!"
ga
je
izpodbudil
Vilar
.
"
Dva
dni
po
mojem
prihodu
v
Dubrovnik
je
moj
oče
umrl
.
Večnaja
pamjat
hrabremu
junaku
!
(
Jovica
je
dvignil
čepico
.
)
Ker
so
premnogi
begunci
postali
dalmatinski
vladi
nadležni
,
sem
vzel
mater
in
sestro
in
ju
odvedel
preko
Kotora
v
Črno
Goro
.
Potem
sem
se
oborožil
in
hajdi
po
najkrajših
stezah
v
Hercegovino
.
Spoznal
sem
Stojana
Kovačevića
,
Lazarja
Sošico
,
Hubinajerja
,
četovali
smo
po
vsej
Hercegovini
;
tudi
na
strani
Petra
Karadjordjevića
sem
stal
pred
sovražnikom
.
Bil
sem
že
nad
pol
leta
vstaš
,
ko
so
nas
nekoč
prisilili
Turki
,
da
smo
se
jim
umaknili
na
črnogorsko
ozemlje
.
Takrat
sem
zapustil
četo
ter
se
napotil
na
Cetinje
,
da
vidim
svojo
mater
.
Toda
več
je
nisem
našel
med
živimi
.
Umrla
je
bila
od
srčne
boli
v
veliki
bedi
kmalu
po
naselitvi
na
črnogorskih
tleh
.
Večnaja
pamjat
dobri
majki
!
"
Jovica
je
vtretjič
dvignil
čepico
ter
jo
pomaknil
na
tilnik
.
Vilar
je
ginjen
gledal
na
njegovo
bodro
postavo
.
,
Ta
je
dostikrat
videl
smrt
'
–
si
je
mislil
.
Rad
bi
bil
kaj
pozvedel
o
Danici
,
pa
se
ni
drznil
vprašati
.
Da
bi
pobudil
kaludjera
k
nadaljevanju
svoje
povesti
,
je
vprašal
:
"
Kaj
se
je
zgodilo
z
onim
popom
–
Dimitrijevićem
?
"
"
Sveti
otec
Arzen
je
umrl
prvi
mesec
vstaje
.
Turki
so
ga
vklenili
in
vrgli
v
neko
mrzlo
ječo
,
kjer
so
ga
pustili
tri
dni
ležati
.
Zvračali
so
krivdo
nanj
,
da
je
suntal
na
upor
,
pa
mu
niso
mogli
dokazati
.
V
ječi
se
je
prehladil
in
je
kmalu
na
to
umrl
.
Bil
je
že
nad
osemdeset
let
star
.
Vsi
moji
dobrotniki
so
poginili
.
Večnaja
im
pamjat
!
"
Jovica
se
je
odkril
,
se
prekrižal
in
par
minut
je
korakal
s
sklenjenima
rokama
.
Iz
njegovega
izmučenega
srca
se
je
dvigala
k
nebu
vroča
molitev
za
hercegovske
mučenike
.
Grozna
tišina
je
vladala
v
mrtvem
gozdu
;
le
brstje
in
suho
vejevje
je
hreščalo
pod
težkimi
koraki
.
In
mrak
je
že
nastopal
.
Ko
se
je
bil
pokril
,
je
inženir
izpregovoril
:
"
Kaj
si
se
li
s
Črne
Gore
še
povrnil
v
Hercegovino
?
Ali
ste
še
četovali
?
"
Jovica
je
zamahnil
z
roko
in
počil
s
prsti
,
kakor
bi
hotel
pregnati
vse
težeče
ga
lirske
občutke
in
spomine
.
"
Haj
!
"
je
kliknil
v
mrak
in
utihnil
.
Čez
hip
je
nadaljeval
:
"
Četovali
smo
do
poletja
1877.
leta
.
Takrat
so
odjenjali
Turki
in
Hercegovini
se
je
olajšalo
.
Potrebovali
so
neštetih
množic
vojaštva
,
da
branijo
Donavo
in
Anatolijo
Rusov
,
ki
so
jim
bili
napovedali
vojsko
.
V
silne
roke
je
prešla
usoda
balkanskih
Slovanov
.
Odložil
sem
orožje
ter
se
vrnil
v
Karlovce
.
Doba
bojev
je
napravila
iz
mene
moža
.
Učenih
knjig
več
nisem
jemal
v
roke
,
več
nisem
hrepenel
po
zaprtju
za
samostanskimi
zidovi
,
a
poprijela
se
me
je
želja
,
da
bi
prehodil
vse
kraje
,
kjer
prebivajo
Srbi
,
utrjujoč
ljudi
v
veri
in
narodnem
odporu
.
Najrajši
bi
bil
postal
nekakšen
potujoč
svečenik
,
podoben
onemu
,
o
katerem
je
pel
Kačić
:
I
otide
od
grada
do
grada
,
ispovida
,
grčki
pripovida
,
Boga
moli
,
poje
liturgiju
,
travu
jede
,
hladnu
vodu
pije
.
Glej
,
brat
,
tako
nevesel
stan
sem
si
izvolil
.
"
Kaludjer
je
zadržal
vejo
,
ki
je
zapirala
pot
.
"
Kako
si
prišel
v
Bosno
?
"
"
Z
Avstrijo
vred
sem
prišel
in
kakor
Avstrija
tako
sem
i
jaz
pričakoval
veselega
sprejema
.
Patriarh
Andjelić
je
izbral
nekaj
popov
in
svečeniških
novincev
ter
jih
dal
na
razpolago
novi
bosenski
vladi
,
da
jih
nastavi
na
izpraznjenih
župah
in
po
samostanih
.
Prišel
sem
v
samostan
v
dobojskem
okraju
.
Tu
naj
bi
se
še
izpopolnil
v
svetih
obredih
,
potem
bi
me
posvetili
za
dijakona
.
Kmalu
mi
je
postalo
samostansko
zidovje
pretesno
in
želel
sem
si
vun
med
narod
.
Ob
izgredih
,
ki
so
se
godili
ob
razoroževanju
,
se
je
zbudil
v
meni
stari
vstaš
.
V
vseh
prepornih
vprašanjih
,
pri
vseh
krivicah
,
ki
so
zadele
domačine
,
sem
stopil
javno
in
odločno
na
stran
zatiranih
siromakov
vseh
veroizpovedanj
,
dočim
je
moj
iguman
,
vreden
učenec
madžarskega
patriarha
Andjelića
,
na
vse
načine
pazil
,
kako
bi
poslužil
vladi
.
On
je
pri
vsaki
krivičnosti
,
ki
se
je
zgodila
Bošnjakom
,
zaprl
oči
.
Seveda
sem
se
kmalu
razprl
z
njim
.
Si
li
slišal
v
Tuzli
,
kako
sem
pometel
z
razuzdano
gospodo
v
Ozren-manastiru
?
"
"
Nekaj
malega
sem
slišal
,
natančneje
povej
ti
!
"
"
Dobro
.
Takrat
sem
javno
opomnil
gospodo
,
naj
se
vede
dostojno
,
ako
se
prišteva
olikanim
ljudem
.
Pod
Ozren-planino
je
prastar
samostan
,
kamor
je
izza
davnih
časov
ob
Marijinih
praznikih
,
potem
na
Ivanje
,
Petrovo
in
Ilijino
trumoma
potoval
pravoslavni
narod
,
da
išče
tolažbe
pri
božjih
ugodnikih
.
Nekdaj
so
bili
menihi
goreči
za
vero
in
s
tem
i
za
narodnost
,
zato
so
bili
Turkom
trn
v
peti
.
Prigodilo
se
je
v
burnih
časih
,
da
so
se
vršile
bitke
med
Turki
okoličani
in
božjepotniki
.
Naposled
je
turška
vlada
zaprla
samostan
in
iztirala
igumana
in
njegove
tovariše
.
Dandanes
vidiš
v
cerkvi
sledove
turške
okrutnosti
.
Notranjost
sten
je
razdrapana
in
obstreljena
,
bogorodici
so
izpraskane
oči
.
Pod
avstrijsko
vlado
se
je
ono
svetišče
zopet
otvorilo
.
Ker
menihov
tam
še
ni
,
sva
z
igumanom
hodila
tja
ob
božjih
potih
opravljat
cerkveno
slavnost
.
Tako
sva
bila
tam
i
predlanskim
na
Petrovo
.
Dan
je
bil
krasen
in
mnogo
pravoslavnega
ljudstva
,
starega
in
mladega
,
se
je
narinilo
od
vseh
strani
.
In
glej
,
iz
Tuzle
so
prišla
tisti
Petrov
dan
gospoda
,
oborožena
s
sabljami
in
revolverji
,
da
ogledajo
manastirske
zanimivosti
.
Pravzaprav
so
prišli
na
samo
zabavo
.
V
družbi
se
je
nahajal
Bajić
s
soprogo
in
svakinjo
;
te
sem
poznal
iz
Tuzle
,
ker
sem
parkrat
posetil
svojo
dobro
teto
.
Tudi
žida
načelnika
sem
poznal
.
O
orožniku
Buzdugi
so
mi
povedali
tuzlanski
Srbi
,
ki
so
prišli
na
božjo
pot
,
da
je
zver
v
človeški
podobi
;
pripeljal
je
s
seboj
omoženo
handžijico
iz
hana
ob
Spreči
,
razuzdano
židovko
.
Še
trije
drugi
oficirji
so
prišli
z
izletniki
.
Prihrumeli
so
dopoldne
po
končanem
cerkvenem
opravilu
,
navalili
na
samostan
in
cerkev
in
vse
so
preobrnili
.
Iguman
jim
je
vse
razkazal
in
jih
povabil
na
obed
.
In
ti
ljudje
so
se
razprostrli
po
samostanu
,
kakor
bi
bili
doma
.
Iz
svoje
sobe
sem
videl
,
kako
se
razbrzdano
vedejo
po
hodnikih
.
Takih
drzovitih
razuzdanosti
,
kakršne
je
uganjal
načelnik
z
Bajićevo
ženo
in
orožnik
Buzduga
s
Samojlovko
,
še
nisem
bil
priča
.
Grem
k
igumanu
in
pravim
:
,
Ti
ljudje
so
menda
znoreli
;
okupirali
so
manastir
in
ga
skrunijo
.
Po
hodnikih
se
vodijo
za
bele
roke
in
vedejo
se
,
ko
da
je
temna
noč
.
Turki
niso
huje
gospodarili
v
njem
.
'
Iguman
je
nevoljno
odgovoril
:
,
Pusti
jih
,
oni
so
gospodarji
.
Sami
bodo
dali
odgovor
pred
Bogom
.
Narod
jih
ne
vidi
za
samostanskim
zidovjem
.
Pohujšanja
ni
.
'
V
meni
je
vrela
kri
,
a
molčal
sem
.
Tudi
pri
obedu
niso
kazali
posebne
olike
.
Imeli
smo
pečenega
jarca
,
pilav
in
kruh
;
vina
ni
bilo
v
samostanu
.
Stregel
nam
je
knez
iz
Petrovega
sela
.
Ker
je
prinašal
v
obednico
bos
in
je
nosil
kito
,
so
se
mu
hohotale
ženske
.
Najin
obed
jim
je
bil
preskromen
,
razpoložili
so
torej
po
mizi
vse
,
kar
so
prinesli
s
seboj
:
kuretino
,
svinjino
in
veliko
čutaro
vina
.
Iguman
je
govoril
umiljeno
,
ponižno
in
udano
ter
jemal
od
njih
brašna
,
a
jaz
ničesar
nisem
hotel
vzeti
od
teh
razvratnih
ljudi
.
Vse
sem
uljudno
odklonil
,
ker
se
mi
je
gabilo
iz
njih
rok
.
Mrko
sem
zrl
nanje
,
ki
so
jedli
kakor
kobilice
in
pili
kakor
čutare
.
To
ni
bilo
prav
onemu
Buzdugi
,
ki
sem
ga
bil
maloprej
zasačil
pri
grehu
.
In
ker
slučajno
nisem
bil
navzoč
pri
neki
napitnici
,
ki
jo
je
proiznesel
načelnik
,
me
je
oblastno
vprašal
orožnik
:
,
Povej
,
kakšne
vere
si
,
ti
,
kaludjer
,
srbske
ali
avstrijske
?
'
Čista
je
moja
vera
–
sem
odgovoril
–
ker
korenini
v
Bogu
.
A
vedi
,
da
v
Švabi
ni
vere
,
kakor
ni
v
morju
mere
.
,
Kaj
meniš
,
kaludjere
,
je
povzel
,
veselo
zroč
name
in
na
svoje
ženske
,
,
ali
kdaj
zasije
Bosni
solnce
slave
,
kakor
se
bolj
abotno
nego
koristno
izražajo
srbski
pesniki
?
Odgovoril
sem
:
Vse
se
lahko
zgodi
;
naš
pregovor
pravi
:
Iz
robstva
ikad
,
iz
groba
nikad
.
Slava
in
propast
gresta
druga
za
drugo
kakor
dan
za
nočjo
.
–
Še
več
podobnega
,
zadirljivega
smo
govorili
.
In
tako
so
se
napele
strune
.
Po
obedu
je
šla
družba
na
tratino
za
cerkvijo
,
kjer
je
taborilo
ogromno
ljudstva
.
Na
več
mestih
se
je
igralo
kolo
.
Družba
se
je
zarila
,
ali
kakor
pri
vas
pravijo
,
ponižala
se
je
med
ljudstvo
.
Šel
sem
kraj
Buzduge
,
ki
je
delal
družbi
gaz
.
S
svojo
bikovko
je
ošvrknil
zdaj
tega
,
zdaj
onega
,
včasi
prav
občutno
.
Ljudje
so
se
umikali
in
divji
pogledi
so
sršeli
na
oblastnega
človeka
.
,
Je
li
to
moralno
,
kaludjere
,
da
igrajo
vaši
ljudje
na
božjih
potih
kraj
cerkve
kolo
?
'
me
je
vprašal
sredi
množic
.
V
tem
ne
vidim
ne
jaz
ne
naša
pravoslavna
cerkev
pohujšanja
–
sem
odgovoril
.
Mladi
in
stari
ljudje
se
zabavajo
po
naše
javno
,
pod
milim
nebom
in
pri
belem
dnevu
.
Preglej
vse
množice
,
ni
enega
pijanega
ali
drznega
človeka
ne
najdeš
med
njimi
.
To
je
njih
nedolžno
veselje
.
So
li
moralne
vaše
zabave
?
Videl
sem
vas
,
kako
ste
se
nesramno
zabavali
po
pustih
samostanskih
hodnikih
,
videl
sem
te
,
kako
si
z
ono
omoženo
židovko
vdrl
v
prazno
samostansko
celico
.
Reci
,
gospodine
,
je
li
to
spodobno
?
Poslednje
stavke
sem
vpil
,
tako
da
so
jih
slišali
mnogi
in
ostro
sem
zrl
na
grešnika
.
Grozljiveje
ga
ne
bo
sodil
večni
Bog
na
sodnji
dan
.
Narod
je
bil
itak
že
razburjen
,
ker
marsikoga
je
skelel
udarec
orožnikove
bikovke
,
drugi
so
se
zgražali
,
ker
se
tujci
niso
povsem
spodobno
vedli
v
gneči
:
moški
so
poizkušali
briti
norce
iz
naših
deklet
,
ženske
so
porogljivo
govorile
o
naših
nošah
in
o
nakitju
naših
ljudi
.
,
A-a
–
ti
si
se
osmelil
nas
zalezovati
!
mi
je
tiho
siknil
Buzduga
.
,
Čakaj
,
drago
mi
še
plačaš
za
to
!
'
Ne
bojim
se
te
–
sem
rekel
mirno
.
Pri
nas
pravimo
:
En
greh
je
mnogo
,
a
malo
je
i
tisoč
dobrot
.
In
vi
valite
le
greh
na
greh
.
Vi
hodite
po
svetu
kakor
čebele
po
cvetu
.
Pa
tudi
vama
pride
dan
plačila
.
Tedaj
je
viknil
nekdo
v
druhali
:
,
Narod
nima
orožja
,
a
vedel
bo
braniti
svojo
čast
!
'
Za
njim
se
je
oglasilo
iz
druge
tolpe
:
,
Obleci
prašiča
v
zlato
,
a
on
pojde
zopet
v
blato
.
'
In
tretji
je
rekel
:
,
Grobnica
vam
kosti
izmetala
!
'
Vse
to
se
je
vršilo
zelo
hitro
.
Načelnik
Pester
,
ki
se
je
z
Bajićevo
ženo
ril
skozi
množice
,
se
je
plašno
okrenil
k
igumanu
ter
vprašal
nemški
:
,
Kaj
pomeni
to
?
'
,
Narod
se
zabava
,
'
je
tiho
odgovoril
iguman
in
pristavil
:
,
Najbolje
bo
,
velemožni
gospod
načelnik
,
ako
pojdemo
nazaj
v
samostan
.
'
Ko
je
videl
načelnik
na
njegovem
obrazu
bledost
in
strah
,
je
namignil
svoji
družbi
,
ki
je
obmolknila
in
se
vsa
poparjena
počasi
zavlekla
med
samostanske
zidove
.
Iguman
me
je
obrisal
z
groznim
,
sovražnim
pogledom
,
potem
je
šel
za
tujci
.
Čez
pol
ure
je
družba
ozlovoljena
zapustila
Ozren-manastir
,
ne
da
bi
se
bila
pri
meni
kaj
poslovila
.
Iguman
jo
je
spremil
preko
gozdov
kraj
potoka
Jadrene
v
dolino
,
kjer
so
jo
čakali
vozovi
.
Tri
tedne
pozneje
sem
moral
zapustiti
samostan
,
ker
ustrežljivi
iguman
me
je
opisal
oblasti
kot
nemirneža
,
nezadovoljneža
in
strastnega
agitatorja
.
A
to
sem
,
bogme
!
Drugačen
ne
morem
biti
.
Ostro
so
odsle
začrtana
moja
pota
,
edina
moja
strast
je
odpor
na
vsej
črti
,
odpor
takšni
kulturi
.
"
"
Kaj
pomaga
odpor
!
"
je
izpregovoril
Vilar
.
"
Pogled
na
trpljenje
svojih
bratov
rodi
globoko
usmiljenje
in
ljubezen
do
njih
,
to
poznam
po
sebi
.
Toda
odpor
z
orožjem
–
kako
je
mogoč
,
če
nimate
pušk
in
handžarjev
?
"
"
To
se
vse
dobi
.
Treba
nam
odvažnih
in
smelih
mož
.
In
mnogo
sem
jih
videl
v
hercegovskih
vstaških
četah
.
"
"
Če
ima
pa
nasprotnik
nad
petdeset
dobro
oboroženih
,
drznih
mož
za
enega
vstaša
?
Kako
se
morete
potem
nadejati
ugodnih
uspehov
?
Svoje
življenje
tvegate
v
bojih
,
ki
so
brez
upa
zmage
.
"
"
Tako
so
javkali
tvoji
predniki
.
Svojo
usodo
ima
narod
sam
v
rokah
.
"
"
Tu
odločujejo
razmere
,
sosedstva
–
"
"
Vsak
si
mora
svoje
razmere
tako
uravnati
,
da
živi
.
"
"
Res
,
uravnaj
si
jih
tako
!
Toda
ne
z
orožjem
in
krvjo
.
Morda
vam
obetajo
glasovi
iz
inozemstva
pomoč
,
pa
to
je
lažniva
izpodbuda
.
Lahko
zanetite
v
obmejnih
krajih
vstajo
,
ker
se
po
prvih
neudačah
lahko
skrijete
za
mejo
,
toda
s
tem
daste
vladi
nov
povod
,
da
bo
z
vsem
svojim
bojnim
in
pisarniškim
orodjem
še
huje
pritiskala
na
vas
nego
dosle
.
Samo
olja
prilijete
v
ogenj
.
Pripoznavam
,
da
se
ti
je
godila
krivica
,
vem
,
zakaj
nosiš
obvezano
roko
–
"
Milošević
se
je
naglo
okrenil
.
"
To
ti
je
pravila
moja
vrla
teta
.
"
"
Da
,
gospa
Vukosava
Bajićeva
mi
je
pravila
.
Rekla
mi
je
,
naj
ti
prigovarjam
,
da
se
preseliš
v
Srbijo
,
tam
bi
si
lahko
našel
mesto
,
kjer
bi
uspešno
deloval
za
blaginjo
naroda
.
Na
primer
kot
učitelj
.
Več
bi
mu
koristil
,
nego
moreš
tukaj
z
orožjem
in
krvjo
.
Naš
boj
je
v
neprestanem
delu
in
ves
naš
napredek
je
v
neumornem
delu
.
Za
boj
z
orožjem
nimamo
moči
.
"
Jovica
je
pljunil
v
breg
.
"
Vaše
moči
so
izmozgali
,
pri
vas
se
bije
boj
samo
na
papirju
,
z
besedami
,
z
učenostjo
.
Idi
torej
za
denarjem
,
a
jaz
se
bom
bojeval
z
orožjem
za
pravico
.
"
"
Pride
čas
,
ko
se
pomiri
tvoja
vstaška
kri
.
Tedaj
boš
s
svojo
izobraženostjo
več
koristil
,
nego
moreš
z
brezuspešnim
agitatorstvom
.
"
Namig
na
izobraženost
je
laskal
Jovici
.
Vzbočil
je
prsi
in
oživljeno
je
zrl
v
hitro
nastopajočo
noč
.
Stezica
ju
je
vedla
skoraj
po
ravnem
vprek
nad
Volčjim
Dolom
.
Po
dolgem
premisleku
je
rekel
:
"
Vsekakor
mi
ugajaš
,
gospodine
Franjo
.
Morda
bom
res
moral
kdaj
odtod
.
Pa
za
beg
je
časa
dovolj
.
"
Pri
kolibi
v
Medvedjem
Dolu
sta
se
poslovila
.
Drvarji
so
sedeli
pri
večerji
.
Vilar
,
je
počakal
zunaj
;
po
večerji
je
poklical
kuharja
Janeza
,
da
mu
z
bakljo
sveti
po
gozdu
.
Meseca
še
ni
bilo
na
obzorju
;
sicer
pa
njegova
luč
ne
bi
mogla
prodreti
na
stezo
pod
močno
razvitim
gostim
vejevjem
listnatega
gozda
.
Kuhar
je
vzel
štiri
baklje
pod
pazduho
.
Po
posekanem
gozdu
sta
šla
brez
luči
;
z
jasnega
neba
in
redkih
zvezd
se
je
lilo
vsaj
toliko
svetlobe
na
zemljo
,
da
se
je
videlo
kam
stopiti
.
Pred
steno
nenačetega
gozda
sta
prižgala
prvo
plamenico
in
kuhar
je
šel
naprej
,
visoko
ob
strani
nesoč
plapolajočo
luč
ali
pa
jo
držec
zaradi
vejevja
pred
seboj
.
"
Kako
si
,
brate
Gorogranče
?
"
ga
je
ogovoril
inženir
,
ko
sta
prišla
v
goščavo
.
"
Že
bo
;
zdaj
je
hrana
boljša
in
povišani
smo
vsak
za
poldrugi
goldinar
na
teden
.
Pri
vseh
delavcih
da
to
na
teden
čez
sto
goldinarjev
.
Kaj
menite
,
kam
je
šlo
poprej
toliko
denarja
?
"
"
Kam
je
šlo
?
Razložil
sem
vam
,
da
so
bila
živila
dražja
.
"
"
Tisto
ne
bo
vse
tako
res
,
gospodine
Franjo
–
ne
zamerite
!
"
Vilar
ni
zameril
,
a
zopet
se
je
počudil
,
da
ga
nazivajo
tudi
delavci
tako
po
domače
.
"
Kdo
bi
meni
pravil
?
"
je
nadaljeval
Janez
,
smejoč
se
ob
kočnjakih
.
"
Žrli
so
naši
gospodarji
,
žrli
in
spravljali
v
svoje
bisage
.
Tako
je
bilo
in
nič
drugače
.
Največ
je
vzel
gozdar
,
nekaj
je
ostalo
židu
,
tudi
Gajer
in
Atif
sta
dobila
svoje
–
vsi
so
žrli
na
naš
račun
in
vsi
so
namaziljeni
s
tatinsko
mažo
.
Nu
,
naj
se
jim
zapeče
to
tatinstvo
na
njih
vesti
.
Odgovor
bo
dajal
sodnji
dan
,
kdor
pije
skozi
mozolje
revnega
delavca
njegovo
izmučeno
kri
.
"
"
Dobro
bi
bilo
,
dobro
,
ko
bi
bilo
vse
res
tako
,
kakor
uče
,
"
je
podvomil
inženir
.
"
O
,
kako
se
je
vedno
kuhalo
in
peklo
in
cvrlo
za
te
proklete
požeruhe
,
a
nad
menoj
so
vpili
,
da
premalo
mešam
in
da
je
zato
prežganka
preredka
in
plehka
.
A
zdaj
,
ko
ste
jim
vi
zmedli
štrene
,
so
vsi
povesili
brke
kakor
krčmar
,
kadar
nima
gostov
,
ali
pa
cigan
,
kadar
lakomnih
oči
gleda
na
pogačo
.
Atif
itak
gleda
kakor
hudič
na
Veliki
petek
,
Gajer
se
zvija
kakor
črv
v
siru
in
gozdar
se
oblizuje
krog
nas
kakor
pes
okoli
vrele
kaše
.
Veste
,
zato
mu
gre
,
da
bi
ne
zahtevali
od
njega
povračila
tistega
,
za
kar
nas
je
bil
odrl
v
prejšnjih
časih
.
Naj
mu
gnije
na
duši
tisto
,
kar
nam
je
ukradel
hudič
.
"
"
Če
bo
le
res
tako
.
Dal
Bog
,
da
bi
se
zgodilo
!
"
je
potrdil
Vilar
.
"
Hudiča
,
zakaj
nas
pa
uče
,
da
pride
za
vsak
greh
gotova
kazen
.
Za
gospodo
ni
kazni
,
le
nas
hlapce
straše
z
njo
.
Hudič
naj
vse
vzame
!
"
je
rohnel
Janez
v
trdo
noč
ter
pljuval
skozi
zobe
.
Kraj
je
bil
strahovit
,
kakor
bi
prežale
iz
vseh
kotov
tolpe
vragov
na
grešne
duše
.
Zdel
se
je
mnogo
strašnejši
nego
podnevi
.
Kamor
je
blisnil
svit
plapolajoče
baklje
,
povsod
so
se
pokazala
iz
goščave
ogromna
kosmata
debla
in
z
mahom
pokriti
skalnati
roglji
,
kakor
bi
stopale
pošasti
in
spake
iz
brezden
,
hoteč
s
stotino
spon
vkovati
bitji
,
ki
kalita
globoki
mir
v
neprodirni
temi
.
Grozna
je
bila
ta
tihota
v
umerjenem
hrumenju
Oskove
,
pa
tudi
to
,
kar
jo
je
rušilo
,
je
.
zbujalo
grozo
.
Drsajoči
korak
,
šum
in
hrest
vej
,
ki
jih
je
pripogibal
in
odmikal
bakljonosec
,
cvrketanje
zelenega
listjiča
,
ki
se
je
zadevalo
v
prasketajoči
plamen
baklje
,
frfot
ptice
in
beg
živali
,
ki
se
je
zbudila
v
temi
ter
se
zarila
globlje
v
šumo
,
vse
to
je
provzročalo
neko
mučno
plašljivost
in
potrjevalo
pravilo
,
da
ima
noč
svojo
moč
.
Dasi
Vilar
ni
bil
iz
plašljivega
kota
doma
,
ga
je
vendar
prevzel
strah
in
parkrat
se
je
ozrl
,
ne
prilomasti
li
iz
goščave
gorska
zver
,
ne
pridrsa
li
za
njim
drzni
hajduk
ali
sam
pravcati
slovenski
hudič
,
ki
ga
je
bil
klical
kuhar
.
"
Tiste
marke
bi
nam
odpravili
,
gospodine
Franjo
,
s
tistimi
se
nam
dela
v
nebo
vpijoča
krivica
,
"
je
povzel
Janez
.
Vilar
je
bil
vesel
zgovornega
kuharja
,
ker
je
želet
s
kakršnimsibodi
pogovorom
pregnati
strašljivost
.
"
Kaj
delate
z
znamkami
,
kadar
ne
veste
,
kaj
bi
zanje
kupili
?
"
je
vprašal
.
"
Jaz
jih
imam
že
sto
in
ne
vem
,
kaj
bi
z
njimi
.
Obleke
ne
potrebujem
in
ko
bi
jo
,
tistih
cunj
pri
Samojlu
ni
vredno
kupovati
.
Nekateri
jih
prodajajo
Samojlu
za
polovično
ceno
,
ker
ne
kaže
drugega
,
drugi
pa
gredo
,
kadar
sta
dva
praznika
,
k
židu
in
v
dveh
dneh
vse
zajedo
in
zapijo
pri
njem
.
"
"
Poizkusiti
hočem
,
da
jih
odpravim
,
toda
moja
obljuba
naj
ne
dela
pri
drvarjih
dolga
.
Kakor
stene
stoje
takšne
zlorabe
in
razvade
pred
menoj
in
stene
ne
moreš
prodreti
z
glavo
.
"
"
Tako
učeni
glavi
,
kakor
je
vaša
,
se
ne
bodo
ustavljali
.
Ste
že
dokazali
pri
hrani
,
koliko
premorete
.
V
nedeljo
smo
se
menili
,
da
bi
šli
trije
iz
naše
srede
v
tuzlanski
konak
prosit
,
da
nas
rešijo
mark
.
"
"
Ni
treba
,
"
je
pohitel
Vilar
.
"
Sam
bom
pisal
v
Sarajevo
.
Če
to
ne
zaleže
;
tudi
vaša
prošnja
v
Tuzli
ne
bo
pomagala
.
"
"
Če
boste
pisali
,
se
bojim
,
da
se
bo
vleklo
kakor
turški
post
,
preden
pride
odgovor
.
No
povedal
bom
drvarjem
,
da
ste
vi
vzeli
to
v
svoje
močne
roke
.
Bog
vam
plati
za
to
!
"
Janez
se
je
zadovoljno
muzal
predse
,
zakaj
zdelo
se
mu
je
,
da
je
zadevo
z
markami
imenitno
spravil
na
pravi
tir
.
Tisto
si
je
na
lepem
izmislil
,
da
so
bili
trije
drvarji
namenjeni
v
konak
.
Podrezati
je
hotel
v
Vilarja
,
ker
delavce
je
res
skrbelo
,
ukrene
li
inženir
kaj
v
tej
stvari
ali
nič
.
Preteklo
nedeljo
so
ugibali
,
kako
bi
ga
spomnili
na
njegovo
obljubo
,
zdaj
je
pa
on
sam
,
Janez
Glavač
,
po
domače
Mrkezkov
od
Sv.
Frančiška
,
sprožil
to
zadevo
,
on
sam
je
pripomogel
,
da
se
naposled
pri
oblasti
izbeza
odprava
mark
.
Janez
se
je
pred
drvarji
vedel
zelo
samozavestno
,
in
radi
so
poslušali
zgovornega
Kranjca
že
zategadelj
,
ker
se
jim
je
zdelo
njegovo
slovensko
narečje
tako
čudno
.
Včasi
je
s
kazalcem
potrkal
na
čelo
ter
rekel
:
Tu
notri
je
več
masla
nego
v
marsikakšni
buči
,
ki
je
leta
in
leta
zijala
iz
šolskih
klopi
.
Tako
je
sodil
Janez
,
in
jaz
menim
,
da
ima
prav
turški
pregovor
,
ki
pravi
:
Da
se
izneso
vse
pameti
na
trg
,
vsak
bi
zopet
kupil
svojo
.
Po
kratkem
premolku
je
vprašal
inženir
:
"
Ali
je
bil
danes
Atif
Sarajlija
kaj
v
Medvedjem
Dolu
?
"
"
Pri
drvarjih
ga
ni
bilo
,
a
jaz
sem
ga
videl
,
da
je
šel
malo
pred
nočjo
visoko
nad
nami
kraj
posekanega
gozda
.
Napravil
je
velik
ovinek
.
Veste
,
to
je
pes
,
kakršnega
ni
več
pod
božjim
solncem
.
Birkov
in
Gajer
sta
poleg
njega
še
angela
.
Za
paznika
je
pri
nas
in
ni
.
Oblizuje
se
krog
gospode
kakor
pes
krog
mesnice
.
Pravijo
,
da
je
bogato
plačan
zato
,
da
voha
po
deželi
in
spravlja
ljudi
v
nesrečo
.
"
"
Ali
je
komu
že
škodoval
?
"
"
O
,
škodoval
,
pa
kako
!
Glejte
,
pri
nas
je
sekal
lansko
zimo
neki
Pavle
Drljača
iz
Pilića
,
star
,
miren
človek
in
tako
dobrih
,
milih
oči
,
da
bi
se
človek
zagledal
vanje
.
Nikdar
ni
zmerjal
in
grdil
tujca
s
Švabo
,
z
vsem
je
bil
zadovoljen
.
Ob
praznikih
,
če
ni
šel
domov
v
Pilić
,
in
zvečer
je
sedel
tisti
Drljača
v
kotu
kolibe
ter
krpal
našo
obleko
,
ker
bil
je
nekaj
krojača
.
In
pravil
nam
je
o
starih
turških
časih
ter
hvalil
našega
cesarja
.
Radi
smo
ga
poslušali
,
sedeč
kraj
njega
.
Govoril
je
umerjeno
,
polahno
,
kakor
bi
mu
med
tekel
iz
ust
.
Osivel
je
že
bil
.
,
Sneg
mi
je
zapadel
glavo
,
'
je
rekel
včasi
,
,
in
sneg
pomeni
smrt
.
'
Takšen
dober
človek
!
Glejte
,
česa
je
zaželel
!
Rad
bi
bil
videl
Tuzlo
,
kakšna
je
sedaj
pod
novim
cesarjem
.
Ni
se
mogel
načuditi
,
ko
je
bil
slišal
,
da
je
sedaj
v
mestu
človek
,
ki
sedi
na
samem
kolesu
,
z
nogama
goni
kolo
,
ki
hitreje
teče
pod
njim
nego
najboljši
konj
.
,
Opravek
bom
dobil
,
da
pojdem
v
mesto
,
če
ne
prej
pa
takrat
,
kadar
Marko
vzame
mojo
Luco
.
Tisto
čudovito
kolo
vsekakor
hočem
videti
,
preden
umrjem
.
Ako
ne
drugače
,
pojdem
po
šivanke
v
mesto
.
Posebno
z
enim
drvarjem
sta
bila
velika
prijatelja
.
Marko
Čuruk
se
je
imenoval
tisti
mladenič
.
Bil
je
majhen
,
a
silen
hrust
,
sicer
pa
tudi
on
zelo
miren
in
priljuden
.
Prsi
je
bil
udatih
,
vratu
bičjega
,
rok
jeklenih
in
debelih
kakor
moje
stegno
;
mlad
hrast
je
prelomil
kakor
jaz
šibo
.
Vsakemu
se
je
nasmihaval
.
Veste
,
Marko
je
hodil
za
Drljačino
hčerko
Luco
in
ji
je
obljubil
zakon
.
Večkrat
je
prišla
tista
punca
v
naš
tabor
k
svojemu
očetu
.
Drljača
in
Marko
sta
ji
dajala
mesa
in
mi
smo
ji
metali
kruha
,
a
ona
je
vse
pobrala
in
odnesla
domov
materi
in
bratom
.
Drljača
ni
bil
ubog
človek
.
Kmetoval
je
na
zemlji
Turčina
Suljage
in
toliko
si
je
prištedil
,
da
je
redil
govejo
živino
.
To
mu
še
ni
bilo
zadosti
;
tisto
zimo
,
ko
ni
imel
doma
dela
,
se
je
v
svojo
nesrečo
prištulil
k
drvarjem
.
Hčerka
Luca
je
,
kakor
pravim
,
hodila
za
njim
v
Medvedji
Dol
.
Atif
jo
je
gledal
kakor
muha
med
in
včasi
ji
je
namežiknil
.
No
punca
je
bila
poštena
.
Zgodilo
pa
se
je
,
da
je
nekoč
mahnil
Atif
skrivaj
za
njo
,
ko
se
je
vračala
domov
.
Vdovec
je
bil
takrat
,
pravijo
,
da
je
s
sekiro
ubil
svojo
prvo
ženo
.
Udrl
je
torej
nevernik
za
tisto
punco
in
jo
napadel
v
hosti
.
Pa
že
mu
je
bil
Marko
za
petami
.
Zapazil
je
bil
hudiča
in
spoznal
,
kaj
namerava
.
Takrat
je
stal
pri
nas
oni
Jovica
,
kaludjer
mu
pravijo
.
I
ta
je
tekel
Marku
na
pomoč
.
In
tam
v
hosti
so
se
sprijeli
.
To
je
bilo
ravsanja
,
praskanja
in
davljenja
!
Na
vpitje
in
strel
–
Atif
je
bil
ustrelil
,
pa
ni
nikogar
pogodil
–
no
,
veste
,
takrat
smo
tekli
s
sekirami
pomagat
Marku
.
Pa
njemu
ni
trebalo
pomoči
.
Že
je
bil
s
kaludjerovo
podporo
spravil
pod
sebe
Atifa
in
ga
davil
,
davil
tako
,
da
je
človeku
srce
od
veselja
igralo
.
Klečal
mu
je
na
prsih
in
ga
držal
z
eno
roko
za
goltanec
,
z
drugo
pa
čof
!
čof
!
čof
!
Ves
je
bil
zdivjal
takrat
Marko
,
zblaznel
je
,
a
prej
je
bil
tako
tih
in
miren
.
Groza
je
bilo
človeka
njegovih
izbuljenih
oči
,
ki
so
gledale
v
Atifov
krvavi
nos
in
v
njegove
škripajoče
zobe
.
No
brez
Jovice
bi
ga
ne
bil
mogel
tako
zdelati
–
lahko
je
šteti
mrtvemu
medvedu
zobe
–
"
"
I
–
Atif
ni
bil
mrtev
,
"
je
pritaknil
Vilar
,
boječ
se
,
da
se
Mrkezkov
Janez
v
živahnem
pripovedovanju
ne
bi
zaletel
v
laž
,
katero
iskrenim
pripovednikom
tako
hitro
prinese
slina
na
jezik
.
"
Ni
bil
mrtev
,
ampak
samo
grgral
je
še
pod
Markom
;
zdelal
ga
je
tako
,
da
je
bil
najmanj
napol
mrtev
in
je
turška
duša
že
trkala
na
peklenska
vrata
.
"
"
Kaj
pa
tista
punca
Drljačka
?
"
"
Luca
je
zbežala
.
No
–
do
mrtvega
bi
bil
zadavil
Marko
hudiča
,
da
ni
pritekel
Gajer
in
mu
nastavil
revolverja
na
vrat
.
O
,
da
ste
videli
gibčnega
Marka
!
Kakor
ris
je
skočil
na
noge
in
se
zakadil
v
Gajerja
.
S
takšno
silo
ga
je
sunil
v
prsi
,
da
se
je
Nemec
zvalil
na
tla
in
se
liki
svitek
strkljal
v
grmovje
.
Čeprav
se
je
v
nas
hahljalo
srce
,
začeli
smo
vendar
miriti
razjarjenega
mladeniča
.
Toda
on
je
le
bulil
oči
,
težko
je
dihal
in
se
vedel
kakor
človek
,
ki
je
izgubil
vso
razsodnost
.
,
Zdravo
,
bratje
,
o
meni
boste
še
slišali
!
'
je
zavpil
,
pograbil
na
tleh
ležeč
topor
in
jo
udaril
v
planino
.
Kdo
bi
bil
od
njega
kaj
takšnega
pričakoval
!
Pobrali
smo
Atifa
in
ga
odvedli
v
kolibo
.
Teden
dni
pozneje
je
bil
zdrav
.
Kopriva
ne
pozebe
.
Nekaj
so
preiskavali
stvar
,
Drljačo
so
spodili
od
dela
,
Marka
so
iskali
,
pa
ta
je
bil
že
med
hajduki
.
Kaludjera
so
zaprli
za
nekaj
dni
in
potem
ga
dolgo
ni
bilo
k
nam
na
izpregled
.
Dolgo
nismo
slišali
o
Marku
.
Mislili
smo
,
da
je
bežal
čez
mejo
.
Lani
nekako
o
sv.
Jakobu
pa
se
je
zopet
pokazal
.
K
Drljačevim
je
prišel
–
v
njih
nesrečo
.
Večkrat
smo
slišali
o
njem
,
ta
in
oni
je
tudi
govoril
z
njim
.
Naši
so
pogosto
hodili
v
Pilić
,
nosili
Drljači
obleko
popravit
,
vse
so
videli
in
vedeli
.
Ko
je
Atif
zvedel
,
da
se
je
vrnil
Marko
,
ni
maral
sam
hoditi
ne
ponoči
in
ne
po
samotah
.
Najrajši
se
je
potikal
v
bližini
žandarskih
stražarnic
.
Naznanil
ga
je
,
pa
Marko
jo
je
pravočasno
popihal
.
Gospodine
Franjo
,
ali
ste
kdaj
kaj
slišali
o
harambaši
Dušanu
?
"
"
Jedva
se
spominjam
,
da
sem
nekaj
slišal
,
"
je
odgovoril
inženir
,
vesel
,
da
mu
kuhar
s
pripovedovanjem
krati
čas
.
"
Bogme
na
kolena
bi
padla
oba
pred
njim
,
ko
bi
naju
zdajle
srečal
na
tej
peklenski
stezi
.
O
tem
hajduškem
glavarju
pravijo
,
da
je
nedotakljiv
,
namreč
Turki
in
Srbi
pravijo
,
da
odskoči
od
njega
vsaka
kroglja
,
a
do
smrti
bi
ga
ranil
samo
grah
,
ki
bi
ga
blagoslovil
tuzlanski
škof
v
sveti
noči
.
Naj
verjame
to
,
kdor
hoče
,
jaz
ne
verjamem
.
Dušana
dohite
naše
puške
,
kakor
gotovo
je
pravica
v
nebesih
in
krivica
na
zemlji
.
Petdeset
cekinov
dobi
oni
,
ki
ga
privede
živega
ali
mrtvega
naši
oblasti
,
vrhu
tega
pa
še
odpustke
,
ako
ima
kaj
greha
na
sebi
.
"
"
A
kje
se
nahaja
sedaj
ta
grozni
človek
?
"
"
Hudič
ve
.
Šuma
je
njegovo
polje
,
trata
je
njegova
postelja
,
kamen
njegovo
zglavje
,
podzemske
jame
so
njegove
palače
,
burja
mu
je
nevesta
,
tako
namreč
poje
o
njem
hajduška
pesem
.
Na
piki
ima
orožnike
in
financarje
,
domačemu
človeku
ne
stori
žalega
,
ako
mu
da
rade
volje
hrane
.
Drugega
ne
zahteva
.
Nekemu
kmetu
v
Majevici-planini
,
ki
mu
je
odrekel
hlebec
kruha
in
je
njegovo
bivališče
,
neko
duplino
v
skalah
,
ovadil
orožnikom
,
je
zažgal
hišo
in
kmeta
samega
je
spekel
na
ognju
ter
vrgel
truplo
v
gozd
,
da
se
nažro
volkovi
.
Tako
pravijo
.
Grozovit
človek
!
"
"
Kaj
se
je
zgodilo
z
Markom
?
"
je
vprašal
Vilar
.
"
Marko
Čuruk
je
bil
v
Dušanovi
četi
.
Lansko
jesen
je
četa
streljala
na
financarje
,
ki
so
na
Čaklavici-planini
preganjali
tihotapce
.
Dva
financarja
je
obstrelila
.
Oblast
je
z
orožniki
in
vojaki
obkolila
Čaklavico
,
pa
hajduki
so
se
bili
že
poskrili
.
Marko
je
pribežal
k
Drljači
in
se
pri
njem
skrival
par
tednov
.
Toda
izvohal
ga
je
Atif
.
Šel
je
v
Samojlov
han
in
ga
ovadil
orožnikom
.
Navalili
so
na
Pilić
,
pa
Marko
je
imel
dober
nos
in
je
zbežal
.
Mesto
njega
so
uklenili
Drljačo
in
ga
gnali
v
Tuzlo
.
Tam
so
ga
postavili
pred
vojno
sodišče
,
ki
ima
pravico
,
razbojnike
in
one
,
ki
jim
dajo
hrane
in
zavetja
,
poslati
v
dveh
dneh
na
oni
svet
.
Drljačo
so
obsodili
na
smrt
.
Grbonog
,
ki
je
bil
tedaj
pandur
v
Tuzli
,
je
pravil
,
kako
krotak
in
miren
je
bil
Drljača
pred
sodiščem
,
tako
miren
,
kakor
bi
sekal
z
drvarji
ali
pa
krpal
njih
obleko
.
Ko
so
ga
vedli
iz
mesta
,
da
ga
ustrele
,
je
Drljača
govoril
duhovniku
,
ki
je
šel
kraj
njega
:
,
Glej
,
očka
,
želel
sem
opravka
v
Tuzli
,
da
vidim
človeka
na
kolesu
,
a
zdaj
je
prišel
opravek
.
Videl
sem
včeraj
popoldne
človeka
,
ki
se
je
peljal
mimo
moje
ječe
na
samem
kolesu
.
Dirjal
je
mirno
in
izginil
,
kakor
bi
pihnil
.
Kakor
bi
pihnil
v
luč
,
tako
ugasne
tudi
življenje
.
Sneg
je
na
moji
glavi
in
sneg
pomeni
smrt
.
Ne
bojim
se
je
.
'
S
solzami
zalit
je
bil
duhovnik
,
in
ni
on
tolažil
Drljače
,
ampak
Drljača
njega
.
Njegove
poslednje
besede
so
bile
:
,
Naj
Bog
pomore
pravičnim
ljudem
,
krivičneži
se
bodo
že
sami
branili
!
'
Tako
pripoveduje
drvar
Grbonog
,
ki
pač
včasi
z
jezikom
udari
čez
mejo
.
Pa
kaj
je
še
pravil
.
Vojak
je
hotel
pred
smrtnim
strelom
zavezati
Drljači
oči
,
pa
ta
ni
pustil
.
Snel
je
fes
,
ga
vrgel
v
zrak
in
zavpil
:
,
Živela
pravica
,
ki
je
dovolila
,
da
umrje
starec
junaške
smrti
!
'
Hoteli
so
ga
obesiti
;
ker
je
imel
pa
sarajevski
krvnik
drugod
preobilo
posla
,
so
ga
ustrelili
.
Smrt
na
vislicah
se
zdi
Bošnjakom
sramotna
,
smrt
iz
puške
pa
častna
.
Jaz
pa
pravim
,
da
obe
skupaj
nista
počenega
groša
vredni
.
Veste
,
gospodine
Franjo
,
takšnega
človeka
,
kakršen
je
bil
Drljača
,
na
širokem
svetu
ne
najdete
.
Mnogokrat
premišljujem
o
njem
in
vselej
ga
vidim
,
kako
sedi
med
nami
,
krpa
in
govori
pol
šaljivo
,
pol
resno
.
Po
šivanke
bi
bil
šel
v
Tuzlo
,
da
vidi
kolesarja
,
in
moral
je
iti
po
smrt
.
Skoraj
vsako
nedeljo
govorimo
o
njem
,
on
živi
v
naših
srcih
kot
svetnik
in
mučenik
.
I
,
kaj
pa
je
zakrivil
takšnega
?
Lačnega
je
nasitil
,
žejnega
je
napojil
,
nesrečnega
človeka
je
vzel
pod
streho
–
in
zato
precej
takšna
smrt
!
To
podžge
človeka
!
"
Janez
je
umolknil
.
Dvakrat
je
ogorčen
pljunil
v
stran
.
"
Veliko
smolo
je
imel
dobri
Drljača
.
Pravijo
,
da
se
nesrečnemu
krojaču
celo
igla
skrivi
,
"
je
rekel
Vilar
,
da
bi
izpodbudil
bakljonosca
k
besedi
.
"
Glejte
,
smrt
se
ne
zdi
človeku
vselej
enaka
,
"
je
povzel
kuhar
.
"
Lani
je
strela
ubila
dva
drvarja
,
pa
me
ta
dogodek
ni
kaj
dosti
ganil
,
a
Drljačeva
usoda
me
vselej
čudovito
pretrese
,
kadar
se
je
spomnim
.
"
"
Od
človeških
zakonov
pričakujemo
usmiljenje
in
upoštevanje
razmer
,
dočim
se
nam
zdi
,
da
priroda
slepo
uničuje
in
gradi
,
pa
udano
zremo
na
njeno
delo
.
"
"
Vas
že
razumem
,
gospod
želir
.
Mrkezkov
Janez
ni
tako
zabit
,
kakor
se
komu
zdi
.
"
"
Ali
se
je
zgodilo
že
dosti
nesreč
v
gozdu
?
"
"
Gode
se
,
gode
.
Poslednji
,
ki
ga
je
zadela
nesreča
,
je
bil
neki
Islamović
.
Hlod
ga
je
bil
pretrl
,
tako
da
je
nastopila
smrt
čez
dve
uri
.
Slovenci
smo
prvi
priskočili
k
ponesrečenemu
drvarju
.
Sklepali
smo
roke
in
javkali
:
Ježeš
,
Ježeš
!
Islamovič
pa
je
nevoljno
obrnil
glavo
k
meni
,
rekoč
:
,
Ne
javkaj
,
kuhar
!
Usojeno
mi
je
bilo
,
danes
poginiti
.
Da
sem
stal
poleg
tvojih
kotlov
,
i
tam
bi
bil
umrl
.
Rad
imam
Bošnjake
in
občudujem
jih
,
ker
so
tako
trezni
in
varčni
–
vse
bi
shranili
za
svoje
otroke
–
in
ker
se
ne
boje
smrti
.
Pri
nas
pravijo
,
da
brez
božje
volje
še
vrabec
ne
pade
s
strehe
,
umrje
pa
kvečjemu
obupani
samomorec
rad
,
človek
zdrave
pameti
pa
ne
mara
,
pa
naj
bo
še
tako
bolan
,
reven
in
naj
mu
še
toliko
govore
o
nebeškem
veselju
.
"
"
Kaj
pa
je
z
Luco
,
ali
se
je
že
omožila
?
"
"
Tisto
ne
,
na
nesrečnega
Marka
pa
tudi
ne
čaka
.
Slabo
se
ne
godi
stari
Drljački
:
sosedje
ji
pomagajo
in
delavci
ji
pomagamo
.
Odtrgamo
si
od
ust
in
vsak
teden
ji
pošljemo
po
dva
hlebca
kruha
,
včasi
pa
še
krhelj
mesa
.
"
Janez
je
postal
,
da
prižge
novo
plamenico
;
ostanek
dogorele
je
vrgel
na
tla
in
ga
poteptal
.
Tisti
hip
se
je
zazrl
Vilar
v
njegov
obraz
:
debela
solza
se
je
bila
razlezla
kuharju
po
ožganem
brku
.
Molče
sta
korakala
dalje
,
zamišljena
v
usodo
nesrečnih
ljudi
.
Jezik
jima
je
onemel
,
ker
jima
je
srce
gorelo
v
žaru
usmiljenja
.
In
še
bolj
nego
rojaštvo
ju
je
približal
skupni
čut
milosrčnosti
.
"
Nisem
mislil
,
da
je
v
teh
pragozdih
toliko
dobrih
ljudi
,
"
je
po
dolgem
premolku
izpregovoril
Vilar
.
"
To
je
lepo
,
da
skrbite
za
zapuščene
sirote
,
ki
ničesar
niso
zakrivile
.
"
Čez
hip
je
položil
roko
na
kuharjevo
ramo
.
"
Sedaj
pojdeš
pa
nazaj
,
Janez
,
da
se
naspiš
.
Tu
doli
mi
je
pot
bolj
znana
.
Daj
mi
gorečo
bakljo
,
zase
prižgi
novo
!
"
Želela
sta
si
lahko
noč
.
Janez
je
na
povratni
poti
ukal
v
pusto
noč
,
da
bi
pregnal
strahove
.
Vilar
se
je
zamislil
v
težko
usodo
siromakov
,
ki
pri
težkem
delu
nosijo
v
sebi
celo
morje
poštenja
,
in
zamislil
se
je
v
podlo
kulturo
onih
,
ki
vladajo
tem
siromakom
.
,
Je
li
treba
,
da
mora
zaradi
par
hajdukov
,
ki
straše
po
okraju
,
propasti
nedolžen
človek
?
Je
li
treba
pognati
človeka
,
ki
se
je
uprl
prešestnim
in
pijanim
ljudem
,
iz
toplega
samostana
pod
kap
?
'
je
robantil
,
ko
je
,
v
žarki
svetlobi
počasno
in
sanjavo
stopajoč
,
premleval
ono
,
kar
je
bil
slišal
danes
.
Kraj
njega
je
kipela
in
vrela
jadrna
Oskova
,
kakor
bi
smrčala
v
nemirnem
spanju
.
Tu
je
hrumeč
butnila
ob
pečino
,
tam
se
je
v
penah
prelila
s
skalnega
praga
v
tolmun
,
grgrajoč
kakor
vrela
voda
v
loncu
,
potem
je
v
rahlem
slapu
zdrknila
po
izmiti
in
izjedeni
kameniti
plošči
,
povsod
bujna
in
živahna
.
Vilar
je
jedva
slišal
njen
drzni
dir
,
tako
se
je
zatopil
v
sočutje
.
,
Še
nisem
dolgo
v
teh
krajih
in
že
sem
slišal
stvari
,
o
katerih
jih
je
sram
pisati
v
novine
.
Ko
bi
pri
nas
pritisnili
mirnemu
,
a
preglasnemu
človeku
žveplen
pečat
na
golo
roko
,
bi
bila
to
senzacija
prve
vrste
,
a
tukaj
je
vse
v
redu
.
Kdor
seje
trnje
,
ne
bere
grozdja
,
'
si
je
rekel
,
mučeč
se
v
težkih
sanjah
.
Prišedši
h
kolibam
,
na
plan
,
je
vrgel
gorečo
plamenico
v
vodo
.
Ves
razgret
se
je
zazrl
v
gosto
temo
.
Ko
se
mu
je
razjasnilo
pred
očmi
,
je
videl
nad
seboj
lep
kos
vedrega
nebosklona
.
Na
njem
so
rojile
zvezde
in
priščipnjeni
mesec
je
migal
z
brado
in
se
šaljivo
smejal
med
njimi
,
češ
:
Ako
na
zemlji
vso
njih
pravico
pobere
vrag
,
krivice
ne
vzame
nikdar
.
Neki
večer
začetkom
avgusta
je
sedel
Vilar
k
mizi
,
da
napiše
svoj
prvi
raport
na
deželno
vlado
.
Po
formularju
,
ležečem
pred
njim
,
je
moral
sporočiti
,
koliko
delavcev
je
bilo
koncem
julija
nastavljenih
pri
podjetju
,
koliko
jih
je
v
preteklih
dveh
mesecih
prišlo
novih
,
koliko
jih
je
odšlo
,
in
sicer
a
)
ker
se
jim
je
odpovedalo
delo
,
b
)
ker
so
odpovedali
sami
,
c
)
vsled
bolezni
ali
smrti
,
d
)
iz
drugih
vzrokov
.
Nadaljnja
rubrika
vzorca
je
zahtevala
poročila
o
zdravstvenem
stanju
delavcev
,
dalje
o
njih
hrani
,
potem
je
stal
razpredelek
s
predpisom
:
,
Izpolnjive
želje
delavcev
,
'
dalje
:
,
Pritožbe
'
in
naposled
širok
stolpec
za
splošne
opazke
.
Ljudomil
se
je
zdel
inženirju
ta
vzorec
in
vreden
,
da
ga
izpolni
vestno
in
po
pravici
.
Seveda
mora
deželna
vlada
,
ki
je
delodajalka
,
potem
tudi
ugoditi
upravičenim
željam
in
vpoštevati
pritožbe
.
Pomočil
je
pero
v
tinto
in
razmahoma
je
napisal
sedanje
število
delavcev
.
Tu
se
je
spomnil
,
da
mora
pri
prvem
raportu
sodelovati
tudi
Bierkopf
,
ker
ves
juni
in
še
nekaj
dni
julija
je
opravljal
on
vse
gospodarske
posle
.
Morda
bi
gozdar
rad
kaj
posebnega
postavil
v
listino
,
zato
naj
govori
i
on
.
Vstal
je
,
stopil
k
steni
in
potrkal
.
"
Gospod
gozdar
–
raport
pišem
na
deželno
vlado
,
zato
bi
vas
prosil
,
da
sodelujete
.
Prosim
!
"
"
Kaj
je
meni
do
vašega
raporta
!
Napišite
po
svoji
uvidnosti
!
"
je
zahreščalo
za
steno
.
"
Moje
poročilo
obsega
več
ko
mesec
dni
vašega
gospodarstva
,
zato
prosim
!
Kar
s
pipo
pridite
!
Je
li
kakšen
koncept
prejšnjih
raportov
tukaj
?
,
Ta
vrag
bi
mi
lahko
še
bolj
olajšal
moj
mošnjiček
.
Bolje
je
,
če
sem
priljuden
z
njim
,
'
se
je
odločil
Bierkopf
.
Čez
minuto
se
je
prigugal
s
pipo
v
ustih
v
Vilarjevo
sobo
.
Stopil
je
k
odprti
omari
,
pobrkljal
med
papirji
,
izvlekel
.
sveženj
požoltelih
listin
ter
ga
vrgel
na
mizo
pred
inženirja
.
"
Tu
so
vsi
koncepti
mojih
raportov
.
"
Težko
je
sedel
nasproti
Vilarju
,
ki
je
razvezal
sveženj
in
v
naglici
prečital
nekaj
poslednjih
listin
.
Gozdar
se
ni
mnogo
trudil
z
raporti
:
zabeleževal
je
drvarski
pokret
,
o
drvarskih
željah
in
pritožbah
ni
nikdar
pisal
.
Inženir
ni
maral
dela
odpraviti
tako
šablonski
.
S
prvimi
razpredelki
je
šlo
še
zadosti
gladko
:
Bierkopf
je
povedal
,
kateri
drvarji
so
vstopili
,
kateri
so
odšli
.
Pokazal
je
na
dotična
imena
v
imeniku
.
Vilar
je
pisal
.
Potem
je
preračunal
,
se
li
vse
ujema
,
ter
našel
pogrešek
.
"
To
se
ne
ujema
,
gospod
gozdar
.
V
svojem
raportu
koncem
majnika
ste
priglasili
80
delavcev
–
glejte
!
–
zdaj
jih
priglasim
zopet
80
–
glejte
!
Prihoda
je
bilo
poslednja
dva
meseca
6
delavcev
,
odhoda
pa
le
5
–
glejte
!
Torej
bi
jih
moralo
biti
koncem
julija
81
,
pa
jih
ni
!
Tu
je
pogrešek
.
"
"
Čakajte
,
še
nekoga
sem
pozabil
,
"
je
rekel
gozdar
v
nemajhni
zmedi
.
"
Človek
ne
more
vsega
nositi
v
glavi
.
Še
nekdo
je
odšel
.
Kako
se
je
že
pisal
?
Čič
...
čič
...
So
ein
verfluchter
Windischer
.
"
Vilar
je
našobil
usta
in
z
naivnim
začudenjem
se
je
ozrl
na
gozdarja
.
"
I
poglejte
v
imenik
,
vse
je
tam
redno
zabeleženo
.
"
Vilar
je
preletel
imenik
drvarjev
in
pri
njih
stoječe
opombe
.
"
Smrkoljčič
bo
.
"
"
Nu
,
napišite
ga
!
Da
ni
sam
šel
,
bi
ga
bil
spodil
,
malkontenta
.
"
"
Pri
vas
so
bili
vsi
malkontenti
,
a
sedaj
so
vsi
zadovoljni
.
"
"
Zadovoljni
...
oh
...
pa
koliko
časa
?
Ne
poznate
teh
ljudi
–
"
"
Dva
Turka
sta
junija
pobegnila
,
kakor
kaže
rubrika
d
)
–
zakaj
li
?
"
"
Malkontenta
sta
bila
,
hajduka
,
pa
sta
rajša
šla
v
gore
,
nego
bi
čakala
orožnikov
.
Ob
vročini
marsikomu
ne
diši
delo
,
pa
se
zatepe
v
gore
.
"
"
To
je
lep
red
v
Bosni
.
Vse
domače
prebivalstvo
uide
pred
nami
v
gore
ali
pa
preko
meje
.
Naposled
uidem
tudi
jaz
,
ker
dolgo
ne
bom
mogel
gledati
tega
zatiranja
s
strani
švabske
gospode
.
"
"
Red
in
mir
morata
zavladati
v
Bosni
,
"
je
rekel
gozdar
ter
na
moč
potegnil
iz
pipe
,
tako
da
mu
je
debela
plast
dima
zakrila
celo
glavo
.
Dobro
se
mu
je
zdelo
,
da
se
je
ta
vsiljivi
mladi
mož
menda
že
naveličal
Konj-planine
.
Inženir
je
dvignil
glavo
ter
ostro
pogledal
na
gozdarjeve
zamazane
zalizce
,
po
katerih
se
je
liki
megla
po
travniku
plazil
ostanek
dima
.
"
Govorite
,
gospod
gozdar
,
ali
ne
ustvarjamo
sami
malkontentov
?
"
je
razgret
vprašal
,
vrgel
pero
na
mizo
ter
si
začel
viti
svalčico
.
"
Vi
mislite
na
kaludjera
?
"
"
Jovico
Miloševića
imam
v
mislih
.
Kakšen
znamenit
človek
,
ko
bi
ga
umeli
pridobiti
zase
!
In
Drljača
in
Marko
Čuruk
bi
sekala
še
danes
drva
,
da
so
te
razmere
drugačne
.
"
Bierkopf
je
zopet
zavil
glavo
v
gosto
meglo
.
Skrit
za
njo
je
zakašljal
,
se
zarežal
in
zamomljal
:
"
No
–
hm
–
res
–
da
!
"
Razveselilo
ga
je
,
da
ta
neoprezni
in
razgreti
inženir
tako
odkritosrčno
razstavlja
svoje
simpatije
do
bosenskih
nezadovoljnežev
in
svoje
sovraštvo
do
švabske
gospode
,
zakaj
s
takšnimi
prevrnjenimi
nazori
kmalu
doigra
v
Bosni
.
Ko
se
mu
je
razkadilo
krog
obraza
,
je
rekel
:
"
Vi
se
potegujete
za
upornike
,
ki
odrežejo
živemu
človeku
nos
in
ušesa
.
"
"
To
je
izmišljotina
.
Ko
bi
bili
le
enemu
živemu
uslužbencu
odrezali
nos
ali
ušesa
,
bi
njegovo
ime
stalo
v
vseh
novinah
,
kazali
bi
tistega
po
vsem
cesarstvu
in
denar
bi
nabirali
zanj
.
Dogajajo
se
v
vojski
izgredi
,
saj
je
vojska
sama
najstrašnejši
izgred
,
toda
dogajajo
se
na
obeh
straneh
.
"
"
Zdaj
ni
vojska
in
vse
se
godi
po
veljavnih
zakonih
in
predpisih
in
v
naš
prid
.
"
"
Slučaj
Jovica
Milošević
kaže
nasprotno
.
Je
li
v
naš
prospeh
,
če
nastane
novo
krvoprolitje
?
"
Gozdar
se
je
tajno
hahljal
,
češ
:
O
človek
zabiti
,
s
takšnimi
besedami
ne
boš
dolgo
šušmaril
po
Bosni
;
za
častnika
se
ne
spodobijo
.
"
Dosti
o
tem
,
"
je
odmahnil
Vilar
,
prižgavši
svalčico
.
"
Dovršiva
to
pusto
delo
!
Prokletega
Slovenca
Smrkoljčiča
napišem
v
razpredelek
b
)
.
Tako
mečemo
v
tej
papirnati
dobi
ubogega
človeka
iz
rubrike
v
rubriko
in
poslednji
razpredelek
mu
je
grob
.
To
zavetišče
je
zanj
še
najboljše
.
"
"
Vaša
vera
vaš
raj
,
"
je
prikimal
Bierkopf
.
Njegove
sovražne
oči
so
se
zapirale
od
zdolaj
navzgor
kakor
pri
roparskih
pticah
.
Vilar
je
rekel
:
"
Zdaj
pridejo
na
vrsto
zelo
važne
stvari
:
zdravstveno
stanje
,
hrana
i.
t.
d.
Vi
ste
vselej
napisali
:
Zdravstveno
stanje
je
izborno
,
nalezljivih
bolezni
ni
,
hrana
je
okusna
,
redilna
in
obilna
.
"
"
To
je
dognal
polkovni
zdravnik
Raps
,
ki
pride
vsak
drugi
mesec
vse
pregledat
in
se
tudi
podpiše
.
V
omari
je
zdravniško-pregledovalna
knjiga
.
Zadnji
pregled
se
je
vršil
20.
junija
.
"
"
To
napišem
z
vašimi
izrazi
.
Kar
se
tiče
hrane
,
sem
toliko
privil
Samojla
,
da
je
sedaj
res
v
redu
in
jo
z
mirno
vestjo
lahko
pohvalim
.
Ej
,
gospod
gozdar
,
jaz
smatram
lahko
vest
za
najboljšo
imovino
.
Z
njo
smelo
gledam
v
oči
komursibodi
.
Z
zavestjo
in
namenom
,
da
delam
,
kjer
morem
,
samo
dobro
,
pojdem
odtod
v
široki
svet
.
Kadar
pride
moj
čas
.
"
,
Tu
cika
name
ta
zeleni
sanjač
,
zafrkava
me
neizkušeni
klativitez
,
'
je
mrmral
zase
Bierkopf
.
Potopil
je
oči
v
tla
in
ničesar
ni
odgovoril
.
Mislil
pa
je
na
Drljačo
,
ki
je
pred
orožniki
,
ko
so
ga
vzeli
s
seboj
,
trdil
,
da
je
njegova
vest
čista
liki
pšenično
zrno
in
nebeško
solnce
,
da
ni
toliko
madeža
na
njem
,
kolikor
je
črnega
za
nohtom
,
pa
je
vendar
moral
na
morišče
.
"
Na
vrsto
pridejo
,
Izpolnjive
prošnje
'
"
je
povzel
Vilar
.
"
Drvarji
žele
,
da
se
odpravijo
znamke
in
da
dobe
celo
plačo
v
gotovem
denarju
.
To
se
mi
zdi
upravičeno
in
izpolnjivo
.
Slišal
sem
,
da
na
Ogrskem
odrivajo
podjetniki
delavske
ljudi
s
takšnimi
znamkami
;
kar
velja
na
Ogrskem
,
ni
treba
,
da
bi
se
uveljavilo
v
Bosni
.
Čemu
utesnjevati
delavca
v
njegovi
svobodi
?
Naj
razpolaga
z
zasluženim
denarjem
,
kakor
se
mu
ljubi
.
Marsikdo
celo
leto
ničesar
ne
potrebuje
,
ne
ve
,
kaj
bi
si
za
tiste
znamke
kupil
pri
Samojlu
,
pa
gre
in
jih
zapije
pri
njem
,
drugi
mu
jih
za
polovično
ceno
proda
.
Tako
se
ne
ščiti
delavčeva
korist
,
s
tem
se
daje
le
potuha
za
nepotrebno
zapravljanje
.
To
hočem
pojasniti
deželni
vladi
,
gospod
gozdar
.
Kaj
nama
pa
morejo
v
Sarajevu
?
Če
delava
pošteno
svoje
delo
,
lahko
široko
odpreva
usta
,
kadar
gre
za
pravično
stvar
.
Kdo
drug
se
pase
s
temi
znamkami
nego
nenasitni
Samojlo
?
Izbezati
mu
moram
i
ta
dobiček
.
Kar
srbi
me
v
peresu
.
"
Gozdar
je
kimal
in
molčal
,
misleč
si
:
,
Le
trkaj
z
glavo
ob
zid
!
Samojlo
ne
bo
počil
,
glava
se
razleti
tebi
.
In
potem
pride
zopet
moja
v
veljavo
.
V
Bosni
treba
tako
plesati
,
kakor
godejo
drugi
.
Nič
svoboda
,
enakopravnost
in
bratstvo
!
V
enem
letu
doplešeš
,
tepec
učeni
,
če
ne
prej
!
'
Tudi
Vilar
je
kimal
,
jasno
gledajoč
na
listino
in
razmahoma
pišoč
.
Prav
grela
ga
je
misel
,
da
je
vzel
v
svoje
močne
roke
potrebno
pošteno
stvar
in
da
jo
tudi
izvede
do
konca
.
Odtrgal
jo
je
od
srca
,
zato
mu
ta
zadeva
ne
bo
dala
miru
,
dokler
ni
vse
uravnano
.
Ko
je
bil
dokončal
ta
odstavek
,
se
je
pohvalil
:
"
Nov
veter
veje
sedaj
pod
Konjplanino
.
Nove
metle
dobro
pometajo
.
Nisem
prišel
iz
tistega
zakotja
,
kjer
ljudje
molče
ob
krivici
.
Jasna
misel
polje
v
meni
in
rad
bi
kaj
koristnega
zapustil
v
Bosni
.
Vsaj
drvarji
naj
imajo
lep
spomin
na
gospodina
Franja
.
"
Segel
si
je
v
polno
bradico
in
si
naslonil
glavo
ob
roko
.
Še
enkrat
je
prečital
,
kar
je
bil
napisal
,
in
zadovoljen
je
bil
s
svojim
delom
.
"
Zdaj
pride
rubrika
,
Pritožbe
'
.
Kaj
menite
,
gospod
gozdar
,
so
li
kakšne
pritožbe
?
Zadeva
zaradi
znamk
bi
lahko
prišla
v
ta
razpredelek
,
pa
sem
jo
namenoma
postavil
v
prejšnjega
.
Za
sedaj
naj
mehko
govori
v
raportu
kot
prošnja
,
pozneje
bo
grmela
kot
pritožba
.
Sicer
je
pa
pritožba
kočljiva
stvar
:
pri
vojakih
jo
hitro
obrnejo
v
zlobno
mišljenje
ali
pa
v
nepotrebno
nadlegovanje
višjih
in
vojak
,
ki
se
je
pritožil
,
je
navadno
kaznovan
;
delavca
bi
pognali
od
dela
.
Cela
skupina
,
vsi
se
morajo
pritožiti
,
potem
pomaga
.
"
"
Vi
svetujete
štrajk
?
"
"
Štrajk
je
pravi
izraz
nevolje
proti
krivici
.
"
"
Revolucija
je
.
"
"
Naj
bo
pa
revolucija
,
da
le
pomore
.
Torej
?
"
"
Pri
meni
se
ni
nihče
pritožil
,
"
je
suho
odgovoril
Bierkopf
.
"
A
jaz
sem
slišal
,
da
se
drvarji
pritožujejo
zaradi
glob
,
ki
se
jim
nalagajo
.
Uide
jim
n.
pr.
hlod
v
brezno
,
pa
jim
naloži
paznik
globo
.
Strto
orodje
,
cepine
,
sekire
in
žage
so
morali
sami
plačati
.
Vprašanje
je
,
kdo
je
uveljavil
te
globe
:
vlada
ali
paznik
?
Ako
vlada
,
onda
bi
bila
pritožba
umestna
–
"
Bierkopf
je
vstal
,
nasršil
obrvi
,
pokazal
svoje
dolge
zobe
in
vzplamenel
:
"
Dosti
dolgo
sem
poslušal
vaša
modrovanja
.
Kako
se
sekajo
drva
,
to
ni
vaša
stvar
.
Pitajte
drvarje
z
rozinami
,
če
jih
hočete
;
kar
se
tiče
dela
samega
,
v
to
se
mi
ne
vtikajte
!
Disciplina
pri
sekanju
vam
nič
mar
ni
,
to
je
moja
in
paznikova
skrb
.
Odločno
si
prepovedujem
,
da
bi
se
vi
vmešavali
v
to
,
ki
tega
ne
razumete
in
tudi
nimate
te
pravice
.
"
Vilar
je
odložil
pero
na
mizo
in
,
zroč
na
trepetajoče
gozdarjeve
ustnice
,
je
miril
:
"
Nu
,
nu
,
gospod
gozdar
,
ne
prenaglite
se
,
saj
ne
mislim
slabega
.
Midva
morava
sporazumno
delati
,
mirno
se
pobotati
v
vsaki
zadevi
.
Ne
gre
,
da
bi
drug
drugemu
polena
metala
pod
noge
.
Zal
,
da
ni
nikjer
natančno
zapisano
,
dokod
sega
moj
delokrog
in
kje
se
začne
vaš
.
Neumestno
bi
bilo
in
smejali
bi
se
nama
,
ko
bi
vladi
na
nos
obešala
takšne
pritožbe
,
ki
jim
ugodiva
sama
lahko
.
Nič
se
ne
razburjajte
!
S
časom
pride
i
to
,
da
bova
v
lepi
harmoniji
prijateljski
vladala
v
naši
koloniji
.
Rad
sklonim
glavo
pred
gospodarjem
,
ki
se
mi
zdi
pameten
in
se
mu
iz
srca
v
glavo
priliva
to
,
kar
imenujemo
človekoljubnost
.
–
Zdaj
pride
poslednji
odstavek
:
,
Splošne
opazke
.
Jih
menda
ne
bo
–
a
?
"
"
Tja
postavite
,
da
samovoljno
dovoljujete
domačinom
jemati
drva
v
Medvedjem
Dolu
,
"
je
rekel
Bierkopf
,
stoječ
že
pri
vratih
.
"
O-o
,
gospod
gozdar
!
Ali
je
to
zločin
,
ako
poberejo
siromašni
ljudje
nekaj
skleskov
,
ki
bi
sicer
segnili
?
Toliko
bo
pa
vendar
humanitete
in
srca
v
vas
,
da
se
ne
boste
spotikali
ob
takšni
malenkosti
.
"
"
Na
gozdne
tatvine
se
ljudje
ne
smejo
vaditi
.
Zapomnite
si
to
!
Lahko
noč
!
"
Odhajaje
se
je
gozdar
v
svojih
mislih
zopet
rogal
temu
mlademu
vsevedežu
,
prenapetnežu
in
poboljšarju
,
ki
meni
,
da
je
poklican
,
rešiti
Bosno
.
Prave
olike
ni
poznal
.
Tudi
ni
mogoča
tam
,
kjer
vodi
vsa
dejanja
ozkosrčna
sebičnost
.
Vilar
je
dvakrat
prepisal
svoje
poročilo
:
en
izvod
je
bil
namenjen
,
da
obleži
pri
tuzlanskem
načelniku
,
drugi
je
moral
na
deželno
vlado
.
Prej
je
bil
le
slučajno
namignil
gozdarju
,
da
naposled
tudi
sam
uide
iz
teh
krajev
,
a
zdaj
se
je
pišočega
nenadoma
polastilo
prijetno
čuvstvo
,
da
ni
navezan
na
ta
kraj
,
kjer
mora
opravljati
takšne
šablonske
pisarske
posle
,
se
dreti
s
sirovimi
ljudmi
za
tujo
plačo
in
hrano
ter
poslušati
te
podgane
pod
streho
,
ki
bi
mu
s
Čumurpašo
vred
najrajši
odgriznile
nos
.
Teden
pozneje
je
jahal
s
svojim
poročilom
in
po
drugih
opravkih
v
Tuzlo
.
Ker
je
tiste
dni
strašno
pripekalo
,
se
je
odpravil
z
doma
ob
štirih
zjutraj
.
Krasna
je
taka
zgodnja
pot
ob
poletnem
času
.
Zdelo
se
mu
je
,
da
se
nahaja
v
vseh
predelih
njegovega
bitja
sama
sreča
in
radost
,
ko
gre
mlad
in
krepak
zbujajočemu
se
dnevu
naproti
.
Toliko
pesnika
ni
bil
,
da
bi
zapazil
kakšne
primere
vredno
harmonijo
med
cvetjem
,
zibajočim
se
po
pobočjih
nad
Oskovo
pod
težko
roso
,
in
med
svojim
razcvetelim
življenjem
,
polnim
nad
in
sile
,
no
čutil
je
,
čeprav
je
še
mrak
pokrival
dolino
,
topli
solnčnojasni
sijaj
v
umu
in
v
srcu
.
Jahaje
mimo
zaprtega
Mušićevega
hana
,
se
je
posebno
toplo
spomnil
Danice
.
,
Niti
učiteljica
ne
sme
biti
,
a
njena
skromnost
in
nedolžnost
bi
zaslužili
,
da
jo
povede
pošten
človek
k
svojemu
ognjišču
,
'
si
je
rekel
.
Vilarju
se
je
že
davno
kazala
neka
prijetna
perspektiva
rodbinske
sreče
.
Ženitev
je
laskala
njegovemu
značaju
,
ki
je
bil
neka
srečna
mešanica
možatosti
in
mehkosti
,
idealizma
in
realnosti
;
večkrat
si
je
predstavljal
sliko
srečnega
zakona
.
Bil
je
pa
tudi
oprezen
;
za
takšno
stvar
je
imel
tudi
svoj
,
ampak
'
.
Dasi
mlad
,
je
videl
že
nekaj
nesrečnih
zakonov
,
o
drugih
je
slišal
ali
čital
.
Brodeč
po
gozdih
ali
ležeč
pred
svojo
kolibo
v
hladu
kraj
Oskove
,
je
mnogo
mislil
o
tem
predmetu
.
Premlel
je
bil
vse
znane
mu
nesrečne
združitve
od
Menelajeve
do
Bajićeve
,
naposled
pa
je
vselej
prišel
do
zaključka
,
da
je
zakon
mogočna
zahteva
prirode
,
ki
se
ji
ni
mogoče
ustavljati
,
čeprav
ni
tiste
pesniške
ljubezni
do
hladnega
groba
.
Spominjal
se
je
,
kako
so
v
njegovi
rojstni
vasi
,
ko
je
bil
še
otrok
,
pol
pomilovalno
,
pol
nasmešljivo
zrli
na
starega
človeka
,
posebno
moškega
,
ki
je
toliko
časa
odlašal
z
ženitvijo
,
da
je
naposled
ostal
zakrknjen
,
z
vsem
svetom
nezadovoljen
samec
.
To
se
je
pa
prigodilo
samo
takšnim
možakom
,
katerim
zaradi
revščine
ni
bila
dovoljena
ženitev
.
V
preprostih
kmetih
je
živelo
prepričanje
,
da
je
zakonstvo
dolžnost
vsakega
zdravega
človeka
.
I
on
se
mu
noče
ogniti
,
življenski
sili
ne
more
odoleti
,
tu
se
pogreznejo
vsi
pomisleki
v
nič
.
V
ljubezenskih
stvareh
je
bil
dosti
praktičnega
mišljenja
,
kakor
je
bila
skozinskoz
praktična
njegova
veda
.
Toda
sebičnež
ni
bil
,
ni
hlepel
po
denarju
bogate
neveste
,
da
bi
v
zakonu
živel
na
njene
stroške
široko
in
udobno
:
kar
potrebuje
,
si
zasluži
sam
in
tudi
za
naraslo
rodbino
si
upa
pridobiti
.
Ko
bi
dobil
takšno
žensko
,
kakršna
je
Hrenova
Minka
,
onda
bi
mnogo
let
komaril
z
njo
po
svetu
.
Naposled
bi
pač
morda
prišlo
naveličanje
in
razočaranje
,
ostali
bi
samo
spomini
na
lepe
dni
,
ki
so
nepovratno
potekli
,
toda
skrb
za
potomstvo
bi
ga
še
močno
vezala
na
življenje
.
Vedno
bi
se
nahajal
v
nekem
pričakovanju
,
v
neki
prijetni
radovednosti
ali
pa
v
neprijetni
bojazni
,
kako
si
z
njegovo
pomočjo
zasnujejo
bodočnost
oni
,
ki
mu
jih
je
rodila
soproga
.
Sladki
jutranji
trepet
v
duši
je
Vilarju
zbudil
domovinske
pesmi
.
Konj
je
čilo
bežal
,
kakor
da
se
naslaja
ob
bistri
pesmi
in
čistem
zraku
.
Ob
sedmih
je
bil
v
hanu
ob
Spreči
.
Dal
je
duška
konju
in
sam
je
popil
čašo
kave
.
Samojlo
se
je
udano
vrtel
krog
njega
ter
mu
ponujal
različne
dobrote
svoje
kuhinje
in
kleti
.
"
Moje
Etelke
sicer
ni
doma
,
pa
sam
vam
lahko
napravim
svež
biftek
,
"
je
rekel
žid
.
"
Ali
ste
poslali
gospo
soprogo
v
toplice
?
"
je
pozvedoval
Vilar
.
"
Včeraj
se
je
peljala
v
mesto
,
da
nakupi
nekaj
potrebščin
in
poseti
svoje
prijateljice
.
Gotovo
so
snoči
v
kazini
nastopili
