
kvišku
.
Seveda
se
bajonet
ni
zapičil
samo
v
obleko
,
ampak
tudi
v
kožo
.
Dvignili
so
torej
jetnike
in
jim
kričali
:
,
Priznaj
,
priznaj
!
'
In
prevarila
jih
je
kača
,
tako
da
so
vsi
priznali
zločin
požiga
.
Pozneje
so
pred
sodniki
vsi
tajili
,
rekoč
:
,
Priznali
smo
nekaj
,
česar
nismo
storili
,
priznali
smo
v
mukah
,
ki
smo
jih
trpeli
,
viseč
v
zraku
in
ko
nam
je
kri
polzela
po
telesu
,
in
pritrdili
bi
bili
,
da
smo
zažgali
samemu
carju
častitemu
,
da
so
takšno
priznanje
zahtevali
od
nas
naši
mučitelji
.
'
Jovice
niso
nataknili
na
bajonete
,
a
pritisnil
mu
je
mučitelj
polno
škatljico
gorečih
žveplenk
na
roko
ter
mu
kričal
:
,
Priznaj
,
priznaj
!
'
Toda
on
je
v
bolečinah
,
ki
mu
jih
je
provzročila
žveplena
žara
na
roki
,
trdovratno
molčal
,
ni
besedice
ni
dal
od
sebe
,
njegova
hercegovska
kri
,
njegov
ponosni
značaj
ni
dovolil
laži
,
ki
bi
mu
prikrajšala
mučenje
.
Seveda
je
njegov
uporni
molk
veljal
za
priznanje
.
Pozneje
je
pred
sodniki
dokazal
svojo
nedolžnost
,
ker
tisto
noč
,
ko
je
v
Majevici-planini
gorelo
,
se
je
nahajal
v
Tuzli
v
srbski
kavarni
.
Kakor
pravite
,
nosi
še
sedaj
obvezano
roko
.
"
"
To
je
grozno
,
milostiva
,
kar
pripovedujete
.
Človek
bi
mislil
,
da
so
časi
španske
inkvizicije
že
davno
za
nami
,
da
je
novodobna
kultura
ublažila
človeka
.
"
"
Tu
pri
nas
spoštujejo
v
nekih
zadevah
stare
turške
običaje
,
"
je
odgovorila
gospa
.
Potem
je
pravila
o
svoji
rodbini
.
Njen
praded
je
izgubil
življenje
v
francoskih
vojskah
,
toda
ponašala
se
ni
z
njim
,
ker
je
ljubila
Francoze
,
veličala
pa
je
deda
svojega
pokojnega
soproga
,
ker
se
je
boril
za
svobodo
naroda
in
je
padel
pod
Črnim
Jurijem
v
boju
s
Turki
.
"
Junaška
kri
se
pretaka
po
žilah
mojih
sinov
,
"
je
končala
obrnjena
k
sinu
.
"
Gotovo
,
majčica
,
gotovo
.
A
hladna
mora
biti
kri
v
teh
podlih
časih
,
"
je
momljal
sin
skozi
dim
svalčice
.
"
Častna
je
borba
za
svojo
čast
,
"
je
pristavil
ter
jel
s
prstom
zamišljeno
črtati
neke
arabeske
po
mizi
.
"
In
za
čast
naroda
,
"
je
dodala
starka
,
dvignivši
obrvi
pod
gladko
pričesane
sive
lase
.
Vilar
je
prikimal
,
a
zdajci
se
je
spomnil
,
da
sedi
že
dosti
dolgo
v
gosteh
.
Pogledal
je
na
uro
ter
vstal
.
"
Zdaj
je
ura
dve
,
še
sem
lahko
z
nočjo
vred
doma
,
"
je
rekel
.
"
Pa
bi
do
jutri
ostali
tukaj
,
saj
ničesar
ne
zamudite
.
Z
vami
se
je
tako
prijetno
razgovarjati
.
"
Vilar
se
je
priljudno
posmejal
,
ker
se
je
spomnil
,
da
on
sploh
ni
govoril
.
"
Danes
ne
morem
,
"
se
je
izgovarjal
,
"
no
pozneje
–
"
"
Slišala
sem
,
da
pridete
v
Tuzlo
gradit
most
.
Takrat
se
nas
ne
smete
ogibati
.
Pokažem
vam
Prešerna
,
tudi
v
moji
knjižnici
se
nahaja
.
In
še
nekaj
vas
prosim
.
Ako
se
snidete
z
Jovico
,
recite
mu
,
naj
se
preseli
s
sestro
vred
od
nas
.
Tam
onstran
se
mojemu
Živku
dobro
godi
,
i
Jovica
tam
najde
polje
,
kjer
lahko
uspešno
deluje
.
Sama
sem
mu
že
svetovala
,
pa
mene
ni
poslušal
.
Trmast
je
,
sicer
pa
dober
in
požrtvovalen
.
Zdaj
se
nas
ogiblje
in
nobenega
vpliva
nimam
več
nanj
.
"
Vilar
je
vse
obljubil
ter
se
poslovil
.
Mati
in
sin
sta
ga
spremila
na
mostovž
.
Tedaj
je
iz
kuhinje
stopila
Katica
.
"
Kadar
pridete
zopet
v
mesto
,
nas
morate
posetiti
,
"
je
z
otroškim
glasom
poprosila
.
"
Ko
se
nastanete
za
več
časa
tukaj
,
onda
bomo
igrali
vsak
dan
na
kegljišču
.
Mik
nam
prihodnji
teden
postavi
na
kazinskem
vrtu
rusko
kegljišče
,
kjer
igrajo
lahko
tudi
dame
.
"
"
Gospod
poročnik
Mik
je
zelo
zabaven
človek
,
"
je
rekel
Vilar
.
"
Pusto
bi
bilo
v
garniziji
,
da
ni
njega
tukaj
,
"
je
pritrdila
Katica
,
ki
ni
razumela
inženirjeve
ironije
.
"
Tistih
vislic
naj
pa
le
nikar
ne
postavlja
;
jaz
jih
ne
morem
videti
,
"
je
rekla
Bajićeva
mati
.
"
Kaj
so
to
,
vislice
?
"
je
vprašal
Vilar
ter
pogledal
z
bistrim
obrazom
nedoumenja
po
vseh
navzočih
,
kakor
bi
šlo
za
važno
stvar
.
"
Rusko
kegljišče
mi
ni
znano
.
"
Tedaj
mu
je
Bajić
s
kazalcem
narisal
na
steno
na
glavo
postavljeni
latinski
L.
"
Glej
,
to
je
prevrnjeni
L
in
takšno
podobo
ima
tudi
rusko
kegljišče
,
če
je
res
ruskega
izvira
.
V
tla
je
zabito
kakšna
dva
in
pol
metra
visoko
bruno
,
nanje
je
pritrjen
na
gorenjem
koncu
v
dolgosti
metra
poprečen
polutram
,
na
čigar
koncu
visi
vrvica
s
kroglo
,
ki
se
spušča
na
keglje
,
razpostavljene
na
tleh
.
To
je
vsa
igra
.
"
"
Torej
bomo
igrali
pod
vislicami
,
"
se
je
ponorčeval
Vilar
ter
podal
roko
vsem
po
vrsti
.
Tudi
z
gospo
Ljubico
se
je
poslovil
,
ki
je
bila
prav
takrat
stopila
izza
kuhinjskih
duri
.
Njene
temne
oči
so
se
mu
zdele
objokane
.
Ko
je
šel
preko
vrta
,
je
z
okna
zaklical
za
njim
Bajić
:
"
Ako
se
zamudiš
,
prenoči
v
Samojlovem
hanu
;
ponoči
nikar
ne
jahaj
sam
ob
Oskovi
.
"
Pogledal
je
na
nebo
.
"
Sicer
te
pa
na
potu
ujame
nemara
še
nevihta
.
Izza
Majevice-planine
lezejo
sumljivi
oblaki
in
neznansko
je
soparno
.
"
Vilar
se
je
tudi
ozrl
na
nebo
.
Potem
se
je
odkril
in
kratko
zahvalil
prijatelja
.
Solnce
ga
je
začelo
bosti
v
tilnik
in
hrbet
,
ko
je
prijahal
iz
ozkih
tuzlanskih
ulic
k
Jali
.
Onstran
mosta
je
pognal
konja
,
ki
se
je
po
četrturnem
diru
ves
oznojil
.
Jahal
je
nekaj
časa
zlagoma
,
ozirajoč
se
na
nebo
,
jasno
še
na
zapadni
strani
,
na
drugih
straneh
pa
se
je
bolj
in
bolj
zastiralo
.
Mehka
južna
sapa
mu
je
pihljala
v
obraz
,
ne
da
bi
ga
osvežila
,
udušljiv
,
svinčen
zrak
je
pritiskal
nanj
.
Konj
je
otepaval
z
gobcem
,
repom
in
zadnjima
nogama
po
brenceljnih
in
muhah
.
Odlomil
je
dolgo
vejo
in
mu
odganjal
mrčes
,
kolikor
je
mogel
.
V
tem
je
za
Čaklavico-planino
votlo
zagrmelo
,
kakor
bi
skrit
kje
v
ozadju
zarenčal
vremenski
poveljnik
,
razstavljajoč
oblake
po
nedoglednem
nebosklonu
.
Vilar
se
je
bal
,
da
pred
nevihto
ne
pride
do
Samojlovega
hana
,
zato
je
zopet
zapodil
konja
.
Žival
je
prhala
pod
njim
in
vesela
tekla
po
mehki
poti
,
ki
je
držala
zlagoma
vzbrdo
.
Ko
je
prispela
na
vrh
rebrine
,
ki
loči
Jalo
od
Spreče
,
je
bila
zopet
v
potu
in
znojne
pene
so
se
ji
cedile
po
vratu
in
prsih
.
Tedaj
ji
je
jezdec
prijenjal
in
si
začel
brisati
znoj
z
obraza
.
Nebo
se
je
bilo
že
čez
in
čez
pomračilo
,
iznad
Čaklavice
so
se
gnali
hudourni
oblaki
proti
Konju
.
Le
na
zapad
nad
Ozren-planino
je
nebesni
vladar
razprostrl
same
svetlejše
megle
,
od
vseh
drugih
strani
je
gnal
nad
Vilarja
težke
,
z
vlago
in
elektriko
prenasičene
oblake
.
In
vsak
hip
je
vrgel
blisk
v
uporne
roje
in
z
gromko
besedo
je
vzdrževal
red
v
igri
,
ki
je
nevarna
zemljanu
.
Že
so
padale
debele
kaplje
in
z
njimi
je
zavelo
blagodejno
hladilo
.
Vilar
se
je
oziral
,
kje
bi
dobil
zavetišča
pred
nalivom
.
Nikjer
strehe
,
nikjer
žive
duše
!
Zajahal
je
v
jarek
in
nad
seboj
je
na
tisti
planjavi
,
kjer
so
se
pred
dvema
tednoma
izletniki
pomudili
pri
pastiricah
,
igrajočih
kolo
,
zagledal
pol
kilometra
od
poti
med
zelenjem
napol
podrto
kočo
.
Dež
je
že
v
curkih
padal
,
ko
je
pridirjal
h
koči
,
ki
je
bila
postavljena
iz
grobega
,
neometanega
kamenja
in
je
imela
skoncema
slabo
leseno
pristrešje
.
Skočil
je
s
konja
in
ga
zapeljal
pod
streho
,
vesel
,
da
je
našel
zavetje
.
Sedel
je
na
končnik
trama
,
ki
je
molel
iz
stene
,
ter
se
zagledal
v
dež
.
Čez
dve
minuti
je
zapazil
,
da
dirja
po
poti
,
po
kateri
je
sam
prišel
,
v
najhujšem
diru
jezdec
,
ki
je
na
videz
bolj
plaval
po
zraku
,
nego
jahal
po
zemlji
,
čigar
konj
se
je
jedva
dotikal
tal
,
tako
vneto
je
bežal
v
dežju
.
Poleg
njega
je
tekel
velik
pes
.
,
To
je
Heugeigen
,
kobila
nadporočnika
Buzduge
.
Pa
vendar
ne
pride
orožnik
pod
mojo
streho
?
'
se
je
prestrašil
Vilar
,
ki
je
prav
od
duše
sovražil
njegovo
prevneto
delavnost
v
Bosni
.
,
Ne
bi
rad
potoval
v
družbi
takšnega
razširjevalca
kulture
,
takšnega
teptalca
človeškega
dostojanstva
,
takšnega
škodljivca
našega
ugleda
na
Balkanu
,
tega
bašibozuka
v
naši
opravi
.
'
Pa
ni
imel
časa
,
da
bi
do
kraja
dal
duška
svoji
ogorčeni
misli
,
ker
jezdec
je
bil
že
okrenil
s
poti
in
v
par
trenutkih
ga
je
prinesla
suha
,
tankonoga
kobila
pred
kočo
.
V
različnih
jezikih
so
vrele
kletve
iz
jezdečevih
ust
,
ko
je
skočil
s
konja
in
ga
zavedel
pod
streho
.
"
Hohoho
,
zdravo
,
gospod
inženir
!
Najprej
vam
moram
podati
roko
,
da
vas
moj
šejk
pripozna
za
našega
človeka
.
Glejte
,
kako
oprezno
vas
gleda
.
"
Upehani
Buzduga
je
stisnil
inženirju
roko
,
potem
je
potrepal
psa
po
mokri
glavi
,
vikajoč
:
"
He
,
šejče
,
prijatelj
,
prijatelj
,
prijatelj
!
"
–
ter
ga
z
nogo
odrinil
v
stran
.
Poslušni
pes
je
povohal
Vilarjevo
bedro
,
menda
zato
,
da
bi
si
zapomnil
novega
prijatelja
–
in
zadovoljen
se
je
potepel
v
kot
.
"
Sedel
sem
v
Bukinjah
v
hanu
,
ko
ste
capali
mimo
,
in
sam
satan
me
je
zadržal
,
da
nisem
šel
precej
za
vami
,
"
je
govoril
Buzduga
.
"
Glejte
,
kako
teče
od
mene
!
Tako
se
človek
žrtvuje
za
cesarja
in
državo
in
niti
ga
ne
cenijo
,
kakor
bi
se
spodobilo
po
zaslugah
.
Vse
jim
daj
:
zdravje
,
čas
,
moško
silo
in
moško
dobo
,
noč
in
dan
se
deri
z
Bošnjaki
.
In
vrhutega
se
treba
vedno
zagovarjati
,
sebe
in
svoje
podložnike
,
ako
preveč
dregnejo
v
bosenskega
razbojnika
,
vedno
se
upravičevati
ter
vtikati
nosove
za
zrcalo
;
a
oni
pri
bataljonih
vam
štirikrat
na
teden
cepetajo
pred
oddelkom
ali
štorkljajo
za
njim
,
sicer
pa
leže
na
koži
mastne
lenobe
–
o
,
tisti
so
deležni
vseh
pohval
,
uvaževanj
,
priznanj
,
odlikovanj
,
da
je
groza
.
"
Snel
je
manšete
,
odpel
iz
njih
gumba
,
jih
ožel
ter
vrgel
daleč
po
tratini
.
Otipaval
se
je
po
ramah
in
bedrih
.
"
Ni
je
suhe
nitke
na
meni
in
ves
sem
pregret
.
O-o-o
!
Pa
zopet
zaškriplje
revmatizem
v
meni
.
"
"
Ogrnite
se
s
plaščem
,
"
je
svetoval
Vilar
.
"
Prav
imate
,
ta
nasvet
je
nekaj
vreden
.
Sicer
je
tudi
plašč
moker
,
vendar
pa
zadrži
gorkoto
,
da
ne
izpuhti
iz
mene
.
"
Odpel
je
plašč
od
sedla
;
pri
tisti
priliki
se
je
spomnil
svoje
zaloge
v
torbi
,
pripeti
na
sedlo
.
Rekoč
,
da
treba
založiti
malico
,
ker
jed
pospešuje
telesno
toploto
,
je
vzel
kos
pečenke
,
kruh
in
stekleničico
konjaka
iz
torbe
,
sedel
poleg
Vilarja
,
si
razpoložil
malico
po
naročju
ter
začel
uživati
.
Ponudil
je
tudi
Vilarju
,
pa
ta
ni
hotel
,
češ
:
"
Do
dveh
sem
se
gostil
pri
Bajićevih
.
"
"
A
,
Bajićevi
,
to
so
pošteni
ljudje
,
"
je
mrmljal
Buzduga
s
polnimi
usti
.
"
Vse
časti
vredni
ljudje
–
to
se
pravi
–
mlada
gospa
je
kakor
sočna
pomaranča
,
Katica
živa
kakor
veverica
in
lepa
–
hm
–
a
denarja
nič
,
prav
nič
.
Od
ljubezni
se
pa
ne
da
živeti
.
Vseskozi
pošteni
ljudje
,
le
tista
stara
mama
je
prifrknjena
,
a
bogata
.
Pomislite
,
ona
se
zavzema
za
Bošnjake
,
moje
simpatije
so
na
njih
strani
–
pravi
–
in
najrajši
občuje
s
Srbkinjami
.
"
"
Sama
je
Srbkinja
,
zato
ji
ne
smeva
zameriti
.
I
vi
ste
Srb
–
ne
?
"
Nadporočnik
se
je
bolestno
nagnil
na
stran
ter
debelo
pogledal
na
Vilarja
.
"
Jaz
nisem
nič
,
prav
nič
.
Pes
sem
na
verigi
,
pes
,
ki
je
zvest
do
kosti
kakor
le
oni
moj
šejk
.
In
drugačnih
ljudi
v
Bosni
ni
treba
.
"
Buzduga
je
srdito
glodal
ob
kosti
.
Ko
je
bil
doglodal
,
je
potisnil
v
usta
velik
zalogaj
kruha
ter
pricurknil
konjaka
.
Pes
je
iz
kota
nepremično
zrl
vanj
.
Vsak
pasji
ljubitelj
in
lastnik
samozavestno
pokaže
,
v
čem
je
izurjena
njegova
žival
.
Tako
je
storil
tudi
Buzduga
.
"
Na
,
šejče
,
apport
!
"
je
viknil
ter
vrgel
kost
po
tratini
.
Pes
je
skočil
v
gosto
deževje
za
njo
in
v
hipu
jo
je
prinesel
nazaj
.
"
To
ni
vse
,
"
je
velel
nadporočnik
,
"
še
enkrat
apport
!
Viš
tam
!
"
Šejk
je
skočil
po
tratini
ter
prinesel
še
manšete
,
na
kar
ga
je
gospodar
zopet
potrepal
.
Vzel
je
manšete
,
jih
ožel
in
spravil
v
torbo
.
"
Zelo
izurjenega
psa
imate
,
lahko
ste
ponosni
nanj
,
"
je
pohvalil
inženir
,
in
Buzduga
je
izpregovoril
o
pasjem
plemenu
sploh
,
kakšne
lastnosti
ima
ta
in
ona
vrsta
,
a
njegov
šejk
ima
dobre
lastnosti
vseh
vrst
,
ker
je
prav
posrečena
mešanica
dveh
imenitnih
pasem
.
Na
apport
in
appell
razume
kakor
nobena
druga
žival
.
Pravil
je
o
pasjih
simpatijah
in
antipatijah
in
kakor
je
sebi
prisvajal
dušo
,
tako
jo
je
prilaščal
tudi
pasjemu
rodu
,
seveda
umrjočo
.
A
zunaj
je
lil
dež
,
švigal
blisk
,
butal
grom
in
izpod
stene
pristrešja
jima
je
pricurljala
tiha
vodica
v
posete
.
Kmalu
pa
sta
dobila
še
drug
poset
,
celo
dva
poseta
.
Prvi
je
bila
strela
,
ki
je
udarila
kraj
koče
v
drevo
,
in
sicer
s
takšno
silo
in
v
toliki
bližini
,
da
se
je
potresla
koča
in
je
možakoma
zamigljalo
pred
očmi
in
sta
začutila
puh
,
obenem
pa
tesnobo
in
grozo
,
ki
ji
nihče
ne
more
odoleti
ob
takšnem
grozovitem
pojavu
.
Oba
sta
obledela
,
se
spogledala
z
negibnimi
,
osteklenelimi
očmi
.
Živahni
orožnikovi
kobili
,
ki
je
dotlej
kazala
najboljšo
voljo
in
je
suhljato
,
z
žilami
prepreženo
glavo
drgnila
ob
vrat
Vilarjevega
konjeta
,
je
nekako
izpodneslo
zadnji
del
života
,
tako
da
je
z
njim
butnila
ob
steno
;
visoko
je
dvignila
plemenito
glavo
in
zastrmela
v
pajčevine
,
ki
so
preprezale
ves
strop
,
Vilarjev
šarec
je
postrigel
z
ušesi
,
jezno
pogrebel
s
sprednjo
nogo
,
a
kmalu
se
je
vdal
prejšnji
ravnodušnosti
.
Šejk
je
zarenčal
,
kakor
bi
ga
bil
pičil
gad
,
nepopisna
paznost
se
je
pojavila
na
njegovem
gobcu
,
ki
ga
je
iztegnil
kvišku
in
je
z
njim
preizkušaval
zrak
;
tresel
se
je
od
same
pozornosti
.
Tedaj
pa
se
je
prikazal
nov
poset
:
Jovica
Milošević
je
stopil
ves
premočen
izmed
drevja
,
kamor
je
bilo
treščilo
,
ter
se
bližal
koči
.
Osupel
je
obstal
,
zagledavši
družbo
,
ki
je
vedrila
.
"
Le
noter
!
Povedri
i
ti
!
"
mu
je
z
usmevom
viknil
Vilar
.
No
Jovica
ga
ni
slušal
.
Ker
je
prav
tisti
hip
zopet
udaril
grom
z
bliskom
,
se
je
pokrižal
,
potem
je
z
roko
povel
proti
inženirju
kakor
v
pozdrav
ter
se
okrenil
v
nasprotno
stran
.
"
Kaludjer
ne
mara
biti
pod
mojo
streho
,
"
je
pikro
rekel
Buzduga
.
"
Ej
–
težka
vest
.
Glejte
,
kako
pazen
je
moj
pes
;
on
dobro
ve
,
kdo
je
naš
sovražnik
.
Pokažem
vam
njegovo
izurjenost
.
"
In
tisti
hip
je
viknil
:
"
Pozor
,
šejk
–
sovražnik
!
"
Pes
je
priskočil
in
se
zavrtel
krog
svojega
gospodarja
.
Vilar
je
slutil
,
da
napravi
nadporočnik
kako
neumnost
,
kakšno
kruto
šalo
.
Zato
ga
je
z
odločno
in
hitro
besedo
opozoril
:
"
Gospod
nadporočnik
,
verjemite
mi
,
da
nisem
radoveden
na
pasje
umetnosti
–
"
No
oni
je
odmahnil
z
roko
ter
s
klikom
:
"
Alo
,
alo
!
"
naščuval
psa
,
ki
se
je
liki
blisk
zagnal
za
Jovico
.
Milošević
je
otepaval
z
nogama
,
ko
ga
je
pes
zagrabil
za
čakšire
,
suval
je
v
napadalčev
gobec
ter
udrihal
po
njem
s
palico
.
V
Vilarju
je
zavrelo
.
Na
ves
glas
je
zavpil
:
"
Gospod
nadporočnik
,
takšnega
trpinčenja
ne
maram
gledati
.
Pri
svoji
časti
vas
rotim
,
pokličite
psa
nazaj
!
Ako
ne
,
grem
z
revolverjem
nanj
.
"
Segel
je
po
revolverju
,
ki
ga
je
imel
pripetega
ob
sedlo
.
No
tisti
hip
je
kliknil
Buzduga
:
"
Appell
!
Appell
!
"
in
šejk
je
priskakal
nazaj
k
svojemu
gospodarju
,
ves
divji
in
krvižejen
,
ker
dobil
je
dosti
težkih
batin
in
sunkov
.
"
Hahaha
!
"
se
je
prisiljeno
posmejal
Buzduga
.
"
Ste
li
videli
,
kako
ga
imam
na
vrvici
,
kako
me
sluša
?
"
Pogladil
je
psa
po
hrbtu
in
se
mu
dobrikal
:
"
Ubožec
ti
moj
,
danes
ti
jih
je
naložil
prokleti
kaludjer
,
a
drugikrat
te
naščujem
na
njegov
vrat
,
tudi
na
to
si
izurjen
.
Čakaj
,
kaludjer
!
"
Zlost
se
mu
je
pojavila
na
obrazu
,
ker
grizlo
ga
je
,
da
se
inženir
ni
strinjal
z
njegovo
šalo
,
ni
občudoval
in
pohvalil
psa
,
in
pa
zato
,
ker
je
bil
šejk
tepen
.
Neprijazno
ga
je
dregnil
z
nogo
,
veleč
:
"
Hajdi
v
kot
in
pomiri
se
!
"
–
na
kar
je
žival
s
povešenim
repom
na
treh
nogah
cincala
v
kot
in
počenila
.
Vilar
ni
našel
besede
,
da
bi
dal
duška
svojemu
ogorčenju
,
dočim
je
bil
Buzduga
v
zadregi
,
kako
bi
zagladil
neprijetni
vtisk
,
ki
vselej
potlači
družbo
,
ako
je
njen
član
zakrivil
nerodnost
.
"
Sedaj
pazite
nanj
,
gospod
inženir
,
"
je
rekel
z
vsiljivo
besedo
,
"
sedaj
se
pokaže
pasja
duša
v
pravi
luči
.
Dela
se
klavrnega
in
pobitega
,
pa
mu
ni
zlega
.
Hinavec
!
"
Posmejal
se
je
,
hinavcu
'
in
dobrosrčno
mu
je
obljubil
:
"
Le
počakaj
,
šejče
,
drugikrat
zmagaš
zopet
ti
na
vsej
črti
.
"
Pes
se
je
,
tiho
cvileč
,
kakor
bi
vse
razumel
,
umiljeno
zazrl
v
gospodarja
,
potem
je
zašantal
k
njemu
,
mu
oblizal
roki
,
usta
in
krivi
nos
,
na
kar
se
je
zopet
po
vseh
štirih
,
zdrav
in
čil
,
povrnil
na
svoj
prostor
.
Buzduga
mu
je
vrgel
neoglojeno
kurjo
kost
in
košček
kruha
.
"
Ste
li
videli
komedijanta
,
kako
imenitno
je
markiral
svoj
poraz
in
kako
me
je
naposled
prosil
odpuščanja
?
"
je
vprašal
.
"
Ali
pa
vas
je
prosil
za
kurjo
kost
.
"
Inženirju
se
še
ni
zabrisala
nevolja
na
obrazu
.
"
Ne
poznam
pasje
psihologije
,
"
je
nadaljeval
,
sileč
se
v
miren
ton
,
"
a
reči
moram
:
da
sem
jaz
Bošnjak
,
zastrupil
bi
vam
mrho
.
Zakaj
ste
ga
naščuvali
na
človeka
,
gredočega
mirno
svojo
pot
?
"
"
O
,
to
ni
miren
človek
,
vi
ga
še
ne
poznate
.
Ta
ščuje
mirne
ljudi
vsepovsod
in
šunta
tudi
vaše
delavce
.
Na
to
smo
vas
opozorili
že
zadnjič
v
hanu
ob
Spreči
.
Bodite
oprezen
,
vi
ste
novinec
in
ne
poznate
tukajšnjih
razmer
,
"
je
govoril
nadporočnik
in
resnost
ter
skrb
je
izrazil
na
licu
,
kakor
bi
obžaloval
tega
mladega
,
brhkega
,
a
neizkušenega
človeka
.
"
Moj
šejk
je
moja
opora
.
Brez
moči
bom
,
kadar
mi
ta
pogine
in
precej
se
vrnem
nazaj
preko
Save
.
Vprašajte
Čumurpašo
in
Atifa
Sarajlijo
,
s
kakšnimi
ljudmi
imate
opraviti
v
vašem
drvarskem
taboru
.
"
"
Ne
,
od
Atifa
Sarajlije
nočem
navodil
.
Temu
turškemu
konfidentu
menda
sami
ne
zaupate
dosti
.
Obžalujem
,
da
je
naš
tabor
pod
njegovim
nadzorom
.
Čudim
se
vladi
,
da
je
postavila
toliko
kozlov
,
naj
čuvajo
njen
vrt
.
O
Jovici
Miloševiću
vem
dosle
samo
to
,
da
je
govoril
za
pravico
,
in
kdor
se
poganja
zanjo
,
tisti
je
moj
prijatelj
.
Odkrito
povem
.
"
"
Jaz
pa
to
vem
,
da
stremi
njegova
pravica
nekam
v
Srbijo
in
Rusijo
in
ni
naša
pravica
,
"
je
odločil
Buzduga
,
vstal
ter
rožljajoč
s
sabljo
stopil
h
konju
.
Nevihta
je
pojemala
,
na
vzhodu
se
je
svetlikalo
,
nebesni
vladar
se
je
že
daleč
na
zapadu
nad
Ozren-planino
kregal
s
svojimi
oblaki
.
No
kazalo
se
je
,
da
jih
i
tam
kmalu
raztopi
.
Zajahala
sta
.
Ogibajoč
se
rjavih
luž
in
mlak
,
sta
se
nespešno
pomikala
dalje
.
Buzduga
je
jel
o
nekem
generalu
v
Hercegovini
praviti
anekdote
,
ki
so
se
mu
zdele
tako
smešne
,
da
so
ga
spravile
povsem
v
dobro
voljo
.
Udobno
se
gugajoč
na
sedlu
in
igraje
z
vajeti
,
se
je
žarečega
lica
na
široko
razgovoril
.
Jezdil
je
nekoč
tlsti
general
s
svojim
adjutantom
,
da
vizitira
neko
oddaljeno
posadko
.
Nikdar
ne
vzame
oni
general
s
seboj
kakšne
prtljage
in
tudi
takrat
je
ni
.
Prigodilo
pa
se
je
kakor
danes
,
da
je
začelo
na
poti
deževati
,
in
prispela
sta
na
cilj
mnogo
pred
adjutantovim
služabnikom
,
ki
je
,
na
muli
tovoreč
prtljago
svojega
gospodarja
,
zaostal
daleč
za
njima
.
General
sploh
ni
jemal
služabnika
s
seboj
.
Do
kože
premočena
,
sta
bila
nastanjena
v
tujski
sobi
tiste
posadke
.
Adjutant
je
bil
zelo
razburjen
,
ker
ni
bil
vajen
,
tičati
v
mokri
obleki
;
neprestano
je
stopical
po
sobi
,
da
bi
se
revež
ne
prehladil
,
in
nestrpljivo
je
kukal
skozi
okno
,
kdaj
pač
pride
njegova
mula
,
da
bi
vsaj
perilo
lahko
premenil
.
General
,
ki
ni
pričakoval
nikakršnega
perila
,
je
ravnodušno
sedel
na
kanapeju
in
s
prsti
dromljal
po
mizi
.
Ko
se
je
bil
naveličal
adjutantovega
javkanja
in
raznežene
neučakljivosti
,
je
vstal
ter
se
začel
slačiti
.
Slekel
je
svojo
do
nitke
mokro
srajco
ter
jo
podal
svojemu
spremljevalcu
,
rekoč
:
,
Nate
mojo
srajco
in
meni
dajte
svojo
,
ako
hočete
že
vsekakor
premeniti
perilo
.
'
Adjutant
se
je
sramoval
svoje
mehkužnosti
in
se
pomiril
s
svojim
neprijetnim
položajem
.
"
To
je
general
,
ki
ga
čaka
lepa
prihodnjost
,
ta
bo
naš
vojskovodja
v
prihodnji
vojski
,
"
je
prorokoval
Buzduga
.
"
Ta
pa
ni
nič
podoben
tistim
kavarnskim
generalom
.
Preprost
,
a
strog
–
genij
!
Rokavic
ne
nosi
nikoli
;
ko
se
je
peljal
k
cesarju
v
avdijenco
,
si
jih
je
kupil
še
le
na
Dunaju
.
V
njegovi
obleki
ni
nič
gizdalinskega
,
ker
si
jo
da
delati
pri
kompaniji
.
In
kako
zna
ta
človek
sukati
Hercegovce
!
Deželni
jezik
ume
izvrstno
;
kar
na
vrat
pokaže
in
kdor
ima
kaj
na
vesti
,
ga
razume
...
To
je
cel
general
,
ne
takšen
polovičarski
,
kakor
so
drugi
.
Da
imamo
v
Tuzli
takšnega
poveljnika
,
kaj
hitro
bi
pometli
tukaj
take
hujskače
,
kakršen
je
vaš
prijatelj
Jovica
Milošević
.
"
"
Res
,
Milošević
mi
ugaja
.
Sploh
me
nič
ne
zanimajo
možje
,
ki
kopičijo
okrutnost
na
okrutnost
,
pač
pa
oni
,
ki
navdušujejo
tisoče
za
kaj
koristnega
in
lepega
,
n.
pr.
za
umno
gospodarstvo
,
obrt
,
šole
,
petje
–
"
Nadporočnik
je
majal
z
glavo
in
grizel
ustno
.
"
Za
svinjerejo
,
"
je
hitro
pripomnil
.
"
I
to
je
koristno
in
spada
k
gospodarstvu
.
"
"
O
gospodarstvu
tukaj
ne
moremo
govoriti
,
k
večjemu
o
gospodinjstvu
.
Moški
tu
samo
lenarijo
in
politizirajo
,
ne
delajo
pa
nič
.
"
"
To
je
bajka
,
ki
so
si
jo
izmislili
sovražniki
te
dežele
.
Uredite
agrarno
vprašanje
,
osvobodite
kmeta
kakor
v
Srbiji
in
Bolgariji
,
onda
uvidite
,
kako
se
poprime
rodne
grude
.
Sicer
pa
vidim
tudi
pri
današnjih
žalostnih
razmerah
moške
na
njivah
.
No
,
da
vam
razložim
dalje
–
zanimajo
me
tisti
,
ki
navdušujejo
za
človečnost
,
za
svobodo
–
"
"
Gospod
inženir
,
v
vas
kipi
agitatorska
kri
,
vi
ste
podobni
stari
Bajićevki
.
"
Vilar
se
je
posmejal
.
"
Gospod
nadporočnik
,
naščujte
svojega
psa
name
!
"
Kakor
bi
ga
ne
bil
slišal
,
je
oni
nadaljeval
:
"
Premnogo
pride
k
nam
preko
Save
učenih
ljudi
z
zasukanimi
in
zavitimi
idejami
,
zato
pa
vršimo
tukaj
samo
polovičarsko
delo
.
Veste
li
,
da
niti
v
Carigradu
nimamo
ugleda
?
Pred
drugimi
poslanci
se
tam
tresejo
,
a
našega
zasmehujejo
.
No
jaz
si
umijem
roki
in
vršim
svojo
prokleto
dolžnost
,
ne
ozirajoč
se
na
desno
in
levo
.
Jeli
,
šejče
,
da
je
tako
?
"
Pes
,
ki
je
s
povešenim
repom
otožno
capal
kraj
poti
,
je
dvignil
gobec
.
Ker
ni
dobil
nobenega
ukaza
,
je
skočil
pred
jezdeca
na
pot
in
je
tekel
pred
njima
,
vohajoč
po
tleh
,
očividno
po
Miloševićevem
sledu
.
"
Prosim
,
ali
vam
ni
hladno
?
"
je
vprašal
nadporočnik
.
"
Mene
mrazi
.
Da
se
ogrejem
,
poženem
malo
–
oprostite
!
Vaš
konj
se
z
mojim
ne
bo
mogel
kosati
.
"
Približal
se
je
Vilarju
ter
mu
segel
v
roko
.
"
V
Samojlovem
hanu
me
dohitite
in
tam
ostanite
čez
noč
.
Karte
bi
vrgli
s
Samojlom
in
nič
ne
bova
govorila
o
službenih
sitnostih
.
"
"
Hvala
,
gospod
nadporočnik
!
Kar
naprej
pojdem
.
Vsekakor
bi
bil
rad
nocoj
doma
!
Jutri
imam
posla
.
"
"
Kakor
hočete
.
Torej
na
svidenje
v
Tuzli
!
"
Konjske
podkve
so
zapeketale
po
izprani
poti
.
Vilarju
je
odleglo
pri
srcu
,
ko
je
videl
,
da
je
zavil
ta
prevneti
služabnik
s
poti
,
da
se
s
svojim
krvižejnim
psom
liki
zlovešča
prikazen
skokoma
nese
po
mehki
tratini
in
se
vedno
bolj
izgublja
v
daljavi
.
Zadovoljen
je
korakal
Vilar
par
dni
pozneje
ob
prvi
popoldanski
uri
v
planino
,
da
izplača
drvarjem
zvišani
zaslužek
.
Veselila
ga
je
zavest
dobrega
dela
,
in
vso
pot
je
ogrevala
njegovo
glavo
misel
,
kako
mu
bodo
delavci
hvaležni
.
Mestoma
je
postal
ter
se
zazrl
v
temno
veličastje
pragozda
in
zdelo
se
mu
je
,
kakor
bi
mu
iz
večnega
mraka
šepetala
neka
dobra
gorska
vila
in
ga
izpodbujala
,
naj
ne
postoji
na
zamišljeni
pravi
poti
,
naj
deluje
na
to
,
da
se
odpravijo
sovražene
znamke
.
Toliko
se
je
zamaknil
v
svoje
dobrohoteče
namene
,
da
mestoma
niti
ni
slišal
oglušujočega
hrumenja
jadrne
Oskove
.
Tedaj
je
vsa
krasota
v
prirodi
omrtvela
zanj
,
ki
je
videl
pravo
lepoto
samo
v
dobrem
dejanju
,
izkazanem
svojemu
bližnjiku
.
In
takšno
dobroto
je
prinesel
drvarjem
.
Zal
,
da
dovršeno
dobro
delo
ni
moglo
biti
splošno
,
da
je
moralo
neprijetno
zadeti
Bierkopfa
in
njegovo
strančico
.
Dočim
so
drvarji
–
tudi
oni
z
Volčjega
Dola
so
bili
navzoči
–
z
zadovoljnim
kimanjem
,
s
svetlimi
potezami
na
licih
,
glasnejši
pa
tudi
s
pohvalnimi
in
priznalnimi
izrazi
sprejeli
naznanilo
,
da
se
je
plača
za
toliko
in
toliko
odstotkov
zvišala
,
ker
je
padla
cena
živil
,
se
je
držal
Gajer
kislo
,
ustnici
sta
se
mu
še
bolj
udrli
,
oči
se
skrile
pod
obrvi
.
Njegova
duša
je
bila
pusta
in
zakrknjena
,
ni
mogla
prenesti
iskre
dobrovoljnosti
v
delavskih
srcih
;
vrhutega
se
njemu
pri
novih
cenah
nič
ni
zvišal
zaslužek
,
še
znižal
se
mu
je
,
ker
je
moral
sedaj
plačati
hrano
,
prej
pri
gozdarjevem
gospodarstvu
je
pa
ni
;
in
–
kaj
pa
to
!
–
Že
dvakrat
mu
voznik
iz
Samojlovega
hana
ni
pripeljal
nobene
zlatoglave
steklenice
in
nič
biftekov
.
V
krogu
delavcev
samo
enega
ni
ganila
vest
o
cenejši
hrani
–
Atifa
Sarajlije
.
Ta
je
dobival
iz
drugih
virov
drugačno
,
vse
boljšo
plačo
,
zato
je
apatično
zaslišal
Vilarjevo
obvestilo
in
s
preziranjem
je
zrl
na
te
izgurane
težake
,
ki
so
vedeli
,
da
je
njegovo
pazništvo
navidezen
postranski
posel
,
a
glavno
opravilo
mu
je
vohunstvo
in
ovadba
,
da
voha
v
drvarskem
taboru
in
daleč
naokoli
po
upornikih
,
nezadovoljnežih
,
hajdukih
,
veleizdajnikih
in
po
skritem
orožju
.
Čutil
je
,
da
ga
drvarji
sovražijo
,
in
to
jim
je
vračal
s
sovraštvom
.
Po
končanem
izplačilu
so
se
delavci
razšli
na
svoja
mesta
.
Vilar
je
postal
ter
zrl
za
njimi
.
Kmalu
so
sekire
zopet
enakomerno
sekale
ter
šle
bujnemu
življenju
do
živega
,
žage
so
pele
svojo
hripavozvenečo
smrtno
pesem
.
Iz
tega
enoličnega
vrveža
se
je
oglasila
zdajci
slovenska
pesem
;
pela
jo
je
gruča
slovenskih
delavcev
,
ki
je
blizu
njega
klestila
vejevje
podrtih
dreves
.
Vilar
je
prekobalil
hosto
,
ležečo
vse
križem
,
ter
se
privalil
k
oni
gruči
.
Sedel
je
na
debelo
vejo
kraj
štora
.
Drvarji
so
zapazili
,
da
jih
posluša
človek
,
ki
so
ga
začeli
uvaževati
,
zato
so
po
prvi
pesmi
zapeli
še
drugo
.
Pesmi
sta
se
ob
napornem
delu
zelo
trgali
,
ob
buhanju
sekir
nista
mogli
priti
do
prave
veljave
,
vsekakor
pa
sta
toliko
prevzeli
Vilarja
,
da
je
komolec
uprl
ob
štor
,
položil
glavo
na
dlan
in
