godrnjalje
,
da
bi
lehko
odgovoril
s
Prešernovim
sonetom
,
kjer
zavrača
Apel
svoje
sodnike
.
„
Le
črevlje
sodi
naj
kopitar
,
ne
li
?
“
smejal
se
je
Vladimir
.
„
Saj
smo
jih
sodili
.
“
—
Pogovor
se
je
zasukal
na
druge
predmete
,
da
sta
se
ga
udeleževali
tudi
deklici
.
Le
svetovavec
je
predel
naprej
niti
svojih
misli
in
razkladal
starokopitne
nazore
,
da
treba
ohraniti
narod
pošten
in
zdrav
,
da
bo
bolj
ljubil
delo
nego
lenobo
,
bolj
čednost
nego
naslado
,
in
naj
sodi
tujec
o
njem
,
kakor
hoče
;
da
ima
lepšo
bodočnost
nepokvarjen
rod
z
majhnim
slovstvom
nego
pokvarjen
,
bodi
še
tako
omikan
;
da
je
omika
sploh
predraga
,
če
se
plačuje
s
poštenostjo
;
da
stori
omika
dobrega
človeka
pač
boljšega
,
slabega
pa
še
slabšega
,
in
da
so
najomikanejši
lopovi
najnevarnejši
.
Pred
grad
sta
se
pripeljala
gospod
Stojan
in
Lovro
,
ki
sta
se
vračala
s
semnja
.
„
Radivoj
,
dobil
si
pomočnika
,
ki
ti
bo
pritrjeval
,
“
menil
je
Vladimir
in
vstal
pozdravit
gospoda
Stojana
in
prijatelja
Lovra
.
„
Ostanite
,
ostanite
,
gospodje
!
“
klical
je
Stojan
.
„
Midva
se
vam
pridruživa
takoj
.
“
Radivoj
je
začel
važno
razlagati
Lovru
,
o
čem
da
so
se
bili
menili
,
govoril
o
omiki
,
pesništvu
,
prijateljih
svojih
in
pojasnil
svoje
nazore
.
„
Oh
,
pusti
me
pri
miru
z
branjem
!
“
dejal
je
Lovro
.
„
Ti
to
vse
precenjuješ
in
pretiravaš
.
Človek
postane
ves
neumen
po
tem
večnem
branju
.
Loti
se
ga
duševna
lenoba
,
da
prepusti
mišljenje
le
pisatelju
in
knjigi
;
nazore
pa
dobi
popolnoma
otročje
,
da
se
mu
zde
malenkosti
važne
,
važne
reči
pa
postranske
.
Zlasti
zabavno
berivo
odvrača
od
duševnega
in
telesnega
dela
in
omehkuži
človeka
,
ker
mu
jemlje
moč
in
voljo
za
kaj
resnega
.
Kakor
zahteva
pokvarjen
želodec
čim
dalje
bolj
popopranih
jedi
,
tako
tak
človek
vedno
novejših
,
nespametnejših
budalosti
.
“
Radivoj
,
ki
je
poznal
Lovrove
slabosti
,
je
strmel
,
ker
ni
vedel
,
ali
govori
resno
ali
se
šali
.
„
V
obče
je
to
resnica
,
kar
pravi
gospod
Bojanec
,
“
menil
je
Stojan
.
„
Jaz
govorim
iz
izkušnje
,
“
razvnemal
se
je
Lovro
.
„
Kdor
mnogo
bere
,
ta
malo
misli
.
“
„
Radivoj
in
Lovro
,
“
smejal
se
je
Vladimir
,
„
dve
skrajnosti
,
ki
se
dotikata
in
sami
sebi
ugovarjata
!
“
„
In
medio
virtus
,
“
menil
je
svetovavec
.
„
Lovro
,
ti
se
šališ
s
slavno
našo
družbo
,
“
posvaril
je
Radivoj
;
„
kdo
je
pač
več
bral
od
tebe
!
“
„
Bral
,
praviš
?
Požiral
sem
knjige
,
vse
neprežvečene
,
kolikor
sem
jih
dobil
v
roke
.
Kaj
več
koristi
bi
imel
,
če
bi
bil
par
dobrih
pametno
predelal
.
A
to
me
tolaži
,
da
sem
s
takim
branjem
prezrl
tudi
neizmerno
množico
neumnosti
.
“
„
Lovro
,
ti
si
se
izpremenil
,
“
potrdil
je
Radivoj
nekoliko
nejevoljen
.
„
To
me
jako
veseli
.
“
„
A
kje
je
doslednost
in
značajnost
?
Ne
li
,
Radivoj
?
“
rogal
se
je
Vladimir
.
„
Jeden
,
ki
je
malo
bral
,
a
veliko
mislil
,
se
navdušuje
za
branje
;
drugi
,
ki
je
malo
mislil
in
mnogo
bral
,
je
obsoja
,
Kaj
je
pravo
?
“
„
Jaz
menim
,
“
dejal
je
svetovavec
,
„
da
je
gospoda
Bojanca
misel
prava
,
da
ni
važno
,
koliko
da
se
bere
,
ampak
kaj
in
kako
da
se
bere
.
Knjiga
,
ki
ni
vredna
,
da
bi
se
saj
dvakrat
brala
,
niti
ne
zasluži
,
da
se
bere
jedenkrat
.
Naši
pisatelji
pa
so
v
velikih
izkušnjavah
.
Večina
bravcev
je
skromna
,
ki
se
veseli
vsakega
količkaj
dobrega
delca
,
a
se
veseli
na
tihem
,
molče
.
Drugi
,
sicer
majhno
,
a
glasno
in
hrupno
krdelce
,
pa
so
že
siti
nemških
,
francoskih
,
ruskih
spisov
,
tem
ni
nobena
misel
zadosti
duhovita
,
nobena
situacija
zadosti
pikantna
,
nobena
snov
zadosti
izvirna
.
In
ti
izbirčni
bravci
zahtevajo
,
zahtevajo
burno
in
na
glas
,
da
se
slovstvo
ozira
na
njih
potrebe
.
Reveža
pisatelja
pa
,
ki
ni
zadosti
samostojen
,
zapelje
zdaj
skromnost
večine
,
da
si
misli
:
Za
naše
ljudi
je
vse
dobro
!
zdaj
prenasičenost
kričačev
,
da
se
trudi
ustreči
njih
razdraženim
živcem
.
Prvo
škoduje
,
ker
pripravlja
dobro
stvar
ob
dobro
ime
;
drugo
samo
ob
sebi
.
“
Tako
so
se
razgovarjali
važno
o
važnih
rečeh
.
Milici
ni
ušla
nobena
beseda
.
Roke
so
ji
padle
v
naročje
,
in
nepremično
je
zrla
v
Vladimirja
,
kadar
je
govoril
,
in
sledila
v
duhu
razvitku
vsake
misli
.
„
Oh
,
ves
dan
bi
poslušala
take
pogovore
!
“
pošepetala
je
sestri
.
„
Jaz
imam
pa
kar
dosti
,
“
šepetala
ji
je
Anica
;
„
toda
molči
!
“
Ko
je
prišel
zvečer
Vladimir
domov
,
bilo
je
prvo
materino
vprašanje
,
kako
mu
je
všeč
Milica
,
„
Ni
napačna
,
“
dejal
je
Vladimir
.
„
Ni
napačna
!
“
vila
je
mati
roke
.
„
Vladimir
,
ali
je
to
vse
,
kar
si
zapazil
?
“
„
No
,
tiha
je
,
skromna
in
govori
pametno
.
“
„
In
lepa
je
tudi
,
Vladimir
,
in
dobra
in
blaga
.
“
„
Vzor
vseh
ženskih
kreposti
!
“
smejal
se
je
Vladimir
.
„
Mama
,
meni
se
zdi
,
da
snujete
vi
nevarne
naklepe
proti
meni
in
moji
prostosti
.
“
„
Jaz
mislim
samo
na
tvojo
srečo
.
“
„
Zatorej
,
mama
,
pustite
mi
prostost
!
Dokler
sem
prost
,
mnogo
bliže
sem
vam
,
nego
če
sem
oženjen
.
Na
kaj
pa
se
hočem
ženiti
vrh
tega
!
Sam
se
ne
bojim
stradanja
,
a
da
bi
stradala
moja
žena
in
vi
in
Helena
zaradi
mene
,
Bog
ne
daj
.
Koliko
sta
se
trudili
vedve
ves
čas
,
kar
sem
se
učil
,
zdaj
vama
moram
nekoliko
poplačati
.
Zakaj
bi
žela
kaka
druga
sad
vajinega
truda
!
“
„
Razumeješ
,
Vladimir
?
Vsi
bi
bili
skupaj
,
celo
gnezdeče
,
in
vsi
bi
se
radi
imeli
.
“
„
Mama
,
vi
si
mislite
tako
ženitev
kot
nekaj
prav
priprostega
.
Oženi
se
človek
že
;
a
kaj
potem
!
Meni
se
vidi
brezvestno
preslepiti
deklico
,
ki
ne
ve
o
življenju
nič
in
misli
,
da
uradnik
kar
plava
v
denarju
,
in
se
da
zvoditi
v
revščino
in
siromaštvo
.
Takoj
po
poroki
pride
spoznanje
in
kmalu
tudi
očitanje
,
če
ne
v
besedi
,
pa
v
srcu
;
in
tega
jaz
ne
bi
mogel
prenašati
.
In
čemu
?
Čemu
nakopavati
nesrečo
drugim
in
sebi
?
Jaz
sem
zadovoljen
z
malim
in
srečen
,
da
imam
vas
;
a
žena
,
kdaj
je
zadovoljna
ta
!
Za
obleko
potrosi
več
nego
mož
za
vse
potrebe
skupaj
.
Svila
in
žamet
in
tarnanje
in
vzdihovanje
;
kajti
nobena
ne
misli
,
da
je
oblečena
stanu
primerno
,
dokler
ima
kaka
druga
lepšo
obleko
.
Tako
se
kosajo
med
seboj
,
in
stroške
plačuje
mož
s
svojo
srečo
.
“
„
Moj
Bog
,
Vladimir
,
“
zavzela
se
je
mati
,
„
odkod
pa
imaš
ti
te
nazore
!
Morebiti
so
nekatere
take
;
a
večina
je
drugačna
.
Rajni
papa
je
imel
jako
skromno
službo
,
in
vendar
sva
živela
zadovoljna
in
srečna
.
“
„
To
je
bilo
v
starih
časih
,
mama
.
Takih
žensk
ni
več
na
svetu
.
Zdaj
mož
uraduje
,
žena
pa
reprezentuje
.
“
„
Milica
ne
bo
nikdar
taka
.
“
„
Kdo
ve
?
Marsikatera
stopi
v
zakon
z
jako
dobrimi
nazori
,
a
spači
jo
družba
,
tovarišice
,
ki
vedno
govore
le
o
tem
,
kako
obleko
in
kako
pohišje
da
ima
katera
,
in
spoznajo
polagoma
vse
,
da
imajo
za
imenitne
stanove
svojih
soprogov
mnogo
preskromna
stanovanja
,
pohišja
,
obleke
itd.
S
svojo
nezadovoljnostjo
ogrene
možem
vse
življenje
.
Čemu
bi
si
nakopaval
jaz
tako
zgodaj
te
sitnosti
!
Mama
,
ne
delajmo
si
večjih
skrbi
,
nego
je
treba
.
Jaz
sem
vesel
,
da
sem
doma
,
in
kar
obsedel
bom
tukaj
,
dokler
me
ne
pokličejo
v
službo
.
“
„
Torej
se
ti
ni
dopadla
nocojšnja
druščina
?
“
„
Stojanovi
so
prijetni
in
svetovavec
pameten
mož
.
Čuk
je
slepar
,
kakršen
je
bil
;
Bojanec
pa
se
je
res
zelo
izpremenil
in
kaže
prav
trezne
,
zdrave
nazore
.
“
Kar
slišala
moških
okrog
je
slovét
’
,
Skušala
jih
v
mreže
razpéte
je
vjet
’
.
“
Prešeren
.
Vladimirju
ni
bilo
nikjer
tako
všeč
kakor
pri
materi
in
sestri
.
Po
cele
ure
se
je
razgovarjal
ž
njima
o
malovažnih
rečeh
in
pomagal
jima
pri
domačih
opravilih
,
da
sta
se
cesto
smejali
,
kaj
da
bi
rekli
ljudje
,
ko
bi
ga
videli
.
A
še
bolj
bi
se
prikupil
materi
,
če
bi
bil
pridnejše
zahajal
k
Stojanovim
.
Toda
modroval
je
Vladimir
,
da
mora
biti
mladenič
v
občevanju
z
dekleti
oprezen
,
da
je
nespametno
vezati
se
za
daljno
bodočnost
,
ker
izpreminja
čas
tako
hitro
razmere
in
nazore
.
„
Dète
,
dète
,
Vladimir
,
kako
si
preudaren
!
“
menila
je
mati
,
kateri
bi
se
bilo
nekoliko
več
lehkomiselnosti
skoro
bolj
dopadalo
.
Sestri
pa
je
bilo
to
mišljenje
prav
po
godu
;
kajti
vedela
je
,
da
ostane
brat
popolnoma
njen
le
,
dokler
se
ne
,
oženi
;
potlej
pa
ga
ji
vzame
nevesta
in
žena
.
Zatorej
nikakor
ni
pritrjevala
materi
,
ampak
bratu
in
sladila
mu
z
ljubeznivo
postrežljivostjo
počitnice
.
On
pa
jo
je
ljubil
iz
hvaležnosti
tem
bolj
in
vračal
ji
milo
za
drago
.
Doma
sta
tičala
skupaj
in
zaupavala
si
svoje
nade
in
pomisleke
,
ali
pa
je
pisal
Vladimir
sestri
račune
,
naročal
blago
in
presojal
resnobno
okusnost
ženskih
oblačil
.
Zvečer
sta
se
izprehajala
z
materjo
ali
sama
po
okolici
in
veselila
se
prijetne
svoje
druščine
.
„
Danes
ponesem
obleko
gospici
Irmi
.
Vladimir
,
spremi
me
!
“
dejala
je
Helena
par
dni
,
predno
bi
moral
oditi
brat
.
Z
veseljem
jo
je
spremljal
.
Ko
se
je
mudila
sestra
v
gradiču
,
čakal
je
zunaj
,
da
se
vrne
.
Ni
še
čakal
dolgo
,
ko
priteče
gospica
Irma
sama
,
se
mu
prijazno
prikloni
ter
ga
povabi
tako
vljudno
,
da
ni
mogel
odreči
.
„
Gospod
doktor
,
“
govorila
je
s
prikupljivim
svojim
glasom
,
„
časi
smo
bili
nekoliko
znani
;
toda
,
ne
li
?
Ti
časi
so
minili
!
“
Vladimir
se
je
izgovarjal
,
da
je
samo
za
malo
dni
,
tako
rekoč
incoguito
na
Pristavi
;
sicer
bi
bil
gotovo
obiskal
.
„
Papa
in
mama
sta
v
Zarečju
,
“
nadaljevala
je
;
„
sama
sem
doma
;
zatorej
ne
izpustim
tako
hitro
gospice
vaše
sestre
.
Važna
ženska
posvetovanja
so
pri
kraju
,
zdaj
pa
se
hočemo
pomeniti
o
čem
drugem
.
“
Peljala
ga
je
v
mično
svojo
sobico
,
ponudila
mu
sedež
poleg
sebe
in
prisedla
k
Heleni
na
zofo
.
Vnel
se
je
živahen
razgovor
o
nedolžnih
domačih
rečeh
.
Irma
se
je
dobrikala
Heleni
in
ž
njo
vred
dražila
ljubeznivo
Vladimirja
,
kateremu
je
bilo
oboje
prav
po
godu
.
Prišlo
je
na
vrsto
življenje
na
kmetih
in
v
mestu
,
važnost
omike
za
ženski
spol
,
pomen
zabavnega
branja
,
in
razvidel
je
Vladimir
,
da
ne
pozna
Irma
samo
nemškega
,
ampak
tudi
francosko
in
angleško
slovstvo
,
da
ima
izobražen
okus
in
samostojno
sodbo
.
Hvalila
je
zlasti
Shakespeareja
,
dasi
ji
je
presedala
šopirnost
njegovega
jezika
,
preobilnost
podob
in
mitološka
navlaka
.
V
krasni
omari
iz
orehovega
lesa
so
bile
razvrščene
lepo
vezane
knjige
.
Vzela
je
jedno
,
odprla
jo
,
sklonila
se
k
Vladimirja
,
začela
ga
povpraševati
,
kako
razumeva
to
in
ono
,
in
bistroumno
in
živahno
zdaj
pritrjevala
,
zdaj
ugovarjala
.
Vladimir
se
je
izborno
zabaval
.
Vstal
je
in
ogledoval
knjige
,
ki
mu
jih
je
podajala
in
nosila
kazat
Heleni
.
Ta
pa
je
zavidala
na
tihem
Irmi
,
da
ima
toliko
lepega
beriva
in
toliko
časa
za
branje
.
„
Še
na
vrt
pojmo
malo
!
“
dejala
je
Irma
,
zaprla
omaro
in
peljala
svoja
gosta
po
stopnicah
.
„
Malo
prosim
potrpljenja
;
takoj
pridem
.
“
Ostala
sta
sama
,
in
Helena
je
vprašala
brata
,
kako
da
mu
dopada
Irma
.
„
Še
zadosti
,
“
dejal
je
Vladimir
.
„
Jako
izobražena
je
.
“
Irma
je
prinesla
na
veliki
taci
malico
in
prt
in
poprosila
Heleno
,
naj
ji
pomaga
pogrniti
.
Zastonj
sta
se
branila
Vladimir
in
sestra
postrežbe
.
„
Jaz
ne
trpim
nobenega
ugovora
,
“
smejala
se
je
Irma
,
dražestna
v
priprosti
domači
obleki
s
predpasnikom
.
„
Gospod
doktor
,
ali
imate
rajši
bolj
mlečno
ali
bolj
črno
kavo
?
Kako
rada
bi
boljše
postregla
;
pa
ne
vem
s
čim
.
“
—
Helena
je
omenjala
,
da
bo
treba
oditi
;
Vladimirju
pa
se
ni
mudilo
.
Pripovedovati
je
moral
,
kaj
da
počne
ves
dan
,
kam
da
se
misli
obrniti
,
pride
li
še
katerikrat
v
te
kraje
,
in
če
se
mu
kaj
toži
po
družbi
.
Ko
sta
se
odpravljala
,
razlegel
se
je
po
hiši
Majerjev
glas
;
Irma
je
ostavila
družbo
in
privedla
kmalu
stariše
,
ki
so
začeli
siliti
Vladimirja
in
Heleno
,
naj
še
ostaneta
.
„
Skoro
sosedje
smo
si
,
“
vikal
je
gospod
Majer
in
klical
par
steklenic
burgundca
,
„
in
tako
malokdaj
se
vidimo
.
Uf
,
kako
je
vroče
!
Gospod
doktor
,
dovolite
!
“
slekel
je
suknjo
in
odpel
telovnik
.
„
Celo
uro
sem
se
paril
na
solncu
.
Vas
,
gospod
doktor
,
“
dejal
je
skrivnostno
,
„
bi
prosil
neke
usluge
.
Vzemite
malo
Edvarda
v
roke
!
Ta
lenuh
ni
za
nobeno
rabo
in
mi
dela
večne
sitnosti
.
Vaša
beseda
bi
gotovo
kaj
zalegla
.
Upal
sem
,
da
ga
zmodri
družba
gospoda
Bojanca
;
a
ta
je
premehak
,
in
Edvard
bi
ga
pokvaril
.
Hudoben
fant
ni
,
ampak
norel
bi
vedno
,
in
baron
mi
ga
zapeljuje
.
Oh
,
ti
otroci
,
ti
otroci
!
Koliko
mi
napravljajo
skrbi
!
Zaradi
Irme
sem
se
pa
paril
dve
uri
,
dve
uri
,
gospod
doktor
,
na
takem
solncu
.
Dekle
je
za
možitev
,
in
Jugov
Emil
je
vprašal
zanjo
,
prav
snubil
jo
je
.
Ona
sicer
ne
mara
zanj
,
toda
,
smešno
!
Kaj
?
To
bi
bila
najmanjša
skrb
.
Peljala
sva
se
z
ženo
nalašč
v
Zarečje
.
A
premislite
,
kakšni
so
ti
Jugovi
!
Manjka
jim
drobiža
,
to
je
res
;
a
zahtevati
,
da
odštejem
takoj
po
poroki
40.000
gld
.
dote
,
to
je
nesramnost
;
kaj
?
Irma
dobo
toliko
dote
,
bogme
,
in
rajši
več
;
a
kar
naravnost
zahtevati
!
Smešno
!
Gospod
Jug
,
sem
dejal
,
jaz
ne
branim
;
vaš
sin
mi
je
všeč
in
posestvo
tudi
;
a
siliti
ne
morem
svoje
hčere
;
naj
poskusi
Emil
svojo
srečo
;
če
se
zmenita
,
moj
blagoslov
in
40.000
gld
.
Kaj
?
Ali
nisem
naredil
fino
?
Naj
pride
Emil
,
Irma
ga
bo
zapodila
,
da
ga
pes
ne
povoha
več
.
Toda
pijmo
,
gospod
doktor
!
Bog
vas
živi
in
vašo
dobro
mamko
in
ljubeznivo
sestro
!
Irma
jima
da
mnogo
zaslužka
,
ha
,
ha
,
ta
gizdavka
.
Toda
jaz
nič
ne
rečem
.
Smešno
!
Denar
mora
med
ljudi
!
Toda
mojemu
Edvardu
morate
uravnati
glavo
.
Vi
ste
jedini
,
katerega
on
spoštuje
.
“
Tako
je
govoril
gospod
Majer
in
polnil
kozarce
sebi
in
gostoma
,
dokler
se
nista
poslovila
.
Pred
vrati
je
čakala
kočija
.
„
Gospica
Helena
na
to
stran
,
gospod
doktor
tja
!
“
urejala
je
gospa
;
nič
ni
pomagal
gostoma
ugovor
,
da
hodita
rada
peš
,
da
jima
je
pot
do
doma
prijeten
izprehod
.
„
Sila
ljubezniva
je
bila
danes
Irma
,
“
menila
je
Helena
,
ko
se
je
peljala
z
bratom
proti
Pristavi
.
„
Ali
ni
vedno
taka
?
“
vprašal
je
Vladimir
.
„
Prijazna
,
seveda
,
kakor
mora
biti
vsaka
gospa
in
gospica
s
svojo
šiviljo
,
ki
je
tako
rekoč
oblastnica
njene
lepote
;
a
danes
je
bilo
nekaj
posebnega
.
To
je
poklon
tebi
,
Vladimir
.
“
„
Misliš
?
“
smejal
se
je
Vladimir
,
in
dobro
mu
je
dela
misel
,
da
se
zanima
zanj
lepa
deklica
.
Zanimiv
nam
postane
vsakdo
,
o
komur
slutimo
,
da
ga
zanimamo
mi.
Zdela
se
mu
je
Irma
kakor
zakleta
kraljičina
pod
varstvom
sirovega
divjaka
.
V
predpasniku
s
Shakespearejem
v
roki
!
To
res
ni
,
kar
si
bodi
.
Tako
priprosta
pri
toliki
izobraženosti
,
tako
skromna
pri
vsej
bistroumnosti
in
duhovitosti
,
tako
ljubezniva
pri
tolikem
bogastvu
!
40.000
gld
.
dote
mu
je
zvenelo
po
ušesih
in
spominjalo
ga
Radivojevega
naročila
,
da
mora
priti
denar
v
narodne
roke
.
Poldrug
tisoč
obresti
in
isto
toliko
svoje
plače
,
to
bi
že
bilo
nekaj
.
Zavzela
se
je
mati
,
ko
sta
se
pripeljala
njena
otroka
tako
imenitno
domov
.
Ko
pa
je
pripovedoval
Vladimir
,
kako
prijetno
da
se
je
zabaval
,
in
začel
hvaliti
duševne
in
telesne
vrline
Irmine
,
postala
je
nejevoljna
,
češ
,
da
je
z
dobrimi
ljudmi
prijetnejše
živeti
nego
z
lepimi
in
učenimi
.
„
Taka
posebna
lepota
tudi
ni
Irma
,
“
sklenila
je
mati
.
„
Mama
,
vi
ji
delate
krivico
,
“
smejal
se
je
Vladimir
.
„
Kakor
gorska
vila
je
!
Tako
lepih
oči
se
tod
ne
vidi
nič
.
“
„
Tako
rjavih
lic
pa
tudi
ne
.
“
„
Jako
zanimivo
!
“
„
Kak
okus
imate
moški
dandanes
,
za
božjo
voljo
!
Milica
je
kakor
kri
in
mleko
in
oči
ima
kakor
plavice
.
“
„
In
blaga
duša
,
mama
,
blaga
duša
;
saj
vse
priznam
.
“
„
Irma
pa
ni
blaga
duša
.
“
„
Ker
ima
črne
oči
;
ne
li
?
“
„
Da
ti
je
tako
všeč
,
za
to
naj
se
zahvali
Heleni
,
ki
ji
dela
obleke
.
“
„
Helena
,
jaz
se
ti
klanjam
.
Tvoja
umetelnost
dela
čuda
in
slavi
zmage
.
“
Ko
sta
se
spravljali
mati
in
hči
spat
,
jezila
se
je
mati
,
zakaj
da
je
vzela
Helena
brata
s
seboj
.
Ta
se
je
zagovarjala
,
da
je
Vladimir
pač
premoder
,
da
bi
se
navezal
na
Irmo
,
in
da
se
sploh
brani
ženitve
,
dokler
nima
dobre
službe
.
„
Mladost
je
norost
,
“
dejala
je
mati
,
obrnivši
prvič
ta
pregovor
na
svojega
sina
.
„
Saj
vidiš
,
kak
dirindej
je
vedno
na
Mlaki
.
Vsi
,
ki
se
seznanijo
z
Irmo
,
začno
plesati
krog
nje
kakor
veše
krog
luči
.
“
„
Mama
,
čez
tri
dni
odide
Vladimir
in
vseh
skrbi
bo
konec
,
“
menila
je
hči
.
„
Ali
mestnih
Irm
se
pa
nič
ne
bojite
?
“
Vladimir
pa
tudi
še
ni
spal
.
Jezilo
ga
je
,
da
bi
moral
že
čez
tri
dni
ostaviti
domači
kraj
,
in
premišljeval
je
,
bi
li
ne
bilo
pametnejše
vstopiti
v
odvetniško
pisarno
mesto
v
sodniško
službo
.
Počitnice
bi
se
dale
raztegniti
in
plača
bi
se
dobila
hitrejše
.
Sklenil
je
obrniti
se
do
odvetnika
v
Ljubljano
.
Na
vse
zgodaj
drugega
dne
je
že
pisal
pismo
in
nesel
je
potem
sam
v
vas
na
pošto
.
Nadejal
se
je
ob
jednem
,
da
sreča
Irmo
.
A
dasi
je
šel
dvakrat
skozi
vas
,
ni
je
videl
.
Vrnil
se
je
domov
nič
kaj
dobre
volje
;
zazdelo
se
mu
je
prvič
v
življenju
,
da
je
doma
nekako
dolgčas
;
saj
je
bil
pomenek
tako
jednoličen
,
tako
priprost
in
nezanimiv
.
Tožilo
se
mu
je
po
druščini
.
Mati
mu
je
prigovarjala
,
naj
obišče
Stojanove
:
ni
se
mu
ljubilo
;
naj
gre
pogledat
v
Podkraj
k
Bojancu
:
ni
hotel
;
naj
poišče
Radivoja
:
tega
dolgočasnega
bahača
!
Premišljevali
sta
mati
in
hči
,
s
čim
bi
mu
ustregli
,
kako
bi
ga
razvedrili
,
in
hudo
je
bilo
obema
videti
,
da
ni
rad
pri
njiju
.
Kaj
sta
mu
bili
vendar
naredili
!
Ali
ga
je
bila
mati
preveč
nadlegovala
z
Milico
,
ki
ne
mara
zanjo
?
„
Oh
,
otroci
rastejo
,
človek
pa
vedno
misli
,
da
ima
malo
dete
pred
seboj
,
“
vzdihnila
je
mati
.
Popoldne
se
je
dolgočasil
Vladimir
nekaj
časa
krog
hiše
in
preudarjal
,
ali
ne
bi
šel
zopet
v
vas
.
Ker
je
slutil
,
da
bi
materi
to
ne
bilo
všeč
,
ni
se
mogel
odločiti
;
premagovanje
pa
mu
je
množilo
nejevoljo
.
Vlegel
se
je
v
senco
in
dremaje
gledal
po
cesti
proti
vasi
.
V
dremoti
se
mu
je
zdelo
,
da
prihaja
po
klancu
lehko
in
urno
mlado
dekle
v
svetli
obleki
,
z
belim
robcem
,
potegnjenim
čez
oči
,
in
svetlim
solnčnikom
.
Odprl
je
oči
in
pogledal
pozornejše
.
Bila
je
Irma
,
vesela
in
lepa
kakor
solnčen
dan
.
Vladimir
je
skočil
na
mah
vzdramljen
po
koncu
in
živahno
ji
hitel
naproti
.
„
H
gospici
Heleni
sem
namenjena
,
“
razlagala
je
Irma
zasopljena
in
zardela
od
brze
hoje
.
„
Je
li
doma
,
gospod
doktor
?
“
Vladimir
jo
je
peljal
v
hišo
in
ostal
v
družbi
ter
se
živahno
udeleževal
razgovora
o
šivanju
,
kuhanju
in
gospodinjstvu
,
za
kar
se
je
zelo
zanimala
Irma
.
In
ta
gospica
,
prišlo
je
Vladimirju
na
misel
,
ki
se
kaže
tako
vrlo
gospodinjo
,
bere
Shakespeareja
,
Moliereja
,
Chateaubrianda
!
Občudoval
jo
je
.
Zaradi
obleke
pa
je
prišla
k
Draganovim
tudi
gospica
Milica
.
Ostrmela
je
med
vrati
,
zagledavši
veselo
družbo
,
in
nekoliko
v
zadregi
obstala
.
Takoj
je
skočila
k
njej
Irma
,
objela
jo
in
posadila
k
sebi
in
zapletla
jo
v
pogovor
.
A
čim
bolj
sta
odlikovali
Milico
in
prezirali
Irmo
mati
Draganka
in
hči
,
tem
bolj
je
postajala
ona
plaha
in
zmočena
,
ker
je
videla
,
kako
se
Vladimir
meni
jedino
le
z
Irmo
.
Ta
je
obrnila
pogovor
na
Miličin
vrtiček
in
prosila
,
naj
ji
pokaže
svoje
vrtnice
.
„
Prav
rada
,
“
menila
je
Milica
in
umeknila
krotke
svoje
oči
žarečemu
Irminemu
pogledu
.
„
Ako
vam
je
ljubo
,
gospica
,
pogledate
jih
lehko
takoj
.
“
„
Oh
,
preljubeznivo
,
“
priklonila
seje
Irma
in
vstala
.
Hitro
je
poiskal
Vladimir
klobuk
in
palico
,
da
spremi
deklici
,
ki
sta
se
odpravljali
.
Napotili
so
se
skupaj
proti
gradu
,
Vladimir
in
Milica
vsak
na
jedni
strani
,
Irma
v
sredi
.
A
kmalu
se
je
ta
prestavila
in
spravila
v
sredo
Milico
,
s
katero
se
je
pečala
tem
prizadevnejše
,
čim
očitnejše
je
dvoril
njej
Vladimir
.
A
na
Milico
so
imele
večjo
moč
neprijetne
slutnje
nego
prizadevanje
Irmino
,
in
prisiljeni
pomenek
je
zastajal
.
Oživila
ga
je
nekoliko
s
prirojeno
veselostjo
in
dobrodušnostjo
Anica
,
ki
je
pritekla
sestri
uprav
na
pomoč
.
A
tudi
Vladimir
ni
ostal
dolgo
brez
tekmeca
.
Doktorand
Radivoj
je
bil
hitro
zvedel
,
da
je
bil
Vladimir
pri
Majerjevih
,
in
ni
mu
ugajala
ta
vest
,
tem
menj
,
ker
se
mu
je
zazdela
isti
večer
Irma
nekoliko
raztresena
v
njegovi
družbi
,
malo
pozorna
nanj
.
Ko
je
prišel
drugi
dan
,
ni
je
bilo
niti
doma
.
K
Draganovim
je
šla
,
se
mu
je
reklo
tako
hladno
in
mirno
,
kakor
če
bi
bila
šla
v
cerkev
ali
v
Ljubljano
ali
kamor
si
bodi
,
razen
k
Draganovim
.
„
Vraga
,
“
dejal
si
je
Radivoj
,
„
ta
Vladimir
ima
srečo
.
Dobro
,
da
ne
mara
zanjo
.
A
če
se
premisli
?
“
Vse
vabljenje
Edvardovo
,
naj
gre
ž
njim
pit
,
je
bilo
zaman
,
tudi
gospe
Majerjeve
ni
hotel
zabavati
niti
peljati
se
z
gospodom
na
izprehod
;
srce
ga
je
gnalo
proti
Pristavi
,
in
na
potu
ga
je
minevala
veličastna
,
počasna
hoja
,
samo
da
bi
hitrejše
prišel
v
Irmino
družbo
.
Ko
je
zagledal
Heleno
pred
hišo
,
vprašal
je
hlastno
,
kje
da
je
—
Vladimir
.
Pokazala
mu
je
pot
skozi
gozd
,
v
katerem
se
je
izprehajala
mlada
družbica
.
Skoro
ob
istem
času
kakor
Radivoj
prišel
pa
je
od
druge
strani
Lovro
,
ki
ga
je
vleklo
podobno
hrepenenje
.
Kmalu
so
bili
skupaj
vsi
.
„
Trije
mladi
pari
!
“
dejal
je
Radivoj
in
stopil
na
Irmino
stran
;
„
jeden
par
iz
vasi
,
dva
iz
gradov
.
“
Vladimir
se
ni
zmenil
za
migljej
in
ostal
poleg
Irme
.
Zadej
je
hodil
Lovro
s
Stojanovima
hčerama
;
in
večkrat
jih
je
morala
pričakati
Irma
s
spremljevavcema
,
ki
sta
si
na
tihem
prizadevala
izpodriniti
drug
drugega
.
Radivoj
je
omenil
po
strani
dozdevno
razmerje
Vladimirjevo
z
Milico
;
takoj
mu
je
segel
v
besedo
Vladimir
in
začel
razvijati
druge
pametnejše
misli
,
katerih
se
je
spretno
polastil
Radivoj
,
da
jih
izpelje
.
Iz
druge
vrste
pa
se
je
razlegal
dobrovoljni
smeh
Lovrov
in
Aničin
,
ki
sta
se
smejala
drug
drugemu
.
Če
je
bilo
količkaj
povoda
,
če
se
je
spoteknil
ob
korenino
on
ali
ona
,
če
je
molela
kaka
veja
čez
stezo
,
ali
tudi
,
če
ni
molela
.
Pot
se
je
zožila
,
da
so
se
morali
razvrstiti
posamič
.
Radivoj
je
hodil
naprej
in
obračal
se
nazaj
,
tik
za
Irmo
je
stopal
Vladimir
in
svaril
jo
,
naj
pazi
na
stezo
.
Kajti
breg
je
naglo
padal
v
strmino
nad
potokom
,
tako
da
je
Lovro
,
ki
je
bil
zadnji
,
že
svetoval
,
naj
se
vrnejo
,
da
se
ne
prebrne
kdo
.
„
To
bi
bilo
najpametnejše
,
“
je
menila
Anica
.
„
Če
se
kdo
prebrne
?
“
smejal
se
je
Lovro
in
Anica
za
njim
.
„
Oh
,
kake
lepe
cvetice
tu
doli
!
“
vzkliknila
je
Irma
.
„
Soldatki
,
“
dejal
je
Vladimir
.
„
Pravi
častniki
v
rezervi
,
“
Radivoj
.
Vladimir
je
že
prijemal
za
grmovje
,
da
se
spusti
po
pečini
.
„
Za
božjo
voljo
,
ubili
se
boste
!
“
zakričala
je
Milica
in
zgrabila
ga
za
roko
.
Obdržala
ga
ni
;
spretno
se
je
poprijemal
korenin
in
skalnih
robov
in
dosegel
v
dveh
skokih
cvetke
.
Spredaj
pa
je
lezel
Radivoj
po
pečini
in
jezil
se
,
da
je
prišel
prepozno
.
„
Oh
,
gospod
Bojanec
,
pomagajte
,
da
prideta
zopet
nazaj
!
“
prosila
je
Milica
,
ko
sta
se
trudila
junaka
,
da
bi
priplezala
nazaj
do
steze
.
Lovro
je
podajal
palico
in
se
jima
smejal
.
Ko
pa
je
podal
Vladimir
Irmi
beli
šopek
,
priklonila
se
mu
je
hvaležno
in
pogledala
mu
v
oči
,
da
mu
je
zatrepetalo
radosti
srce
.
Pošepetala
mu
je
:
„
Če
dovolite
,
gospod
doktor
,
“
obrnila
se
in
ponudila
cvetice
Milici.
„
Hvala
,
“
dejala
je
ta
in
branila
z
roko
;
„
za
vas
so
bile
natrgane
.
“
Vrnili
so
se
proti
domu
.
Lovro
se
je
pečal
le
z
Anico
in
Anica
jedino
ž
njim
;
Vladimir
in
Radivoj
sta
se
sukala
krog
Irme
in
njej
se
laskala
;
sama
je
ostala
Milica
,
zanjo
se
ni
menil
nihče
.
Od
začetka
se
je
udeleževala
razgovora
med
Anico
in
Lovrom
,
ali
odgovarjala
Irmi
;
sčasoma
je
minilo
tudi
to
,
in
hodila
je
tiho
sama
zase
,
utrgala
ob
potu
kako
cvetko
in
vteknila
si
jo
za
pas
,
gledala
zamišljena
proti
potoku
in
izvlekla
naposled
iz
žepa
pričeto
nogavico
in
začela
plesti
.
V
mraku
so
se
bližali
gradu
.
Tedaj
se
je
spomnila
Irma
zopet
Milice
,
prihitela
na
njeno
stran
,
vteknila
roko
pod
njeno
pazduho
in
jela
jo
hvaliti
,
kako
da
je
pridna
,
da
si
ne
dovoli
nobenega
počitka
,
nobene
ničemurne
zabave
.
Milica
se
je
silila
v
nasmeh
in
odgovarjala
tiho
in
kratko
glasnim
in
gostim
besedam
.
Pred
gradom
so
se
poslavljali
.
Radivoj
in
Vladimir
sta
se
ponujala
,
da
spremita
Irmo
.
„
Moja
pot
je
ista
,
“
dejal
je
Radivoj
.
„
Z
vami
mi
ni
predolga
nobena
pot
,
“
Vladimir
;
ona
pa
se
je
klanjala
na
obe
strani
.
Lovro
je
krepko
stresel
vsakemu
roko
,
začenši
pri
Anici
in
končavši
ž
njo
,
in
obrnil
se
urno
.
Radivoja
pa
je
zapeljal
nesrečni
mamon
,
da
je
stopil
za
Lovrom
v
nadi
,
da
se
oni
še
ne
bodo
ločili
tako
hitro
,
in
da
jih
dobo
še
pred
gradom
.
„
Jedno
besedo
,
Lovro
,
jedno
besedo
,
“
klical
je
polglasno
in
,
došedši
ga
,
jel
mu
živo
govoriti
na
srce
,
naj
mu
pomaga
iz
male
stiske
.
„
Kar
daj
mi
,
kar
imaš
pri
sebi
,
naj
bo
,
kolikor
hoče
!
“
—
Zastonj
;
Lovro
je
ostal
trd
,
kakor
siva
skala
;
genila
ga
ni
niti
obljuba
Radivojeva
,
da
bosta
napravila
pravilno
dolžno
pismo
.
„
Kajti
da
boš
vedel
,
“
je
dodal
;
„
toda
med
nama
!
Ne
pravi
nikomur
!
Irma
me
vidi
rada
,
in
stara
dva
sta
oba
na
moji
strani
.
Denar
pride
v
narodne
roke
.
Potem
ti
plačam
obresti
,
kakršnih
boš
hotel
.
“
Rotil
ga
je
pri
vsem
,
kar
ju
je
vezalo
od
mladih
nog
,
milo
ga
prosil
,
ker
ga
je
mučila
misel
,
da
ga
že
bridko
pogreša
Irma
pred
gradom
.
Trdovratno
mu
je
voščil
Lovro
lehko
noč
in
veliko
sreče
ter
odšel
.
Radivoj
je
klel
;
bogme
,
majhna
tolažba
v
toliki
zadregi
!
Kogar
pa
se
loti
nesreča
,
ne
izpusti
ga
takoj
iz
pesti
.
Med
tem
,
ko
je
lovil
Radivoj
Lovra
,
ušla
mu
je
Irma
.
Spremljal
jo
je
Vladimir
,
in
nič
nista
pogrešala
gospoda
doktoranda
.
„
Če
vam
je
ljubo
,
gospod
doktor
,
“
dejala
je
Irma
zaupljivo
,
„
stopiva
v
gozd
,
da
odide
mimo
gospod
filozof
Čuk
.
“
Hitro
sta
se
skrila
med
drevjem
.
Iz
grmovja
sta
splašila
zajca
,
ki
je
šinil
čez
pot
in
prestrašil
Irmo
tako
,
da
je
skočila
k
Vladimirja
in
oklenila
se
ga
trepetaj
e
za
roko
.
„
Oh
,
kaj
bi
počela
sama
!
“
je
šepetala
zasopljena
in
razburila
Vladimirja
,
da
ni
mogel
govoriti
nobene
besede
.
Molčala
sta
oba
.
Kmalu
se
je
začulo
od
gradu
po
klancu
nejednakomerno
,
zdaj
urno
,
zdaj
počasno
stopanje
in
glas
Radivojev
,
ki
je
zdaj
močneje
,
zdaj
tiše
,
zdaj
na
desno
,
zdaj
na
levo
klical
Vladimirja
in
se
naposled
hitro
spustil
proti
Gorenji
vasi
.
„
Hud
bo
,
“
dejal
je
Vladimir
tiho
družici
,
ko
sta
stopila
zopet
na
cesto
.
„
Zakaj
?
Menite
?
“
šepetala
je
ona
,
držeč
ga
pod
pazduho
.
„
Ker
bi
vas
on
neizmerno
rad
spremljal
.
“
„
A
je
neizmerno
nadležen
ta
človek
.
“
„
Iz
blagega
nagiba
,
ker
vas
ima
rad
.
Ali
vam
to
ne
ugaja
?
“
„
Ugaja
;
a
še
ljubše
bi
mi
bilo
,
da
bi
me
niti
ne
imel
rad
niti
me
ne
nadlegoval
.
Poglejte
,
gospod
doktor
,
kako
srečni
ste
vi
moški
!
Po
svoji
volji
si
izbirate
družice
,
in
za
katero
ne
marate
,
s
to
se
tudi
ne
menite
.
Nas
pa
imenujete
cvetice
,
in
res
,
kakor
cvetice
smo
pritrjene
na
steblu
,
da
si
ne
moremo
pomagati
in
ne
odgnati
sitnih
metuljev
.
Priklenjene
čakamo
svoje
usode
,
in
srečna
,
ki
dobo
tovariša
,
ki
ji
ni
popolnoma
zoprn
.
A
da
bi
dobila
katera
moža
po
svoji
želji
,
to
je
redka
izjema
:
to
se
dogaja
največ
po
romanih
.
In
kako
drugače
sodi
svet
nas
in
vas
!
Ako
smo
me
prijazne
,
pravi
se
,
da
smo
lehkomiselne
;
ako
smo
resne
,
očita
se
nam
ošabnost
.
Moške
sodi
vse
rahlejše
.
Če
so
vihravi
,
oh
,
mlada
kri
!
Nihče
jim
nič
ne
zameri
.
Če
so
prevzetni
,
poje
se
hvala
njih
modrosti
.
Oni
ugajajo
vedno
,
naj
bodo
kakršni
koli
;
me
nikoli
popolnoma
.
“
„
Motite
se
,
gospica
,
“
ugovarjal
je
Vladimir
.
„
Komu
ne
bi
ugajali
vi
!
Saj
vidite
,
koliko
si
jih
prizadeva
,
da
bi
ugajali
vam
!
In
kakor
ostane
mož
sam
,
če
ne
najde
pripravne
družice
,
tako
ni
treba
,
da
bi
se
ženska
udajala
neljubljenemu
možu
.
Če
reče
poštenjaku
naravnost
,
da
ga
ne
mara
,
ne
bo
je
nadlegoval
več
.
Ali
mora
biti
vse
poženjeno
in
pomoženo
?
“
„
A
kaj
,
ko
začno
nadlegovati
in
siliti
stariši
,
sklicevati
se
na
dolžno
ljubezen
,
pokorščino
,
skrb
za
bodočnost
!
Človek
se
žrtvuje
.
“
„
Po
nepotrebnem
.
“
„
Po
nepotrebnem
?
Oh
,
gospod
doktor
,
tako
srečnih
kakor
gospica
Milica
je
pač
malo
.
“
„
Katera
gospica
Milica
?
“
zavzel
se
je
nalašč
Vladimir
nejevoljen
.
„
Gospod
doktor
pozna
najbrž
jedno
samo
gospico
Milico
,
in
ta
pozna
jednega
samega
doktorja
Dragana
,
jaz
čestitam
obema
.
“
„
Kar
vi
,
gospica
,
domnevate
,
“
branil
se
je
Vladimir
,
„
o
tem
ne
ve
Milica
nič
,
in
jaz
sem
zvedel
baš
sedaj
iz
lepili
vaših
ust
.
“
„
Čudno
;
jaz
pa
vem
že
toliko
časa
.
“
„
In
isto
toliko
časa
se
motite
.
“
Na
Pristavi
pa
sta
se
spravljali
Anica
in
Milica
spat
,
ona
vesela
in
zgovorna
kakor
po
navadi
,
ta
žalostna
in
tiha
.
„
Kakšna
spogledljivka
je
ta
Irma
!
“
jezila
seje
Anica
.
„
Kako
stopica
in
se
je
vije
in
ogleduje
.
Da
se
le
more
komu
dopasti
!
“
Milica
je
molčala
.
„
Ali
si
videla
,
“
nadaljevala
je
Anica
,
„
kako
se
je
dričal
gospod
Čuk
po
skali
zaradi
tistih
cvetic
,
ki
jih
je
vse
polno
?
Komaj
se
je
pobral
.
Oh
,
kako
sem
mu
privoščila
!
Taka
neumnost
!
Še
Irma
naj
bi
bila
kolovratila
doli
,
ki
ji
pridejo
take
budalosti
na
misel
!
“
Milica
ni
odgovorila
nič
.
„
In
konec
,
kako
smešen
!
“
govoričila
je
Anica
svoj
pot
.
„
Ko
je
bila
odšla
Irma
z
Vladimirjem
,
kako
je
letal
gospod
Čuk
plašen
okrog
!
Kje
je
gospica
Irma
,
gospica
Irma
?
Kje
je
Vladimir
?
Zvončke
jima
dajte
na
vrat
,
gospod
doktorand
,
pa
se
ne
bosta
izgubila
.
Kako
je
drl
po
klancu
in
klical
:
Vladimir
,
Vladimir
!
Ona
dva
sta
se
bila
izgubila
kakor
kafra
.
Čas
je
bil
pa
že
tudi
;
pol
desetih
je
ura
.
“
Milica
je
ostala
tiha
.
„
Kaj
pa
ne
govoriš
?
Lej
jo
!
“
napadla
jo
je
sestra
.
„
Kaj
se
držiš
tako
pusto
!
“
„
Oh
,
prav
imaš
,
Anica
,
“
zaihtela
je
sestra
in
objela
jo
;
„
pusta
sem
,
da
ne
mara
nikdo
zame
,
oh
,
tako
pusta
!
“
To
noč
ni
mogla
spati
Milica
,
ker
so
jo
težile
tako
bridke
misli
.
Prva
kaplja
pelina
je
bila
padla
v
sladko
čašo
mladega
življenja
.
Mati
Draganka
pa
je
vprašala
drugega
dne
Vladimirja
,
vrnivšega
se
zopet
od
Majerjevih
,
kdaj
da
odide
k
sodišču
.
„
To
misel
sem
opustil
,
“
dejal
je
Vladimir
malomarno
;
„
zdaj
čakam
odgovora
od
ljubljanskega
odvetnika
,
pri
katerem
mislim
vstopiti
kot
koncipijent
,
Tako
dobom
prej
kaj
plače
.
“
Materi
,
ki
je
slutila
vzrok
,
je
bilo
to
jako
neljubo
in
prav
želela
je
,
da
bi
zapustil
sin
nevarne
domače
kraje
in
raztresel
se
z
delom
novega
poklica
.
Čim
menj
pa
se
je
držal
doma
Vladimir
,
tem
češče
je
začela
obiskovati
Draganove
Milica
.
Tako
prijazna
je
bila
,
tako
postrežljiva
in
tako
nekako
začudeno
,
vprašaje
in
proseče
je
pogledovala
Vladimirjevo
mater
z
velikimi
svojimi
očmi
,
da
se
je
storilo
tej
inako
;
a
namigavati
se
ni
upala
nič
več
.
„
Ubogo
dekle
!
“
dejala
je
hčeri
.
„
Da
se
je
moralo
to
tako
nesrečno
zasukati
!
Človek
se
res
ne
sme
naprej
veseliti
nobene
stvari
.
Oh
,
zakaj
se
je
seznanil
s
to
žensko
!
“
„
Saj
se
je
bo
naveličal
,
“
tolažila
je
hči
,
„
kakor
se
je
je
Bojanec
in
pred
Bojancem
drugi
.
Vladimir
je
razumen
,
a
omamil
ga
je
vnanji
blišč
.
Ko
se
zave
,
povrne
se
tem
rajši
tja
,
kjer
ga
imajo
v
resnici
radi
,
tem
trdnejše
se
bo
držal
pravih
prijateljev
.
“
S
tem
sta
se
tolažili
;
kajti
z
Vladimirjem
se
ni
dalo
govoriti
;
postajal
je
nejevoljen
,
če
se
ga
je
le
kaj
povprašalo
o
njegovih
namerah
,
ker
je
slutil
pod
vsakim
vprašanjem
očitanje
,
zakaj
da
zahaja
k
Majerjevim
.
„
Irma
pa
je
slavila
zmago
nad
žlahtnim
baronom
Bergerjem
,
nad
duhovitim
doktorandom
Čukom
in
nad
brhkim
doktorjem
Draganom
.
Jezilo
jo
je
le
,
da
ne
more
odtegniti
Bojanca
Stojanovi
družbi
,
in
nadejala
se
je
,
da
ga
privabita
zopet
prijatelja
njegova
.
A
dasi
ji
je
bil
najljubši
Vladimir
,
katerega
sta
tudi
roditelja
pred
vsemi
odlikovala
,
podražila
je
vendar
rada
jednega
z
drugim
,
da
se
niso
prevzeli
.
To
sitnost
je
prenašal
Radivoj
,
kakor
se
spodobi
modrijanu
,
mirno
in
ravnodušno
;
Vladimir
se
je
večkrat
razjezil
;
baron
pa
je
kar
divjal
v
svojem
srcu
.
Črtil
je
Vladimirja
iz
vse
duše
,
preverjen
,
da
mu
je
ta
jedini
na
poti
,
da
mu
ta
podira
lepe
nade
;
saj
je
postajal
proti
njemu
od
dne
do
dne
osornejši
oče
,
začela
ga
je
prezirati
mati
,
in
Irma
je
kar
najodločnejše
zavračala
vsakršno
zaupnost
.
Zvesto
ljubezen
mu
je
hranil
le
Edvard
,
ki
je
bil
ponosen
,
da
sme
ž
njim
jezditi
,
voziti
se
,
piti
,
igrati
in
preganjati
neizmerni
dolgčas
.
Vse
doseže
,
kar
mu
drago
.
Koseski
.
Radivoj
si
ni
mogel
razložiti
kako
more
Irma
rajša
imeti
Vladimirja
,
ko
njega
.
Ženske
razsodnosti
res
da
ni
cenil
visoko
nikdar
;
a
sedaj
je
spoznal
,
da
jo
vendar
še
precenjuje
.
Primeril
je
svoje
vrline
Vladimirjevim
;
razloga
ni
našel
.
Lep
,
duhovit
,
zabaven
mož
,
in
vendar
—
.
Kdo
razume
vrtoglava
dekleta
!
Po
dolgem
premišljevanju
je
zasledil
vzrok
,
ki
se
mu
je
videl
jedino
pravi
.
„
Premalo
narodna
je
,
“
to
je
bil
sklep
;
„
napačna
vzgoja
jo
je
odtujila
,
da
ne
zna
ceniti
ne
domoljubja
ne
domoljubov
.
“
Kakor
pa
ima
zveden
zdravnik
zdravilo
pri
rokah
,
kakor
hitro
je
spoznal
bolezen
,
tako
je
pokazal
Radivoju
podjetni
duh
takoj
pomoč
proti
temu
hudemu
nedostatku
.
Zamišljen
je
hodil
nekaj
dni
sam
po
samotnih
krajih
,
pisal
beležke
v
beležnico
,
črtal
in
popravljal
,
preudarjal
učinke
in
vtiske
,
postavljal
se
med
drevje
in
štel
na
jedni
strani
:
„
Jeden
,
dva
,
tri
,
“
in
na
drugi
strani
:
„
Jeden
,
dva
,
tri
,
“
vihal
si
brke
,
gladil
brado
in
prestavljal
ščipalnik
na
nosu
.
Ko
je
bilo
vse
gotovo
,
napotil
seje
zadovoljen
sam
s
seboj
na
Pristavo
zvečer
,
ko
se
je
nadejal
ondi
dobiti
Vladimirja
in
Lovra
;
kajti
potreboval
je
njiju
podpore
in
hotel
z
njuno
pomočjo
pridobiti
za
sodelovanje
tudi
Milico
,
Anico
in
Heleno
.
Najprej
je
izvabil
iz
hiše
Vladimirja
z
novico
,
da
mu
ima
povedati
nekaj
sila
važnega
.
Oba
skupaj
sta
dobila
pred
gradom
Lovra
,
Anico
in
gospoda
svetovavca
,
ki
so
se
izprehajali
in
pogovarjali
.
„
Gospica
Anica
,
“
poprosil
je
Radivoj
,
„
pokličite
,
prosim
vas
,
gospico
sestro
,
ker
bomo
nekaj
posebnega
osnovali
nocoj
.
“
Ko
je
odšla
,
začel
je
pripovedovati
radovednim
poslušavcem
,
da
zavira
napredek
našega
naroda
najbolj
pomanjkanje
zavednega
ženstva
,
tega
prevažnega
in
prepotrebnega
faktorja
,
ki
se
ni
samo
zanemarjal
do
sedaj
,
ampak
celo
odganjal
od
narodnega
dela
.
„
Dolgočasno
učenjaštvo
,
“
je
dejal
,
„
suhoparno
slovstvo
,
velika
politika
po
krčmah
in
kavarnah
,
to
je
bilo
narodno
delo
,
katerega
se
ni
mogel
udeleževati
lepi
spol
.
Tako
so
nastale
jako
neugodno
razmere
za
naš
narod
,
ki
brez
ženstva
nikakor
ne
more
obstati
.
“
„
Istina
,
“
pritrjevali
so
poslušavci
.
„
Brez
ženstva
ni
naroda
,
“
nadaljeval
je
Radivoj
.
„
Kdor
torej
pridobi
ženstvo
,
ta
reši
narod
.
Tega
ne
pomislijo
naši
prvaki
,
ki
po
starem
kopitu
politične
otrobe
vežejo
.
Da
pa
se
pridobi
ženstvo
,
treba
zabave
.
Zabava
je
sploh
geslo
današnjih
časov
;
zabave
zahteva
staro
in
mlado
doma
,
v
šoli
,
v
javnosti
,
v
znanstvu
,
v
umetnosti
,
v
vsem
življenju
.
Zabavi
se
zidajo
najlepši
hrami
;
zabava
se
plačuje
najboljše
,
slavi
najglasnejše
.
Če
pa
terjamo
mi
,
resni
,
suhoparni
moški
,
zabave
in
zopet
zabave
,
kaj
si
moramo
misliti
o
ženski
,
ki
je
rojena
za
zabavo
!
“
„
Milica
,
Anica
!
“
klical
je
Lovro
,
„
pridi
ta
;
takih
poklonov
še
nista
slišali
.
“
Radivoj
se
je
priklonil
zastopnicama
lepega
spola
in
nadaljeval
razpravo
o
različnih
vrstah
zabav
,
o
zabavah
za
omikane
in
priproste
,
za
moške
in
ženske
.
„
Ženske
,
“
je
dejal
,
„
zabava
slovstvo
,
če
ni
suhoparno
,
učenjaško
,
z
jedno
besedo
tako
,
kakršno
je
naše
do
najnovejšega
časa
;
ljubša
zabava
jim
je
godba
;
še
ljubša
petje
;
vrhunec
,
krona
vseh
zabav
,
tako
rekoč
zabav
zabava
pa
je
ženstvu
ples
.
“
Radivoj
je
prenehal
in
pasel
oči
na
strmečih
obrazih
poslušavcev
.
Anica
in
Milica
sta
se
muzali
;
ugovarjal
pa
ni
nihče
;
onidve
se
nista
upali
,
moški
si
mislili
,
da
niso
poklicani
.
„
O
važnosti
plesa
smo
torej
prepričani
vsi
,
“
sklepal
je
Radivoj
iz
splošnega
molčanja
.
„
Iz
tega
pa
sledi
,
da
se
pleše
pri
nas
vse
premalo
,
da
treba
popraviti
zamudo
in
s
plesom
pridobiti
ženstvo
za
narodno
delo
.
Kako
žalostne
so
plesne
razmere
že
od
nekdaj
pri
nas
,
to
se
razvidi
najjasnejše
iz
tega
,
ker
nimamo
nobenega
narodnega
plesa
,
kakršne
imajo
Čehi
,
Poljaki
,
Rusi
,
Hrvatje
.
Morebiti
smo
ga
imeli
kdaj
,
a
izgubil
se
je
po
naši
brezbrižnosti
,
kakor
toliko
drugih
narodnih
svetinj
,
in
zdaj
imamo
na
tem
polju
sušo
kakor
v
slovstvu
.
In
potem
se
kdo
čudi
,
da
ni
zavednega
ženstva
,
ko
je
ta
stroka
tako
zanemarjena
in
prepuščena
tako
rekoč
tujčevi
peti
.
“
„
Radivoj
,
“
opomnil
je
Vladimir
,
„
pa
stori
ti
kaj
na
tem
polju
za
narodno
blaginjo
!
Hic
Rhodus
,
hic
salta
!
“
„
To
sem
tudi
sklenil
,
“
odgovoril
je
mirno
Radivoj
.
„
A
potrebujem
pomočnikov
,
soplesavcev
;
sam
človek
zadene
malo
.
Izumel
sem
ples
,
ki
se
bo
,
mislim
,
kmalu
udomačil
.
“
„
Dobro
,
dobro
!
“
ploskali
so
poslušavci
.
„
Okrogel
ali
družben
ples
?
“
vprašal
je
Lovro
.
„
In
kako
si
ga
krstil
?
“
„
Družben
ples
,
ki
se
imenuje
trojka
in
mora
izpodriniti
tujo
četverko
in
dolgočasno
kolo
.
Vodilna
ideja
tega
plesa
,
“
razlagal
je
na
obče
veselje
Radivoj
,
„
je
ta
,
da
si
ne
stojita
vrsti
paroma
nasproti
,
ampak
po
trojkah
;
prva
trojka
:
jedna
dama
,
dva
gospoda
;
druga
:
dve
dami
,
jeden
gospod
;
in
potem
se
ponovi
zopet
prva
in
tako
naprej
.
Kajti
ni
dolgočasnejšega
nego
vedno
:
dama
,
gospod
;
dama
,
gospod
,
kakih
štirideset
parov
.
A
tu
:
na
jednega
gospoda
dve
dami
,
in
nasproti
na
jedno
damo
dva
gospoda
:
si
li
moremo
misliti
kaj
živahnejšega
?
To
je
življenje
,
to
romantika
,
to
vzbuja
misli
in
čutstva
in
ustvarja
nove
in
zanimive
prizore
;
to
je
ples
,
ki
bi
se
ga
človek
nikdar
ne
naveličal
!
“
„
Koliko
pa
bo
treba
plesavcev
?
“
„
Najmenj
šest
trojk
,
devet
plesavcev
,
devet
plesavk
.
V
začetku
zime
priredi
čitalnica
v
Kostanjevici
veselico
;
tam
bomo
nastopili
prvič
.
Ta
nastop
bo
velikanskega
pomena
,
ker
utelesi
lep
korak
narodnega
napredka
.
Ženstvo
si
osvojimo
na
mah
.
A
da
nastopimo
častno
,
k
temu
treba
vaje
.
Jaz
se
nadejam
,
da
se
vsa
mlajša
gospoda
poprime
tega
narodnega
dela
.
Vladimir
,
ti
si
spreten
plesavec
;
nate
se
zanesem
.
“
„
Nič
nikar
!
“
smejal
se
je
Vladimir
.
„
Jaz
napravljam
samo
take
neumnosti
,
ki
si
jih
izmislim
sam
.
“
„
In
gospici
?
“
obrnil
se
je
Radivoj
in
popravil
si
ščipalnik
.
„
Hvala
lepa
,
gospod
Čuk
,
“
odkimala
je
Milica
,
„
mene
ples
nič
ne
miče
.
“
„
Gledala
bi
jaz
pač
,
“
dejala
je
Anica
;
„
a
sama
plesati
,
da
bi
me
vse
gledalo
,
po
nobeni
ceni
.
“
„
Gledat
in
ploskat
pridem
jaz
tudi
v
Kostanjevico
,
“
obljubil
je
Lovro
,
„
a
plesati
se
ne
maram
učiti
več
.
“
„
Ostanem
samo
še
jaz
,
“
dejal
je
svetovavec
.
Radivoj
je
bil
nekoliko
poparjen
,
a
še
bolj
hud
,
da
najde
v
domovini
tako
malo
rodoljubna
,
tako
malo
narodnega
ponosa
,
da
je
tako
zvanim
narodnjakom
vsaka
žrtva
prevelika
,
da
mislijo
samo
nase
in
na
svojo
zložnost
.
Razgovor
se
je
ostril
,
da
sta
se
Anica
in
Milica
kmalu
poslovili
.
„
Vaša
misel
,
“
dejal
je
svetovavec
,
„
da
je
ženska
samo
za
zabavo
na
svetu
,
je
popolnoma
napačna
.
“
„
Če
govorim
,
gospod
svetovavec
,
o
našem
ženstvu
,
“
zagovarjal
se
je
Radivoj
,
„
ne
mislim
naših
poštenih
kmetic
niti
ne
pridnih
naših
dekel
.
“
„
Te
so
rojene
za
delo
;
ne
li
?
Ampak
za
višje
stanove
velja
vaše
načelo
.
A
če
mislite
na
uradniške
žene
in
hčere
,
motite
se
tudi
.
Sploh
doboste
po
vsej
naši
deželi
jako
malo
takih
,
katerim
bi
pripuščale
razmere
ravnati
se
po
vaših
načelih
.
“
„
V
našem
kraju
samo
jedna
,
“
dejal
je
Lovro
,
„
gospica
Irma
,
in
zanjo
si
sestavil
ti
svoj
modroslovni
sistem
in
svoj
ples
.
“
„
Jaz
za
to
,
ti
pa
za
kako
drugo
,
“
zavrnil
ga
je
Radivoj
.
„
A
treba
je
,
da
se
otresemo
jedenkrat
tudi
Slovenci
srednjeveških
nazorov
,
ki
nas
smešijo
pred
vsem
svetom
.
“
„
Prijatelj
,
“
opozoril
je
Vladimir
,
„
logiško
zvezo
med
plesom
in
srednjeveškimi
nazori
moraš
pojasniti
,
ker
utegne
biti
marsikomu
skrita
.
“
„
Ženska
mora
biti
,
“
poudarjal
je
svetovavec
,
„
možu
tovarišica
in
pomočnica
;
a
ne
sužnica
in
ne
igrača
,
ker
ponižuje
jo
oboje
jednako
.
Tega
mnenja
so
tudi
vse
pametne
ženske
.
“
„
Žal
,
da
te
pametne
ženske
niso
nikjer
vplivne
,
nikjer
merodajne
,
“
opomnil
je
pomilovalno
Radivoj
.
„
Kar
je
svetovno
izobraženih
,
te
so
vse
mojih
nazorov
,
in
te
moramo
pridobiti
;
kajti
po
teh
vzgledih
se
bodo
ravnale
druge
.
“
„
Kaj
pa
imenujete
svetovno
izobraženost
?
Meni
se
zdi
to
jako
relativen
pojem
,
ki
pomenja
vsakemu
kaj
drugega
.
“
„
Naprednim
narodom
pomenja
skupnost
vsega
tega
.
kar
je
izumel
človeški
um
,
najsvetejši
zaklad
,
iz
katerega
izvira
najblažja
zavest
.
Ta
izobraženost
daje
človeku
prostost
,
ker
ga
rešuje
spon
,
ki
vežejo
neolikanca
.
“
„
Oho
!
Ali
mislite
spone
,
v
katere
nas
vklepajo
zakoni
?
“
„
O
teh
ne
govorimo
.
Teh
ne
čuti
človeški
um
,
ker
si
jih
je
dal
sam
.
Kaj
hočem
reči
,
to
pač
razumete
,
gospod
svetovavec
.
Kaj
bi
se
pulili
za
besede
.
“
„
Govor
je
o
veri
;
ne
li
?
“
„
Če
hočete
,
da
,
“
dejal
je
Radivoj
in
se
ozrl
okrog
.
„
Da
gospoda
beneficijata
ni
tukaj
,
to
mi
je
jako
ljubo
;
človek
saj
prostejše
govori
.
Moje
prepričanje
seveda
,
gospod
svetovavec
,
to
je
moja
zasebna
stvar
;
o
tem
se
ne
bomo
pričkali
.
Zakaj
,
to
si
lehko
mislite
.
Če
hoče
kdo
,
da
se
kak
pes
ubije
,
zavpije
,
da
je
stekel
:
pri
nas
pa
treba
reči
,
da
je
kdo
brezverec
,
in
ljudje
padejo
po
njem
.
Zatorej
povem
jaz
leto
,
kar
misiijo
in
govore
napredni
ljudje
naprednih
narodov
;
poželenja
po
mučeniški
slavi
pa
ne
čutim
v
sebi
nič
.
“
„
Verjamem
brezpogojno
.
Tako
vas
ne
more
prijeti
za
vaše
prave
misli
nihče
.
“
„
Po
tistem
zakonu
,
po
katerem
izgubi
cesar
pravico
,
“
smejal
se
je
Vladimir
.
„
Ne
tako
,
gospodje
,
“
zagovarjal
je
svetovavec
,
„
V
srcu
misli
gospod
Čuk
pravilno
in
dobro
.
Človeški
um
res
čuti
in
cesto
z
veliko
nejevoljo
čuti
tiste
spone
,
katerih
si
ni
dal
sam
,
in
menim
,
da
gospod
Čuk
tudi
ve
,
kdo
da
je
vklenil
našega
duha
v
te
spone
,
ki
so
časi
prav
nadležne
.
Toda
gospod
Čuk
nam
ne
odkriva
teh
svojih
misli
,
ampak
tuje
,
češ
,
naj
drugi
odgovarjajo
zanje
.
“
„
No
,
no
,
gospod
svetovavec
,
odgovarjati
bom
poskusil
tudi
jaz
,
v
imenu
vseh
naprednih
narodov
.
“
„
O
narodih
,
gospod
Čuk
,
se
tukaj
težko
govori
,
ker
so
to
vendar
nazori
samo
posameznih
ljudi
,
manjšine
,
ki
kar
izgine
pred
množico
onih
,
ki
mislijo
drugače
.
Ta
manjšinica
seveda
je
silna
,
glasna
in
drzna
ter
prevpije
ogromno
večino
,
ki
molči
,
tako
,
da
nepazen
človek
res
misli
,
da
sliši
obče
mnenje
.
Kriče
pa
nekateri
iz
hudobnosti
in
sovraštva
proti
vsaki
višji
volji
,
drugi
iz
prevzetnosti
,
ki
hoče
biti
sama
sebi
zakon
,
zopet
drugi
iz
ničemurnosti
,
da
opozarjajo
ljudi
nase
,
in
največ
iz
puhle
brezmiselnosti
,
ker
je
taka
navada
in
se
zdi
imenitno
.
Kvarijo
pa
se
ti
drug
drugega
.
Duševni
lenuhi
,
ki
govore
za
drugimi
,
misleč
,
da
imajo
ti
pač
tehtne
razloge
za
svoje
mišljenje
,
potrjujejo
s
svojim
priznavanjem
prevzetne
hudobneže
,
ki
zagazijo
potem
še
delj
in
zapeljajo
one
še
hujše
.
A
če
se
vidi
,
kako
menjajo
oni
svetovni
izobraženci
svoje
nazore
,
kako
se
izpreobračajo
,
kadar
pride
starost
ali
bolezen
,
in
kadar
se
približa
smrt
,
kaj
si
pač
treba
misliti
?
“
„
Da
postajajo
ljudje
v
starosti
otročji
,
in
da
bolezen
ne
oslabi
samo
telesnih
,
ampak
tudi
duševne
moči
.
Veljavni
so
nazori
zdravih
let
.
“
„
Torej
menite
,
da
je
treba
posebnih
duševnih
moči
,
da
se
govori
to
,
kar
narekujejo
drugi
?
“
„
Tega
ne
,
gospod
svetovavec
;
a
poguma
je
treba
,
poguma
.
“
„
A
baš
ta
izgine
,
kadar
bi
ga
bilo
najbolj
treba
.
Oblastno
govore
taki
ljudje
,
kadar
mislijo
,
da
je
Bog
daleč
;
pogumni
so
,
kakor
vojak
,
ki
se
baha
s
svojim
pogumom
,
dokler
ne
zagleda
nasprotnika
.
Če
potem
zbeži
,
imeli
ga
bomo
še
vedno
za
pogumnega
;
ne
li
?
Bližajoča
se
nevarnost
je
pač
oslabila
njegove
duševne
in
telesne
moči
;
veljavno
pa
je
njegovo
vedenje
,
dokler
ni
videl
nasprotnika
.
Ne
li
?
“
„
Gospod
svetovavec
,
jaz
mislim
tako
:
Če
bi
se
dalo
natančno
dokazati
,
da
je
Bog
,
kdo
bi
bil
tako
nespameten
,
da
ne
bi
veroval
!
“
„
Jaz
,
gospod
Čuk
,
pa
mislim
tako
:
Če
bi
se
dalo
natančno
dokazati
,
da
ni
Boga
,
kdo
bi
bil
tako
nespameten
,
da
bi
veroval
!
A
če
vam
nedostaje
dokazov
,
ozirajte
se
vsaj
na
verjetnost
.
Laplace
pravi
,
da
je
verjetnost
,
da
bi
bil
gol
slučaj
zavrtel
in
zasukal
naš
solnčni
sistem
tako
,
kakor
se
vrti
in
suče
,
manjša
od
jednice
deljene
s
štirimi
bilijoni
.
Ali
ni
tedaj
proti
babjeveren
,
ki
govori
o
golem
slučaju
,
uboga
starka
,
kateri
prede
pajek
loterijske
številke
,
najskeptičnejša
modrijanka
?
“
„
Gospod
svetovavec
,
ko
ste
bili
mladi
,
ali
ste
že
tudi
tako
mislili
in
govorili
?
“
„
Če
nisem
,
tem
večja
dolžnost
mi
je
zdaj
tako
govoriti
.
Če
se
je
kdo
zmotil
jedenkrat
,
ali
se
mora
potem
motiti
vedno
?
“
„
Jaz
se
bom
najbrž
tudi
poboljšal
.
“
„
Kdor
pravi
,
da
se
bo
poboljšal
,
ta
priznava
,
da
ima
krive
nazore
,
katere
misli
popustiti
.
In
če
ne
stori
tega
takoj
,
ravna
lehkomiselno
,
brez
notranjega
prepričanja
,
po
slabem
vzgledu
drugih
,
ne
po
svojem
dobrem
razumu
.
“
„
Vladimir
,
ali
veš
še
,
kako
je
raztelesil
profesor
medicinec
truplo
,
pregledal
možgane
in
dejal
:
Gospoda
,
za
dušo
ni
tu
nič
prostora
!
“
„
Ker
si
je
mislil
dušo
okroglo
ali
kockasto
.
Gospodje
,
to
je
vse
stara
pesem
.
Oglasila
se
je
prvič
v
raju
pred
Adamom
in
Evo
:
Oči
se
vama
odpro
in
bodeta
kakor
bogova
.
Od
tedaj
išče
in
premišljuje
in
se
trudi
naprej
in
naprej
človeška
prevzetnost
,
kako
bi
se
odkrižala
višjega
uma
,
ki
jo
omejuje
,
kako
bi
postavila
samo
sebe
na
najvišji
prestol
.
“
„
Gospod
svetovavec
,
vi
trdo
prijemate
ta
pregrešni
svet
;
a
pomislite
,
da
se
pravemu
,
živemu
verskemu
čutstvu
klanja
vsak
pametni
človek
.
“
„
Da
,
vsi
navihanci
,
ki
poudarjajo
vero
in
versko
mišljenje
za
druge
;
zase
zahtevajo
popolno
prostost
v
mišljenju
in
delovanju
.
V
istini
se
tudi
volk
bolje
počuti
med
ovcami
nego
sredi
medvedov
.
“
„
Gospod
svetovavec
pretirava
in
zavija
.
Jaz
nočem
reči
,
da
ti
ljudje
ne
verujejo
v
Boga
.
Da
,
verujejo
in
morebiti
trdnejše
nego
mnogi
,
katerim
je
vera
vedno
na
jeziku
.
Oni
spoznavajo
Boga
v
duhu
in
v
resnici
.
“
„
Samo
zapovedi
njegove
so
jim
odveč
.
“
„
Nikakor
ne
.
Tem
iskrenejše
ga
časte
,
čim
menj
se
brigajo
za
zunanjosti
bogočastja
,
ki
je
večini
tako
imenovanih
pobožnih
dušic
glavna
stvar
.
Ali
menite
res
,
da
je
bistvo
vere
v
cerkvenih
zunanjostih
?
“
„
Tega
noben
pameten
človek
ne
misli
;
ampak
to
misli
,
da
je
gola
prevzetnost
zanemarjati
zunanjosti
.
Kaj
bi
rekel
kak
vladar
,
če
bi
podložnik
golorok
,
s
klobukom
na
glavi
,
s
pipo
pripušil
k
avdijenciji
!
Kako
se
nosi
sodni
ali
davčni
uradnik
,
če
se
neomikan
kmet
v
pisarni
ne
vede
dostojno
!
In
vendar
ne
more
obstati
ne
vladar
ne
uradnik
brez
ljudstva
,
in
razlika
je
tukaj
neskončno
manjša
nego
med
Bogom
in
človekom
.
Spoštovanje
se
kaže
v
zunanjosti
.
Znotraj
čutiti
vero
,
zunaj
pa
se
je
sramovati
in
skrivati
jo
,
je
prevzetnost
proti
Bogu
in
proti
priprostim
domačinom
,
strahopetnost
pa
pred
tujcem
,
ki
nima
vere
in
se
nam
zdi
zato
imeniten
.
Kakor
so
uklonili
predniki
naši
telesni
tilnik
,
tako
uklanjamo
mi
dušnega
,
da
stopi
nanj
tujčeva
peta
.
Govorimo
pa
pri
vsem
tem
o
prostosti
.
“
„
Jaz
nikakor
ne
odobravam
,
“
branil
se
je
Radivoj
,
„
da
se
širijo
pogubna
načela
med
prostim
ljudstvom
.
A
premislite
,
da
zahteva
omikani
razum
nekaj
več
nego
priprosta
pamet
,
da
hoče
dokazov
in
razlogov
,
da
vpraša
povsod
,
čemu
in
zakaj
.
Moderna
veda
je
dandanes
na
tako
visoki
stopnji
,
da
se
ne
da
več
prezirati
.
Vera
bi
morala
postati
bolj
modroslovna
.
“
„
Prikrojena
za
razumništvo
,
ne
li
?
Za
one
,
ki
so
dovršili
visoke
ali
vsaj
srednje
šole
.
A
tiso
manjšina
;
kaj
pa
bi
počeli
drugi
ljudje
?
“
„
Gospod
svetovavec
.
vi
zavijate
zopet
,
kar
ni
lepo
.
Vi
dobro
slutite
,
kaj
hočem
reči
.
Misli
se
namreč
,
da
nasprotuje
vera
nekoliko
človeškemu
razumu
.
“
„
Narobe
,
gospod
Čuk
,
narobe
.
Človeški
razum
nasprotuje
rad
veri
,
kadar
se
povzdiguje
nadnjo
in
jo
ponižuje
podse
.
Meni
se
dozdeva
,
da
se
ne
vjemajo
najini
pojmi
o
verovanju
in
razumevanju
.
Če
mi
reče
kdo
,
da
me
je
rešil
kake
nevarnosti
,
jaz
pa
zahtevam
prič
in
dokazov
,
mu
li
verjamem
?
In
če
se
niti
ne
zadovoljim
z
dvema
,
tremi
pričami
,
ampak
jih
zahtevam
vedno
več
,
ali
verujem
?
Da
je
dvakrat
dve
štiri
,
tega
ni
treba
verovati
;
to
se
ve
;
Bog
pa
ni
matematiški
lik
,
ki
bi
se
dal
s
kredo
in
šestilom
na
tablo
dokazati
.
Kdo
si
more
predstavljati
večnost
,
neskončnost
!
In
vendar
jo
zahteva
razum
.
Neomejenost
stiskati
v
omejeni
razum
je
nespametna
prevzetnost
.
Če
bere
pameten
in
skromen
človek
imenitno
knjigo
in
ne
razume
kake
reči
,
misli
najprej
,
da
je
preslab
njegov
razum
;
paglavec
pa
sodi
.
da
je
knjiga
neumna
.
Koliko
reči
ne
razumejo
in
ne
vedo
otroci
,
in
vendar
so
resnične
;
koliko
je
takih
,
ki
jih
ne
razumejo
mladeniči
,
naj
si
bodo
tudi
visokošolci
;
nekaj
celo
takih
,
ki
jih
ne
razumejo
učeni
profesorji
po
vseučiliščih
.
Koliko
reči
niso
razumeli
predniki
naši
,
ki
so
nam
znano
,
in
kolika
prevzetnost
je
tedaj
misliti
,
da
razumemo
mi
vse
,
in
da
to
,
česar
ne
umevamo
,
ne
obstoji
.
Premnogo
malih
stvarc
vidimo
le
z
drobnogledom
,
premnogo
velikanskih
teles
zagledamo
le
z
daljnogledom
;
čim
ostrejši
je
drobnogled
,
tem
več
vidimo
onih
;
čim
popolnejši
daljnogled
,
tem
več
teh
.
Kje
pa
je
meja
?
Ali
si
upa
kdo
reči
,
da
se
delj
ne
more
prodreti
ne
na
to
ne
na
ono
stran
,
ali
celo
reči
,
da
tega
,
kar
