kriloiž
nje
.
V
njem
sta
dve
stari
nogavici
,
kjer
hranim
svoj
imetek
—
to
je
še
stari
denar
Gorjančeve
in
Čudinove
hiše
.
Miha
ima
že
dovolj
,
čemu
je
pa
domačijo
prodal
,
če
je
hotel
še
več
imeti
!
Deni
za
kakih
šestdeset
goldinarjev
na
stran
za
svete
maše
,
ki
naj
se
opravijo
zame
in
za
tvojega
očeta
.
Gorjancu
bodem
dala
kakih
dvesto
,
da
si
bode
nekoliko
opomogel
.
Kar
je
drugega
,
tvoje
je
vse
.
Pogreb
mi
napravi
,
kakor
se
spodobi
:
gospod
naj
mi
pridejo
naproti
in
z
mašo
naj
me
pokopljejo
.
Mihi
piši
,
da
sem
se
ga
nazadnje
spominjala
.
Sedaj
pa
reci
Gorjancu
,
naj
pride
noter
.
«
»
Saj
še
ne
bote
umrli
,
saj
ne
smete
«
,
jokala
je
Cilika
.
»
Sedaj
se
nič
več
ne
bojim
smrti
«
,
odgovarjala
je
bolnica
udano
.
Dva
dni
je
še
živela
Čudinka
in
se
prav
lepo
pripravila
za
pot
v
pravo
domovino
vsega
človeštva
.
Vse
svetne
stvari
je
skrbno
uredila
ter
naposled
pozvala
Poličarja
,
kateri
je
bil
Cilikin
varih
.
»
Poličar
,
zaradi
Cilike
te
prosim
,
da
bodeš
malo
popazil
,
kadar
se
bode
možila
.
Sama
je
neizkušena
,
svetuj
ji
ti
,
da
se
ne
ujame
za
vse
življenje
.
«
»
Le
brez
skrbi
bodi
!
Za
Ciliko
se
bode
že
našla
poštena
hiša
,
«
tolažil
jo
je
Poličar
.
Spomnil
se
je
bil
v
tem
trenutku
Repnikovega
Tineta
ter
odobraval
takratno
Čudinkino
odpoved
,
češ
,
naj
bi
ga
bile
začele
motiti
v
zakonu
take
muhe
,
kaj
bi
počela
Cilika
sedaj
sama
!
»
Proste
volje
ji
ne
bodem
kratil
«
,
pristavil
je
še
,
»
saj
je
sama
previdna
,
menim
,
da
ji
ne
bode
treba
braniti
nikoli
.
«
Po
običajni
želji
,
naj
bi
kmalu
ozdravela
,
napotil
se
je
domov
,
če
tudi
je
bil
prepričan
,
da
soseda
ne
bode
čez
noč
.
Vsi
njegovi
pivci
so
govorili
samo
o
Čudinki
ter
se
pomenkovali
o
nji
tako
,
kakor
slove
rek
:
»
Ako
hočeš
,
da
bi
te
hvalili
,
umri
;
ako
želiš
,
da
bi
te
grajali
,
ženi
se
!
«
»
Čudinka
je
umrla
«
,
tako
si
je
pripovedovalo
drugi
dan
vse
Zatišje
,
ko
je
jel
cerkvenik
natezati
vrvi
pri
zvonovih
.
Laž
bi
ne
bila
,
če
bi
kdo
trdil
,
da
je
bil
zaradi
njene
smrti
vsakdo
bolj
potrt
,
kakor
on
:
zakaj
nekam
zadovoljno
je
pritiskal
z
nogo
,
na
kateri
je
imel
nataknjeno
zanjko
velikega
zvona
,
proti
tlem
in
ob
jednem
radovedno
gledaje
izpod
zvonika
potegoval
z
desnico
in
levico
manjša
zvonova
,
da
so
vsi
ubrano
peli
.
Še
bolj
veselo
je
zvonil
,
kakor
takrat
,
ko
so
imeli
v
Zatišju
opravilo
.
Seveda
bi
mu
nihče
ne
smel
povedati
tega
,
ker
bi
se
mu
močno
zameril
.
Trdil
je
namreč
,
da
mrliču
vse
drugače
zvoni
,
kakor
delapust
.
»
Tega
ne
zna
vsak
;
v
rokah
je
treba
imeti
‚
vižo
‘
,
drugače
ne
gre
«
,
pohvalil
se
je
vselej
,
kadar
je
prilika
nanesla
,
da
mu
ni
bilo
v
kvar
,
če
se
je
nekoliko
pobahal
.
Nepristranski
poslušalec
,
ki
bi
poleg
tega
tudi
ne
vedel
,
da
imajo
mrliča
v
vasi
,
sodil
bi
bil
poslušajoč
zvonjenje
za
umrlo
Čudinko
,
da
prav
veselo
pojó
zvonovi
.
Cerkvenik
se
je
namreč
nadejal
,
da
mu
bode
pri
Ciliki
gotovo
kaj
več
odletelo
,
kakor
tirja
po
navadi
.
Zato
ni
tako
mrtvo
majal
bronastih
klicarjev
,
kakor
sicer
,
če
so
mrli
Zatišenci
.
Vaščani
pa
so
se
čudili
njegovi
spretnosti
in
trdili
,
da
mu
zvonovi
zapojó
,
prav
kakor
sam
hoče
.
»
Že
davno
ni
pel
naš
veliki
zvon
tako
žalostno
,
kakor
danes
«
,
govoril
je
Gorjanec
svoji
ženi
,
kateri
je
bil
prišel
na
prag
poslušat
zvonjenje
.
»
Saj
je
tudi
res
pusto
«
,
pritrdila
mu
je
Gorjanka
.
Po
kratkem
premolku
pa
se
je
ozrla
skrivaj
na
okoli
,
ni
li
blizu
koga
,
ki
je
prišel
kropit
Čudinko
in
bi
lahko
ujel
kako
besedo
,
ter
poprašala
moža
:
»
Kaj
meniš
,
ali
zares
ni
imela
nič
več
,
kakor
tistih
dvesto
in
šestdeset
goldinarjev
,
ki
jih
je
zapustila
tebi
in
za
maše
?
«
»
Prav
gotovo
je
imela
več
,
toda
vse
je
dobila
Cilika
.
«
»
Veš
,
skoro
umazano
se
mi
zdi
:
kaj
ne
,
sèm
sta
prišli
,
ker
nista
imeli
kam
drugam
,
sedaj
pa
tako
malo
dá
.
«
»
No
,
za
te
dni
,
kar
je
bila
pod
mojo
streho
,
ne
bil
bi
mi
nobeden
toliko
plačal
,
za
to
nič
ne
rečem
.
Toda
dasi
sem
denarja
potreben
,
kakor
suha
njiva
dežja
,
vendar
ni
gotovo
,
da
bi
bil
dobil
ta
stotaka
,
če
bi
ne
bila
umrla
pri
nas
in
se
tako
mene
spomnila
.
Nekaj
bode
že
odrinilo
,
kamor
vtaknem
te
cesarske
podobe
.
«
»
Tebi
je
brž
vse
dobro
,
da
je
le
kaj
«
,
jezikala
je
njegova
ne
sicer
hudobna
,
vendar
včasih
malo
skopa
žena
.
Pa
duri
so
zaškripale
,
nekdo
je
odmolil
za
rajnico
in
pretrgal
gospodarski
pogovor
Gorjančevih
dveh
.
K
pogrebu
je
prišel
tudi
Šimen
,
katerega
vse
dni
ni
bilo
v
vasi
,
odkar
je
šel
od
Radrgarja
.
Pogrebce
je
spremljal
nekaj
časa
celó
zemljemerec
,
v
cerkev
in
na
pokopališče
pa
ni
hotel
.
Da
so
bili
sicer
Zatišenci
zastopani
v
obilnem
številu
,
ni
treba
posebej
omenjati
.
Saj
so
bili
dobri
ljudje
,
ki
tudi
mrtvih
niso
pozabljali
.
Vse
je
bilo
v
redu
,
in
Repnikova
Neža
ni
zapazila
drugega
nedostatka
,
kakor
tega
,
da
Poličarjevega
Vida
ni
bilo
.
»
Sram
ga
je
,
sram
,
«
pravila
je
skrivaj
prijateljica
Špeli
;
»
neče
,
da
bi
se
ljudje
vzgledovali
nad
njim
,
češ
,
glejte
ga
,
tak
zdravnik
je
,
ljudi
v
grob
spravlja
.
«
»
Menda
bode
tisto
,
jaz
sem
tudi
teh
mislij
,
«
odgovarjala
ji
je
Špela
tiho
ter
zopet
glasno
molila
z
drugimi
pogrebci
rožni
venec
.
Sedmina
je
bila
pri
Poličarju
,
kakor
za
rajnim
Repnikom
in
vsakim
zatiškim
mrličem
.
Cilika
se
je
ni
udeležila
:
vse
je
vodil
Gorjanec
.
Čudinovemu
Mihi
je
sestra
naznanila
,
da
sta
izgubila
mater
.
Kmalu
ji
je
odpisal
,
da
je
zvedel
iz
njenega
pisma
o
materini
smrti
.
»
Hudo
je
tudi
meni
,
«
tako
je
govorilo
pismo
nadalje
,
»
pa
pomagati
ne
morem
nič
.
Bodem
že
kaj
zmolil
zanje
,
o
tebi
sem
pa
prepričan
,
da
se
matere
spominjaš
v
vseh
molitvah
.
«
Iz
tega
pisma
so
zvedeli
tudi
Repnikovi
prvo
novico
o
Tinetu
.
Zeló
se
je
neki
prestrašil
,
ko
mu
je
Miha
povedal
,
kaj
se
je
pripetilo
doma
.
»
Tè-tè
šment
!
kaj
ko
bi
se
pri
nas
namerilo
kaj
takega
?
«
dejal
je
baje
ter
naročil
Mihi
,
naj
tako
zapiše
v
pismo
,
da
mu
bodo
od
doma
vselej
toliko
prej
pisali
,
če
bi
slučajno
kdo
umrl
,
da
bi
vsaj
k
pogrebu
lahko
prišel
.
Drugih
novic
pa
list
iz
Valahije
ni
naznanjal
.
»
Meni
je
še
zmerom
grozno
dolgčas
,
«
to
je
bil
Tinetov
najimenitnejši
dogodek
.
»
Tolikokrat
pa
že
ne
pojde
vaš
Tine
tje
dol
,
kakor
je
šel
Čudinov
Miha
,
«
dopovedoval
je
nekdaj
po
tem
cerkvenik
Repnikovemu
Matevžu
.
»
Kar
pribrisal
jo
bode
domov
nekega
dne
,
pa
bode
.
«
»
Saj
je
še
to
napačno
ukrenil
,
ker
je
od
doma
šel
,
«
odrezal
se
je
Matevž
na
kratko
in
jo
zavil
v
gozd
nekam
,
pustivši
konec
hiše
cerkvenika
,
kateri
bi
se
bil
še
rad
menil
ž
njim
.
»
Kam
neki
hlačá
tako
urno
?
«
godrnjal
je
sam
zase
in
stopal
proti
Poličarju
.
»
Komaj
sem
mu
toliko
dober
,
da
me
ogovori
!
«
Naša
je
navada
ta
,
A
navada
blažena
:
K
’
solnce
na
poldne
stoji
,
Da
povsod
lepo
zvoni
.
Narodna
.
Poličarjev
Vid
je
prejel
že
drugo
pismo
,
naj
se
podviza
ter
brzo
pride
v
ljubljansko
bolnišnico
.
Že
davno
je
potekel
obrok
,
ki
si
ga
je
bil
stavil
v
začetku
počitnic
,
ali
še
vedno
se
mu
ni
nikamor
mudilo
.
Poslednje
pismo
pa
ga
je
predramilo
.
»
Dovolj
dolgo
že
počivam
,
ali
bolj
prav
rečeno
,
predolgo
že
zapravljam
čas
brez
dela
.
Po
jutrišnjem
odrinem
na
vsak
način
,
drugače
izmudim
celo
leto
.
Pismo
govori
resno
in
jasno
:
‚
Ako
Vas
ne
bode
do
četrtka
,
prisiljeni
smo
sprejeti
drugega
prosilca
,
dasi
smo
Vam
obljubili
to
mesto
‘
.
Ej
,
da
tako
hitro
čas
poteče
!
«
Take
in
jednake
misli
so
se
mu
podile
po
glavi
,
in
dobro
je
uvideval
,
da
se
mu
bode
zopet
krepko
poprijeti
stanovskih
dolžnostij
.
A
vmes
so
se
mu
vrivale
še
druge
slike
,
na
katerih
je
tudi
z
veseljem
počivalo
njegovo
dušno
oko
:
predočeval
si
je
prijetno
življenje
na
strani
zemljemerčeve
hčere
.
Vendar
ga
je
po
malem
begalo
to
premišljevanje
,
sedaj
se
nista
dala
združiti
oba
ljuba
mu
predmeta
.
Namenjen
je
bil
v
mesto
,
da
bi
se
bavil
z
vedo
in
delom
,
toda
doma
je
zapuščal
devo
—
izvoljenko
.
In
to
ga
je
bolelo
,
bolelo
vedno
bolj
,
čim
bližje
je
bila
ura
odhoda
.
A
tolažil
se
je
z
nado
,
da
ne
bode
dolgo
temu
,
ko
bode
uresničil
svoje
uzore
in
utešil
srčno
hrepenenje
.
Kot
nadležna
senca
,
ki
zakriva
in
potemneva
jasne
podobe
,
pa
se
mu
je
usiljeval
v
spomin
še
vedno
mili
obraz
—
Čudinove
Cilike
.
Pred
pol
letom
ne
bi
bil
verjel
nikomur
,
da
si
bode
kdaj
obetal
za
ženo
Nemko
,
ki
ni
njegove
vere
;
a
sedaj
?
Sam
sebe
je
ošteval
,
kadar
si
je
nehoté
očital
,
da
zakonu
s
Klotildo
nasprotuje
različnost
vere
in
narodnosti
.
»
E
,
to
so
predsodki
nekdanjih
plemenitnikov
in
ošabnih
prenapetežev
,
katere
je
svet
že
davno
obsodil
!
«
Tako
si
je
govoril
ter
stopal
po
nepravi
poti
,
na
katero
je
bil
zašel
.
»
Jutri
poiščem
Ciliko
in
se
poslovim
od
nje
«
,
sklepal
je
tisti
večer
v
svoji
spalnici
.
»
Povem
ji
,
naj
se
moži
,
ako
jo
je
volja
,
in
naj
mene
ne
čaka
,
ker
se
ne
bodem
še
tako
brž
upregel
v
zakonski
jarem
.
Morda
me
res
kmalu
pozabi
in
se
kam
primoži
,
jaz
sam
pa
bodem
desetkrat
lože
prišel
v
Zatišje
po
Klotildo
.
Vem
,
da
mi
bode
jezik
okoren
,
toda
jedenkrat
ji
moram
odkritosrčno
povedati
,
kako
in
kaj
je
.
«
Krasen
pozno-jesenski
dan
ie
prišel
za
omenjenim
večerom
.
Solnce
je
imelo
ob
jednajstih
dopoldne
ravno
toliko
moči
,
da
je
bilo
pod
milim
nebom
dovolj
gorko
.
Vetrič
je
tako
na
lahno
pihljal
ter
nežno
gibljal
že
precèj
vzraslo
ozimino
,
da
se
je
videlo
,
kakor
da
se
hoče
dremati
posameznim
stebelcem
.
Listje
po
listnatem
drevju
je
že
rmenelo
in
odpadalo
,
smereke
pa
so
se
še
ponosno
dvigale
pod
modro
nebo
v
svojem
temnikastem
zelenju
.
Po
njih
vejah
so
skakljali
tiči
:
nekaj
stanovitnih
gostov
,
ki
se
niso
bali
zime
,
in
nekaj
novih
priseljencev
iz
višjih
krajev
.
Bili
so
precèj
glasni
;
menda
so
se
menili
,
kdaj
bode
zapel
stržek
prvemu
snegu
,
ali
so
si
pa
prišli
kaj
navskriž
.
Vid
je
hodil
ves
dopoldan
po
gozdu
.
Priroda
,
ki
je
razkazovala
zadnjo
svojo
lepoto
,
vplivala
je
močno
nanj
.
Zdelo
se
mu
je
,
da
vse
stvarstvo
diha
in
prepeva
tožno
popevko
:
»
Vse
mine
!
«
»
Kje
so
moje
rožice
?
«
poprašal
se
je
ter
se
spomnil
marsikaterega
trenutka
svoje
mladosti
.
Toda
brž
je
zamahnil
z
glavo
ter
se
otresel
vseh
sanjarij
.
»
Morda
jo
sedaj-le
doma
dobim
,
«
dejal
si
je
že
trezno
in
se
napotil
proti
Gorjancu
,
da
bi
se
dogovoril
s
Ciliko
.
Ni
se
prestopil
stokrat
,
kar
začuje
v
bližini
glasni
klic
:
»
Jakec
,
Jakec
!
«
Glas
je
bil
Vidu
dobro
znan
,
Cilika
je
bila
.
»
Dobro
,
pomenila
se
bodeva
vsaj
brez
prič
,
«
šepnil
si
je
zdravnik
ter
pospešil
korake
.
Ko
se
je
približal
Ciliki
,
bil
je
ne
malo
razgret
,
toda
ne
toliko
zaradi
kratke
hitre
hoje
,
marveč
po
notranji
vročini
.
Že
bi
se
bil
rajši
vrnil
,
kakor
izpregovoril
,
pa
bilo
je
prepozno
.
Stara
znanka
ga
je
tudi
opazila
ter
nekoliko
osupnila
,
vendar
je
bila
mirna
.
Čista
vest
ne
razburja
človeka
.
»
Kôga
kličeš
,
Cilika
?
«
začel
je
Vid.
»
Gorjancev
Jakec
mi
je
šel
iskat
črne
prsti
,
katera
se
dobiva
po
votlih
gabrih
.
Nesla
jo
bodem
na
pokopališče
in
vsadila
te-le
cvetlice
,
da
na
vernih
duš
dan
ne
bode
tako
prazen
in
zapuščen
materin
grob
.
Sedaj
pa
ne
vem
,
kam
se
je
izgubil
,
da
ga
ni
od
nikoder
.
«
»
K
tebi
sem
se
ravnal
ravnokar
,
Cilika
;
no
,
sedaj
sva
se
pa
tu
srečala
.
Jutri
pojdem
v
Ljubljano
.
«
—
Težko
je
pripovedoval
Vid.
A
ono
,
kar
se
je
bil
namenil
opraviti
,
skoro
ni
mu
hotelo
iz
grla
.
Cilika
pa
se
je
vêdla
bolj
samozavestno
.
»
Želim
ti
srečno
pot
,
pa
domov
večkrat
poglej
«
,
dejala
mu
je
ter
se
ozrla
na
okoli
,
da
bi
se
prepričala
,
ali
ne
prihaja
že
Jakec
,
s
katerim
je
bila
namenjena
po
svojem
opravku
.
»
Mislim
,
da
me
lep
čas
ne
bode
v
Zatišje
«
,
poprijel
je
Vid
vnovič
besedo
.
»
Vsi
me
boste
pozabili
dotlej
,
in
tako
je
tudi
prav
—
le
pozabite
me
!
—
Cilika
,
tudi
ti
me
pozabi
!
«
Malo
oddahnil
si
je
pripovedovalec
pri
teh
besedah
in
se
skrivši
ozrl
na
Ciliko
,
da
bi
se
prepričal
,
kaj
je
pri
nji
učinil
njegov
govor
.
Toda
mirno
je
ostalo
nje
lice
,
bila
je
pripravljena
na
tako
novico
tudi
iz
Vidovih
ust
,
saj
je
že
poprej
sama
to
vedela
.
»
Tega
nikar
ne
zahtevaj
,
Vid
,
da
bi
te
morala
pozabiti
.
Pozabiti
se
ne
dá
marsikaj
.
Odkritosrčno
ti
povem
,
kar
mislim
:
napotja
ti
ne
bodem
delala
.
Žal
besede
ne
bodeš
čul
iz
mojih
ust
zaradi
nje
.
Šimen
mi
je
že
oni
dan
povedal
,
da
si
čisto
njen
.
Pa
saj
nimam
nikake
pravice
do
tebe
.
Kajpada
,
nekdaj
si
mi
govoril
drugače
,
in
jaz
sem
tudi
mislila
o
tebi
drugače
,
toda
to
je
bilo
takrat
.
Delaj
,
kakor
meniš
,
da
ti
je
koristno
,
samo
varuj
se
,
da
ne
izgubiš
še
svoje
vere
.
Jaz
se
umaknem
oni
s
pota
,
ker
ti
tako
hočeš
,
ker
je
ona
gosposka
in
učena
in
bolja
zate
,
kakor
jaz
,
ki
sem
nevedno
kmetovsko
dekle
.
Bolje
,
da
me
sedaj
pustiš
,
kakor
da
bi
se
me
sramoval
pozneje
.
«
Dasi
ni
bilo
v
besedah
očitanja
,
dasi
jim
je
vzela
Cilika
s
svojo
odločno
udanostjo
vso
trpkost
,
segle
so
Vidu
vendar
globoko
v
srce
.
Plemenito
dušo
Cilikino
je
še
le
sedaj
popolnoma
spoznal
.
Toda
nazaj
ni
mogel
,
kakor
se
mu
je
zdelo
,
že
zaradi
svoje
izjave
.
»
Torej
z
Bogom
!
«
dejala
mu
je
Cilika
s
tresočim
glasom
,
vendar
z
nekakim
ponosom
,
in
šla
svojim
potem
,
zakaj
Gorjancev
Jakec
je
že
prinesel
prsti
in
stal
tik
leskovega
grma
,
ker
se
je
sramoval
Vida
.
»
Srečno
«
,
odzdravil
je
le-ta
in
se
obrnil
v
goščavo
,
da
bi
se
umiril
.
Tudi
taka
ločitev
ni
lahka
,
dasi
je
mnogo
milejša
,
kakor
silovita
in
nepričakovana
.
Cilika
je
hodila
tiho
z
Jakcem
.
Deček
se
ji
je
čudil
,
ker
mu
ni
nič
pritrjevala
,
ko
ji
je
pravil
,
v
čegavem
gabru
je
nagrabil
največ
prsti
.
Še
celó
pomilovala
ga
ni
,
dasi
se
mu
je
jedenkrat
vse
iztreslo
,
ko
je
postavil
posodo
na
trhel
štor
.
Naposled
je
jel
še
dvomiti
,
ali
mu
bode
dala
obljubljene
novce
za
bič
,
da
bi
pokal
za
sivko
in
belko
.
Ko
pa
je
jela
pretakati
solze
na
materinem
grobu
,
dozdevala
se
mu
je
silno
dolgočasna
,
čeprav
jo
je
sicer
imel
še
rajši
kakor
lastno
mater
.
Cilika
si
je
dosedaj
mirila
srce
in
premagovala
,
tiščala
je
tudi
solze
:
a
ko
je
bila
na
grobu
materinem
,
ni
mogla
več
.
Vsa
njena
notranja
bolest
je
silila
na
dan
,
in
uboga
deklica
je
močila
grob
materin
z
obilnimi
solzami
.
O
kako
se
je
zdela
sama
sebi
zapuščena
,
kako
nesrečna
!
Sedaj
nima
ne
brata
,
ne
matere
in
tudi
njega
ne
—
—
sama
je
na
svetu
,
prihodnost
ji
ne
obeta
nič
veselja
.
Bila
je
huda
poskušnja
za
njeno
mehko
srce
.
Vid
pa
je
kmalu
po
razhodu
s
Ciliko
prikorakal
iz
gozda
in
šel
k
Raddreherju
.
»
Da
sem
le
pri
Ciliki
tako
opravil
,
pa
je
dobro
!
Prav
je
,
da
sva
se
ločila
.
Saj
njena
ljubezen
ni
bila
tolika
,
kakor
sem
si
domišljeval
kdaj
:
še
solze
ni
potočila
ob
slovesu
.
«
Tako
se
je
ménil
sam
s
seboj
,
ne
pomislivši
,
da
niti
vreden
ni
bil
solze
Cilikine
.
Toda
ostalo
mu
je
nekaj
v
srcu
od
tega
slovesa
,
kakor
trn
,
ki
ga
je
zbadal
:
zavest
namreč
,
da
ni
prav
ravnal
.
Res
je
Klotilda
omikana
,
a
kako
vse
drugačno
srce
ima
preprosta
kmetovska
deklica
!
Nemka
mu
zna
govoriti
gladko
in
namazano
,
povedati
sto
praznih
besedij
,
a
ta
govori
naravnost
in
tehtno
,
ker
govori
iz
srca
.
Ni
se
mogel
odtegniti
Vid
temu
prepričanju
,
in
ko
je
mislil
,
da
je
vse
uredil
in
srce
pomiril
,
vzbudil
si
je
še
le
pravi
nemir
.
Žal
mu
je
bilo
,
da
je
tako
hitel
s
slovesom
.
Klotilde
ni
bilo
doma
.
Vedel
je
,
da
jo
najde
v
gozdu
pri
mizici
;
tje
se
je
napotil
za
njo
.
»
Skoro
sem
mislila
,
da
si
se
izgubil
,
Vid
,
«
pozdravila
je
prišleca
Raddreherjeva
hči
,
katera
je
brala
neko
povest
ter
se
čudila
,
da
njenega
častilca
tako
dolgo
ni
od
nikoder
.
»
Dolgo
sem
te
davi
čakala
doma
,
pa
te
ni
bilo
na
izpregled
.
Lepo
si
začel
!
«
V
zadnjem
času
je
bila
prijaznost
med
Vidom
in
Klotildo
tako
napredovala
,
da
sta
se
jela
tikati
.
Imela
sta
si
namreč
povedati
marsikatere
stvari
,
ki
se
ne
dadó
natančno
izraziti
,
ako
rabi
človek
odtujljivo
besedico
‚
vi
‘
.
‚
Ti
‘
sega
vse
bolj
do
srca
.
Ta
nedolžni
zaimek
‚
ti
‘
—
osebni
zaimek
ga
nazivljejo
slovničarji
—
spravil
je
,
kakor
že
toliko
oseb
,
tudi
naša
znanca
v
tesno
zvezo
:
štirinajst
dnij
pred
opisanim
dnevom
so
bili
zaročili
pri
Raddreherju
Vida
s
Klotildo
.
Ta
dogodek
je
jemala
torej
Klotilda
v
poštev
in
karala
Vida
,
ker
se
je
sama
dolgočasila
vse
dopoldne
.
»
Danes
je
za-me
dan
slovesa
,
Klotilda
,
«
olepševal
je
Vid
svoje
ravnanje
in
se
nekoliko
šalil
.
»
Po
gozdu
in
po
dolinici
sem
danes
obredel
že
vse
kote
.
Jutri
se
popeljem
v
Ljubljano
,
v
bolnišnici
me
že
dolgo
pričakujejo
.
«
»
Take
skrivnosti
imaš
pred
menoj
!
In
prav
nič
mi
nisi
povedal
o
svoji
nameri
do
sedaj
!
Kaj
naj
si
mislim
o
tebi
?
Za
odhodnjo
bi
ti
bila
pripravila
kak
spominek
,
pa
si
me
tako
prenaglil
!
«
Rekši
je
uprla
očitajoč
svoje
oči
v
Vida
.
»
Za
svoj
molk
sem
imel
posebne
vzroke
,
katere
ti
razložim
takoj
.
Vedel
sem
namreč
,
da
ti
bode
délo
hudo
,
kadar
te
bodem
zapuščal
.
Da
bi
ti
torej
okrajšal
nepotrebno
žalost
,
molčal
sem
doslej
.
Ni
li
to
dosti
tehten
vzrok
?
A
sedaj
ne
smem
več
časa
gubiti
.
Prepričaj
se
sama
!
«
In
podal
ji
je
pismo
iz
Ljubljane
.
Naglo
je
je
prečitala
,
potem
pa
mečkala
med
prsti
,
a
Vidu
ni
odpustila
njegove
napake
.
»
Očetu
te
bodem
zatožila
«
,
nagajala
mu
je
pol
za
šalo
,
pol
za
res
,
»
gotovo
jim
bode
jako
neljubo
.
O
,
kje
je
tvoja
odkritosrčnost
,
Vid
?
«
»
Le
potrpi
z
menoj
in
odpusti
mi
za
danes
;
ali
pa
bodi
malo
huda
in
jezna
,
da
te
tudi
od
te
strani
spoznam
!
No
,
sicer
pa
nisem
nepoboljšljiv
.
Saj
sem
ti
povedal
,
da
sem
iz
ljubezni
do
tebe
tako
ravnal
,
to
samo
me
že
opravičuje
.
In
kadar
bodem
tvoj
mož
,
zgodilo
se
ne
bode
nikoli
kaj
podobnega
,
zanesi
se
name
!
«
»
Česar
se
Anžek
ni
učil
,
tudi
Anže
ne
zna
:
kakoršen
si
sedaj
,
tak
bodeš
ostal
.
Nikar
preveč
ne
obetaj
!
«
Tedaj
je
zazvonilo
v
Zatišju
poldne
.
Delavci
,
ki
so
nakladali
in
belili
hlode
okrog
nekdanje
Čudinove
hiše
,
odkrili
so
se
ob
glasu
zvona
ter
jeli
moliti
angeljevo
češčenje
.
»
Poglej
,
Klotilda
«
,
dejal
je
Vid
ganjen
ob
krasnem
prizoru
svoji
družici
,
»
kako
lepo
se
vidi
k
vam
!
Niso
li
,
kakor
lepa
slika
,
oni
delavci
:
ti
imajo
klobuke
v
rokah
,
oni
so
naslonjeni
na
sekire
,
drugi
sedé
na
deblih
,
in
še
drugi
sklepajo
trudne
roke
?
Ozri
se
potem
na
potok
,
kateri
se
vije
med
hišami
in
pozneje
med
poljem
in
travniki
!
Zadaj
pa
stojé
snežniki
in
na
njih
podnožju
gozdi
v
zeleni
in
rmeni
barvi
.
Poleg
tega
tak
mir
v
prirodi
,
ruši
ga
le
zvonjenje
!
Reci
,
če
moreš
,
da
ni
to
lep
kraj
!
«
»
Slika
sama
na
sebi
«
,
tako
je
jela
Klotilda
nekako
zanidljivo
izrekati
svojo
sodbo
,
»
mi
ugaja
in
mora
biti
všeč
vsakemu
človeku
,
ki
ima
le
količkaj
okusa
za
lepo
.
Toda
močno
me
moti
pri
nji
ta
ljudska
budalost
in
neumno
praznoverje
;
sama
ne
vém
,
kako
naj
primerno
označim
češčenje
Marije
.
To
je
po
moji
sodbi
ostanek
malikovalstva
.
Luteranci
častimo
le
Boga
,
umrlih
ljudij
pa
ne
.
Na
večer
se
že
ne
čudim
,
če
se
odkrije
delavec
:
to
je
popolnoma
naravno
,
tako
se
nekoliko
ohladi
.
In
naj
bi
takrat
tudi
molil
,
saj
ga
pogled
na
večerno
nebo
spominja
na
nekaj
višjega
,
kakor
je
sam
:
ali
moli
naj
Boga
,
ne
pa
sebi
jednakih
Zemljanov
!
«
Vid
je
poslušal
Klotildo
in
osupnil
.
Tako
so
ga
iznenadile
njene
besede
,
da
skoro
ni
vedel
,
kaj
naj
odgovori
.
Vedno
je
ménil
,
da
se
s
Klotildo
popolnoma
zlaga
,
saj
so
mu
vedno
ugajali
njeni
nazori
.
Sedaj
pa
,
ko
je
bilo
soglasje
najbolj
potrebno
,
pokazala
se
je
bistvena
nezloga
.
Dosedaj
je
bil
res
tako
bojazljiv
,
da
v
družbah
ni
upal
javno
kazati
svojega
verskega
prepričanja
.
V
srcu
je
sicer
veroval
in
tudi
v
dejanju
zvrševal
verske
dolžnosti
,
toda
—
v
grajo
mu
bodi
povedano
—
le
bolj
na
skrivnem
.
Ako
je
bival
doma
,
odkril
se
je
pač
vselej
,
kadar
ga
je
zvon
spominjal
molitve
,
bodisi
da
je
bil
med
domačimi
možaki
,
bodisi
da
se
je
sprehajal
po
samotnem
kraju
.
Drugače
pa
je
ravnal
v
mestu
med
ljudmi
,
ki
so
menda
jako
ponosni
na
svoje
prepričanje
ter
ga
nikjer
ne
zatajujejo
.
Toda
dasi
se
je
vêdel
med
prijatelji
,
ki
se
niso
mnogo
menili
za
verske
reči
,
kakor
oni
,
vendar
ni
opustil
češčenja
Marije
.
In
kako
tudi
?
Porojen
je
bil
v
vasici
,
kjer
so
pobožni
pradedje
že
v
davnih
časih
sezidali
kraljici
nebes
zalo
cerkvico
;
mati
mu
je
vcepila
ljubezen
do
Marije
,
in
bil
je
sin
národa
,
kateri
broji
premnogo
Marijinih
cerkvic
po
gričih
in
dolih
.
Predrugačiti
bi
bil
moral
svojo
naravo
,
če
bi
bil
vnemarno
poslušal
Klotildino
prezirljivo
govorjenje
.
Pa
ko
mu
je
ona
tako
naravnost
povedala
misel
o
tisti
točki
njegove
vere
,
katero
je
najmanj
zanemarjal
,
ojunačil
se
je
ter
krepko
zavrnil
luteranko
,
češ
,
če
se
ona
ne
sramuje
verskega
pogovora
,
zakaj
bi
se
ga
jaz
?
Na
mah
se
je
izpremenil
in
bil
resnejši
:
»
Gospodična
,
ali
verujete
v
čudeže
?
«
vikal
jo
je
zopet
.
»
Kako
čudno
vprašanje
mi
staviš
?
Največje
čudo
je
pač
to
,
da
sploh
še
kdo
misli
kaj
takega
!
Toda
kaj
,
da
me
vikaš
?
Treba
te
bode
kaznovati
;
le
počakaj
,
določim
ti
hudo
pokoro
.
«
A
nevedé
in
nehoté
se
je
vedno
bolj
odtujevala
Vidu
,
ker
ni
vedela
,
kako
občutljiv
je
v
tem
oziru
.
»
Ni
treba
ne
kazni
,
ne
ničesar
drugega
!
Gospodična
,
odslej
se
ne
bodeva
ne
tikala
,
ne
vikala
;
najini
poti
gresta
narazen
.
Odkrito
vam
povem
,
da
nisem
mislil
,
da
sva
tako
različnih
mnenj
.
Čujte
:
Katoličani
vémo
,
zakaj
častimo
Marijo
-
častimo
,
pravim
;
—
da
jo
molimo
,
podtikate
nam
drugoverci
.
Z
vami
sem
se
bil
namenil
skleniti
tesnejšo
vez
,
kakor
sem
se
vam
nedavno
odkril
,
toda
ker
teptate
moje
svetinje
,
ne
morem
vas
spoštovati
.
«
Burno
je
govoril
Vid
in
molíl
Klotildi
roko
v
slovo
.
Nekoliko
je
zardela
le
-
ta
pri
njegovi
izjavi
in
prestrašila
se
je
.
A
potem
se
je
zaničljivo
namrdnila
,
prisiljeno
posmehnila
,
Vida
živo
v
oči
pogledala
in
rekla
:
»
Prijatelj
,
le
nikar
tako
v
ogenj
zaradi
malenkosti
!
Kdo
bode
resno
tehtal
vsako
besedico
;
to
so
reči
,
o
katerih
zasebno
mislimo
,
kar
hočemo
.
«
Vendar
učinek
njenega
poskusa
ni
bil
tak
,
kakoršnega
se
je
nadejala
.
Vid
je
bil
še
bolj
razvnet
.
»
Luteranci
mislite
,
kar
vam
drago
!
A
jaz
ne
morem
in
nečem
občevati
z
osebami
,
ki
se
norčujejo
iz
moje
vere
!
Gospodična
!
vera
in
narodnost
naju
razdvajata
,
ne
ustavljajva
se
dvema
tako
močnima
razločevalcema
!
Pozdravite
svojega
očeta
!
«
Rekši
ji
je
vnovič
podajal
roko
.
A
Klotilda
se
je
obrnila
v
stran
,
kakor
da
je
razžaljena
.
»
Kakor
hočeš
!
«
siknil
je
Vid
za-se
ter
šel
proč
.
»
Fanatik
!
«
viknila
je
za
njim
in
segla
v
žep
po
pismo
svojega
Otona
.
»
Če
tebe
ne
dobodem
,
pride
pa
drugi
!
Še
danes
se
pismeno
dogovorim
z
Otonom
!
«
Dražílo
jo
je
pa
vse
jedno
,
da
seji
ni
posrečilo
ujeti
Vida
v
svoje
mreže
.
»
Mislila
sem
,
da
je
že
mehek
kakor
vosek
,
in
da
mi
ni
treba
previdno
govoriti
ž
njim
.
Toda
naj
gré
,
kamor
hoče
!
Povračilo
za
razžaljenje
mu
pa
tudi
ne
izostane
.
Brž
mora
biti
pri
nas
gostilna
,
da
bodeta
vedela
z
njegovim
starim
,
kdo
smo
in
kaj
premoremo
.
«
Drugo
jutro
,
malo
pred
sedmimi
,
je
zapregel
Poličar
koleselj
ter
peljal
Vida
na
železniško
postajo
.
Počasi
je
vozil
,
saj
se
jima
ni
mudilo
.
Sveži
jutranji
zrak
je
Vidu
kaj
dobro
dél
,
in
večkrat
se
je
ozrl
nazaj
in
kvišku
na
gorske
vrhove
.
Jutranje
solnce
se
je
upiralo
nanje
in
jih
zlatilo
.
Bil
je
lep
prizor
,
in
Vid
je
ljubil
prirodno
lepoto
.
Vse
je
pričalo
,
da
se
nerad
poslavlja
od
kraja
.
Prispela
sta
do
travnika
,
kjer
je
pasla
vesela
pastirica
tri
kravice
ter
si
pela
v
zabavo
ono
znano
:
Ko
v
jasnem
pasu
primiglja
Nam
zvezdica
daničica
,
Se
sliši
milo
že
zvonjenje
,
Mariji
čast
in
počeščenje
;
In
z
zlato
zarjo
vse
časti
:
Ceščena
si
Marija
ti
!
Prisrčna
pesem
je
vzbudila
Vidu
spomine
na
dôbo
,
ko
se
je
še
v
šoli
učil
te
pesmice
.
Danes
mu
je
segala
prav
do
dna
srca
:
iz
nje
mu
je
odsevala
živa
narodova
vera
,
njegovo
otročje
zaupanje
in
češčenje
Marije
.
»
Poišči
si
ženo
,
ki
te
bode
razumela
—
govorili
so
mi
ljudje
.
Ta
Raddreherjeva
bi
pač
dobro
vedela
,
kaj
čutim
o
tako
vzvišenih
trenutkih
,
kakor
je
ob
‚
Ave
Mariji
!
‘
Kaj
sem
bedak
mislil
,
da
tako
dolgo
nisem
uvidel
,
kako
napačno
ravnam
?
Vse
svoje
življenje
nisem
počenjal
takih
neumnostij
,
kakor
letošnje
počitnice
.
Ko
bi
bil
vsaj
preprečil
,
da
bi
ne
bil
kupil
njen
oče
Čudinovine
!
Pa
saj
sem
nespametnik
skoro
na
domačem
posestvu
naselil
te
ljudi
!
Kako
bi
se
dalo
popraviti
,
kar
sem
zakrivil
?
«
Tako
si
je
očital
in
nič
kaj
rad
ni
odgovarjal
očetu
,
ki
je
pozvedoval
to
in
ono
o
njegovih
načrtih
.
»
Sedaj
še
nič
gotovega
ne
vem
,
saj
vam
bodem
pisal
;
prej
se
moram
dogovoriti
in
marsikaj
še
poprašati
.
—
Vi
mi
pa
tudi
večkrat
sporočite
,
kaj
je
novega
doma
.
«
»
Jedenkrat
pridem
sam
za
teboj
,
da
vsaj
poskusim
,
kako
se
vozi
po
železnici
.
Tiste
krajcarje
že
utrpim
.
«
»
To
bode
veselje
,
oče
,
kadar
pridete
.
A
ne
smete
snesti
besede
!
«
Vid
je
govoril
iz
srca
.
Ni
bil
izmed
tistih
sinov
,
ki
se
sramujejo
svojega
očeta
-
kmeta
,
ko
so
zlezli
v
gosposko
suknjo
.
Na
kolodvor
prišedši
,
vrnil
se
je
Poličar
.
Človek
se
navadno
dolgočasi
,
če
čaka
sam
dalje
časa
vlaka
.
Tudi
Vidu
ni
z
lepa
preteklo
dobršne
pol
ure
.
Sprehajal
se
je
po
stezici
ob
železnici
in
se
srdil
sam
nad
seboj
.
»
Čemu
mi
je
bilo
treba
tako
dolgo
pohajkovati
doma
?
Drugega
nisem
dosegel
,
kakor
to
,
da
sem
skoro
z
vsemi
skregan
.
Včeraj
sem
se
s
tujimi
,
danes
zjutraj
pa
še
z
Meto
in
Lizo
.
E
no
,
če
imam
polno
glavo
drugih
skrbij
,
nisem
kriv
,
da
ne
odgovorim
na
vsako
malenkostno
vprašanje
.
‚
Kako
si
čemeren
in
pust
‘
,
dejali
sta
mi
;
kar
v
jedno
mer
se
človek
tudi
ne
more
smejati
!
Škoda
,
da
nisem
odrinil
pred
tremi
tedni
!
Marsikaj
bi
bilo
drugače
.
«
Dospel
je
vlak
.
»
Kakor
železnični
vlak
,
tako
naglo
in
nepremišljeno
jo
zadrví
včasih
človek
«
,
modroval
je
že
med
vožnjo
,
ko
je
sameval
v
vozu
;
»
vsa
vas
bi
se
bila
zgledovala
nad
menoj
,
če
bi
se
ne
bil
o
pravem
času
spametoval
.
Kake
zlè
posledice
bi
bila
utegnila
imeti
moja
ženitev
s
Klotildo
!
Slep
,
kakor
sem
bil
,
uslišal
bi
bil
vsako
njeno
prošnjo
.
Tako
bi
se
bilo
morda
sčasoma
naselilo
v
Zatišju
še
več
luteranskih
Nemcev
,
ž
njimi
ali
kmalu
za
njimi
bi
prišla
nemška
šola
.
Oj
,
kje
sem
bil
!
«
Vida
so
preganjale
zares
mračne
misli
.
Dobro
,
da
je
dobil
na
tretji
železniški
postaji
zgovornega
sopotnika
,
kateri
je
vedel
toliko
novic
,
da
mu
niso
pošle
vso
pot
do
Ljubljane
.
»
Ej
,
dober
jezik
je
tudi
nekaj
vreden
,
«
mislil
si
je
Vid
ter
se
veselil
njegove
družbe
.
Zakaj
bi
jaz
vesel
ne
bil
,
Ki
imam
sedem
kamenov
,
Pa
m
’
drugega
ne
meljejo
,
Kakor
pšenico
rumeno
!
Pa
imam
žago
in
malin
...
Narodna
.
Jesen
je
minula
,
za
zimo
prišla
pomlad
.
V
Zatišju
je
žito
dobro
kazalo
;
prav
lepo
je
poganjalo
,
in
videti
je
bilo
,
da
bode
pahnilo
po
več
stebel
.
Vendar
ni
nihče
govoril
o
dobri
letini
,
marveč
vsi
drugi
pogovori
so
se
čuli
po
vasi
.
»
Ali
si
že
videl
Repnikovegab
Tineta
?
«
vprašal
je
nekoč
cerkvenik
Gorjanca
.
»
Seveda
sem
ga
;
saj
mi
je
še
pravil
,
kako
ga
je
strela
osmodila
po
hrbtu
,
ko
je
vedril
pod
visokim
mecesnom
.
Samo
zato
je
neki
prišel
domov
,
ker
ga
hrbet
boli
.
«
»
Beži
,
kam
!
To
si
je
po
poti
izmislil
,
ali
mu
je
pa
Čudinov
Miha
svetoval
,
naj
nam
tako
govori
.
Ljubilo
se
mu
ni
več
trdo
delati
,
pa
jo
je
nazaj
primahal
.
Ljuba
duša
,
kdaj
si
še
slišal
,
da
bi
po
zimi
treskalo
?
«
»
Nemara
je
pa
doli
v
Valahiji
bolj
vroče
,
ker
je
drugačen
kraj
.
«
»
Kaj
,
bolj
vroče
?
Saj
ni
tako
daleč
od
nas
.
Pa
če
bi
tudi
bilo
,
po
zimi
strela
ne
bije
,
kakor
po
noči
toča
ne
gre
,
pa
je
amen
.
«
»
I
,
jaz
ne
vem
;
pa
bodi
kakor
že
,
sedaj
je
doma
.
«
Po
tem
kratkem
pomenku
sta
stopila
moža
nekaj
korakov
naprej
ter
zopet
obstala
.
»
Kako
ti
je
pa
mladi
Radrgar
povšeči
?
«
poprašal
je
cerkvenik
svojega
spremljevalca
.
»
No
,
da
ti
po
pravici
povem
,
po
licu
že
nič
ne
.
To
ti
je
vse
rjavo
na
njem
:
rjavobrad
je
,
rjavolas
,
rjavobrv
,
menda
tudi
rjavih
očij
,
suh
pa
kot
sama
kost
.
Ne
vem
,
zakaj
dekle
ni
dobilo
boljšega
moža
!
«
»
Skoro
gotovo
ni
imela
časa
izbirati
,
ko
ga
je
tako
hitro
prignala
tam
z
Nemškega
od
nekodi
.
Pa
saj
sam
veš
:
jeseni
,
kmalu
ko
je
odšel
Poličarjev
Vid
v
mesto
,
odpeljala
se
je
nekam
in
potem
prišla
ž
njim
.
Kje
sta
se
poročila
in
kako
,
ni
mi
znano
,
čeprav
se
v
Zatišju
brez
mene
ne
sklene
nobena
poroka
.
«
»
Samosvoji
ljudje
so
ti
to
,
a
sedaj
jih
bode
menda
Repnikov
Matevž
ugnal
v
kozji
rog
;
kakor
se
čuje
,
ne
bode
jim
nič
pomagala
njih
nemščina
.
Ne
vém
,
od
kdaj
že
teče
pravda
.
«
»
Natanko
ni
lahko
povedati
,
koliko
časa
se
že
plete
vsa
stvar
.
Predobro
skrivajo
vsi
.
Samo
to
pa
rečem
,
da
bi
Matevž
nič
ne
opravil
,
ko
bi
ga
ne
vodil
Šimen
.
«
»
E
,
to
vem
,
da
Šimen
nima
slame
v
glavi
.
Le
poglej
,
kako
dobro
si
je
prebral
.
Matevž
ga
kar
posluša
,
kakor
svojega
gospodarja
,
pri
Radrgarju
pa
ni
smel
črhniti
nobene
.
Sedaj
so
trije
dobri
delavci
pri
Repniku
,
odkar
je
še
Tine
doma
.
Nekaj
drevja
bodo
podrli
,
primaruha
,
da
ga
bodo
.
Kam
bode
pač
Matevž
na
žago
dajal
?
«
»
Kaj
še
nisi
slišal
,
da
bosta
postavila
s
Poličarjem
svojo
žago
?
Kajpada
,
Poličarja
draži
,
ker
ima
Radrgar
prodajalnico
in
krčmo
.
Samo
nekaj
malega
zvestih
pivcev
mu
ni
odgnal
Nemec
;
kar
je
delavca
in
gospode
,
pa
vse
od
kraja
rajši
k
njemu
zahaja
,
ker
je
pijača
majhno
ceneja
.
Vredna
pa
gotovo
ni
nič
:
oni
dan
sem
šel
tjekaj
na
poskušnjo
,
pa
me
je
drugi
dan
vse
dopoldne
glava
bolela
.
Po
Poličarjevem
vinu
se
mi
ni
pripetilo
nikoli
nič
takega
,
zato
ker
ima
pošteno
blago
.
Mož
je
imel
prej
vse
sam
,
sedaj
mu
pa
že
uide
marsikak
božjak
.
Jaz
ménim
,
da
bi
se
mu
dobro
zdelo
,
če
bi
Matevž
zmagal
v
pravdi
.
«
»
Seveda
se
bode
Matevževe
zmage
veselil
,
toda
Bog
vé
,
kdaj
.
Naj
bi
mogli
Matevžu
do
živega
,
davno
bi
že
imel
Radrgar
pravico
!
Zato
bi
se
pa
jaz
ne
bil
lotil
pravde
,
ko
bi
bil
na
Matevževem
mestu
.
Gospôda
je
namreč
gospôda
:
vselej
rajša
pomore
gosposki
suknji
,
kakor
kmetu
.
«
Podobno
se
je
govorilo
po
vsem
Zatišju
.
Nekateri
so
povedali
več
,
drugi
manj
;
ti
so
privoščili
temu
zmago
,
oni
pa
nasprotniku
.
Samo
tri
osebe
so
bolj
molčale
:
Šimen
,
Matevž
in
Poličar
.
Ko
je
Šimen
zvedel
,
da
je
Klotilda
omožena
,
oddahnil
si
je
ter
dejal
veselo
:
»
Hvala
Bogu
,
Radrgarju
se
je
jedno
kolo
snelo
.
Da
je
le
Vid
ž
njim
izpregel
,
pa
je
dobro
!
Stari
Poličar
ne
bode
dolgo
klečeplazil
okrog
njega
.
«
Takrat
je
bilo
Šimnu
prvič
v
njegovem
življenju
žal
,
da
ne
zna
nemščine
.
Najrajši
bi
bil
šel
pravit
luteranki
pod
okno
,
da
‚
tudi
dobri
mački
včasih
miš
uide
‘
.
Toda
popustil
je
svojo
nakano
,
ker
bi
ji
ne
bil
mogel
dopovedati
,
kam
merijo
zabavljive
besede
.
Po
zimi
je
bilo
završalo
po
Zatišju
,
da
bodeta
dve
krčmi
v
vasi
.
Dasi
Šimen
Poličarju
ni
privoščil
izgube
,
vendar
mu
je
bila
nekoliko
všečna
ta
novica
.
»
Poličar
je
naš
!
Sedaj
bode
pa
Radrgarju
odzvonilo
,
predno
mine
leto
.
Saj
sem
mu
pravil
še
pred
dražbo
,
kako
se
nam
bode
naredilo
,
pa
je
bil
tako
kratkoviden
!
Pa
kaj
,
ko
je
bilo
vse
tako
leno
,
in
ko
se
ni
nobeden
s
tem
pečal
,
kar
je
bilo
potrebno
.
Ravno
tako
je
bilo
v
Zatišju
,
kakor
v
tisti
hiši
,
o
kateri
pripovedujejo
,
da
‚
baba
gobe
žanje
,
dedec
korenje
strže
,
sin
polže
strelja
,
hči
pa
punce
dela
‘
.
Sedaj
se
bode
pa
menda
že
vse
dobro
izteklo
,
če
le
Bog
dá
svojo
pomoč
.
«
Tako
je
Šimen
modroval
in
čakal
,
kako
se
bodo
stvari
presukale
.
Poličarja
pa
je
trla
jeza
,
da
mu
novi
sosed
postavlja
gostilno
prav
pred
nosom
.
»
Naj
bi
bil
zlomek
izbral
vsaj
tak
prostor
,
da
bi
jaz
ne
videl
vseh
njegovh
gostov
!
To
se
mi
pa
zdi
,
kakor
bi
se
mi
vse
rogalo
!
«
Tako
se
je
jezil
hodeč
ob
malodane
praznih
mizah
,
katere
so
poprejšnje
čase
radi
zasedali
žejni
ljudje
.
Še
huje
pa
mu
je
délo
,
ker
ga
vaščani
niso
več
častili
po
nekdanji
navadi
.
»
Poličar
je
rekel
!
«
skliceval
se
je
včasih
kdo
in
zmogel
nasprotnika
.
Sedaj
pa
je
jelo
odločevati
geslo
:
»
Pri
Radrgarju
pravijo
,
da
tako
in
ne
drugače
.
«
Jasno
je
kakor
beli
dan
,
da
je
ta
izprememba
pekla
prvaka
zatiškega
.
Začel
je
torej
ugibati
,
kako
bi
se
vnovič
popel
do
svoje
veljave
,
toda
ukrenil
ni
nič
.
Cene
pijači
ni
hotel
znižati
,
ne
toliko
zaradi
tistih
bore
novcev
,
kateri
bi
mu
odšli
,
ampak
zaradi
zlih
jezikov
.
Vedel
je
namreč
,
da
bi
se
reklo
tu
ali
tam
kaj
podobnega
,
kakor
:
»
Prej
nas
je
molzel
,
sedaj
pa
rad
odjenjuje
.
E
,
tudi
pri
Poličarju
ni
vse
,
kakor
bi
se
spodobilo
!
«
V
teh
dnéh
ga
je
često
nekaj
zbôdlo
,
kakor
slaba
vest
,
šepetajoč
mu
:
»
Zakaj
nisi
sam
kupil
pri
Čudinu
?
«
»
Kdo
pa
je
vedel
,
da
bode
taka
reč
iz
tega
«
!
odgovarjal
je
glasu
v
sebi
ter
bil
vedno
precèj
nasajen
in
osoren
.
»
Matevž
,
pojdiva
nad
Poličarja
!
«
opomnil
je
neko
jutro
Šimen
svojega
gospodarja
ter
ga
pomenljivo
pogledal
z
zdravim
očesom
.
»
Sedaj
pa
stavim
glavo
,
da
naju
bode
poslušal
!
«
»
Mislim
,
da
«
,
posmehnil
se
je
le-ta
ter
bil
brž
pripravljen
na
pot
.
Odkar
mu
je
namreč
odvetnik
zagotavljal
,
da
se
pravda
srečno
suče
zanj
,
bil
je
zelo
pogumen
in
podjeten
.
Brez
posebnih
težav
sta
ta
dan
pregovorila
Poličarja
,
da
bode
sekal
in
nakupaval
les
skupno
z
Matevžem
.
»
Ker
je
Radrgar
skazil
meni
vse
krčmarjenje
,
odškodoval
se
bodem
pri
lesni
kupčiji
!
Tudi
mi
mu
bodemo
jedno
zagodli
,
da
ga
bode
nekoliko
pogrelo
!
«
Tako
je
izpregovoril
in
dal
roko
Matevžu
.
Potem
pa
so
pričeli
delati
.
Poličar
in
Matevž
sta
v
kratkem
pokupila
dokaj
lesa
pri
sosedih
,
ali
vsaj
obljubila
,
da
bodeta
boljše
plačala
kakor
Radrgar
.
In
marsikatero
deblo
je
zdrčalo
odslej
po
drčah
zatiških
.
Veliko
lesa
pa
je
čakalo
že
naloženega
ob
potoku
med
Poličarjevim
in
Repnikovim
poslopjem
.
Vendar
so
bili
Poličarjevi
in
Matevževi
drvarji
bolj
usmiljeni
in
previdni
,
kakor
zemljemerčevi
.
Varno
in
izbirčno
so
sekali
ter
skrbno
pazili
na
mlado
drevje
.
»
Kaj
pa
odlašate
,
da
ne
napravite
žage
?
«
poprašal
je
nekoč
Poličarja
Repnikov
Tine
,
kateri
je
že
precèj
po
koncu
hodil
,
zlasti
kadar
je
ménil
,
da
ga
nihče
ne
vidi.
»
Tako
delate
,
kakor
bi
se
vam
posekani
les
smilil
,
rastoči
pa
ne
.
«
Tine
se
sicer
nikoli
ni
vtikal
v
tuje
stvari
,
a
tu
je
vse
jedno
pozvedoval
o
žagi
,
čeprav
bi
človek
mislil
,
da
mu
je
deveta
skrb
.
Kdor
tako
sodi
o
Tinetu
,
ne
dela
mu
krivice
.
Njemu
je
bilo
pač
malo
na
tem
,
kje
in
kdaj
bodo
izrezali
hlode
v
deske
.
Mnogo
rajši
bi
se
bil
prepričal
,
da
bode
kmalu
konec
hudemu
trpljenju
pri
sekanju
.
Revež
je
namreč
povsodi
iskal
zložnega
življenja
,
a
godilo
se
mu
je
prav
tako
,
kakor
onemu
,
ki
je
prišel
‚
z
dežja
pod
kap
‘
.
Najprej
ni
bil
zadovoljen
doma
,
potem
se
je
naveličal
služiti
si
kruha
na
tujem
,
in
sedaj
je
premišljeval
,
kako
bi
si
preložil
.
Strašno
nestanoviten
sitnež
bi
bil
,
da
mu
ni
Stvarnik
podelil
pomoči
:
neodločne
počasnosti
.
Ta
lastnost
ga
je
tudi
ovirala
,
da
ni
vzel
dote
iz
hranilnice
in
je
počasi
zapravljal
.
Poličar
in
Matevž
bi
ne
bila
brez
svoje
žage
,
da
nista
imela
skrivne
nade
.
Šimen
jima
je
namreč
vedno
zagotavljal
,
da
zemljemerec
ne
bode
dolgo
v
vasi
.
»
Le
počakajta
,
saj
se
vama
ne
godí
škoda
.
Kadar
bode
Čudinova
žaga
prazna
,
tedaj
bode
dovolj
bolje
z
našim
lesom
!
Do
zime
bode
zvalil
Radrgar
svoje
hlode
nanjo
,
potem
pa
—
«
»
Pa
pripravljajmo
les
!
če
se
prevarimo
,
nič
ne
dé
,
drugo
leto
je
tudi
še
čas
.
«
Tako
je
odobraval
Matevž
Šimnov
nasvèt
,
in
zadovoljno
je
pritrjeval
Poličar
.
Pri
Radrgarju
so
na
videz
dobro
gospodarili
.
Deske
so
se
dobro
prodajale
,
krčma
in
prodajalnica
nista
bili
odprti
zastonj
,
s
kratka
:
za
enkrat
jim
je
šlo
vse
po
sreči
.
Toda
za
naprej
si
Raddreher
,
ki
je
že
mnogo
preračunil
na
svetu
,
ni
obetal
najboljše
sreče
.
Spoznal
je
,
da
bode
še
pred
zimo
posekal
ves
les
po
Čudinovih
gozdih
,
potem
pa
bode
konec
njegovemu
delu
.
Koder
je
namreč
poprašal
,
ali
mu
prodajo
kaj
lesa
,
odgovarjali
so
mu
:
»
Ravno
te
dni
sem
se
pogodil
s
Poličarjem
«
,
ali
pa
:
»
Imam
že
z
Repnikovim
Matevžem
besedo
.
«
»
Kdo
bi
bil
mislil
,
da
so
kmetje
tako
prebrisani
,
posebno
ta-le
Poličar
!
Kar
čez
noč
mi
je
preprečil
vse
načrte
!
Če
mu
bode
žagal
Šimen
,
zmorejo
me
.
Jaz
nimam
svojih
ljudij
,
ki
bi
mi
delali
brezplačno
.
—
Mari
bi
se
ne
bil
lotil
krčme
,
in
Poličar
bi
mi
ne
bil
storil
tega
!
Toda
nazaj
ne
morem
in
tudi
nečem
!
«
Tako
je
včasih
ne
baš
veselo
premišljeval
,
potlej
se
pa
zadovoljneje
nasmehnil
ter
si
dejal
:
»
Posestvo
si
plačal
,
nekaj
tisočakov
ti
bode
ostalo
,
e
,
lahko
si
jih
prislužil
.
«
Po
takih
tolažilnih
besedah
se
je
vselej
nekam
zamislil
.
Gotovo
si
je
predočeval
v
duhu
številke
,
velika
števila
,
ki
imajo
na
koncu
ničle
—
čudo
!
ničle
,
katere
kaj
veljajo
.
Svojemu
zetu
Otonu
pa
vse
jedno
ni
dovolil
,
da
bi
šel
v
stalni
pokoj
.
»
Služba
je
služba
«
,
rekal
mu
je
.
»
Kadar
se
povrnemo
v
domovino
,
bilo
bi
ti
dolgčas
,
če
ne
bi
imel
nobenega
opravka
.
«
Oton
mu
ni
ugovarjal
,
dasi
je
sicer
prerad
kazal
svoj
učiteljski
poklic
.
V
ono
malo
letih
namreč
,
kar
jih
je
preživel
med
otroki
,
navzel
se
je
bil
neke
v
družbi
ne
vedno
ljube
navade
:
vsakoga
je
zavračal
in
mu
nadležno
usiljeval
svoje
nazore
.
Tudi
mladi
svoji
ženi
je
večkrat
oporekal
,
toda
prav
slabo
se
mu
je
obneslo
.
Klotilda
mu
je
naravnost
povedala
,
da
nista
v
šoli
.
Sploh
bi
bilo
težko
reči
,
da
je
bil
njun
zakon
srečen
.
Oton
tega
ni
nikoli
nikomur
trdil
—
menda
tudi
samemu
nikdar
niso
prišle
take
misli
.
Klotilda
pa
si
je
večkrat
na
tihem
grizla
ustnice
,
če
se
je
spomnila
Vida
.
Zato
se
je
omožila
,
da
bi
njega
dražila
,
češ
,
saj
bode
domov
prišel
,
in
gotovo
ga
bode
jezilo
,
ko
bode
videl
,
da
sem
ga
tako
lahko
pozabila
.
A
njeno
maščevanje
Vida
ni
bolelo
:
prav
nič
se
ni
pokazal
v
Zatišje
.
V
Ljubljani
se
je
po
večmesečnem
pridnem
učenju
,
dejal
bi
,
popolnoma
streznil
.
Bil
je
zopet
nekdanji
Vid.
Živel
je
kakor
prejšnje
čase
za
svoj
vzorni
zdravniški
stan
.
Le
kadar
mu
je
poletelo
dušno
oko
v
rojstveno
vas
,
bilo
mu
je
nekako
tesno
,
vselej
ga
je
nekaj
zbôdlo
v
notranjem
.
»
Klotilda
—
Cilika
,
o
kolika
razlika
!
«
Bolestno
si
je
ponavljal
ne
jedenkrat
take
vzdihe
.
Razmere
v
domači
vasi
mu
niso
bile
neznane
,
saj
je
pri
njih
tudi
sam
sodeloval
po
svojih
močéh
.
Dogovoril
se
je
bil
namreč
s
pogumnim
in
imovitim
meščanom
,
ki
je
bil
pripravljen
kupovati
desko
.
Samo
o
Ciliki
mu
ni
poročil
nihče
ne
vesele
,
ne
žalostne
novice
.
Oče
mu
je
ni
nikoli
omenjal
v
pismih
,
kakor
včasih
,
ko
so
bili
še
sosedje
,
sam
pa
si
tudi
ni
upal
vprašati
,
kaj
dela
.
Nekoč
je
sedel
o
prostem
času
za
mizo
ter
opazoval
kanarčka
v
tičnici
.
Ujeti
pevec
je
skakljal
po
svoji
ječi
—
skakljal
in
skakljal
,
a
bil
vedno
v
ječi
.
Podobno
se
je
godilo
Vidu
:
»
Misli
in
misli
—
nič
ne
izmisli
.
«
Ugibal
je
,
kako
bi
se
zopet
sprijaznil
s
Ciliko
.
Pisal
bi
ji
—
toda
kmalu
je
zavrgel
to
misel
,
češ
,
črka
je
premrtva
.
Najrajši
bi
bil
naprosil
Šimna
,
da
bi
posredoval
,
saj
njemu
je
Cilika
največ
zaupala
.
Toda
kako
bi
se
sešel
ž
njim
?
Domislil
si
je
slične
zvijače
,
kakoršno
je
bila
nekdaj
porabila
Klotilda
.
Sedaj
se
mu
je
prvič
vrinila
slutnja
,
da
se
je
morda
Nemka
tačas
samo
hlinila
.
»
Živega
gada
bi
potreboval
,
pa
ga
v
mestu
ni
dobiti
,
ker
imajo
lekarnarji
samo
mrtve
.
Šimen
naj
mi
ulovi
jednega
in
prinese
v
Ljubljano
!
«
Te
besede
si
je
že
zapisal
med
novice
,
ko
je
končaval
pismo
,
namenjeno
očetu
.
Pa
premislil
se
je
in
vse
raztrgal
.
Lahkokrili
kanarček
pa
je
urno
tekal
po
svoji
kletki
,
a
prišel
ni
nikamor
.
Tudi
Vid
se
ni
odločil
za
nobeno
stvar
.
Mučne
negotovosti
ga
je
vendar
kmalu
rešilo
sodišče
,
katero
je
pozvalo
priče
zaradi
Čudinovega
in
Repnikovega
gozda
.
Šimen
in
Cilika
sta
prišla
z
Repnikovim
Matevžem
v
Ljubljano
pričat
,
da
sta
res
obe
hiši
sekali
v
onem
gozdu
.
Ob
tej
priliki
se
je
posrečilo
Vidu
,
da
je
zvabil
Šimna
na
svoje
stanovanje
.
Toda
Šimen
,
ki
je
obsojal
Vidovo
nezvestobo
,
bil
je
iz
prva
trši
,
kakor
bi
bila
Cilika
sama
.
Redko
je
odgovarjal
staremu
znancu
ter
ga
malomarno
poslušal
,
ko
mu
je
razkladal
svoj
razpor
s
Klotildo
.
Sčasoma
pa
se
je
prepričal
,
da
se
je
Vid
izpametoval
,
da
se
kesa
prejšnjega
ravnanja
svojega
,
in
jezik
se
mu
je
razvozljal
.
»
Nisem
vedel
«
,
dejal
je
že
prijazno
se
smehljajoč
,
»
da
ste
se
ji
tako
moško
odrezali
.
Prav
ste
storili
,
prav
,
da
ste
luteranki
v
obraz
povedali
,
kaj
verujemo
.
Jaz
sem
pa
vedno
s
Ciliko
vred
mislil
,
da
vas
je
ona
priseljenka
prevarila
in
popustila
.
Odkritosrčno
vam
povem
,
da
sem
večkrat
rekel
o
vas
,
pomislivši
na
Ciliko
:
‚
Po
pravici
se
mu
povračuje
.
Danes
meni
,
jutri
tebi
‘
.
Ker
ste
pa
sami
razdrli
vez
ž
njo
,
in
sicer
iz
tako
plemenitih
vzrokov
,
žal
mi
je
prezgodnje
sodbe
svoje
.
No
,
to
bode
Ciliko
veselilo
,
bolj
,
ko
ne
vem
kaj
!
«
Potem
pa
je
drage
volje
povedal
,
kaj
je
doslej
počela
Cilika
.
»
Da
le
one
ni
vzel
,
to
me
tolaži
!
«
Tak
je
bil
po
Šimnovem
poročilu
njen
najčešči
vzklik
,
kadar
se
je
ž
njim
ménila
o
Vidu
.
Poslavljajoč
se
pa
je
Šimen
obljubil
,
da
bode
Ciliki
vse
to
povedal
,
da
je
namreč
Vid
zopet
tak
,
kakoršen
je
bil
nekdaj
.
»
Vse
bodem
dobro
opravil
,
le
brez
skrbi
bodite
!
Cilika
je
dobra
—
kmalu
vam
pridem
povedat
,
kaj
je
rekla
«
,
zagotavljal
je
že
med
vrati
in
šel
zadovoljen
od
veselega
Vida
.
»
Oba
s
Ciliko
se
malo
oglasita
pri
meni
,
predno
odideta
«
,
naročal
je
še
Vid.
Ciliko
je
jako
razveselilo
Šimnovo
poročilo
.
Dasi
se
je
bila
že
navadila
svoje
žalosti
,
vendar
se
je
je
rada
iznebila
.
»
Hvaležna
sem
Bogu
!
«
govorila
je
iz
srca
,
»
da
se
je
iztrgal
iz
mrež
ône
.
Če
bi
se
prav
za
-
me
ne
zmenil
več
,
vesela
sem
že
zato
,
ker
je
ôno
tako
dobro
izplačal
.
«
Čeprav
je
Vidu
vse
odpustila
,
vendar
je
Šimen
ni
mogel
pregovoriti
,
da
bi
šla
takoj
k
njemu
.
»
Nekoliko
ga
je
treba
kaznovati
«
,
smejala
se
je
nedolžno
-
poredno
.
»
V
Ljubljani
se
ne
zmenim
čisto
nič
zanj
,
v
Zatišje
naj
pride
!
«
»
No
,
kaj
pa
naj
odgovorim
spokorniku
v
tvojem
imenu
,
kaj
?
«
popraševal
jo
je
Šimen
,
ko
se
je
vračal
sam
k
Vidu
.
»
Sama
ne
vém
,
kaj
bi
mu
sporočila
.
—
Povej
mu
,
naj
kmalu
domov
pride
,
da
se
kaj
več
pomeniva
.
Le
reci
mu
,
da
se
mu
ni
treba
ničesar
sramovati
,
saj
vsak
človek
lahko
kdaj
zabrede
.
Pa
saj
ti
bolje
véš
:
da
nisem
več
huda
nanj
,
da
je
bilo
v
Zatišju
dolgčas
,
kar
njega
ni
bilo
doma
—
«
»
Posebno
tebi
,
je-li
?
«
ponagajal
ji
je
Šimen
,
gledaje
na
uro
.
»
Urno
se
mi
bode
treba
zasukati
,
da
vlaka
ne
zamudiva
.
Kar
na
kolodvoru
me
počakaj
!
«
In
urno
je
odbežal
.
Po
njegovem
odhodu
pa
se
je
zamislila
deklica
v
one
čase
,
ko
je
imela
še
mater
,
ko
je
še
Vid
zahajal
k
njim
v
vas
,
in
ko
še
ni
bilo
teh
Nemcev-luterancev
.
Nekaj
ji
je
dejalo
,
da
se
še
povrnejo
taki
ali
še
lepši
dnevi
.
Vid
je
kmalu
izpolnil
Ciliki
željo
.
Neko
saboto
proti
večeru
je
stopal
po
domačih
zatiških
tleh
,
kjer
ga
že
ni
bilo
celo
leto
.
Za
Raddreherja
in
hčer
se
ni
menil
,
kakor
pred
letom
dnij
ne
.
Pač
pa
se
je
rajši
sprehajal
po
gornjem
koncu
doline
,
od
koder
ni
bilo
daleč
do
Gorjančeve
hiše
.
Klotildo
je
samo
enkrat
od
daleč
videl
na
sprehodu
z
Otonom
,
a
govorila
nista
.
Zakaj
,
kakor
bi
se
bila
sramovala
pokazati
svojega
moža
,
zavila
je
ž
njim
v
goščavo
.
Za
par
dnij
se
je
Vid
vrnil
v
Ljubljano
,
a
vse
bolj
vesel
,
kakor
prejšnjo
jesen
.
V
Zatišju
pa
so
bili
kratko
po
njegovem
odhodu
možaki
neznansko
ponosni
.
Toda
ne
zato
,
ker
je
vzrastel
med
njimi
Poličarjev
zdravnik
—
velik
gospod
—
,
marveč
zlasti
zato
,
ker
je
njih
sosed
,
Repnikov
Matevž
,
dobil
pravdo
ter
pri
sodišču
užugal
gosposkega
človeka
,
zemljemerca
Raddreherja
.
»
Takega
pa
še
ne
!
takega
pa
še
ne
!
«
kričal
je
cerkvenik
v
zboru
mož
.
»
Nismo
še
zadnji
,
Zatišenci
,
ne
,
čeprav
imamo
v
dolini
skrite
svoje
hiše
!
«
pravil
je
samozavestno
Gorjanec
.
»
Pravica
je
pravica
«
,
poudarjal
je
zadovoljno
junak
pravde
,
Repnikov
Matevž
.
Pri
Raddreherju
pa
so
se
prav
takrat
resno
posvetovali
,
kaj
bi
bilo
sedaj
početi
.
»
Oton
!
jaz
in
hči
se
odpeljeva
précej
domov
.
Nečem
,
da
bi
se
mi
posmehovali
ti
nevedni
ljudje
«
,
naročal
je
zemljemerec
zetu
.
»
Proč
od
todi
,
proč
!
«
silila
je
tudi
Klotilda
,
katero
je
vse
jezilo
,
odkar
je
zopet
videla
Vida
.
»
Kaj
pa
naj
počnem
sam
tu
?
«
vpraševal
je
njen
mož
kislega
obraza
.
»
Kar
je
še
lesa
«
,
ukazoval
mu
je
Raddreher
,
»
poprodaj
ga
.
Tudi
prodajalnico
in
klet
izprazni
,
nič
ne
dé
,
če
tudi
malo
pod
ceno
.
Kadar
bodeš
vse
od
hiše
spravil
,
prodaj
še
poslopje
in
posestvo
!
Nam
je
odslej
nepotrebno
.
Da
bi
v
najem
dajal
,
pa
tudi
nečem
.
—
Še
nekaj
!
Med
ljudi
raztrosi
novico
,
da
so
me
nujno
pozvali
na
Češko
,
kjer
bodem
gradil
železnico
.
«
Poličar
je
videl
drugi
dan
,
da
se
je
peljal
njegov
sosed
s
hčerjo
iz
vasi
.
Toda
še
na
misel
mu
ni
prišlo
,
da
odhajata
za
vedno
.
Šimen
pa
je
kazal
Matevžu
za
vozom
in
dopovedoval
:
»
Ali
ti
nisem
pravil
?
Poglej
,
ako
me
vse
ne
moti
,
gnezdo
se
že
prazni
.
Izginil
bode
kakor
voda
pri
koritu
.
No
,
dobro
,
da
je
zgradil
železnico
,
sedaj
jo
sam
najbolj
potrebuje
.
Čudinova
žaga
pa
bode
imela
kmalu
novega
gospodarja
.
«
Pa
je
bilo
res
tako
.
Mesec
pozneje
je
bilo
klicano
,
da
prodaja
Walter
Raddreher
nekdanje
Čudinovo
posestvo
.
»
Sedaj
bi
pa
ne
kupíl
Čudinovine
,
ko
bi
imel
tudi
kaj
denarja
,
nikar
,
ko
se
komaj
branim
,
da
me
samega
ne
zapodé
iz
hiše
pod
milo
nebo
«
,
razlagal
je
neki
poslušalec
svoji
okolici
.
»
Gozdi
so
posekani
,
po
njivah
pa
je
porastel
plevel
.
Sama
hiša
in
žaga
pa
tudi
nista
vredna
Bog
vé
kaj
.
«
»
I
,
pa
ne
pojdemo
na
dražbo
.
Saj
se
dandanes
zmerom
lahko
kaj
kupi
,
da
ima
človek
le
kaj
pod
palcem
.
Toda
tega
ni
,
hm
,
hm
«
,
odzival
se
mu
je
nekdo
drugi
,
tožeč
svojo
revo
.
Komaj
tretjina
onih
môž
,
ki
so
hoteli
kaj
kupiti
na
prvi
dražbi
,
prišla
je
k
drugi
.
Toda
kakor
prvič
,
tako
so
tudi
sedaj
zastonj
trgali
podplate
.
V
imenu
Čudinove
Cilike
je
kupil
Šimen
vse
skupaj
za
nekaj
več
,
kakor
dva
tisočaka
.
Ko
so
namreč
možje
čuli
,
da
želi
Cilika
dobiti
domačijo
,
niso
ji
dražili
,
zlasti
ker
so
vedeli
,
da
je
Radrgar
dovolj
prikupčeval
z
lesom
.
»
To
je
pa
čudno
!
«
razlagal
je
možem
cerkvenik
,
ki
je
kaj
več
vedel
,
kakor
navadni
ljudje
.
»
Ne
pravi
se
brez
pomena
pri
hiši
‚
pri
Čudinu
‘
Tako
nerazumljive
homatije
se
vršé
pod
to
streho
,
da
ne
morem
drugega
,
kakor
čuditi
se
.
«
»
Pa
je
res
čudno
pri
Čudinovih
!
«
ponavljali
so
zamišljeno
drugi
ter
se
porazgubljali
.
Okrog
Čudina
je
bilo
nekaj
dnij
potem
zeló
živo
,
potlej
pa
kmalu
izmrlo
.
Oton
in
delavci
so
ostavljali
in
ostavili
Zatišje
.
A
ne
dolgo
zatem
se
je
povrnila
Cilika
na
zapuščeni
dom
,
in
ž
njo
je
prišel
Šimen
v
svojo
nekdanjo
službo
.
Pogostni
gostje
so
bili
tudi
Poličar
,
Repnikov
Matevž
,
včasih
tudi
Tine
,
Meta
in
stara
Repnica
.
Hodili
so
gledat
,
kakšne
deske
,
se
bodo
narezale
iz
Poličarjevega
in
Matevževega
lesa
.
Samo
Neža
se
ni
hotela
sprijazniti
s
Ciliko
in
Šimnom
.
Matevž
ji
je
sicer
obljubil
novo
krilo
,
kadar
bode
stržil
prvi
denar
za
prodane
deske
,
katere
bode
izžagal
Šimen
na
Čudinovi
žagi
,
toda
zaman
!
»
Le
hodite
k
Čudinovim
,
le
,
da
zopet
ne
bode
mirú
pri
hiši
!
«
togotila
se
je
doma
.
»
Od
tega
soseda
še
ni
bilo
nikoli
nič
prida
za
nas
—
pa
nič
ne
pomislite
!
Ali
se
ne
spominjate
«
In
ponovila
je
vse
stare
žalostne
zgodbe
,
kajpada
brez
uspeha
.
Če
bi
ne
bili
njeni
domači
toliko
pametni
,
da
so
molčali
,
izpolnile
bi
se
bile
pač
lahko
njene
besede
,
namreč
ž
njo
bi
se
bili
jeli
prepirati
.
Dobro
,
da
jo
je
večkrat
preropotala
Čudinova
žaga
!
Šimen
je
sedel
dan
za
dnevom
,
ne
redko
celó
pozno
v
noč
na
žagi
ter
poln
nâd
zrl
v
prihodnost
.
Samo
to
mu
ni
bilo
po
volji
,
ker
ni
tekel
noben
mlinski
kamen
.
Prej
ni
miroval
,
dokler
si
ni
uredil
tudi
mlina
po
svojem
vkusu
.
V
Zatišju
so
se
vršile
te
premembe
,
Vida
pa
je
tudi
tačas
razveselila
novica
,
da
je
nastavljen
kot
okrajni
zdravnik
dve
uri
od
svojega
doma
.
Kar
si
je
nekdaj
slikal
kot
vzor
,
jelo
se
mu
je
uresničevati
.
»
Delovat
pojdem
na
deželo
,
med
ljudstvo
,
‚
ki
jezik
moj
mi
govoriš
‘
!
Ker
sem
v
zadnjem
času
tudi
nekaj
izkusil
,
pomagal
mu
bodem
vsestransko
.
Dal
Bog
,
da
bi
bilo
res
tako
!
«
V
takih
mislih
se
je
pripeljal
domov
nekaj
tednov
,
predno
je
nastopil
svojo
službo
.
»
Cilika
!
pozabi
popolnoma
preteklo
leto
,
in
srečna
bodeva
oba
!
Še
pred
svojo
blodnjo
sem
sodil
,
da
si
blaga
duša
,
in
da
bi
te
lahko
popeljal
pred
oltar
.
Sedaj
čutim
samo
to
,
da
sem
ti
storil
veliko
krivico
,
katere
ne
morem
popraviti
drugače
,
kakor
—
—
«
tako
je
navdušeno
in
prepričevalno
govoril
Vid
Ciliki
na
njenem
domu
,
proseč
jo
njene
roke
.
A
ona
mu
je
pretrgala
govor
;
rdečica
namreč
ji
je
silila
na
lice
ob
Vidovih
poklonih
,
in
tako
neumevno
ji
je
bilo
pri
srcu
,
da
si
je
zaradi
zadrege
večkrat
pritrdila
in
popravila
robec
na
glavi
.
»
Kaj
misliš
,
da
bi
