inko
se
je
poslovila
od
stare
žene
,
je
hotela
švigniti
mimo
njega
,
a
baron
Plass
jo
je
ustavil
.
»
Vi
—
gospodična
Helena
,
«
je
vzkliknil
baron
Plass
,
in
se
delal
silno
začudenega
.
»
Kod
pa
hodite
tako
pozno
in
v
tem
vetru
?
«
Helena
je
bila
vesela
,
da
je
videla
Plassa
in
mu
je
prijazno
odzdravila
.
»
Opravke
sem
imela
in
sem
se
nekoliko
zamudila
,
«
je
odgovorila
,
a
četudi
je
bil
njen
odgovor
odkritosrčen
,
nezaupnemu
Plassu
ni
zadostoval
.
Mislil
je
,
da
se
Helena
nalašč
noče
jasneje
izraziti
o
svojih
opravkih
,
ki
jih
ni
nič
imela
,
nego
se
vrača
z
ljubavnega
sestanka
.
»
Kaj
se
nič
ne
bojite
?
«
je
vprašal
Plass
in
se
obrnil
,
da
bi
Heleno
spremil
.
»
Razen
naju
že
ni
žive
duše
na
trgu
.
Štejem
si
v
dolžnost
,
da
vas
kot
zaščitnik
spremim
do
doma
.
«
»
Morala
sem
danes
še
zvečer
z
doma
,
da
poskrbim
nekaj
stvari
za
Franeka
,
«
je
pojasnjevala
,
kakor
bi
čutila
potrebo
se
opravičiti
,
da
je
še
tako
pozno
na
ulici
.
»
Preveč
ga
bodete
razvadili
,
«
je
pripomnil
Plass
resno
.
»
Zdi
se
mi
sploh
,
da
je
že
jako
razvajen
...
«
»
Da
...
to
je
mogoče
,
«
je
menila
Helena
,
»
a
kaj
hočete
,
saj
pod
milim
nebom
nima
pravzaprav
nikogar
kot
mene
...
«
Dvignila
je
glavo
in
naglo
z
nenavadno
vnemo
dostavila
:
»
In
jaz
nimam
nikogar
na
svetu
kot
njega
...
Vi
tega
seveda
ne
razumete
...
Vi
se
ne
morete
zamisliti
v
naše
razmere
...
A
drug
drugemu
bi
žrtvovala
vse
in
dala
tudi
življenje
.
«
Na
barona
Plassa
so
te
besede
napravile
globok
vtisk
.
Ni
mislil
,
da
se
imata
Helena
in
Franek
tako
rada
,
ni
pojmil
,
da
se
moreta
tako
rada
imeti
.
Toda
začelo
se
mu
je
dozdevati
,
da
je
poprej
s
svojo
ostro
sodbo
Heleni
delal
krivico
in
očital
si
je
,
da
še
ni
poskusil
temu
dekletu
pogledati
v
dušo
.
Korakal
je
molče
mimo
nje
in
poslušal
kar
mu
je
pripovedovala
o
svojih
domačih
razmerah
in
posebno
o
Franeku
.
Njene
misli
so
bile
vedno
pri
njem
in
o
njem
je
največ
in
najraje
govorila
.
In
baron
Plass
je
poslušal
te
vsakdanjosti
tako
pazno
,
kakor
da
čuje
najinteresantnejše
stvari
.
Celo
ko
sta
že
stala
pred
vratmi
,
nista
mislila
na
ločitev
,
a
ko
se
je
Helena
končno
hotela
posloviti
,
jo
je
baron
Plass
zadržal
.
»
Dovolite
mi
,
da
vas
nekaj
vprašam
,
«
je
dejal
baron
Plass
,
držeč
Heleno
za
roko
.
»
Srečal
sem
vas
pri
Strelišču
—
saj
veste
—
z
nekim
spremljevalcem
.
Povejte
mi
gospodična
,
ali
vas
večkrat
slučajno
sreča
in
spremlja
?
«
»
Dvakrat
sem
ga
tam
našla
,
«
je
odgovorila
Helena
čisto
mirno
,
kakor
da
govori
o
stvari
,
ki
nima
zanjo
niti
najmanjšega
pomena
.
Pogledal
ji
je
v
oči
in
videl
tam
tako
jasen
izraz
čistosti
in
nedolžnosti
,
odkritosrčnosti
in
zaupanja
,
da
ga
je
spreletelo
kar
toplo
.
V
svojem
srcu
jo
je
prosil
odpuščanja
,
da
je
zamogel
samo
trenotek
o
njej
slabo
misliti
,
le
samo
en
hip
o
njej
imeti
slabo
sodbo
.
Zdelo
se
mu
je
,
da
bi
storil
brutalnost
,
če
bi
to
čisto
bitje
svaril
pred
Spinettijem
ali
je
opozarjal
na
nevarnosti
in
zapeljivosti
,
ki
ji
groze
v
Aristokratskih
krogih
.
Rekel
je
,
da
bi
omadeževal
to
čistost
,
če
bi
Heleno
opozoril
na
izpridenost
ljudi
.
»
Lahko
noč
,
«
je
rekla
Helena
,
ko
je
videla
,
da
Plass
ničesar
ne
odgovori
,
»
in
lepa
hvala
za
spremstvo
.
»
Lahko
noč
,
«
je
odgovoril
baron
Plass
,
a
ni
izpustil
njene
roke
,
nego
samo
gledal
v
njene
oči
,
ki
so
mu
toliko
povedale
,
dasi
se
Helena
v
svoji
dekliški
nedolžnosti
tega
še
zavedala
ni
.
Helena
je
poskusila
umakniti
svojo
roko
iz
Plassove
roke
,
a
ko
je
to
baron
začutil
,
se
je
hitro
nagnil
in
je
poljubil
to
roko
,
Helena
je
zadrhtela
in
v
istem
hipu
že
tudi
ubežala
v
hišo
.
»
Lahko
noč
—
lahko
noč
,
«
je
baron
Plass
za
njo
zaklical
v
vežo
in
odšel
s
srcem
,
v
katerem
je
bilo
samo
veselje
.
Helena
se
je
pripravljala
,
da
pelje
Franeka
na
zrak
.
Odkar
je
bil
oče
Knific
iz
ozirov
na
grofico
Attems
kupil
nov
voziček
svojemu
otroku
,
čeden
voziček
na
treh
kolesih
,
je
Helena
rajša
vozila
brata
na
zrak
,
kakor
poprej
.
»
Ti
,
Helena
—
kaj
ko
bi
me
enkrat
peljala
kam
drugam
,
ne
vedno
za
Strelišče
.
«
Franek
je
s
to
željo
svojo
sestro
resnično
presenetil
.
»
Ali
si
se
naveličal
tega
kraja
,
«
je
vprašala
Helena
.
»
Ne
,
«
je
odgovoril
Franek
,
»
toda
raje
bi
šel
kam
drugam
.
«
V
vsem
vedenju
in
v
glasu
malega
,
bolnika
je
bilo
nekaj
,
kar
je
Heleno
osupnilo
.
Slutila
je
,
da
je
oseben
nagib
pripravil
Franeka
,
da
je
izrekel
to
željo
.
»
Zakaj
bi
pa
rad
šel
kam
drugam
?
Tako
mirnih
krajev
,
kjer
bi
lahko
gledal
dečke
,
kako
se
igrajo
,
je
malo
.
«
»
Pa
bi
vendar
rad
šel
kam
drugam
...
veš
...
zaradi
tistega
gospoda
...
«
»
Zaradi
barona
Spinettija
?
«
se
je
začudila
Helena
.
»
Saj
je
vendar
jako
prijazen
s
teboj
.
Mislila
sem
,
da
ga
imaš
prav
rad
.
«
»
No
,
da
...
saj
rad
ga
imam
in
rad
ga
poslušam
...
pa
vendar
.
«
Helena
je
stopila
k
bratu
in
se
sklonila
nad
njega
.
»
Pa
vendar
...
ali
bi
raje
imel
,
da
bi
več
s
teboj
ne
govoril
?
«
»
O
ne
...
z
menoj
naj
le
govori
...
ampak
veš
...
rad
bi
imel
,
da
bi
tebe
zraven
ne
bilo
.
«
»
Zakaj
ne
?
«
»
Ah
veš
...
jaz
tega
ne
morem
natančno
,
povedati
...
veš
,
kadar
gledaš
ti
na
svoje
šivanje
,
takrat
dela
baron
vedno
tako
velike
oči
,
vedno
te
gleda
in
v
očeh
se
mu
sveti
nekaj
posebnega
.
Gleda
te
—
veš
,
tako
te
gleda
,
kakor
bi
te
hotel
zgrabiti
in
proč
nesti
...
daleč
od
mene
.
«
»
Ali
...
Franek
...
kaj
vendar
misliš
...
«
»
Pa
je
le
tako
,
kakor
sem
ti
rekel
.
Zmerom
se
bojim
,
da
ti
kaj
zlega
stori
.
Zakaj
neki
te
ne
mara
?
«
Nagnila
je
obraz
in
poljubila
Franeka
na
lice
,
da
bi
dečko
ne
videl
rdečice
,
ki
ji
je
zalila
obraz
.
Tiste
poglede
barona
Spinettija
,
o
katerih
je
govoril
Franek
,
je
tudi
ona
zapazila
,
a
kakor
je
bila
še
neizkušena
,
to
je
vendar
vedela
,
da
ti
pogledi
nikakor
ne
razodevajo
sovraštva
,
nego
vse
kaj
drugega
.
Znala
si
je
to
tolmačiti
šele
zadnje
dni
in
oči
so
se
ji
odprle
v
družbi
,
ki
se
je
zbirala
pri
grofici
Lici.
Ta
družba
se
ni
nikdar
ozirala
na
Heleno
.
Vedla
se
je
neženirano
in
Helena
je
slišala
marsikaj
dvomljivega
,
marsikaj
zasoljenega
in
marsikaj
dvoumnega
.
Prej
je
vedno
mislila
,
da
je
premalo
izobražena
,
da
bi
mogla
to
razumeti
.
Odkar
pa
ji
je
baron
Plass
pri
nekih
takih
pogovorih
zašepetal
:
»
Nikar
tega
ne
poslušajte
,
«
pa
je
začela
umevati
in
ker
je
morala
marsikaj
slišati
,
tudi
če
ne
bi
hotela
,
ji
je
mnogo
prej
temnega
postalo
jasno
.
Od
tedaj
je
tudi
slutila
in
končno
spoznala
,
kaj
pomenijo
pogledi
barona
Spinettija
.
Nezaupnost
,
ki
jo
je
časih
navdajala
proti
temu
možu
,
se
je
vnovič
vzbudila
v
njenem
srcu
,
to
pot
z
vso
silo
;
nič
si
ni
prikrivala
,
kake
namene
more
imeti
baron
Spinetti
in
zavedala
se
je
tudi
,
da
pomenijo
njeno
pogubljenje
.
Franek
se
je
vznemirjal
,
ker
je
Helena
molče
slonela
čez
njega
.
»
Ti
se
ga
tudi
bojiš
,
Helena
,
kaj
ne
?
«
Začutil
je
v
tem
trenotku
solzo
,
ki
je
kanila
iz
oči
sestre
na
njegovo
lice
in
se
prestrašil
.
»
Zakaj
jokaš
,
Helena
?
Jaz
ne
bom
nikoli
več
govoril
z
baronom
Spinettijem
,
če
hočeš
,
bom
vedno
doma
,
samo
da
ga
več
ne
vidiva
.
«
Helena
je
naglo
otria
solze
in
je
pomirila
brata
.
»
Saj
ni
tako
,
kakor
misliš
,
«
je
rekla
.
»
Jaz
se
barona
nič
ne
bojim
;
samo
hudo
mi
je
,
da
me
ne
mara
.
«
»
Čisto
drugačen
je
,
kakor
baron
Plass
,
«
je
govoril
Franek
,
med
tem
ko
se
je
oblačila
Helena
.
»
Vidiš
,
baron
Plass
nikdar
ne
govori
z
menoj
,
komaj
me
pogleda
,
a
jaz
vendar
vem
,
da
me
ima
rad
,
zato
ker
tako
nate
pazi
.
Ali
si
videla
oni
dan
,
ko
se
je
psiček
grofa
Emila
v
tebe
zapodil
in
te
je
hotel
vgrizniti
.
Z
nogo
ga
je
sunil
,
da
je
odletel
prav
v
kot
in
tako
jezno
ga
je
pogledal
,
da
se
psiček
ni
več
upal
k
tebi
.
«
Če
se
je
tega
spominjala
!
Saj
ji
je
vstajala
v
spominu
vsaka
beseda
in
vsaka
kretnja
barona
Plassa
,
kajti
vsaka
je
pričala
o
njegovi
nežni
in
vendar
ponosni
obzirnosti
in
pozornosti
do
nje
.
Spomin
na
to
jo
je
prevzel
,
da
je
kakor
iz
uma
objemala
in
poljubljala
Franeka
.
»
Pusti
me
...
kaj
ti
je
...
to
me
boli
,
«
je
zaječal
Franek
in
poskusil
odriniti
sestro
od
sebe
.
»
Ne
zameri
—
jaz
sem
vsa
neumna
,
«
je
za
jecljala
Helena
in
sedla
je
poleg
Franeka
in
ga
božala
po
licih
in
po
rokah
tako
nežno
,
kakor
bi
gladila
mehko
perje
mladega
ptiča
.
Helena
in
Franek
nista
od
tega
dne
nič
več
govorila
ne
o
baronu
Plassu
,
ne
o
baronu
Spinettiju
,
pa
tudi
za
Strelišče
ni
prišel
Franek
več
.
Baron
Spinetti
je
zaman
krožil
tam
okoli
po
cele
ure
;
Helene
ni
bilo
več
na
spregled
.
Nevolja
barona
Spinettija
je
rasla
vse
bolj
,
čim
dlje
ni
mogel
priti
v
dotiko
s
Heleno
.
Za
Streliščem
je
ni
bilo
dobiti
in
pri
grofici
Lici
tudi
ne
.
Prihajala
je
sicer
tja
,
a
ne
več
tako
pogostoma
,
kakor
poprej
in
kaj
neredno
.
Navadno
že
takoj
po
kosilu
,
da
je
mogla
toliko
prej
oditi
.
Kadar
je
od
poslov
izvedela
,
da
je
baron
Spinetti
prišel
na
črno
kavo
,
se
ni
več
premaknila
iz
sobe
malega
grofa
.
Če
je
bilo
treba
,
je
odšla
celo
brez
slovesa
,
časih
celo
grofice
lici
sploh
videla
ni
,
samo
da
se
je
ognila
baronu
Spinettiju
.
Ta
je
kmalu
spoznal
,
da
se
ga
Helena
izogiba
,
a
sodil
je
,
da
je
kdo
Heleno
nahujskal
proti
njemu
.
Kajti
bil
je
preveč
sam
v
sebe
zaljubljen
in
je
prenizko
cenil
ženstvo
in
žensko
poštenje
,
da
bi
bil
mislil
na
kak
drug
vzrok
temu
postopanju
.
V
zlic
temu
pa
ga
ni
bila
volja
odnehati
.
Tudi
v
tem
slučaju
se
je
hotel
držati
svojega
načela
,
da
se
z
vztrajnostjo
in
previdnostjo
vsako
žensko
premaga
,
samo
če
zna
človek
najti
pravi
trenotek
ki
ga
spretno
porabiti
.
Pri
grofici
Lici
se
mu
to
sicer
ni
posrečilo
,
a
tudi
pri
njej
se
baron
Spinetti
še
nikakor
ni
odpovedal
upanju
,
da
pride
tudi
zanj
dan
sreče
.
Sodil
je
,
da
ga
je
grofica
Lici
postavila
le
začasno
v
rezervo
,
bodisi
,
ker
ga
hoče
s
tem
posebno
trdno
privezati
nase
,
ali
ker
si
želi
malega
intermezza
s
kom
drugim
;
a
da
bi
ga
bila
grofica
stalno
odslovila
,
to
je
smatral
kot
izključeno
,
že
zaradi
tega
,
ker
mu
je
še
vedno
sem
in
tam
kako
malo
ljubezensko
prijaznost
dovolila
.
Spoznanje
,
da
se
mu
Helena
izogiba
,
ni
baronu
Spinettiju
vzelo
,
poguma
.
Vedel
je
natančno
,
kaj
je
hotel
,
ko
je
Heleni
priporočil
znamenitega
dunajskega
zdravnika
in
ji
takorekeč
obetal
,
da
pomore
ta
zdravniška
kapaciteta
malemu
Franeku
do
zdravih
nog
.
»
Ta
zdravnik
mi
mora
zdaj
pomagati
—
na
te
limanice
se
Helena
gotovo
vsede
.
«
To
je
bil
uspeh
dolgega
razmišljevanja
barona
Spinettija
o
nadaljnji
njegovi
taktiki
napram
Heleni
.
Med
tem
,
ko
je
čakal
na
to
»
pomoč
«
,
namreč
na
odgovor
na
pismo
,
kateremu
je
bil
priložil
stotak
,
je
baron
Spinetti
pridno
nadaljeval
svoja
zasledovanja
.
Najel
si
je
posebnega
človeka
,
ki
je
imel
nalogo
nadzorovati
Heleno
in
natančno
poizvedeti
,
kake
so
Knifičeve
razmere
in
kaj
dela
in
s
kom
občuje
Helena
in
kake
misli
ima
za
prihodnjost
.
Ta
vohun
se
je
kmalu
seznanil
s
zapitim
študentom
Bernardom
in
pri
njem
izvedel
vse
,
kar
je
hotel
vedeti
in
še
veliko
več
.
Sporočil
je
baronu
Spinettiju
,
da
je
Helena
v
Študentovskih
ulicah
izgubila
vse
simpatije
.
»
Ljudje
ji
očitajo
,
da
je
osebna
in
da
lovi
v
gosposkih
krogih
moža
;
da
zaničuje
vse
tiste
,
s
katerimi
je
prej
občevala
in
ki
so
jo
imeli
radi
ter
da
se
vede
nepristojno
in
se
da
spremljevati
od
raznih
gospodov
,
«
—
tako
je
poročal
vohun
in
baron
Spinetti
je
bil
njegovim
poročilom
jako
zadovoljen
.
»
Dobro
kaže
,
«
je
sam
pri
sebi
govoril
baron
Spinetti
.
»
Dekle
nima
več
zaslombe
v
svojih
krogih
;
tam
kjer
je
doma
,
si
je
ljudi
odtujila
in
si
nakopala
njih
nasprotje
,
v
naših
krogih
pa
se
ni
in
se
tudi
ne
bo
udomačila
.
Lepa
cvetlica
je
,
ki
jo
je
slučaj
izkoreninil
iz
svoje
zemlje
,
ki
pa
ni
bila
presajena
v
nobeno
drugo
.
To
so
okolnosti
,
ki
mi
bodo
znatno
pomagale
pri
mojih
prizadevanjih
.
Zadovoljno
si
je
baron
Spinetti
mel
roke
in
je
svojemu
vohunu
naročil
,
naj
zdaj
še
poizve
,
kam
vodi
Helena
svojega
brata
na
zrak
.
Tudi
to
je
mož
kmalu
dognal
in
kar
je
sporočil
baronu
Spinettiju
,
je
tega
še
prav
posebno
razveselilo
.
»
Prej
je
Franeka
vozila
za
Grad
,
«
je
pripovedoval
vohun
,
»
a
tja
ne
gresta
nikdar
več
.
Zdaj
ga
vozi
gori
na
Grad
.
Ljudje
v
Študentovskih
ulicah
se
temu
sami
čudijo
,
saj
je
pot
strma
in
je
končno
vendar
naporno
peljati
voziček
z
bolnim
fantom
tako
visoko
navkreber
.
«
»
To
mora
imeti
svoj
posebni
vzrok
,
«
je
menil
baron
Spinetti
.
Šinilo
mu
je
v
misel
,
da
ga
je
videla
Helena
,
ko
je
šel
z
grofico
Lici
mimo
njenega
okna
in
spomnil
se
je
tudi
,
da
je
bila
Helena
pri
izletu
na
njegov
skrivnostni
vrt
na
drugi
strani
Gradu
.
»
Pijani
študent
Bernard
sodi
,
da
ima
Helena
na
Gradu
kake
ljubavne
sestanke
,
«
je
pripovedoval
vohun
,
»
in
ker
je
ta
študent
kar
blazno
zaljubljen
v
Heleno
,
bo
tej
stvari
še
hglje
prišel
na
sled
.
Obljubil
mi
je
,
da
bo
od
danes
naprej
Heleno
skrbno
nadzoroval
pri
njenih
izletih
,
na
Grad
.
«
To
pa
baronu
Spinettiju
nikakor
ni
bilo
po
volji
.
Čim
je
slišal
,
da
je
študent
Bernard
v
Heleno
zaljubljen
,
je
svojemu
vohunu
prepovedal
vsako
nadaljno
zasledovanje
.
»
Vi
se
zdaj
držite
tega
študenta
in
skrbite
,
da
bo
pustil
Heleno
popolnoma
pri
miru
.
Študenta
mi
ne
izpustite
iz
oči
.
«
Spinetti
se
je
bal
vsake
konkurence
,
a
da
je
študent
Bernard
zaljubljen
v
Heleno
,
mu
je
bilo
vendar
prav
.
Mislil
je
že
zdaj
,
da
v
slučaju
,
če
bi
dosegel
pri
Heleni
svoje
namene
in
bi
se
pri
tem
zgodila
kaka
nezgoda
,
obesi
Heleno
temu
študentu
kot
ženo
na
vrat
.
Zasledovanja
Helene
se
je
lotil
sedaj
baron
Spinetti
sam
.
Vedel
je
,
ob
kateri
uri
vozi
Helena
svojega
brata
na
zrak
in
zato
mu
ni
bilo
treba
dolgo
čakati
.
Toda
pokazal
se
ni
.
Ko
je
od
daleč
zagledal
,
kako
vsa
zasopla
potiska
voziček
pred
seboj
,
se
je
previdno
umaknil
na
stran
.
Hotel
je
vedeti
,
na
katerem
kraju
obstajata
Helena
in
Franek
,
da
bi
mogel
po
tem
svoje
postopanje
uravnati
.
Njegovo
pričakovanje
,
da
si
izbere
Helena
kak
samoten
kotiček
,
se
ni
izpolnilo
.
Zapeljala
je
voziček
na
kraj
,
koder
je
bilo
največ
otrok
,
ker
je
Franek
hotel
otroške
zabave
vsaj
ogledovati
,
če
se
jih
že
ni
mogel
udeležiti
.
Kakor
jastreb
na
svoj
plen
,
tako
je
prežal
baron
Spinetti
,
da
bi
se
mogel
približati
Heleni
.
Toda
ni
se
mu
posrečilo
.
Okrog
Helene
in
Franeka
je
bilo
vedno
polno
ljudi
,
tako
da
se
je
moral
baron
Spinetti
vedno
skrivati
.
Vendar
mu
ni
bilo
žal
;
prepričal
se
je
,
da
Helena
nima
na
Gradu
ljubavnih
sestankov
in
to
ga
je
pomirilo
.
»
Ljubše
mi
je
,
da
hodi
sem
,
kakor
da
bi
hodila
na
kak
kraj
,
kjer
bi
se
ji
lahko
približali
moški
,
«
je
rekel
sam
pri
sebi
,
ko
je
po
Heleninem
odhodu
zapustil
Grad
.
Še
tisti
dan
je
pisal
Heleni
pismo
,
v
katerem
ji
je
naznanil
,
da
mu
je
dunajski
zdravnik
poslal
obširno
poročilo
glede
Franekove
bolezni
.
Pisal
je
,
da
ne
more
priti
k
njej
na
dom
,
češ
,
da
bi
to
obrekljivi
prebivalci
Študentovskih
ulic
utegnili
zopet
slabo
tolmačiti
in
prosil
jo
je
,
naj
pride
v
mraku
za
Strelišče
,
kjer
ji
izroči
zdravnikovo
pismo
in
ji
da
vsa
potrebna
pojasnila
.
Upal
je
trdno
,
da
se
Helena
odzove
.
Poznal
je
njeno
ljubezen
do
Franeka
,
njeno
željo
,
pomagati
ubogemu
dečku
do
zdravja
in
računal
je
,
da
bo
to
premagalo
vse
pomisleke
,
ki
bi
jih
utegnila
imeti
Helena
.
Baron
Spinetti
se
ni
motil
v
tem
svojem
računu
.
Njegovo
pismo
je
Heleno
sicer
silno
razburilo
in
ves
dan
je
omahovala
,
ali
naj
gre
na
sestanek
ali
naj
baronu
piše
,
da
ji
pošlje
zdravnikovo
poročilo
na
dom
,
toda
bala
se
je
,
da
se
zameri
Spinettiju
in
da
končno
sploh
ne
dobi
dotičnega
poročila
.
Ko
se
je
zmračilo
,
je
odela
velik
plašč
in
je
vzlic
vsem
pomislekom
šla
na
sestanek
za
Streliščem
.
Spinetti
je
prišel
še
pred
določeno
uro
za
Strelišče
.
Ni
se
bal
,
da
bi
čakal
zaman
;
poznal
je
moč
,
ki
si
jo
je
s
poročilom
dunajskega
zdravnika
pridobil
nad
Heleno
.
Mirno
je
hodil
gor
in
dol
po
nerazsvetljeni
in
popolnoma
zapuščeni
cesti
.
Helena
je
bila
točna
.
S
strahom
v
srcu
je
hitela
na
ta
sestanek
.
Komaj
je
bila
prišla
mimo
vhoda
v
Strelišče
,
je
že
naletela
na
barona
.
»
Mislil
sem
že
da
čakam
zaman
,
«
je
dejal
baron
Spinetti
.
dasi
je
prišla
Helena
ob
določeni
uri
Obrnil
se
je
in
šla
sta
nekaj
časa
molče
po
cesti
—
v
temo
.
»
Dunajski
zdravnik
vam
je
pisal
?
«
je
boječe
vprašala
Helena
.
»
Zakaj
ni
dal
na
pismo
mojega
očeta
nobenega
odgovora
?
«
»
Tega
ne
vem
,
«
je
odgovoril
Spinetti
.
»
Morda
ima
preveč
posla
,
da
bi
sestavljal
take
spise
za
neznane
ljudi
.
Naposled
,
saj
je
vseeno
—
pisal
je
in
tu
je
njegovo
pismo
.
«
Spinetti
je
segel
v
žep
in
je
Heleni
izročil
obširno
pisanje
.
»
Ravnajte
se
po
tem
navodilu
,
«
je
dejal
Spinetti
,
»
česar
sami
ne
bodete
razumeli
,
vam
raztolmači
vaš
oče
.
Lahko
bi
vam
bil
to
pisno
poslal
na
dom
,
a
povedati
vam
moram
še
nekaj
,
česar
ni
v
pismu
.
Zdravnik
naroča
,
da
mora
Franek
v
toplice
.
Vi
ste
mi
mnogo
zaupali
,
jaz
poznam
vaše
razmere
in
zato
mi
ne
smete
zameriti
,
če
vam
nekaj
ponudim
.
Poznam
rodovino
,
ki
pojde
v
kratkem
v
toplice
;
če
hočete
,
vzame
ta
rodovina
Franeka
s
seboj
.
«
»
Preveč
ste
dobri
—
sama
dobrota
vas
je
,
«
je
rekla
Helena
,
»
a
jaz
ne
morem
ničesar
reči
,
saj
je
naravno
,
da
bo
o
vasi
prijazni
ponudbi
odločil
moj
oče
.
Jaz
se
vam
le
iz
vsega
srca
zahvalim
za
vašo
dobroto
.
«
Obrnila
se
je
in
je
hotela
iti
nazaj
.
Spinetti
jo
je
zadržal
.
»
Nikar
me
še
ne
zapustite
.
«
je
prosil
.
»
Bodite
dobri
z
menoj
,
gospodična
Helena
.
«
»
Pozno
je
že
,
jaz
moram
domov
,
«
je
rekla
Helena
in
hotela
iti
,
a
Spinetti
jo
je
prijel
za
roko
in
je
ni
pustil
naprej
.
Hotela
se
mu
je
iztrgati
,
a
njena
moč
ni
zadostovala
.
»
Pustite
me
,
«
je
vzkliknila
:
»
prosim
,
pustite
me
.
«
»
Helena
—
kaj
se
me
bojite
?
«
je
nežno
govoril
Spinetti
,
dočim
je
kakor
s
kleščami
držal
Heleno
za
roke
.
»
Saj
sem
vendar
pokazal
,
da
sem
vam
resnično
vdan
prijatelj
.
«
»
Da
—
bili
ste
dobri
in
jaz
sem
vam
hvaležna
,
«
je
dejala
Helena
,
a
se
je
neprestano
trudila
,
da
bi
osvobodila
svoje
roke
»
ali
zdaj
vas
prosim
,
izpustite
me
,
jaz
moram
domov
.
«
»
Prej
vas
ne
izpustim
,
dokler
mi
niste
povedali
,
kar
bi
rad
slišal
od
vas
,
«
je
šepetal
Spinetti
,
ki
ga
je
prevzemala
strast
.
»
Saj
to
ste
vendar
že
uganili
,
da
vas
ljubim
,
da
sem
ves
blazen
ljubezni
do
vas
.
Vse
bi
storil
za
vas
,
nobena
žrtev
ni
tako
velika
,
da
bi
je
ne
storilm
vas
...
«
Spinetti
je
eno
roko
stisnil
Heleno
k
sebi
,
z
drugo
je
držal
njeno
roko
in
je
poskusil
poljubiti
jo
na
usta
.
A
Helena
ga
je
z
osvobojeno
roko
pahnila
od
sebe
in
mu
v
tem
trenotku
,
ko
je
omahoval
,
iztrgala
drugo
roko
.
V
istem
trenotku
je
tudi
že
stekla
.
Kič
ni
pomislila
,
kam
beži
,
kar
tekla
je
čez
travnik
,
ne
zavedajoč
se
,
da
hiti
proti
Poljanski
cesti
.
»
Helena
,
«
je
slišala
za
seboj
klicati
barona
Spinettija
,
a
to
je
le
pospešilo
njene
korake
.
Med
begom
se
je
ozrla
in
zdelo
se
ji
je
,
da
vidi
Spinettija
hiteti
za
seboj
.
V
blaznem
strahu
je
bežala
kar
je
mogla
,
dasi
ji
je
zastajala
sapa
in
se
je
le
z
nadčloveškim
naporom
vseh
svojih
moči
vzdrževala
na
nogah
.
»
Helena
,
«
je
zopet
čula
že
prav
blizu
za
seboj
in
zdelo
se
ji
je
,
da
čuje
baronovo
težko
sopljenje
.
Pognala
se
je
zopet
v
dir
,
kolikor
ji
je
bilo
še
mogoče
,
in
dospela
na
Poljansko
cesto
.
Tam
je
brlelo
nekaj
svetilk
in
nekaj
ljudi
je
bilo
na
cesti
.
Helena
je
bila
v
strahu
,
da
ji
sledi
Spinetti
tudi
sem
;
tekla
je
naprej
,
dasi
je
bil
Spinetti
zaostal
in
došla
vojaški
oblečenega
gospoda
,
ki
je
počasi
korakal
proti
mestu
.
»
Prosim
vas
,
gospod
—
rešite
me
—
varujte
me
,
«
je
dihnila
in
se
skoro
zgrudila
pred
oficirjem
.
»
Za
menoj
je
tekel
...
«
V
tem
hipu
je
padel
slab
svit
od
svetilke
na
oficirjev
obraz
.
»
Ah
—
vi
ste
—
vi
,
ah
,
vi
me
ne
zapustite
.
«
Z
neskončnim
veseljem
je
vzkliknila
Helena
te
besede
,
ker
je
bila
v
oficirju
spoznala
ritmojstra
barona
Plassa
.
Stisnila
se
je
k
njemu
,
prav
blizu
,
nič
ni
mislila
,
kje
da
je
,
le
venomer
je
šepetala
:
»
O
,
vi
me
ne
bodete
zapustili
.
«
Ritmojster
baron
Plass
se
je
ozrl
po
ulicah
,
a
ni
videl
nikogar
.
Slutil
je
približno
,
kaj
se
je
Heleni
primerilo
,
a
vendar
je
rekel
:
»
Gospodična
—
kaj
vas
je
tako
prestrašilo
?
Saj
vendar
ni
nikogar
videti
?
«
»
Tekel
je
za
menoj
,
prav
pri
cesti
sem
ga
še
slišala
,
«
je
hitela
Helena
pripovedovati
.
»
Vi
si
ne
morete
misliti
,
kako
strah
me
je
bilo
.
«
Tolažil
in
miril
jo
je
,
kakor
se
tolažijo
zbegani
otroci
.
Helena
se
je
še
vedno
stiskala
k
njemu
in
ga
gledala
s
tako
neskončnim
zaupanjem
v
očeh
,
da
je
zopet
pozabil
na
vse
svoje
dvome
in
sume
.
Toplo
mu
je
postalo
pri
srcu
in
tudi
v
njegovih
očeh
je
zažarel
ogenj
.
A
ko
je
Helena
opazila
ta
plamen
,
se
ga
ni
ustrašila
.
Zadrhtela
je
pač
in
povesila
poglede
,
a
čutila
se
je
varno
in
srečno
in
je
avojo
glavico
vdano
naslonila
na
njegove
prst
Tako
sta
molče
stala
nekaj
hipov
,
dokler
se
ni
Helena
nagloma
odmaknila
,
ker
se
je
začela
sramovati
,
da
se
je
tako
spozabila
.
Zdaj
je
prišlo
tudi
baronu
Plassu
na
misel
,
da
mora
vprašati
,
kaj
se
je
zgodilo
.
Nič
ni
dvomil
,
da
je
baron
Spinetti
vzrok
strahu
in
begu
Helene
,
a
hotel
je
vedeti
,
kako
sta
prišla
skupaj
,
kaj
je
Heleno
napotilo
,
da
je
šla
s
Spinettijem
v
temi
na
zapuščen
kraj
.
Če
je
doslej
bil
samo
ogorčen
zaradi
Spinetti
jevega
postopanja
,
ga
je
zdaj
prevzela
resnična
jeza
.
Njegov
pogled
je
bil
trd
in
njegov
glas
zapovedujoč
,
ko
je
začel
Heleno
izpraševati
.
Odgovarjala
mu
je
skesano
in
ponižno
in
mu
pojasnila
,
zakaj
je
šla
na
sestanek
s
Spinettijem
.
»
Vedno
ta
bolni
dečko
,
«
se
je
sam
pri
sebi
ljutil
baron
Plass
,
ker
mu
ni
Šlo
v
glavo
,
da
se
Helena
zaradi
brata
izpostavlja
takim
nevarnostim
.
»
Torej
—
kaj
je
bilo
potem
,
ko
ste
hoteli
oditi
,
«
je
vprašal
Plass
,
ker
je
Helena
naenkrat
utihnila
.
»
Zakaj
niste
res
šli
,
če
sta
si
bila
vse
povedala
?
«
»
Držal
me
je
za
roke
,
«
je
s
tihim
glasom
rekla
Helena
»
in
me
je
s
silo
zadrževal
.
«
»
In
kaj
je
govoril
?
«
je
zopet
vprašal
Plass
.
»
Rekel
je
,
da
je
moj
najboljši
prijatelj
in
—
da
me
ljubi
.
«
»
Zakaj
ste
to
poslušali
,
zakaj
niste
zbežali
?
«
»
Saj
sem
vam
že
rekla
,
da
nisem
mogla
.
«
»
Ah
,
da
—
prosim
,
povejte
mi
vse
,
prav
vse
.
«
Helena
je
natančno
povedala
ves
dogodek
,
dasi
je
je
bilo
hudo
sram
.
A
že
ni
imela
več
toliko
moči
,
da
bi
se
bila
mogla
ustavljati
njegovi
volji
.
»
Lopov
italijanski
,
«
je
siknil
baron
Plass
,
ko
je
Helena
končala
in
je
s
pestjo
zagrozil
v
temo
,
koder
je
mislil
,
da
se
skriva
Spinetti
.
»
In
zdaj
,
Helena
,
obljubite
mi
svečano
,
da
temu
človeku
ne
dovolite
nikdar
nobenega
sestanka
več
,
da
se
ne
pustite
od
njega
nikdar
več
spremiti
in
da
ga
sploh
ne
bodete
več
poslušali
,
naj
vam
pripoveduje
karkoli
.
Prekanjen
zapeljivec
je
in
nič
drugega
.
Ali
mi
to
obljubite
,
Helena
?
«
»
Obljubim
,
«
je
izjavila
Helena
resno
in
svečano
.
»
Ali
pomislite
eno
,
Helena
—
ta
mož
je
vpliven
in
bogat
—
in
vam
je
res
treba
zaščitnika
.
«
»
Jaz
ne
potrebujem
nobenega
zaščitnika
,
«
je
ponosno
odgovorila
Helena
,
»
pred
razbojniki
pa
itak
nihče
ni
varen
.
«
Molče
sta
šla
proti
mestu
.
Naenkrat
se
je
Plass
ustavil
.
»
Gospodična
Helena
,
«
je
rekel
s
tihim
mehkim
glasom
,
»
ali
bi
vi
zbežali
tudi
zdaj
,
ko
bi
jaz
začel
rabiti
take
besede
,
kakor
jih
je
govoril
Spinetti
?
Ali
bi
vas
bilo
groza
tudi
pred
menoj
?
Ali
bi
mi
zamerili
,
če
bi
rekel
,
da
hočem
biti
vaš
najboljši
prijatelj
?
«
Helena
ni
bila
v
stanu
odgovoriti
.
V
njenem
srcu
je
nastal
vihar
.
S
povešeno
glavo
je
stala
pred
Plassom
in
samo
naglo
dviganje
in
upadanje
njenih
prsi
je
pričalo
,
kako
je
razburjena
.
Še
nikdar
ni
slišala
takih
besed
,
nikdar
do
tega
trenotka
jih
ni
marala
slišati
,
a
zdaj
so
se
ji
zdele
tako
lepe
in
sladke
,
da
se
ji
je
topilo
srce
in
se
ji
je
razgrela
kri
.
Sama
se
je
čudila
,
kako
da
to
posluša
in
kako
da
more
biti
tako
iz
sebe
steče
in
kar
strah
jo
je
postalo
,
ko
jo
je
spreletelo
hrepenenje
,
da
bi
ovila
roke
baronu
Plassu
okrog
vrata
in
mu
ponudila
svoja
usta
in
vse
svoje
bitje
.
»
Če
bi
vas
jaz
zdaj
stisnil
na
svoje
srce
,
da
bi
bila
moja
za
vse
življenje
—
ali
bi
me
pahnili
od
sebe
,
Helena
?
Povejte
mi
to
,
vedeti
moram
to
,
na
vsak
način
.
«
Stal
je
tako
blizu
pred
njo
,
da
se
je
njegovo
čelo
skoro
dotikalo
njenih
las
Helena
je
dvignila
pogled
in
v
njenih
očeh
je
čakal
Plass
odgovor
,
ki
ga
ni
mogla
spraviti
čez
drhteče
ustnice
.
A
pustila
je
,
da
ji
je
ovil
roko
okrog
pasa
in
jo
stisnil
k
sebi
in
zatrepetala
je
blaženosti
,
ko
jo
je
poljubil
na
rosne
polne
ustne
.
Vzel
je
njeno
roko
v
svojo
roko
in
šla
sta
dalje
.
Ničesar
nista
mogla
govoriti
,
oba
sta
bila
tako
neskončno
srečna
,
da
sta
pozabila
na
ves
svet
.
Daleč
za
njima
pa
se
je
plazila
ob
zidovih
moška
senca
.
Baron
Spinetti
jima
je
sledil
.
Zavedel
se
je
,
da
je
razkrinkan
,
a
ni
mu
bilo
mar
za
to
.
V
njegovem
srcu
je
divjala
sedaj
samo
osvetoželjnost
.
Prisegal
je
maščevanje
Heleni
,
a
tudi
neznancu
,
ki
ga
je
hotel
sedaj
spoznati
,
ne
sluteč
,
da
je
ta
neznanec
nekdanji
dobri
prijatelj
.
Pa
tudi
sam
nase
se
je
Spinetti
hudoval
,
češ
,
kako
je
mogel
biti
tako
slep
in
slaboumen
ter
verjeti
,
da
tako
dekle
,
kakor
Helena
,
nima
čestilca
.
Ni
sicer
dvomil
čisto
nič
,
da
je
Helena
še
nedolžna
in
nedotaknjena
,
ali
zdelo
se
mu
je
,
da
je
le
sam
kriv
svojega
poraza
,
ker
ni
nič
vpošteval
,
da
ima
Helena
že
svojo
simpatijo
.
»
Najprej
moram
tega
človeka
v
stran
spraviti
,
«
je
bil
njegov
sklep
in
odločen
je
bil
ta
sklep
brezobzirno
izvršiti
.
Pred
glavno
stražo
poleg
nekdanje
gimnazije
se
je
Spinetti
skril
v
senci
in
je
čakal
,
da
se
je
Helenin
spremljevalec
vrnil
iz
Študentovskih
ulic
.
Ko
ga
je
zagledal
,
ga
je
tudi
spoznal
in
s
hripavim
krohotom
zamrmral
:
»
Ljubi
ritmojster
baron
Plass
—
tudi
ti
ne
boš
te
cvetke
utrgal
.
«
Vsa
Ljubljana
je
bila
pokonci
.
»
Gospoda
«
—
kakor
so
Ljubijančanje
imenovali
aristokracijo
,
bogato
meščanstvo
in
oficirje
—
je
pripravljala
velik
izlet
po
Ljubljanici
na
Barje
.
Krakovčani
in
Trnovčani
so
marljivo
popravljali
svoje
čolne
,
jih
olepšavah
z
zelenjem
in
cvetlicami
ter
obešali
nanje
lampijone
,
kajti
povratek
je
bil
določen
na
večer
.
Za
to
priredbo
so
se
zanimali
vsi
krogi
in
na
stotine
ljudi
se
je
pripravljalo
,
da
pojde
ali
z
vozovi
,
ali
kar
peš
v
Podpeč
,
kjer
je
»
gospoda
«
hotela
imeti
pod
milim
nebom
ples
,
umetalni
ogenj
in
še
različne
druge
zabave
.
Pri
grofici
Lici
so
se
zbirali
aristokratski
udeležniki
tega
izleta
.
Že
osem
dni
pred
to
veselico
se
ni
v
hiši
o
ničemer
drugem
govorilo
,
kakor
o
tej
zabavi
in
kar
ž
njo
v
zvezi
.
Osem
dni
so
tam
imeli
vse
roke
polne
dela
s
prirejevanjem
kostumov
in
Heleno
,
ki
je
vse
to
videla
in
poslušala
,
je
obšla
vroča
želja
,
udeležiti
se
te
veselice
.
Ta
želja
je
bila
toliko
naravnejša
,
ker
Helena
take
prireditve
sploh
ni
še
nikdar
videla
.
Toda
nihče
je
ni
povabil
,
nihče
je
ni
niti
vprašal
,
če
se
zanima
za
ta
izlet
.
Grofica
Lici
je
bila
vse
te
dni
sicer
izredno
prijazna
,
a
čudovito
malobesedna
.
Kakor
je
Heleno
rada
imela
—
pri
tej
priliki
je
ni
hotela
seboj
vzeti
.
Hotela
je
biti
središče
vse
družbe
,
najlepša
in
najelegantnejša
in
zato
ni
marala
Helene
niti
povabiti
,
vedoč
,
da
bi
jo
Helena
s
svojo
lepoto
zatemnila
in
jo
izpostavila
s
svojo
preprosto
obleko
raznovrstnim
opazkam
.
Spinetti
je
skrivaj
in
zvijačno
vplival
na
razne
člane
v
hiši
grofa
Attemsa
zbirajoče
se
družbe
,
da
Helene
ne
kaže
povabiti
na
ta
izlet
.
Storil
je
to
iz
maščevalnosti
,
da
bi
Heleno
ponižal
;
kajti
jezilo
ga
je
na
vso
moč
,
da
je
skrajno
odklonila
vsak
pogovor
ž
njim
,
ko
jo
je
navidezno
skesano
prosil
odpuščanja
,
da
jo
je
v
svoji
»
blazni
ljubezni
«
hotel
poljubiti
,
samo
poljubiti
,
kakor
je
slovesno
zatrjeval
,
trkajoč
ob
svojo
oficirsko
častno
besedo
.
Ni
se
toliko
jezil
,
da
mu
je
za
Streliščem
ušla
,
kakor
da
mu
zdaj
sploh
ni
hotela
verjeti
in
da
niti
govoriti
ni
marala
ž
njim
.
Baron
Plass
je
čutil
,
kako
željo
ima
Helena
.
Čital
je
to
z
njenega
obraza
in
njenih
oči
,
saj
se
ni
znala
pretvarjati
.
A
vendar
ni
ničesar
storil
,
da
bi
Lici
povabila
Heleno
,
naj
se
udeleži
izleta
.
Helena
je
upala
,
da
ji
pomore
baron
Plass
,
a
ta
je
poznal
položaj
,
je
molčal
,
vedoč
,
da
bi
ničesar
ne
opravil
.
Morda
bi
se
bila
s
Heleno
o
stvari
kaj
pomenila
,
če
bi
imela
priliko
govoriti
na
samem
;
a
ta
prilika
se
jima
ni
nudila
in
poiskala
je
tudi
nista
.
Od
onega
večera
,
ko
je
baron
Plass
poljubil
Heleno
,
nista
bila
niti
trenotek
sama
skupaj
.
Doslej
Helene
to
ni
vznemirjalo
,
saj
so
ji
pogledi
barona
Plassa
pričali
,
kaj
čuti
zanjo
,
toda
zadnji
dan
pred
izletom
ji
je
njegova
molčečnost
vendar
začela
postajati
neprijetna
in
sumljiva
.
Tako
srčno
je
želela
udeležiti
se
izleta
,
da
je
postala
nepravična
celo
napram
onemu
,
ki
ga
je
ljubila
.
Žalostnega
srca
je
dan
pred
izletom
zapustila
hišo
grofice
Lici
Prav
do
zadnjega
hipa
je
še
upala
,
da
ji
reče
grofica
:
Pojdite
z
nami
,
Helena
.
Toda
grofica
je
bila
prav
ta
dan
tako
razmišljena
,
da
ni
utegnila
kaj
več
govoriti
s
Heleno
in
se
je
naposled
prav
površno
poslovila
od
nje
.
»
Jutri
se
pač
ne
vidiva
,
ljuba
Helena
,
«
je
rekla
grofica
in
je
obenem
že
odhitela
v
drugo
sobo
.
Tedaj
je
Helena
vedela
,
da
so
se
njene
nade
razpršile
.
Vsa
potrta
je
prišla
domov
in
mislila
celo
pretrgati
vse
zveze
z
grofico
Lici
in
z
njeno
družbo
ter
iz
svojega
srca
iztrgati
spomin
na
barona
Plassa
,
kajti
rekla
si
je
,
da
jo
ta
družba
le
trpi
med
sabo
iz
sebičnih
nagibov
in
da
je
tudi
Plass
ne
ljubi
resnično
,
ker
bi
je
sicer
gotovo
ne
bil
zatajil
.
Stara
soseda
je
Heleno
sprejela
z
obrazom
,
na
katerem
se
je
poznalo
,
da
ima
njega
lastnica
posebno
novico
povedati
.
»
Spet
vas
je
nekdo
iskal
,
«
je
hitela
pripovedovati
soseda
.
»
Prav
postaven
in
prijazen
mož
je
bil
tu
in
je
vprašal
za
vas
.
«
Helena
ni
bila
pri
volji
,
da
bi
se
zanimala
za
obiske
.
Še
vprašala
ni
,
kdo
da
je
bil
obiskovalec
.
»
Prosim
vas
,
«
je
rekla
trdo
,
»
nikar
ne
pustite
nikogar
več
k
nam
.
«
»
E
,
e
,
«
se
je
čudila
soseda
.
»
Kaj
je
pa
spet
?
Ali
smo
se
že
naveličali
gosposke
družbe
?
No
,
pa
ta
,
ki
je
bil
danes
tukaj
,
ne
spada
h
gospodi
.
Gostilničar
je
pri
»
Citronenbaumu
«
,
tam
za
frančiškansko
cerkvijo
.
Prav
prijazen
in
postaven
mož
je
in
mnogo
je
povpraševal
za
vas
.
«
»
Kaj
mi
pa
hoče
?
Sicer
je
nekaj
v
sorodu
z
nami
—
menda
je
bratranec
moje
matere
—
a
doslej
se
ni
še
nikdar
za
nas
zmenil
.
«
Soseda
ni
hotela
izdati
,
kaj
ji
je
bil
postavni
in
prijazni
Rožanec
,
gostilničar
pri
»
Citronenbaumu
«
za
frančiškansko
cerkvijo
,
zaupal
v
trenotku
,
ko
je
čutila
tolar
,
ki
ji
ga
je
bil
stisnil
Rožanec
v
roko
,
je
že
stala
na
njegovi
strani
in
mu
slovesno
obljubila
,
da
bo
njegove
namene
pospeševala
z
vsem
svojim
vplivom
in
z
vso
svojo
zgovornostjo
.
»
Ali
ste
se
vi
kdaj
zanj
zmenili
?
«
je
vprašala
soseda
ostro
,
»
še
po
pogrebu
njegove
žene
niste
prišli
na
vino
,
dasi
vas
je
povabil
.
Pa
gospod
Rožanec
je
plemenita
duša
in
vam
je
to
razžaljenje
že
davno
odpustit
.
Danes
je
prišel
sem
vas
povabit
,
da
bi
šli
jutri
ž
njim
gledat
izlet
po
Ljubljanici
in
ples
v
Podpeči
.
Tudi
mene
je
povabil
in
najel
je
tudi
že
kočijo
,
da
.
Helenica
,
v
kočiji
bodeva
sedeli
,
v
kočiji
z
dvema
konjema
in
dobro
se
bomo
imeli
,
kakor
prava
gospoda
.
No
,
kaj
pravite
?
«
Heleno
je
spreletelo
tako
veselje
,
da
jo
je
kar
dušilo
.
Torej
pojde
vendar
tudi
ona
gledat
to
čudovito
veselico
,
torej
se
je
bo
tudi
ona
udeležila
,
čeprav
ne
v
družbi
grofice
Lici.
To
je
bilo
vsaj
nekoliko
zadoščenja
za
njeno
užaljeno
samoljubje
,
to
ji
je
bila
tolažba
v
tej
njeni
zapuščenosti
in
zato
je
brez
pomisleka
sprejela
ponudbo
postavnega
in
prijaznega
gostilničarja
.
»
Ker
danes
ne
more
več
sem
priti
,
sem
mu
obljubila
,
da
mu
pridem
povedat
,
kako
ste
se
odločili
,
«
je
hitela
pripovedovati
soseda
.
»
Koj
zdaj
pojdem
.
«
»
To
ne
zadostuje
,
«
je
menila
Helena
.
»
Počakajte
malo
,
da
spišem
kratko
pisemce
in
to
mu
nesite
kot
odgovor
.
«
»
To
je
pač
bolj
gosposko
,
«
si
je
mislila
soseda
,
»
a
dovolj
bi
tudi
bilo
,
da
mu
jaz
sporočim
odgovor
.
«
Helena
je
spisala
lepo
pisemce
,
v
katerem
se
je
zahvalila
gospodu
Rožancu
za
njegovo
ljubeznivo
pozornost
in
prijaznost
ter
mu
sporočila
,
da
sprejme
njegovo
povabilo
z
veseljem
.
Soseda
je
nesla
pismo
v
gostilno
pri
»
Citronenbaumu
«
,
kjer
je
dobila
dobro
večerjo
,
vina
in
pogačo
in
kjer
je
v
svoji
hvaležnosti
pri
slovesu
prisegla
:
»
Pa
če
se
ves
svet
na
glavo
postavi
—
to
mi
verjemite
gospod
Rožanec
,
čez
pol
leta
bo
Helena
vaša
žena
.
«
Točno
ob
določeni
uri
se
je
na
koncu
Študentovskih
ulic
ustavila
dvovprežrtjfe
kočija
,
v
kateri
je
sedel
tolst
,
rdečeličen
mož
srednje
starosti
,
zadovoljni
gostilničar
Rožanec
,
ki
si
je
iz
najskromnejših
začetkov
pomagal
do
dobre
eksistence
in
je
sedaj
iskal
primerne
gospodinje
za
svojo
obrt
in
primerne
žene
za
svojo
osebo
.
Oblečen
je
bil
že
skoro
civilno
,
dasi
te
noše
še
ni
bil
prav
vajen
.
Na
njegovih
debelih
prstih
so
se
svetlikali
močni
prstani
z
raznobojnimi
kamni
,
na
okroglem
trebuščku
pa
je
počivala
debela
zlata
verižica
,
ob
kateri
so
viseli
različni
tolarji
,
prašičji
zobje
in
svetinje
.
Helena
se
je
bila
opravila
kar
najlepše
in
je
bila
tudi
poskrbela
,
da
se
ji
sosede
ni
bilo
treba
sramovati
.
Toda
ko
je
sedela
v
kočiji
poleg
sosede
in
nasproti
Rožancu
,
ji
je
postalo
vendar
nekam
tesno
pri
srcu
.
Začela
se
je
bati
,
da
bi
jo
kdo
iz
kroga
grofice
Lici
zapazil
in
čutila
je
,
da
ta
ženska
in
ta
postavni
in
prijazni
gostilničar
vendar
nista
prava
družba
za
njo
.
Rožanec
se
je
čutil
jako
veselega
in
zadovoljnega
.
Govoril
je
glasno
,
pozdravljal
kričaje
vsakega
znanca
,
ki
ga
je
videl
na
potu
in
obsipal
Heleno
s
komplimenti
dvomljive
kakovosti
,
katerim
se
je
sam
zadovoljno
krohota
,
dočim
se
je
soseda
tako
režala
,
da
je
postajalo
Heleni
kar
vroče
.
Kočija
se
je
pomikala
hitro
,
ker
si
je
Rožanec
hotel
v
Podpeči
zagotoviti
dober
prostor
in
ker
je
hotel
prehiteti
kočije
in
koleslje
drugih
meščanov
,
ki
so
vsi
hiteli
tja
ven
,
koder
se
je
imel
vršiti
ples
pod
milini
nebom
.
Kar
je
Heleno
najbolj
ženiralo
,
je
bilo
to
,
da
je
imel
Rožanec
v
vozu
veliko
steklenico
vina
in
da
je
med
potoma
neprestano
popival
.
V
Podpeči
je
Rožanec
dobil
že
nekaj
znancev
in
se
nemudoma
med
njimi
utaboril
,
dočim
sta
se
Helena
in
soseda
šli
izprehajat
,
ker
sta
hoteli
videti
prihod
čolnov
z
ljubljansko
»
gospodo
«
.
Toda
ko
se
je
začula
godba
in
so
se
prikazali
prvi
čolni
,
ko
je
Helena
zagledala
grofico
Lici
in
njene
prijateljice
in
prijatelje
,
je
naenkrat
pobegnila
od
obrežja
in
hitela
nazaj
v
gostlino
,
da
bi
je
nihče
izmed
gospode
ne
videl
.
V
tem
,
ko
je
vse
občinstvo
kričaje
pozdravljalo
čolne
in
potem
spremljalo
došlece
na
okrašeni
gostilniški
prostor
,
se
je
Helena
skrivala
v
hiši
.
Izgovarjala
se
je
,
da
jo
boli
glava
,
a
imela
je
samo
težko
srce
,
da
ni
ostala
doma
in
strah
jo
je
moril
,
da
zapazi
njeno
navzočnost
baron
Plass
.
Prav
do
mraka
ni
šla
Helena
iz
hiše
,
dasi
sta
jo
prišla
soseda
in
Rožanec
opetovano
klicat
.
Šele
ko
so
zunaj
zažgali
lampijone
in
se
je
začel
ples
,
se
je
Helena
upala
zapustiti
svoje
skrivališče
.
Sodila
je
,
da
ji
bo
mogoče
ostati
v
temi
in
od
daleč
ogledovati
ples
.
Toda
Rožanec
ki
je
bil
že
nekoliko
vinjen
,
ji
je
bil
neprestano
za
petami
in
jo
je
neutrudno
trpinčil
z
zagotavljanji
,
da
mu
neizmerno
ugaja
,
da
je
ravno
taka
,
kakršno
bi
si
želel
za
ženo
in
da
ga
ni
veselja
,
ki
bi
ji
ga
ne
storil
,
samo
če
bi
bila
malo
prijazna
ž
njim
.
To
nadlegovanje
je
Heleno
napotilo
,
da
je
zapustila
temni
kotiček
,
odkoder
je
ogledovala
ples
in
se
pomešala
med
druge
gledalce
,
kjer
je
vsaj
Rožanec
moral
opustiti
svoje
ljubezenske
manevre
.
Stisnjena
med
drugimi
ljudmi
je
stala
poleg
Rožanca
,
ki
ji
je
v
svoji
zgovornosti
pripovedoval
vsakovrstne
čenče
o
posameznih
plesalkah
in
plesalcih
in
čuteč
se
popolnoma
varno
,
je
z
zanimanjem
gledala
brezskrbno
razposajenost
mestne
gospode
.
Helena
ni
zapazila
,
da
jo
je
naenkrat
začela
motriti
grofica
Uchtenberg
.
Ta
je
plesala
z
baronom
Spmettijem
.
Ko
je
nehala
plesati
in
si
je
z
robcem
otirala
pot
s
čela
,
je
med
množico
zagledala
znan
obraz
.
»
Poglejte
,
baron
,
«
je
rekla
Spmettiju
:
»
ali
ni
to
Helena
,
ki
stoji
tam
pod
lampijonom
poleg
tolstega
človeka
,
ki
ji
tako
živahno
nekaj
pripoveduje
in
se
tako
glasno
smeje
?
Seveda
je
!
«
Spinetti
je
z
začudenjem
spoznal
Heleno
in
ker
je
v
tem
trenotku
prišel
mimo
baron
Plass
,
je
s
hudobnim
krohotom
vzkliknil
:
»
Da
—
res
je
—
Knifičeva
Helena
—
glej
,
glej
—
kdo
bi
si
bil
to
mislil
.
«
Baron
Plass
je
zardel
.
Ustavil
se
je
in
pogledal
med
radovedno
množico
.
Ko
je
spoznal
Heleno
,
se
je
naglo
obrnil
v
stran
,
a
oditi
ni
hotel
,
da
bi
Spinetti
ne
mogel
kaj
reči
.
»
Ta
debeli
človek
je
najbrže
kak
snubec
,
«
je
menila
grofica
Lichtenberg
,
ki
ni
pazila
,
da
je
njen
brat
še
vedno
poleg
nje
in
ki
tudi
ni
slutila
,
da
ga
Helena
kaj
zanima
.
»
Le
poglejte
,
kako
se
vede
.
Samo
ljubimcem
je
dovoljeno
tako
obnašanje
.
Kdo
bi
bil
mislil
,
da
se
zna
to
dekle
tako
svetohlinsko
vesti
,
obenem
pa
imeti
ljubavno
razmerje
.
No
,
ta
snubec
izgleda
prav
pomirljivo
.
Poglejte
le
njegovo
obilnost
in
njegove
prstane
.
Da
,
da
,
Helena
je
pametna
in
ve
,
kje
dobi
lahko
dobrega
premožnega
moža
.
«
S
porogljivim
usmevom
na
ustnih
je
Spinetti
poslušal
grofico
Lichtenbergovo
,
dočim
je
s
svojimi
izzivajočimi
pogledi
neprestano
meril
barona
Plassa
,
ki
je
postajal
vsled
tega
čedalje
nervoznejši
in
se
je
komaj
še
premagoval
,
da
ni
povedal
drznemu
Italijanu
svojega
mnenja
.
»
Morda
pa
le
nimate
prav
,
«
se
je
po
kratkem
molku
obrnil
Spinetti
do
grofice
Lichtenbergove
.
»
Da
je
Helena
lepa
,
celo
čudovito
lepa
,
tega
ne
more
nihče
tajiti
;
tudi
ima
v
svojem
vedenju
nekaj
finega
in
sploh
kaže
jako
dober
okus
.
No
in
ta
njen
čestilec
—
ta
vendar
ni
mož
,
ki
bi
mogel
Heleni
ugajati
.
«
»
Zakaj
ne
?
«
je
naglo
vprašala
grofica
Lichtenbergova
.
»
Saj
je
za
tako
ubožno
dekle
že
sreča
,
če
jo
sploh
kdo
hoče
poročiti
.
Ta
njen
čestilec
utegne
biti
v
dobrih
razmerah
—
zakaj
naj
bi
ji
ne
ugajal
?
«
»
Morda
misli
Helena
,
da
dobi
še
kakega
boljšega
moža
,
«
je
menil
baron
Spinetti
.
»
Moj
bog
,
tako
lepo
dekle
lahko
komu
glavo
zmeša
;
čaru
take
lepote
se
je
težko
ustavljati
.
Kdor
bi
se
resnično
v
Heleno
zaljubil
,
bi
jo
naposled
vzlic
vsem
pomislekom
vzel
.
«
»
Ne
verjamem
,
ne
verjamem
,
«
je
zatrjevala
grofica
.
»
Zgodilo
se
je
sicer
,
da
je
kak
star
,
od
vsega
sveta
zapuščen
aristokrat
vzel
svojo
hišno
,
a
to
so
le
izjeme
.
Če
bi
se
Helena
zapletla
s
kakim
mlajšim
aristoktatom
v
ljubezensko
razmerje
,
bi
bila
njena
usoda
v
naprej
določena
.
Zapeljal
bi
jo
in
jo
zapustil
.
Če
ima
v
sebi
kaj
več
časti
,
kot
navadni
ljudje
,
bi
šla
v
vodo
,
če
ne
,
bi
pa
že
kakorkoli
prenašala
svojo
usodo
.
«
Spinetti
je
polglasno
žvižgal
in
gledal
zdaj
na
Heleno
zdaj
na
Plassa
.
Ta
je
bil
tako
razburjen
,
da
je
v
njem
drhtel
vsak
živec
.
Bolele
so
ga
hladne
in
brezsrčne
besede
njegove
sestre
,
bolele
toliko
bolj
,
ker
je
obenem
videl
,
kako
globoko
brezno
ga
prav
za
prav
loči
od
Helene
.
Prvič
jo
je
videl
med
ljudmi
tistega
kroga
,
v
katerem
je
navadno
živela
.
Ta
ženska
,
ki
jo
je
spremljala
in
se
vedla
kakor
kaka
teta
,
ga
je
navdajala
z
grozo
,
ta
tolsti
čestilec
z
vijoličastim
nosom
se
mu
je
gabil
.
Stal
je
poleg
grofice
Lichtenbergove
in
barona
Spinettija
v
temi
,
tako
da
ga
Helena
ni
mogla
spoznati
,
dočim
jo
je
on
natančno
videl
.
Med
ljudmi
,
ki
so
se
gnetli
okrog
nje
,
je
izgubila
mnogo
svojega
čara
,
samo
njene
velike
črne
oči
so
žarele
Plassu
nasproti
in
povečevale
duševni
boj
,
ki
ga
je
v
tem
trenotku
bil
v
svojem
srcu
,
boj
med
privzgojenimi
predsodki
in
med
ljubeznijo
.
Njegova
sestra
grofica
Lichtenbergova
ni
zapazila
,
da
stoji
poleg
nje
in
da
je
slišal
ves
njen
pogovor
s
Spinettijem
.
S
svojim
ostrim
,
ledenim
glasom
je
nadaljevala
svoje
»
modrovanje
«
o
Heleni
.
»
Lepota
je
za
taka
dekleta
največkrat
nesreča
,
«
je
dejala
.
»
S
svojo
lepoto
vzbude
pozornost
takih
izprijenih
in
brezvestnih
ljudi
,
kakor
ste
na
primer
vi
,
moj
ljubi
baron
.
Ti
ljudje
ne
štedijo
z
denarjem
,
kadar
hočejo
zapeljati
kako
dekle
in
zapeljivosti
denarja
se
zna
le
redkokatera
ubraniti
.
Ah
,
da
,
zdaj
se
spominjam
...
moj
brat
vas
je
pred
nekaj
dnevi
obdolžil
,
da
imate
glede
Helene
nepoštene
namene
.
Prosil
me
je
namreč
,
naj
jo
svarim
pred
zapeljivci
in
ne
dvomim
,
da
je
imel
vas
v
mislih
.
«
»
Leon
je
kakor
ustvarjen
za
zaščitnika
kreposti
,
«
se
je
smejal
Spinetti
in
sarkastično
je
dostavil
:
»
Jaz
sem
prepričan
,
da
bi
rad
prevzel
tako
nalogo
pri
marsikakem
lepem
dekletu
.
«
Na
to
očitno
provokacijo
ni
mogel
baron
Plass
nič
več
molčati
.
Stopil
je
naglo
naprej
,
tako
da
je
mogel
videti
sestri
in
Spinettiju
v
obraz
.
»
Motiš
se
,
prijatelj
,
«
je
rekel
Spinettiju
,
»
nisem
ne
sposoben
,
ne
poklican
za
tak
posel
—
toda
če
vidim
človeka
,
ki
mu
je
najpodlejše
sredstvo
dobro
,
da
spravi
kakega
dekleta
v
nesrečo
,
si
štejem
v
dolžnost
kot
pošten
človek
,
da
to
preprečim
.
«
Spinettija
niti
te
besede
niso
spravile
v
zadrego
.
Lahko
bi
bil
ostro
odgovoru
,
celo
žaljivo
,
toda
ni
mu
kazalo
,
da
bi
se
zapletel
v
prepir
.
»
Kakor
bi
se
s
tem
kaj
doseglo
,
«
je
šegavo
odgovoru
,
»
če
enemu
pokvariš
igro
,
jo
pa
dobi
drugi
.
Tako
je
življenje
in
noben
idealist
na
svetu
ga
ne
more
predrugačiti
.
«
Nastal
je
zopet
molk
,
ki
pa
ni
trajal
dolgo
,
ker
je
Spinetti
spoznal
,
da
je
spravil
Plassa
v
malo
stisko
in
je
hotel
to
izkoristiti
.
»
Zaščitnik
dekliške
kreposti
samo
v
enem
slučaju
ni
smešen
—
če
ima
sam
poltene
namene
.
Zaljubi
se
človek
kmalu
v
kako
dekle
—
a
le
če
se
hoče
ž
njo
poročiti
,
sme
reči
,
da
ima
poštene
namene
.
«
Plass
ni
na
to
ničesar
odgovoril
.
Gledal
je
samo
Heleno
.
Spinetti
je
zapazil
,
kako
zamaknjen
je
Plass
v
Heleno
,
videl
je
,
da
so
vse
njegove
misli
pri
njej
in
zato
se
je
postavil
kraj
Plassa
in
mu
šepnil
na
uho
:
»
Kot
pošten
mož
imaš
gotovo
tudi
poštene
namene
s
Heleno
.
Ali
se
hočeš
mar
ž
njo
poročiti
.
«
Baron
Plass
se
je
stresel
—
potem
se
je
naglo
obrnil
k
Spinettiju
in
nekako
slovesno
rekel
:
»
Da
.
«
Spinetti
ni
ničesar
rekel
,
nego
stopil
nazaj
h
grofici
Lichtenbergovi
ter
jo
prosil
za
ples
,
dočim
je
Plass
razburjen
odšel
in
izginil
med
množico
.
Ta
»
da
«
,
ki
ga
je
bil
vrgel
Spinettiju
v
obraz
,
to
priznanje
,
da
ljubi
Heleno
in
da
se
hoče
ž
njo
poročiti
,
je
v
njegovi
notranjosti
vzbudilo
velik
vihar
.
Ni
si
prikrival
,
da
ljubi
Heleno
in
priznal
si
je
,
da
je
neče
ne
zapeljati
,
ne
izgubiti
,
ali
ni
se
še
bil
odločil
,
da
se
z
njo
poroči
.
Kadar
je
v
zadnjih
dneh
o
tem
razmišljal
,
vselej
so
glasu
njegovega
srca
ugovarjali
privzgojeni
predsodki
.
Rad
bi
bil
še
dalje
ostal
v
negotovosti
,
rad
bi
bil
še
resno
vso
stvar
preudaril
—
a
Spinetti
ga
je
bil
s
svojimi
izzivanji
pripravil
,
da
je
izustil
usodno
priznanje
.
Ta
»
da
«
ga
je
zdaj
vezal
.
Sicer
ni
bil
nikomur
dolžan
odgovora
za
svoja
dejanja
,
bil
je
denarno
neodvisen
in
sploh
ni
imel
drugega
bližnjega
sorodnika
,
kakor
grofico
Lichtenberg
,
a
vendar
se
je
ljutil
,
da
je
izdal
svojo
tajnost
in
si
naložil
dolžnost
,
še
predno
je
bil
sam
s
seboj
na
jsnem
,
kaj
stori
.
Sil
je
vedno
mnenja
,
da
se
poroči
enkrat
iz
ciste
in
prave
ljubezni
,
a
zdaj
mu
je
vse
prišlo
prenaglo
.
Begal
je
okrog
plesišča
,
dokler
ni
prišel
čas
odhoda
v
mesto
.
Helene
ni
ves
ta
čas
nič
več
videl
.
V
čolnu
je
zopet
sedel
poleg
grofice
,
a
kakor
je
bil
pri
vožnji
iz
mesta
zgovoren
,
vesel
in
zabaven
,
tako
je
bil
pri
povratku
molčeč
in
čemern
:
Tako
je
bil
zatopljen
v
svoje
misli
,
da
niti
opazil
ni
,
kako
se
je
grofica
Lici
nanj
naslanjala
in
se
mu
dobrikala
,
potem
pa
vsled
njegove
nepozornosti
,
odmaknila
od
njega
in
ga
kaznovala
s
tem
,
da
je
prav
očitno
izzivajoče
koketirala
s
Spinettijem
.
Lepo
uspeli
izlet
po
Ljubljanici
združen
s
plesom
pod
milim
nebom
,
je
v
krogu
grofice
Lici
vzbudil
željo
,
prirediti
čim
prej
zopet
kaj
takega
,
kar
bi
obračalo
nase
občno
pozornost
.
Ves
ta
krog
je
bil
v
tem
edin
,
da
je
jako
prijetno
,
biti
predmet
občudovanja
širokih
mas
.
»
Kako
so
nas
gledali
,
kako
strmeli
,
kako
so
nas
občudovali
,
«
to
je
bil
smisel
vseh
pogovorov
o
izletu
po
Ljubljanici
in
iz
tega
zadoščenja
ničemurnosti
in
samoljubju
se
je
rodil
predlog
grofice
Lici
,
prirediti
v
gledališču
na
korist
mestnih
ubogih
žive
podobe
.
Vsa
družba
je
bila
takoj
zavzeta
za
ta
predlog
grofice
Lici
in
že
v
naslednji
dan
so
začele
dame
pregledovati
in
izbirati
podobe
,
ki
bi
se
dale
lepo
vprizoriti
,
dočim
je
imel
Spinetti
nalogo
,
da
poskrbi
in
uredi
vse
drugo
.
»
Helena
nam
mora
pomagati
,
«
je
odločila
grofica
Lici
po
dolgi
razpravi
,
kako
bi
se
vprizorila
klasična
podoba
,
za
katero
v
njenem
krogu
ni
bilo
primerne
predstaviteljice
.
»
V
grškem
kostumu
bo
izgledala
,
kakor
pristna
boginja
.
Takih
oči
nima
nobena
izmed
nas
.
Njo
povabim
na
sodelovanje
.
«
Dame
bi
bile
pač
raje
videle
,
da
bi
bile
sodelovale
same
aristokratinje
,
a
ker
niso
mogle
tajiti
,
da
se
brez
Helene
izbrana
živa
podoba
ne
da
vprizoriti
,
so
se
vdale
želji
grofice
Lici.
Naslednji
dan
je
dobila
Helena
povabilo
,
naj
sodeluje
pri
priredbi
.
Te
vabilo
je
sicer
ni
razveselilo
,
a
prišla
je
vendar
h
grofici
Lici
,
Četudi
z
namenom
,
da
ne
bo
sodelovala
.
Toda
grofica
Lici
nikakor
ni
hotela
poslušati
njenih
izgovorov
.
Vse
je
hotela
Heleni
oskrbeti
in
ko
je
ta
naposled
rekla
,
da
ji
morda
oče
ne
bo
dovolil
sodelovanja
,
je
grofica
obljubila
,
da
ga
pride
sama
prosit
.
Vzlic
vsi
ljubeznivosti
grofice
Lici
je
Helena
vendar
čutila
,
da
so
jo
povabili
na
sodelovanje
le
ker
so
jo
potrebovali
in
ne
iz
prijaznosti
ali
naklonjenosti
.
To
je
v
njej
utrjevalo
sklep
,
da
ne
sodeluje
.
Še
bolj
je
pa
na
to
vplivalo
vedenje
barona
Plassa
.
Ta
je
sicer
prišel
samo
za
trenotek
h
grofici
Lici
,
da
izve
,
kaka
vloga
mu
je
odmenjena
,
toda
vzlic
temu
se
je
Heleni
zdelo
,
da
se
je
izogiba
.
Govoril
je
malo
ž
njo
in
ko
se
je
pomenkoval
z
grofico
Lici
zaradi
vloge
,
se
ni
ne
enkrat
ozrl
na
Heleno
.
To
jo
je
tako
užalostilo
,
da
se
je
tiho
umaknila
v
stransko
sobo
in
se
skrila
za
preprogo
pri
oknu
,
da
bi
se
izjokala
.
»
Torej
,
moj
dragi
baron
,
«
je
med
tem
rekla
grofica
baronu
Plassu
,
»
če
vam
je
prav
,
bodete
nastopili
v
živi
podobi
iz
klasične
dobe
.
Predstavljali
bodete
ljubimca
naše
Helene
—
upam
,
da
vas
to
ne
bo
ženiralo
.
«
»
Nikakor
ne
,
«
je
hladno
odgovoril
baron
Plass
.
»
Saj
vendar
veste
,
da
vam
Leon
vsako
željo
z
veseljem
izpolni
,
«
se
je
s
sarkastičnim
nasmehom
oglasil
baron
Spinetti
in
se
vsedel
poleg
grofice
.
»
Kako
si
dovoljujete
,
odgovarjati
v
imenu
barona
Plassa
?
«
je
zbadljivo
rekla
grofica
Lici
,
obrnivši
se
k
baronu
Spinettiju
.
»
Leon
zna
sam
govoriti
in
bo
že
sam
povedal
,
kar
se
mu
zdi
potrebno
.
«
»
Rekel
sem
vam
že
,
da
sem
zadovoljen
z
odkazano
mi
vlogo
,
«
se
je
zdaj
oglasil
baron
Plass
,
»
Samo
če
bo
zadovoljna
tudi
gospodična
Helena
.
Saj
ste
jo
gotovo
že
vprašali
!
«
»
Helena
.
«
Grofica
Lici
je
bila
očividno
presenečena
,
da
bi
po
sodbi
barona
Plassa
morda
Helena
utegnila
biti
nezadovoljna
.
»
Helena
bo
lahko
vesela
,
če
nastopi
v
vaši
družbi
.
«
Tako
ošabno
so
se
glasile
te
besede
,
da
se
je
baron
Plass
nehote
ozrl
po
Heleni
,
boječ
se
,
da
bo
užaljena
.
Toda
Helene
ni
bilo
v
sobi
.
Plass
se
je
obrnil
k
drugim
damam
in
se
nekoliko
pri
njih
pomudil
,
potem
pa
se
zmuznil
iz
družbe
,
da
bi
poiskal
Heleno
.
Spinetti
mu
je
neprestano
sledil
z
očmi
.
Ko
ga
je
videl
oditi
iz
sobe
,
se
je
sklonil
h
grofici
Lici.
»
Krivični
,
ste
,
grofica
,
«
ji
je
rekel
šepetaje
.
»
Z
menoj
delate
prav
grdo
v
zadnjem
času
,
dočim
izkazujete
Leonu
celo
usluge
,
kakršnih
si
še
prositi
ne
upa
.
«
»
Kakšne
usluge
?
«
je
začudeno
vprašala
grofica
.
»
To
je
vendar
največja
usluga
,
ki
ste
mu
jo
mogli
izkazati
,
da
nastopi
kot
ljubimec
gospodične
Helene
.
To
je
bila
od
prvega
trenotka
njegova
srčna
želja
.
In
vi
ste
jo
uganili
in
mu
jo
izpolnili
.
«
»
Čujte
,
baron
—
zdi
se
mi
,
da
postajate
smešni
,
«
se
je
rogala
grofica
.
»
Vaših
besed
pač
ne
morem
smatrati
za
resne
.
«
»
Če
mislite
,
da
so
smešne
,
je
to
samo
dokaz
,
da
ste
jako
kratkovidni
.
Resnica
je
pa
le
,
da
je
Leon
zaljubljen
v
Heleno
.
«
Grofica
Lici
je
odložila
podobe
,
ki
jih
je
imela
v
rokah
in
se
je
začela
baronu
Spinettiju
smejati
v
obraz
.
»
Ljubi
baron
—
hahaha
—
ljubi
baron
—
tako
se
niste
še
nikdar
osmešili
kakor
zdaj
.
Leon
,
dragonski
ritmojster
Leon
baron
Plass
in
Knifičeva
Helena
—
ne
,
to
je
res
neumno
.
Toda
,
ne
zamerite
mi
tega
izraza
.
Slišala
sem
,
da
so
take
fantazije
prvi
znaki
umobolnosti
...
«
Govorila
je
s
čudovito
samozavestjo
in
z
neizmernim
preziranjem
misli
,
da
bi
se
mogel
Leon
zaljubiti
v
Heleno
in
pozabiti
njo
,
ki
mu
je
bila
enkrat
vse
in
ki
je
bila
prepričana
tudi
sedaj
,
da
jo
ljubi
,
a
si
ne
upa
ji
razodeti
svojih
čuvstev
.
Odkar
je
Leon
prišel
na
dopust
,
je
grofica
Lici
živela
v
trdni
veri
,
da
jo
Leon
ljubi
in
da
koprni
po
njej
,
do
čim
ga
pusti
ona
čakati
in
trpeti
s
tajnim
sklepom
v
srcu
,
da
mu
zadnjih
osem
dni
njegovega
dopusta
dovoli
kar
bo
hotel
.
Spinettijevo
razkritje
se
ji
je
zdelo
res
smešno
in
neumno
,
zakaj
da
bi
se
kdo
nje
odrekel
zaradi
Helene
,
tega
sploh
ni
mogla
pojmiti
.
»
Ljubi
baron
,
«
je
čez
nekaj
časa
rekla
Spinettiju
,
»
hvaležna
sem
vam
,
da
ste
me
danes
tako
izvrstno
zabavali
.
Že
dolgo
se
nisem
nobeni
stvari
tako
smejala
.
«
»
Smejajmo
se
torej
,
«
je
z
ironično
vdanostjo
dejal
Spinetti
,
»
saj
pridejo
solze
še
vedno
prezgodaj
.
«
Plass
je
našel
Heleno
v
stranski
sobi
pri
oknu
zatopljeno
v
svoje
misli
,
tako
da
njegovih
trdih
korakov
ni
