nedolžno,
zasnovano
z
namenom
,
da
bi
udobrovoljilo
malobesednega
gosta
.
Vilarju
se
je
zdelo
,
da
se
te
šale
v
Hrenovi
hiši
mnogokrat
ponavljajo
,
da
je
na
vsako
že
oddavna
pripravljen
primeren
odgovor
,
da
so
nekakšna
hišna
potrebščina
,
s
katero
se
preganja
dolgočasje
.
Z
zanimanjem
je
zrl
na
dvojico
in
se
nasmehaval
.
Prepričan
je
bil
,
da
jima
teče
življenje
mirno
kakor
kaplja
za
kapljo
,
da
,
tiho
zroč
na
rodbino
,
nevede
uživata
veliko
srečo
.
V
Hrenovem
značaju
je
videl
tisto
logiko
,
ki
zagotovi
človeku
mirno
in
udobno
življenje
.
Ker
je
ljubil
svojo
rodbino
,
je
ljubil
tudi
deželno
vlado
,
ki
mu
daja
sredstva
,
da
preživi
ženo
in
otroke
.
Mimo
iskrene
ljubezni
do
rodbine
ni
bilo
v
njegovem
srcu
nobenega
ognja
.
Za
narodnost
in
socializem
se
ni
ogreval
,
bosensko
agrarno
vprašanje
mu
je
bilo
sicer
znano
,
toda
o
tem
ni
nikdar
govoril
,
ni
rad
slišal
o
njem
,
ker
rešitev
tega
vprašanja
bi
lahko
povzročila
prekucije
,
ki
bi
slabo
vplivale
na
njegovo
službo
.
Želel
je
,
da
bi
ostalo
vse
lepo
pri
miru
v
Bosni
,
da
bi
se
ukoreninile
trdne
trajne
razmere
,
ker
potem
lahko
napreduje
v
službi
in
in
pride
do
bogato
plačane
stopnje
.
Vilar
ga
je
v
svojih
mislih
primerjal
Jovici
.
Ni
si
mogel
misliti
vecjega
nasprotja
,
nego
se
mu
je
pokazalo
v
prispodobitvi
bivšega
srbskega
kaludjera
z
boječim
uradnikom
Hrenom
.
Ta
ne
pozna
čuta
za
kakoršnokoli
samostojnost
,
utonil
mu
je
v
številkah
in
rodbinskih
skrbeh
,
oprezno
gleda
v
tla
in
se
pri
vsakem
koraku
sebično
trese
za
svoj
kruhek
,
a
oni
je
vajen
korakati
smelo
,
z
dvignjeno
glavo
in
upornim
pogledom
,
samega
sebe
bi
žrtvoval
za
svobodo
in
še
druge
bi
potegnil
za
seboj
.
"
Vinko
,
s
svojim
strupenim
jezikom
me
vedno
navajaš
,
da
moram
rabiti
hribovske
izraze
,
ki
sem
se
jih
naučila
od
tebe
.
Kaj
si
bo
mislil
gospod
inženir
o
najinem
besedičenju
,
"
je
rekla
po
dolgem
prerekanju
s
svojim
soprogom
gospa
Minka
.
"
O
,
prosim
,
gospa
!
Mene
takšen
pomenek
zelo
zabava
,
prav
očara
me
.
Tu
se
mi
zdi
vse
tako
domače
,
človek
pozabi
,
da
se
nahaja
v
mrzli
tujini
,
"
je
odvrnil
Vilar
.
Bilo
je
že
po
večerji
,
ko
so
se
odprle
duri
in
se
je
v
sobo
privalil
Stanko
,
za
njim
pa
Mirko
z
Miško
v
naročju
.
Dečka
sta
bila
krog
ust
in
po
licih
vsa
zaripana
in
pobrazdana
z
neko
rdečkasto
tvarino
,
tako
da
bi
človek
mislil
:
oživeli
in
vstopili
sta
dve
moderni
sliki
,
na
katerih
na
pravem
mestu
stoječi
ogledovalec
ne
vidi
nič
človeških
črt
,
ampak
samo
brazde
drobno
nanesene
barvaste
malte
.
"
O
nesrečna
mažarja
!
"
je
zavpila
mlada
mati
ter
vstala
.
"
Glejte
,
kako
sta
se
mi
pomazala
!
K'aj
takšnega
!
Dala
sem
jima
skledo
čežane
in
jedla
sta
kakor
prasca
pri
koritu
.
"
Plosknila
je
v
roki
in
zaklicala
pri
odprtih
durih
:
"
Majka
!
Majka
!
"
Čez
hip
je
stala
za
dečkoma
gologlava
,
visoka
ženska
suhljatega
,
bolestnega
obraza
,
napetega
v
izredni
pozornosti
.
Na
njej
je
visela
kakor
na
ptičjem
strašilu
ohlapna
,
ponošena
,
nekoliko
prekratka
obleka
švabskega
kroja
.
Vilar
je
mislil
,
da
ima
pred
seboj
Hrenovo
ali
gospejno
mater
,
zato
je
vdano
naklonil
glavo
proti
starki
.
"
Glej
,
majka
,
kakšna
sta
!
Fej
,
Mirko
!
Fej
,
Stanko
!
Še
jesti
ne
umeta
.
Na
,
čakajta
!
"
se
je
togotila
gospa
ter
skočila
k
Mirku
in
mu
lahno
nategnila
uhelj
,
Stanka
je
dregnila
v
bok
.
Potem
je
vzela
Miško
v
naročje
.
Majka
je
hotela
s
predpasnikom
dečkoma
otreti
mažo
z
obraza
,
toda
gospa
ju
je
pognala
vun
,
da
se
umijeta
.
Majki
je
velela
,
da
pospravi
z
mize
in
prinese
kavo
.
Vilar
je
zapazil
,
da
se
starka
izredno
zanima
zanj
:
vedno
mu
je
gledala
v
oči
,
posebno
varno
je
pobirala
izpred
njega
namizno
pripravo
,
posebno
skrbno
je
brisala
pred
njim
drobtine
s
prta
.
Držeč
skladanico
krožnikov
na
roki
,
si
ni
mogla
kaj
,
da
bi
ne
izpregovorila
s
tujim
gostom
.
"
Gospodine
,
ali
ste
šele
prišli
v
Tuzlo
?
"
je
vprašala
,
postavši
pred
mizo
.
Njene
oči
so
švigale
od
gosta
na
Hrena
in
na
gospo
,
kakor
bi
prosile
pri
zakonski
dvojici
sveta
in
pomoči
.
Gospa
Minka
je
precej
razumela
njeno
željo
.
Obrnila
se
je
k
Vilarju
ter
rekla
:
"
Gospod
inženir
,
ako
še
niste
preskrbljeni
s
stanovanjem
za
čas
svojega
delovanja
v
Tuzli
,
bi
vam
priporočila
tole
našo
postrežnico
,
ki
ima
v
Saparijevi
ulici
hišo
in
v
njej
prav
lično
sobico
,
ki
bi
jo
rada
dala
v
najem
.
Majka
je
poštena
,
zanesljiva
,
podpore
vredna
in
potrebna
,
ker
živi
večinoma
le
od
dohodkov
tiste
sobice
in
od
krave
.
"
"
Dobro
,
sprejmem
,
"
je
rekel
Vilar
,
zroč
starki
v
strogi
obraz
,
ki
se
je
začel
jasniti
.
"
To
se
pravi
,
jaz
ne
ostanem
v
mestu
vec
nego
kakšnih
šest
tednov
in
ta
čas
rajši
stanujem
pri
tebi
nego
v
nemirni
gostilni
.
Kako
se
pravi
pri
tvoji
hiši
?
"
"
Vprašajte
po
Grgiću
,
ta
je
namreč
moj
sin
.
"
"
Dobro
,
majka
!
Pojutršnjem
dopoldne
pridem
pogledat
.
Ako
dobite
do
tedaj
stalnega
najemnika
za
svojo
sobo
,
onda
mu
jo
oddajte
,
in
kadarkoli
se
bo
oglasil
kdo
drug
za
njo
,
vselej
se
mu
bom
rad
umaknil
.
"
"
Srečen
bil
,
gospodine
!
Živ
bil
in
zdrav
mnogo
let
!
"
Odhajajoč
se
je
starka
z
izrazom
hvaležnosti
v
očeh
ozrla
na
Hrenovo
gospo
.
Novi
najemnik
jo
je
močno
razveselil
:
vsaj
za
šest
tednov
je
padla
velika
skrb
z
njenih
ram
.
Neka
prožnost
in
gibčnost
jo
je
izpreletela
;
njene
lične
mišice
so
zaigrale
v
milem
nasmehu
.
Po
kavi
se
je
Vilar
poslovil
.
"
Siromak
je
prišel
v
Bosno
v
stope
.
Neizkušen
je
,
čeprav
je
toliko
študiral
,
da
zna
vravnavati
vode
in
graditi
mostove
,
"
je
govoril
Hren
zamišljen
in
šetajoč
po
sobi
.
Tajna
Vilarjeva
afera
ga
je
silno
tiščala
.
"
Kaj
je
z
njim
?
Ves
čas
je
bil
raztresen
in
malobeseden
.
Tudi
večerje
se
je
jedva
dotaknil
.
"
"
Kaj
bo
z
njim
,
še
ne
vem
.
Prav
lahko
se
zgodi
,
da
ga
bo
zastonj
učakovala
Grgićeva
majka
,
da
ga
odvedejo
v
bolnico
ali
pa
na
pokopališče
.
Boš
že
slišala
.
"
"
Saj
tudi
nocoj
nimam
zamašenih
ušes
.
Vinko
,
ti
imaš
nakaj
v
potaji
.
Ali
je
bolan
?
"
Hren
je
stopil
k
soprogi
ter
ji
tiho
govoril
:
"
V
dvoboj
se
je
zapletel
siromak
–
pa
nikomur
ne
povej
!
V
tisti
njegovi
knjižici
se
nahajajo
dvobojna
pravila
.
Bojim
se
,
da
ga
Buzduga
namaže
.
Z
orožniki
hoditi
v
caker
je
skrajno
nevarno
.
Rajši
bi
poljubil
njegovega
psa
na
gobec
,
nego
pogledal
njemu
drzno
v
oči
.
Vilar
me
je
hotel
imeti
za
sekundanta
.
"
"
Pa
ne
pojdeš
?
"
"
Ne
.
Oficirji
naj
si
izvojujejo
svojo
čast
brez
mene
.
Mar
so
mi
!
"
"
Za
zajca
te
bo
smatral
odslej
.
Lahko
bi
bil
prijatelju
storil
takšno
majhno
uslugo
.
"
Majhno
uslugo
?
O
,
v
kakšno
nevarnost
pride
lahko
sekundant
!
In
dalje
–
stvar
je
protizakonita
.
Prav
je
,
da
nisem
obljubil
.
Vso
noč
bi
ne
mogel
mirno
spati
.
Itak
se
mi
mnogokrat
sanja
o
mrličih
in
pogrebih
.
"
"
To
je
dobro
znamenje
.
Mrlič
pomeni
denar
.
Nemara
pa
ugodno
rešijo
tvojo
prošnjo
za
nagrado
.
"
Gospa
je
pogledala
na
stensko
uro
.
"
No
,
Vinko
,
že
je
polosmih
preč
in
čas
,
da
zlezeš
v
paradno
obleko
.
Poslednji
ne
smeš
priti
k
odhodnici
.
"
Hren
je
,
gledajoč
v
strop
,
divje
zavrtel
z
očmi
,
zaškripal
z
zobmi
.
Potem
je
šel
v
sosednjo
sobo
,
da
se
preobleče
.
Drugo
jutro
je
stal
Vilar
pred
Agularjevim
hotelom
ter
premišljeval
,
kje
bi
dobil
drugo
pričo
.
Krog
oficirjev
laziti
in
prositi
se
mu
je
zdelo
sitno
,
z
uradniki
pa
ni
bil
znan
.
,
Bajić
naj
mi
preskrbi
,
'
je
naposled
sklenil
,
,
on
ima
v
konaku
mnogo
znancev
;
enemu
ali
drugemu
uradniku
se
bo
zdelo
zabavno
gledati
,
kako
se
pere
omadeževana
čast
.
'
Jedva
se
je
bil
domislil
Bajića
,
ga
je
že
tudi
zagledal
,
gredočega
v
Samojlovem
spremstvu
proti
čaršiji
.
Pohitel
je
za
njima
,
ki
sta
se
živahno
pogovarjala
in
kretala
z
rokami
.
"
Takšni
neredi
me
spravijo
na
beraško
palico
.
Buzduge
mi
ne
sme
nihče
ubiti
.
K
generalu
pojdem
,
on
mora
prepovedati
ta
dvoboj
.
Ako
je
še
kaj
pravice
na
svetu
,
on
ga
prepove
,
"
je
razdraženo
govoril
Samojlo
in
mahal
s
polama
novega
kaftana
.
Vilar
ga
ni
razumel
,
dasi
mu
je
bil
že
za
hrbtom
.
"
Vi
ste
smešen
človek
.
General
vas
vrže
vun
.
Na
ta
način
ne
dosežete
ničesar
,
"
je
z
glasnim
smehom
rekel
komisar
,
obrnivši
se
k
židu
.
Tisti
hip
je
zagledal
Vilarja
.
"
Zdravo
,
prijatelj
!
Glej
,
gospod
Blaustift
pravi
,
da
je
zvedel
o
nekem
dvoboju
,
ki
ga
baje
bijeta
ti
in
Buzduga
.
In
zaradi
tistega
dvoboja
že
dve
noči
ni
mogel
spati
.
"
"
Potolažite
se
,
gospod
Samojlo
!
Vam
se
ne
zgodi
žalega
.
Blebetavi
ljudje
so
nekaj
slišali
in
raztrobili
.
Jaz
takšnih
govoric
ne
morem
preprečiti
,
"
je
nevoljno
rekel
inženir
.
Okrenil
se
je
k
Bajiću
in
tiho
je
pristavil
:
"
S
Hrenom
ni
nič
.
Boji
se
za
kruh
.
Koga
naj
naprosim
?
"
Komisar
mu
je
z
očmi
namignil
na
žida
.
Širok
smeh
se
je
inženirju
razlil
po
obrazu
.
Čez
hip
je
postal
in
prijel
Samojla
za
rokav
.
"
Gospod
Blaustift
,
poznate
li
dvobojna
pravila
?
"
Žid
je
priskočil
,
v
razmahu
se
je
udaril
na
prsi
.
"
Samuel
Blaustift
vse
pozna
,
vse
ume
,
vse
premore
.
Vse
ovoham
,
vse
vidim
,
vse
slišim
.
Tri
leta
sem
služil
pri
sanitejcih
,
zato
vse
vem
.
Prvo
dvobojno
pravilo
je
:
Bij
,
sekaj
in
streljaj
bolje
nego
tvoj
nasprotnik
!
O
,
koliko
gospodov
oficirjev
sem
videl
,
ki
so
jih
pripeljali
z
dvoboja
pohabljene
in
razmesarjene
v
bolnico
!
Veliki
Bog
,
česa
nisem
doživel
,
kolikrat
sem
moral
miriti
,
ko
so
se
v
moji
žganjarni
v
Subotici
pretepavali
Sokci
in
Vlahi
,
Madžari
,
Rumuni
,
Nemci
in
cigani
.
"
"
Prosil
bi
vas
,
da
mi
greste
za
sekundanta
.
Storite
mi
to
uslugo
!
"
"
To
se
pravi
:
moj
klient
naj
bo
tisti
,
ki
hoče
streljati
na
Buzdugo
,
čigar
življenje
je
dragoceno
zame
.
Bog
mojih
prednikov
,
kakšne
žrtve
zahtevate
od
mene
!
Bodite
milostiv
,
gospod
inženir
,
nikar
ga
ne
ustrelite
!
Ti
kavalirji
nič
ne
pomislijo
,
da
je
kri
prav
poseben
sok
,
ki
drži
človeka
pokoncu
.
"
"
Nu
–
hočete
ali
ne
?
Ako
nočete
,
vam
prav
odločno
prepovem
govoriti
o
tej
aferi
,
kjer
je
prizadeta
čast
dveh
gospodov
.
"
"
O
,
čast
je
bila
vedno
domača
v
rodovini
Blaustiftov
.
Vsi
moji
predniki
so
bili
vneti
zanjo
.
Eden
je
bil
liferant
v
vojski
princa
Evgena
,
drugi
je
bil
z
Lavdonom
pod
Belgradom
–
"
Vilar
je
prezirno
odvrnil
z
roko
,
žid
je
zaplesal
pred
njim
,
vtaknivši
palec
za
telovnik
in
mahaje
s
kaftanovo
polo
krog
sebe
.
"
Bog
mi
je
priča
,
da
tudi
jaz
vem
,
kaj
je
častna
afera
.
Vedno
imam
častne
posle
s
kavalirji
,
ki
se
v
zadregah
obračajo
name
.
Poprašajte
v
kazini
,
vsi
vam
poreko
:
Samuel
Blaustift
ume
brzdati
jezik
,
ta
je
vse
časti
vreden
človek
.
Zato
se
vam
čudim
,
gospod
inženir
,
da
ravnate
z
menoj
kakor
s
cuckom
in
bebcem
.
Saj
veste
,
kako
sem
na
vašo
željo
v
vseh
ozirih
priboljšal
sekačem
.
Prav
danes
mi
pride
iz
Brčke
pet
tovorov
najfinejše
prežganke
v
konzervah
.
Drago
jo
bom
plačal
,
a
drvarjem
jo
zastavim
po
prejšnji
ceni
.
Vse
storim
–
in
vaša
velemožnost
zahteva
,
naj
se
odpravijo
znamke
,
naj
zaprem
štacuno
,
skratka
,
naj
pridem
ob
vse
.
"
Samojlo
je
zadromljal
po
prsih
ter
odskočil
za
dva
koraka
proč
od
hudobnega
inženirja
,
ki
je
zopet
nevšečno
zamahnil
z
roko
.
V
dogovor
je
posegel
Bajić
.
"
Gospod
Samojlo
,
kar
stopite
v
zbor
sekundantov
,
tu
se
vam
ponudi
prilika
,
da
s
svojo
besedo
napeljete
afero
v
takšen
tir
,
da
se
opere
omadeževana
čast
in
vi
ne
izgubite
svojega
posojila
.
"
"
Bog
pravičnik
,
koliko
je
to
denarja
!
In
zdaj
me
hočejo
pripraviti
še
ob
znamke
!
"
je
vzkliknil
Samojlo
ter
se
opotekel
po
rogljatem
tlaku
.
Naposled
se
je
vdal
.
"
Vam
se
zaupam
,
gospod
komisar
.
Uredite
stvar
tako
,
da
bo
strašno
grmelo
in
se
bliskalo
,
a
na
zemljo
naj
pade
samo
blagodejen
dežek
.
"
"
Delo
se
bo
vršilo
po
obče
veljavnih
navodilih
,
"
je
resno
rekel
Vilar
ter
vrnil
Bajiću
knjižico
o
dvobojnih
pravilih
.
V
pisarni
brigadnega
adjutanta
so
se
tisti
dan
dvakrat
sešli
obojestranski
sekundanti
,
da
pri
odsotnosti
obeh
nasprotnikov
vestno
in
natančno
presodijo
afero
ter
ukrenejo
vse
,
kar
jim
je
velela
čast
in
tista
knjižica
.
Opoldne
sta
obe
stranki
sklenili
,
pomirjevalno
vplivati
na
nasprotnika
,
ki
pa
o
kakšni
prijazni
poravnavi
ničesar
nista
hotela
slišati
.
Popoldne
se
je
vršilo
zopet
dolgo
in
viharno
posvetovanje
sekundantov
,
pri
katerem
je
Samojlo
skakal
,
mahal
,
javkal
,
proti
večeru
pa
je
nesla
vsaka
stranka
svojemu
klientu
končno
zasnovo
,
ki
se
je
glasila
:
Jutri
zjutraj
ob
pol
šestih
se
vrši
v
Solinski
dolini
za
Obrenovim
hanom
dvoboj
s
pištolami
na
15
korakov
razdalje
.
Ko
se
je
bilo
drugo
jutro
dobro
zdanilo
,
sta
se
v
presledku
petih
minut
ustavila
dva
voza
na
poti
za
Obrenovim
hanom
.
S
prvega
so
poskakali
Buzduga
,
pl.
Merks
in
Mik
ter
vojaški
zdravnik
Raps
s
torbo
za
zdravila
ob
bedri
;
ti
gospodje
niso
čakali
drugega
voza
,
ampak
so
mahnili
nemudoma
na
stransko
pot
,
ki
je
držala
v
smrečje
.
Mik
je
nesel
pod
pazduho
na
več
mestih
zapečateno
škatljo
.
Drugi
voz
je
pripeljal
Vilarja
,
Bajića
in
Samojla
;
i
ti
gospodje
so
peš
udarili
po
oni
stranski
poti
.
V
obeh
strankah
je
vladalo
resno
razpoloženje
,
kakor
se
pač
spodobi
pri
tako
častnem
in
važnem
podjetju
.
No
Vilar
je
zapazil
,
da
se
njegova
sekundanta
prav
silita
v
resnost
,
da
v
globokem
molku
,
zroča
v
sveži
gozd
,
jedva
zadržujeta
izbruh
nasmešljivosti
.
Posebno
Samojlo
,
drobno
in
brzo
stopicajoč
kraj
njega
,
bi
bil
najrajši
priskočil
in
zaplesal
po
rosnati
travi
od
same
škodaželjnosti
,
vsaj
tako
si
je
Vilar
razlagal
njegovo
nasilno
premagovanje
dobrovoljnosti
.
Sredi
smrekovega
gozda
se
je
nahajala
prijazna
tratina
,
v
enem
delu
ravna
,
v
drugem
grbasta
,
valovita
.
Na
njo
je
lilo
solnce
že
morje
svetlobe
.
Tu
sem
so
zahajali
ob
krasnih
popoldnevih
pravoslavni
ljudje
iz
Tuzle
na
teferić
,
nekateri
na
vozeh
ali
na
konjih
,
drugi
peš
po
bližnjici
preko
hriba
.
Tu
in
tam
je
ležal
na
tratini
košček
razmečkanega
in
pomaščenega
papirja
,
ostanek
zmerne
pojedine
,
trava
je
bila
v
ravnem
delu
vseskozi
poteptana
in
izhojena
od
težke
noge
,
cepetajoče
v
kolu
.
Ob
robu
gozda
se
je
videlo
dvoje
pogorišč
,
manjše
za
kuhanje
kave
,
večje
za
pečenje
koštruna
.
Po
četrturni
hoji
so
se
zgodnji
izletniki
ustavili
na
tej
golavi
.
Pl.
Merks
je
kot
predsednik
sekundantov
izvadil
iz
žepa
busolo
,
se
orientiral
in
pregledal
kraj
.
Izbral
je
prostor
,
odštel
15
korakov
razdalje
,
naznačil
stališči
za
nasprotnika
,
se
sam
postavil
na
eno
in
drugo
,
da
bi
se
prepričal
,
ne
ovira
li
bleščanje
solnčnih
žarkov
pri
streljanju
prostega
pogleda
.
Potem
so
sekundanti
odprli
zapečateno
škatljo
,
kjer
sta
se
nahajali
nabiti
pištoli
.
Ko
je
bil
določil
žreb
,
kdo
sme
izbrati
pištolo
in
stališče
,
sta
nasprotnika
stopila
na
določeni
mesti
.
Tedaj
je
Bajić
glasovito
in
razločno
prečital
dogovorjena
določila
za
dvoboj
,
na
kar
je
pl.
Merks
dvignil
glas
:
"
Gospoda
,
slišala
sta
določila
,
kakor
so
se
dogovorila
med
sekundanti
in
sta
jim
pritrdila
tudi
vidva
–
obljubita
,
da
se
hočeta
točno
ravnati
po
njih
!
"
Nasprotnika
sta
prikimala
.
"
Čast
zahteva
,
gospoda
,
da
morata
vestno
paziti
na
signale
,
ki
jih
bom
dal
s
trikratnim
ploskom
v
roko
,
in
se
strogo
ravnati
po
njih
.
Pred
prvim
ploskom
ne
smeta
dvigniti
orožja
,
pred
tretjim
ne
smeta
streljati
.
Pozor
,
gospoda
,
sedaj
dam
signal
!
"
Čez
pol
minute
se
je
razdal
dvoglasen
močan
strel
,
pištoli
sta
izbruhnili
po
kolobarcu
tankega
dima
.
V
smrečju
je
zakrakala
jata
vran
in
se
prepeljala
na
varnejše
mesto
,
preko
tratine
je
skokoma
bežal
zajec
v
goščavo
.
Nasprotnika
sta
stala
osupla
,
videlo
se
je
,
da
je
obema
padlo
v
lahnem
vzdihu
nekaj
težkega
od
srca
.
Oba
sta
bila
mrka
,
bleda
kakor
vojak
,
ki
mu
na
bojnem
polju
prvikrat
žvižgajo
krogle
krog
ušes
.
Prvi
se
je
opomnil
Vilar
.
"
Kaj
–
ali
smo
prišli
sem
vznemirjat
šumske
živali
?
"
je
kliknil
ter
vrgel
pištolo
na
tla
.
Porogljivo
se
je
ozrl
po
družbi
.
"
Gospoda
,
drugikrat
ne
spravljajte
v
svoje
burke
človeka
–
"
Hotel
je
reči
:
človeka
,
čigar
pojmi
o
časti
še
nikdar
ne
bodo
ujemali
z
vašimi
–
a
hitro
ga
je
prekinil
pl.
Merks
,
ki
je
jecaje
predlagal
,
da
se
nasprotnika
sprijaznita
in
si
v
znak
sprave
sežeta
v
roko
.
Samojlo
je
skočil
k
Buzdugi
,
ki
je
potrt
in
nedoumevajoč
držal
pištolo
v
desnici
.
Pogladil
ga
je
po
prsih
in
mu
položil
roko
na
ramo
,
kakor
bi
se
hotel
prepričati
,
ali
se
nahaja
še
celo
življenje
v
njem
.
"
Viteški
ste
se
vedli
,
gospod
nadporočnik
–
ne
–
takšnih
korenjakov
še
nisem
videl
!
"
Zaplesal
je
po
tratini
in
se
ustavil
pred
Vilarjem
.
"
Gospod
inženir
,
vaša
hladnokrvnost
me
je
očarala
!
"
Potem
je
zafrfotala
kaftanova
pola
,
zasukal
se
je
in
zakrilil
z
rokama
,
rekoč
:
"
Bog
pravičnik
je
usodil
,
da
sta
ostala
oba
gospoda
nepoškodovana
.
To
srečo
moramo
praznovati
v
mojem
hanu
.
Vabim
vse
vas
,
gospoda
moja
,
da
se
popeljemo
popoldne
v
moj
han
na
malico
.
Kakšen
srečen
izid
!
Kaj
ne
,
gospod
doktor
,
da
je
ta
okolnost
vredna
imenitne
pojedine
?
"
Doktor
je
ob
misli
na
Samojlovo
malico
pogoltnil
debelo
slino
.
Ljubil
je
dvoboje
,
ker
vsak
mu
je
prinesel
nagrado
za
pot
in
pomoč
,
navadno
pa
tudi
spravno
pojedino
.
Udeleževal
se
je
teh
dvobojev
skrajno
malomarno
in
brezčutno
,
kakor
bi
se
vršila
vsakdanja
stvar
.
"
Pač
res
–
danes
imam
slučajno
čas
za
izlet
k
Spreči
,
"
je
rekel
.
"
Pri
mnogih
dvobojih
sem
bil
navzoč
,
pa
pri
nobenem
nisem
videl
toliko
žantelmanskega
ravnodušja
.
Ni
se
roka
zatresla
,
ko
je
počil
strel
,
niso
vztrepetale
ustnice
,
ko
sta
zažvižgali
krogli
.
"
"
Koliko
ste
jih
slišali
frčati
?
"
je
porogljivo
vprašal
Buzduga
ter
vrgel
pištolo
v
škatljo
.
"
E-e-e
–
sedaj
pustimo
vse
drugo
na
strani
!
"
je
velel
pl.
Merks
.
"
Dvoboj
je
končan
,
užaljeni
časti
je
zadoščeno
.
Ako
pa
nasprotnika
z
izidom
nista
zadovoljna
,
se
ples
lahko
začne
izkraja
.
V
naš
zapisnik
se
mora
zabeležiti
,
ali
sta
se
nasprotnika
spravila
ali
ne
.
Nu
!
"
Stisnil
je
ustni
in
zastrmel
na
Buzdugo
in
na
Vilarja
.
Tedaj
je
poskočil
Samojlo
,
kakor
bi
ga
bila
dvignila
vzmet
.
"
Nu
–
gospod
inženir
–
kaj
se
obotavljate
?
Oskrunjena
čast
je
umita
,
najmanjšega
madeža
ni
več
na
njej
.
Kaj
bi
radi
še
enkrat
poizkusili
srečo
,
ki
je
tako
opoteča
!
Mnogo
sem
videl
gospodov
,
ki
so
bili
zaznamovani
v
dvoboju
za
vse
večne
čase
.
Eden
je
izgubil
uho
,
drugi
je
nosil
na
obrazu
praske
in
brazgotine
liki
tetoviran
Indijanec
,
tretji
–
"
"
E-e
!
"
ga
je
prekinil
pl.
Merks
.
"
Gospod
Blaustift
,
vašega
mešetarstva
sem
se
naveličal
.
Gospoda
imata
sama
toliko
kavalirskega
čuta
,
da
lahko
presodita
,
je
li
užaljeni
časti
zadoščeno
ali
ne
.
Vi
nikakor
nimate
pravice
,
vplivati
na
razpoloženje
gospodov
,
ki
zastavljata
življenje
za
svoje
prepričanje
.
"
"
Oprostite
,
gospod
nadporočnik
,
"
je
zavpil
Samojlo
,
položivši
stisnjeno
pest
na
vzbočene
prsi
,
"
jaz
sem
sekundant
in
kot
tak
imam
nalogo
in
dolžnost
,
pomirjevalno
vplivati
na
nasprotnika
.
"
"
To
ste
imeli
,
preden
sta
počila
strela
.
Ako
se
zdaj
začne
afera
iznova
,
vas
ne
pripoznam
vrednega
za
sekundanta
,
ker
v
častno
zadevo
mešate
svojo
osebno
korist
.
"
Ne
meneč
se
za
te
besede
,
se
je
Samojlo
s
plapolajočim
kaftanom
zazibal
k
Buzdugi
.
Prijel
ga
je
za
ramo
.
"
Gospod
nadporočnik
,
tega
viteštva
je
zadosti
.
O
,
da
vas
je
videla
moja
Etelka
,
kako
bi
se
čudila
vašemu
junaštvu
!
Ne
repenčite
se
,
podajte
roko
v
spravo
!
Ves
obraz
pojde
Etelki
narazen
,
ko
vas
popoldne
zagleda
živega
in
zdravega
.
Sam
se
popeljem
naprej
domov
,
da
naročim
vse
za
spravno
radovanko
.
Do
pozne
noči
ne
gremo
vsaksebi
.
Ako
pa
nočete
poslušati
mojega
sveta
,
Bog
mojih
prednikov
mi
je
priča
,
da
grem
naravnost
k
sodišču
ter
naznanim
,
da
tukaj
gospod
protizakonito
strelja
na
gospoda
.
"
Zdajci
se
je
pripetilo
nekaj
,
kar
je
odvrnilo
pozornost
od
Samojlovega
žuganja
,
ki
bi
bilo
sicer
izzvalo
ugovor
in
protest
vsega
zbora
.
Po
gozdni
poti
je
v
neznanskih
skokih
pridirjal
šejk
,
se
zagnal
v
svojega
gošpodarja
,
ga
obliznil
po
licu
,
potem
je
v
širokem
krogu
dvakrat
obletel
družbo
od
samega
veselja
,
da
je
našel
svojega
gospodarja
.
"
Vraga
,
ali
ima
ta
pes
človeško
dušo
,
da
je
slutil
nevarnost
?
"
se
je
začudil
Mik
,
ki
se
je
držal
vse
jutro
resno
in
veličastno
.
"
Človeku
se
samo
dozdeva
,
a
pes
natanko
ve
,
kje
je
prijatelj
,
kje
je
sovražnik
,
"
je
govoril
Buzduga
,
z
veliko
všečnostjo
zroč
za
šejkom
.
"
Ušel
je
služabniku
in
dirjal
za
menoj
.
"
Ta
odmor
je
porabil
Bajić
,
da
je
skrivaj
pošepetal
Vilarju
:
"
Spravi
se
z
njim
!
V
zadoščenje
naj
ti
bo
okolnost
,
da
se
Buzduga
ni
smel
dvobojevati
z
ostro
nabitima
pištolama
.
Obe
sta
bili
brez
svinčenk
.
Drugače
ni
dovolil
žid
.
Vsa
stvar
je
postala
smešna
in
ta
burka
bo
dolgo
tlačila
Buzdugo
in
ga
.
ukrotila
,
ako
ima
količkaj
časti
v
sebi
.
"
"
Dosti
imam
prijateljev
,
toda
nobeden
ni
zvestejši
od
tebe
,
"
je
govoril
orožniški
nadporočnik
,
ko
je
bil
šejk
iznova
prispel
k
njemu
in
se
v
izobilju
radosti
vzpel
po
njem
.
Poljubil
ga
je
med
ušesi
in
pristavil
:
"
O
,
da
bi
tvojo
vdanost
mogel
preliti
v
človeško
dušo
,
kakšen
človek
bi
bil
to
!
"
Tisti
hip
so
se
združile
in
razpletle
različne
misli
v
njegovi
glavi
in
spomnil
se
je
vdane
mu
gospe
Etelke
.
Ginjenost
se
ga
je
polastila
.
Sunil
je
psa
stran
in
ves
razburjen
je
rekel
s
tresočim
glasom
:
"
Kar
je
bilo
,
je
prošlo
.
Pozabiva
na
to
,
gospod
inženir
!
V
moji
krvi
leži
neugasljivo
sovraštvo
do
nepokornih
Bošnjakov
in
pometal
bom
z
njimi
,
dokler
se
nam
ne
uklonijo
.
Uvažujte
to
moje
prepričanje
in
lahko
sva
najboljša
prijatelja
.
Tu
vam
je
moja
desnica
v
znak
sprave
!
"
Vilar
je
vedel
,
da
se
hoče
nasprotnik
samo
svečano
in
dostojno
izluščiti
iz
afere
,
ki
se
je
vršila
zanj
tako
žalobno
.
Stopil
je
pred
Buzdugo
.
"
I
jaz
vam
podam
desnico
,
"
je
rekel
,
iztežka
prikrivajoč
porogljivost
v
izrazu
in
naglasu
.
"
Gospod
nadporočnik
,
vi
ste
mi
brez
pridržka
odkrili
svoje
prepričanje
.
Cenim
vašo
odkritosrčnost
,
uvažujte
i
vi
mojo
.
V
moji
krvi
kipi
globoka
človekoljubnost
do
siromašne
bosenske
raje
.
Očitali
ste
mi
nekaj
,
s
čimer
me
ne
morete
razžaliti
,
namreč
filantropijo
.
Z
njo
hočem
i
nadalje
pridobivati
ljudstvo
za
cesarstvo
.
Po
diametralno
nasprotnih
potih
hodiva
in
nikdar
se
ne
moreva
sniti
s
takšnimi
nasprotnimi
nazori
.
"
Po
teh
besedah
je
nastopil
povratno
pot
,
kakor
bi
se
mu
zelo
mudilo
proč
od
te
družbe
.
Pridružil
se
mu
je
Bajić
in
hitela
sta
po
gozdu
.
"
Pravzaprav
je
Buzduga
sramotno
pogorel
.
Si
li
videl
,
kako
je
izkušal
zakrinkati
svoj
fiasko
?
"
je
rekel
Bajić
,
jedva
dohajajoč
prijatelja
.
"
Videl
,
"
je
odgovoril
inženir
.
"
Kdor
nima
srca
,
ne
pozna
pravega
ponosa
.
Je
li
on
vedel
,
da
v
pištolah
ni
svinčenk
?
"
"
Od
svojih
sekundantov
tega
gotovo
ni
zvedel
.
Mogoče
pa
je
,
da
mu
je
skrivaj
povedal
žid
.
"
"
Tem
večja
sramota
za
oba
.
"
Pred
Tuzlo
je
družba
stopila
z
vozov
in
šla
peš
v
mesto
,
da
s
svojim
zgodnjim
izletom
ne
bi
zbujala
pozornosti
meščanov
.
Povabilu
,
da
se
udeleži
popoldanskega
izleta
v
han
ob
Spreči
,
se
Vilar
ni
odzval
.
Obžalovaje
se
je
izgovoril
,
da
si
mora
poiskati
stanovanje
in
pričeti
z
delom
.
Vilar
je
začel
graditi
most
čez
Jalo
.
Iztrebil
je
strugo
,
dal
na
obeh
straneh
dvigniti
dovozno
pot
ter
jel
misliti
o
kamenitih
stebrih
,
na
katerih
naj
bi
ležale
mostnice
.
General
je
prišel
,
navadno
v
spremstvu
adjutanta
,
skoraj
vsak
dan
pogledat
na
delo
.
Pl.
Merks
je
zameril
inženirju
,
ki
ni
prišel
k
njemu
po
navodila
ter
pregledat
njegov
načrt
za
gradbo
.
Vmešaval
se
je
v
delo
in
nasvetoval
to
in
ono
.
Ker
je
začel
tudi
general
pritrjevati
svojemu
adjutantu
,
je
delal
Vilar
po
njiju
nasvetih
.
Prve
dni
septembra
sta
šla
general
in
adjutant
na
vojaške
vaje
,
ki
so
trajale
štirinajst
dni
.
V
tistem
času
je
Vilar
dogradil
oba
obkrajna
stebra
do
polovice
in
sicer
po
adjutantovem
načrtu
,
dasi
je
dobro
vedel
,
da
sta
preveč
izpostavljena
vodni
sili
.
Koncem
septembra
je
pričelo
deževati
in
prigodilo
se
je
,
da
je
prva
velika
voda
podrla
in
odnesla
do
polovice
dograjeni
most
.
General
je
potrt
stal
ob
razvalinah
.
Okrenil
se
je
k
adjutantu
in
rekel
:
"
Ne
zadošča
,
da
dela
inženir
,
on
naj
dela
tudi
po
svojem
prepričanju
!
"
Odslej
je
imel
Vilar
mir
.
Začel
je
graditi
po
svojem
in
delo
je
napredovalo
.
Ona
nezgoda
je
provzročila
,
da
se
gradba
ni
dovršila
v
šestih
tednih
,
ampak
se
je
zavlekla
do
srede
novembra
.
Ves
ta
čas
je
stanoval
pri
Grgićevi
majki
.
Poštena
in
skromna
vdova
je
blagohotno
skrbela
za
njegovo
udobnost
.
Rajni
Grgić
je
bil
čevljar
,
ki
si
je
bil
z
neverjetno
štedljivostjo
prihranil
toliko
,
da
si
je
kupil
hišo
od
Turka
,
ki
je
že
dvajset
let
prej
slutil
švabsko
nevarnost
,
se
ji
umaknil
in
se
preselil
v
Macedonijo
.
V
dveh
pritličnih
,
temnih
in
vlažnih
sobah
je
prebivala
majka
s
sinom
Mijom
,
njegovo
ženo
in
tremi
vnučki
.
Mijo
se
je
bil
od
svojega
očeta
navadil
čevljarstva
in
je
za
nekaj
grošev
na
dan
šival
in
krpal
,
kar
mu
je
kdo
prinesel
.
Vilar
je
stanoval
v
gorenji
suhi
in
svetli
sobi
,
kamor
so
držale
z
ozkega
dvorišča
lesene
odprte
stopnice
.
Že
prvi
dan
nastanitve
ga
je
klicala
majka
za
gospodina
Franja
,
čemur
se
ni
čudil
,
ko
je
zvedel
,
da
je
majka
sestra
onega
Bobojedca
,
kateremu
je
bil
dovolil
jemati
drva
na
Konj-planini
.
Ta
siromak
je
zadnje
čase
prav
pogosto
prihajal
z
drvi
v
mesto
in
večkrat
je
posetil
tudi
sestro
,
ki
je
včasi
sama
kupila
tovor
ali
mu
pridobila
kupca
.
Brat
ji
je
pravil
o
gospodinu
Franju
,
ki
je
postal
načelnik
drvarjev
,
kako
je
pošten
in
dober
,
kako
je
uvedel
nov
red
,
pri
katerem
vsak
dobro
izhaja
in
je
tudi
on
,
bedni
katolik
,
prišel
do
boljšega
zaslužka
.
Kajpada
se
je
majka
razveselila
podnajemnika
,
ki
je
zaradi
svoje
pravičnosti
na
tako
dobrem
glasu
in
ji
je
za
sobo
plačal
več
,
nego
je
zahtevala
.
Za
takšno
velikodušnost
je
Hren
pri
prvi
priliki
pokaral
gospodina
Franja
ter
mu
očital
,
da
razvaja
domačine
in
jih
navaja
k
podraženju
vsega
,
kar
potrebuje
ubogi
uradnik
.
Majka
je
živela
od
tega
,
kar
ji
je
nesla
soba
,
od
bornega
zaslužka
pri
Hrenovih
in
pa
od
medle
krave
.
Vilar
je
bil
pod
Konj-planino
obetal
,
da
se
potegne
za
Mušića
in
Jovico
in
da
njegovo
pričevanje
oba
osvobodi
iz
ječe
.
Uspehi
,
ki
jih
je
že
dosegel
na
torišču
svojega
delovanja
,
ugled
,
ki
ga
je
užival
v
vsem
okolišu
Oskove
,
in
nada
,
da
si
s
poverjeno
mu
zgradbo
jalskega
mostu
pridobi
naklonjenost
in
priznanje
tuzlanskih
mogočnikov
,
vse
to
je
rodilo
v
njegovi
duši
neko
samozaupnost
,
od
katere
ni
daleč
do
samoljubnosti
.
V
zavesti
duševnih
zmožnosti
je
začel
precenjevati
svoje
moči
.
Vedel
je
,
da
vlada
vsepovsod
sirova
sila
,
vendar
se
je
zanašal
na
pravico
,
ki
je
glasno
govorila
za
oba
osumljenca
.
Pričal
je
obema
v
prilog
in
trdil
,
da
je
edini
krivec
Atif
Sarajlija
.
Zgodilo
se
ni
tako
,
kakor
si
je
domišljal
.
Kar
je
povedal
,
je
Lisinski
vse
zapisal
v
zapisnik
,
toda
v
zadevo
s
tem
ni
spravil
jasnosti
.
Stvar
je
postala
res
zmedena
.
Vilar
je
prisegal
,
da
je
videl
Sarajlijo
par
dni
,
preden
se
je
našlo
orožje
,
iti
iz
tiste
kotanje
,
kjer
je
bilo
baje
skrito
,
prisegal
,
da
je
Sarajlija
nesel
pod
pazduho
nekaj
v
papir
ali
v
cunje
zavitega
,
navedel
je
za
pričo
Mrkezkovega
Janeza
,
ki
je
pred
avditorjem
vestno
opravil
svojo
dolžnost
,
toda
Atif
je
spretno
ovrgel
te
izpovedi
,
trdeč
,
da
je
v
svojih
poslih
res
hodil
po
tistih
krajih
,
o
skrivališču
orožja
pa
ničesar
ni
vedel
.
Pač
pa
je
on
videl
Jovico
Miloševića
prinašati
od
nekod
orožje
in
ga
je
ovadil
orožnikom
.
Če
je
bilo
v
tisti
jami
toliko
orožja
,
kdo
ga
je
odnesel
in
kje
je
zdaj
?
je
skrbno
izpraševalo
sodišče
.
O
tem
nihče
ni
vedel
odgovoriti
in
orožništvo
je
brez
uspeha
preiskavalo
Konj-planino
.
Preiskava
se
je
vlekla
pet
tednov
.
Koncem
septembra
je
vojaško
sodišče
spoznalo
,
da
v
tem
slučaju
sploh
ni
pristojno
,
ker
orožje
se
je
našlo
pod
streho
,
ne
pa
v
rokah
osumljencev
.
Tedaj
je
vpoštelo
onemoglost
in
neškodljivost
Mušićevo
ter
ga
izpustilo
na
svobodo
s
pripomnjo
,
da
bo
starec
vedno
na
razpolago
,
ako
bi
v
teku
nadaljnje
preiskave
letel
količkaj
upravičljiv
sum
nanj
.
O
Atifu
Sarajliji
je
sklenilo
,
da
je
pač
sposoben
za
vsak
zločin
,
a
po
izpričevalih
gozdarja
Bierkopfa
,
stotnika
Hvalibogovskega
in
nadporočnika
Buzduge
je
državi
vdan
in
prav
poraben
v
določenem
mu
delokrogu
.
O
Jovici
je
razsodilo
,
da
ga
treba
kot
človeka
državi
nevarnih
nazorov
,
kot
agitatorja
in
šuntarja
izročiti
civilnemu
sodišču
.
Glavno
pričo
,
inženirja
Vilarja
je
označilo
za
verodostojnega
človeka
z
neizvedljivimi
,
močno
na
socializem
cikajočimi
nazori
,
za
mladega
uradnika
začetnika
,
ki
je
sicer
povsem
zanesljiv
,
ki
pa
s
hlepenjem
po
popularnosti
in
s
svojo
filantropijo
zbuja
v
ljudeh
neizpolnjive
nade
,
s
čimer
ne
vpliva
pomirjevalno
nanje
,
v
zadevi
osumljenca
Jovice
Miloševića
pa
pričuje
morda
s
predsodki
,
ki
še
niso
popolnoma
jasni
.
Lisinski
je
,
opisujoč
Vilarja
,
porabil
vse
opazke
,
ki
jih
je
bil
ob
priliki
preiskave
v
okrožju
Konj-planine
zapisal
v
svojo
beležnico
.
Nikakor
ni
hotel
in
mu
tudi
ni
mogel
podtakniti
bratovščine
z
nezadovoljnimi
in
nevarnimi
elementi
,
vendar
pa
se
mu
je
zdelo
potrebno
,
opisati
zadevo
vsestransko
,
tako
da
poreče
civilni
sodnik
,
ki
jo
dobi
v
roke
:
,
Oj
da
–
ti
vojaški
sodniki
so
korenjaki
!
Kako
natančno
in
psihološki
resnično
so
posvetili
v
ta
zagonetni
slučaj
!
'
Mnogo
je
vplival
nanj
nadporočnik
Buzduga
,
katerega
je
parkrat
poklical
,
da
napiše
i
z
njim
protokol
.
Buzduga
je
hodil
po
onem
dvoboju
ves
potrt
po
svojih
poslih
.
Težila
ga
je
zavest
,
da
se
ni
osvetil
inženirju
.
Fizičnega
zadoščenja
ni
dobil
,
moralno
je
pa
sramotno
propadel
.
Mnogi
častniki
so
vedeli
,
da
se
zaradi
dolgov
ni
smel
pravilno
dvobojevati
.
Kaj
takšnega
se
pač
še
ni
primerilo
,
zato
ostane
vsakemu
neizbrisljivo
v
spominu
.
Na
pravilni
viteški
dvoboj
se
hitro
pozabi
,
toda
o
njegovem
izjemnem
bodo
z
zasmehom
leta
in
leta
govorili
po
vseh
postojankah
,
kamor
se
polagoma
razkrope
častniki
,
ki
so
sedaj
nastanjeni
v
Tuzli
.
To
ga
je
peklo
.
Z
inženirjem
se
je
sicer
sprijaznil
,
ker
ni
mogel
drugače
,
suho
sta
se
pozdravljala
,
toda
želo
je
ostalo
v
Buzdugi
,
ki
se
ni
dalo
izruvati
.
Ta
usedlina
je
povzročila
,
da
je
pred
sodiščem
pobijal
Vilarjevo
pričevanje
.
Namignil
je
na
njegovo
znanje
z
Danico
,
ki
ga
je
zapeljalo
v
prezaupljivo
občevanje
z
Jovico
in
mu
zastrlo
oči
,
tako
da
ne
vidi
jasno
,
kako
ga
zlorabljajo
nezadovoljneži
in
agitatorji
.
Povedal
je
tudi
,
da
mu
je
že
enkrat
izpregledal
nedovoljeno
vmešavanje
v
orožniško
uradno
poslovanje
,
ker
ni
maral
rezervnemu
častniku
napravljati
neprijetnosti
.
Major
Lisinski
je
opisal
zadevo
tako
podrobno
,
da
je
bilo
v
obširnem
aktu
pač
mnogo
čtiva
,
toda
malo
jasnosti
,
da
Jovica
ni
bil
opran
in
so
padale
na
inženirjevo
pričevanje
neke
sence
.
Ko
se
mu
je
zdela
stvar
do
kraja
obdelana
in
premleta
,
je
napisal
na
akt
:
Videat
Hvalibogovski
!
Pri
mestnem
poveljniku
so
spisi
ležali
tri
dni
.
Vestno
jih
je
čital
.
Stvar
je
segala
močno
v
njegov
delokrog
.
Za
vsakim
zapisnikom
si
je
privoščil
pol
ure
odmora
,
da
premišljuje
o
vsebini
ter
spravi
dogodke
v
stik
in
da
se
izprehodi
po
sobi
,
okrepi
z
žganjico
ter
poljskima
generaloma
na
steni
izpusti
iz
svoje
pipe
oblak
dima
pod
nos
.
Ko
je
bil
v
tretjič
prečital
protokol
z
orožnikovimi
podatki
,
se
je
pri
odstavku
,
kjer
je
Buzduga
namignil
na
Vilarjevo
znanje
z
Danico
,
ustavil
.
Pošetal
je
po
sobi
,
dolgo
je
mislil
,
naposled
je
sedel
ter
zapisal
v
svojo
biležnico
:
Hercegovko
bi
trebalo
zaslišati
.
Vsiljevalo
se
mu
je
mnenje
,
da
se
v
zveznosti
dogodkov
lahko
nahaja
deklica
,
ki
jo
je
sam
občudoval
v
hanu
ob
Oskovi
.
Čudno
se
mu
je
zdelo
,
da
Lisinski
ni
poklical
Miloševićeve
sestre
za
pričo
.
Pripisoval
je
to
majorjevi
delikatnosti
napram
ženstvu
,
ki
se
mu
pa
v
tem
slučaju
ni
zdela
umestna
.
Deklica
je
bivala
pod
eno
streho
z
agitatorjem
,
z
njim
je
ustanovila
prepovedano
šolo
,
od
njega
in
otrok
je
lahko
mnogokaj
zvedela
.
Ako
se
je
našlo
eno
skrivališče
orožja
,
nahaja
se
jih
lahko
še
petdeset
v
gorah
med
Tuzlo
in
Sarajevom
.
Tako
je
modroval
Hvalibogovski
.
Iz
aktov
se
je
že
tudi
uveril
,
da
Atif
Sarajlija
ni
več
na
pravem
mestu
.
Ljudje
ga
v
tem
okraju
preveč
poznajo
,
ogibajo
se
ga
,
oprezno
se
vedejo
v
njegovi
navzočnosti
,
zato
ne
koristi
toliko
,
kolikor
velja
državo
.
Res
se
kaže
uslužnega
,
a
prekanjen
je
in
ona
dva
dragocena
handžarja
,
ki
mu
jih
je
bil
nekoč
prodal
,
sta
prišla
morda
prav
iz
onega
skrivališča
,
o
katerem
se
toliko
govori
v
obtožnici
.
Uvažuje
te
domneve
,
je
sedel
ter
pisal
mestnemu
poveljništvu
v
Mostaru
,
da
zamenja
enega
svojih
konfidentov
za
Sarajlijo
.
Teden
pozneje
je
Atif
za
vselej
izginil
iz
tuzlanskega
okraja
.
Jovica
je
prešel
z
vsemi
sodnijskimi
listinami
vred
v
oblast
civilnega
sodišča
.
Tu
so
ga
z
ozirom
na
njegovo
agitatorsko
silo
in
na
kritični
položaj
v
deželi
pustili
v
preventivnem
zaporu
in
so
malone
pozabili
nanj
.
Poleti
1881.
leta
so
bili
na
Dunaju
zaradi
dežel
,
ležečih
južno
od
Save
,
v
velikih
skrbeh
.
V
prejšnjem
letu
se
je
bila
nezadovoljnost
ljudstva
že
nekoliko
polegla
,
mogočno
pa
je
zopet
vzrastla
,
ko
se
je
začela
centralna
vlada
1881.
leta
resno
pripravljati
,
da
uvede
v
onih
deželah
vojaško
obveznost
,
kakor
jo
je
nameravala
dvanajst
let
poprej
uveljaviti
v
južni
Dalmaciji
,
kar
se
ji
takrat
ni
posrečilo
.
Stojan
Kovačević
,
še
izza
1869.
leta
znani
in
od
takrat
mogo
imenovani
četaški
vodja
,
ki
je
po
okupaciji
izginil
s
pozorišča
,
je
začel
zopet
zbirati
četo
in
je
z
veliko
drznostjo
izvršil
nekaj
roparskih
napadov
v
okrajih
Gacko
in
Nevesinje
.
Druge
čete
so
vznemirjale
konjiško
okolico
;
tudi
v
fočanskem
okraju
so
prisilili
razbojniki
,
nastopajoči
vedno
smeleje
,
ondotno
slabotno
garnizijo
k
neprestanim
,
večinoma
brezuspešnim
pogonom
.
Ob
pripravah
za
uvedbo
brambnega
zakona
v
južni
Dalmaciji
v
juniju
1881
in
z
rebelskim
odporom
Krivošij
je
nastal
prvi
konflikt
,
ki
je
spravil
dogodke
v
kolotek
in
povzročil
,
da
so
se
pokazale
v
očividnih
oblikah
one
morda
še
v
zelo
nedoločnih
obrisih
tudi
v
istorodni
in
enakousodni
Hercegovini
se
nahajajoče
tendence
.
Krdelo
oboroženih
Krivošijcev
,
ki
so
si
z
odločnim
nastopom
takoj
pridobili
simpatije
svojih
sosedov
,
je
postalo
takorekoč
jedro
nezadovoljnežev
;
iz
odročnega
gorskega
zakotja
na
severu
kotorske
zatoke
naj
bi
prišlo
geslo
za
splošno
vstajo
.
Vlada
je
porabila
vsa
sredstva
,
da
bi
pridobila
Krivošijce
za
novi
zakon
:
pregovarjala
je
župane
,
nameravala
je
prebivalstvu
goratih
krajev
zabraniti
pristop
k
obmorskim
seliščem
ter
pregovoriti
Črno
Goro
,
da
postavi
kordon
in
zapre
mejo
za
prenos
živil
v
Krivošije
,
hoteč
tako
izstradati
uporni
okraj
.
Ker
se
ta
namera
zaradi
nasprotujočih
političnih
in
lokalnih
razmer
ni
dala
izvesti
,
je
poslala
7.
novembra
kotorskegra
pravoslavnega
škofa
,
da
poseti
župniji
v
Ledenicah
in
Dragalju
ter
svari
narod
pred
nepremišljenimi
koraki
.
Toda
škofa
je
ustavilo
oboroženo
ljudstvo
že
pri
Ledenicah
,
tako
da
se
je
moral
s
spremstvom
vred
vrniti
.
Prav
tedaj
je
vdrla
četa
Stojana
Kovačevića
v
Krivošije
,
na
kar
sta
osamljeni
orožniški
straži
v
Ublih
in
Dragalju
zapustili
svoje
mesto
.
Vedno
več
čet
je
prihajalo
iz
Hercegovine
.
Opustošile
so
trdnjavico
v
Dragalju
,
razrušile
stražarnici
v
Crkvicah
in
Ledenicah
ter
zažgale
nekaj
javnih
poslopij
.
Vznemirjati
so
začele
celo
obmorska
selišča
.
Sedaj
so
spoznali
na
Dunaju
,
da
ima
ta
peščica
ljudstva
veliko
odporno
silo
v
sebi
,
proti
kateri
ne
opravi
ničesar
ugled
dalmatinskega
cesarskega
namestnika
,
obenem
vojaškega
poveljnika
Rodića
,
ki
je
šel
novembra
v
pokoj
,
niti
njegovega
naslednika
generala
Jovanovića
.
Krivošijska
upornost
se
je
nagloma
razširila
po
sosedni
Hercegovini
in
ko
je
vlada
4.
novembra
razglasila
brambni
zakon
tudi
za
obe
zasedeni
deželi
,
je
zahrumelo
po
vseh
okrajih
od
morja
pa
do
srbske
meje
,
dasi
je
bila
uveljavljena
samo
dvoletna
vojaška
služba
in
je
oblast
poučevala
,
da
se
bodo
pri
vojakih
strogo
ščitili
muhamedovski
verski
običaji
.
Takrat
je
Avstrija
začela
razpostavljati
svoje
vojaštvo
na
najbolj
ogrožene
točke
ter
pošiljati
nove
čete
v
vse
tri
dežele
.
Odslej
novine
niso
več
pisale
o
hercegovskih
in
krivošijskih
razbojnikih
,
marveč
o
urejenih
vstaških
četah
,
katerim
stoji
nasproti
pomnožena
c.
k.
armada
.
Vilarjeve
misli
so
se
tudi
v
Tuzli
mnogo
pečale
z
Danico
in
z
razmerami
v
drvarski
koloniji
.
Dobival
je
od
tam
poročila
po
Bobojedcu
,
ki
ga
je
posetil
vsak
teden
vsaj
enkrat
.
Če
ga
ni
dobil
doma
v
sestrini
hiši
,
je
zavrnil
k
jalskemu
mostu
,
da
vidi
svojega
dobrotnika
in
mu
potoži
svoje
gorje
.
In
pravil
mu
je
,
kako
se
je
na
planini
vse
izpremenilo
na
slabše
.
Oni
Birkov
s
pasjimi
zobmi
mu
je
prepovedal
drva
,
tako
da
se
ne
more
založiti
z
njimi
za
zimo
.
Vilar
se
je
razjezil
.
"
Zakaj
se
pa
ne
sklicuješ
na
do
dovoljenje
,
da
smeš
jemati
dračje
,
ki
sicer
segnije
!
"
ga
je
pokaral
.
"
O
gospodine
Franjo
,
jezik
se
prilepi
k
goltancu
,
če
stojiš
pred
takšnim
grozovitim
človekom
,
kakor
je
Birkov
.
Kako
bi
se
bunil
bedni
katolik
!
"
je
vzdihnil
Bobojedac
.
Potem
je
priznal
,
da
usmiljeni
delavci
skrivaj
vzemo
kakšno
vejo
ali
platišče
in
mu
zvečer
privlečejo
v
Pilić
,
toda
to
je
jedva
tretji
del
tega
,
kar
je
smel
prej
vzeti
.
Drugikrat
je
pravil
,
da
je
Birkov
uvedel
zopet
stari
red
pri
delavcih
:
hrana
je
slaba
,
nalagajo
se
globe
;
da
bi
se
kdaj
odpravile
znamke
,
o
tem
še
misliti
ni
treba
–
tako
je
rekel
pri
poslednjem
izplačevanju
strašni
gozdar
.
"
Gajer
se
napije
že
zjutraj
in
potem
uganja
sitnosti
,
da
ga
ni
moč
prestati
.
Drvarji
se
togote
in
si
žele
nazaj
dobrega
gospodina
Franja
.
Pravijo
:
Ako
njega
ne
bo
,
ustavimo
delo
in
gremo
tja
,
kamor
solnce
zahaja
.
"
"
Kje
je
to
?
"
je
vprašal
inženir
,
videč
,
da
postaja
siromak
domač
,
zgovoren
in
zaupljiv
.
"
To
je
v
pokrajinah
kraj
debelega
morja
,
tam
se
ljudje
preživljajo
s
kamenjem
.
Vlada
je
izprevidela
,
da
na
krševitih
hercegovskih
tleh
ne
zraste
toliko
,
kolikor
treba
za
življenje
,
pa
je
ukazala
graditi
velike
kamenite
trdnjave
,
vojašnice
in
stražarnice
.
Pri
teh
zgradbah
je
baje
zaposleno
na
tisoče
delavcev
.
Kdor
hoče
lomiti
,
obdelavati
in
donašati
skalo
,
vsak
si
zasluži
kruha
.
Gospodine
Franjo
,
povej
ti
meni
,
ali
se
res
nahaja
v
zemlji
kamen
,
s
katerim
se
lahko
skuha
kosilo
?
Slišal
sem
praviti
,
pa
ne
morem
verjeti
.
Boga
mi
!
"
"
Istinabog
,
Ante
!
V
nekaterih
krajih
se
nahaja
pod
zemljo
vse
polno
okamenelega
lesa
.
Pri
nas
ga
kopljejo
in
kurijo
z
njim
.
"
"
Baš
učeni
so
vaši
ljudje
,
"
je
pohvalil
Bobojedac
,
naslonivši
desno
uho
na
ramo
.
"
Pa
tudi
pri
nas
so
navihani
.
Evo
,
to
nedeljo
je
prišel
v
delavski
tabor
na
Konj-planini
človek
,
Vlah
,
ves
razcapan
,
izbit
in
medel
,
kakor
bi
živel
od
samega
suhega
kruha
in
vodice
hladne
.
Prišel
je
,
kakor
bi
bil
padel
z
neba
,
nihče
ni
vedel
odkod
.
Ob
vsakem
boku
je
imel
torbo
.
Jemal
je
iz
torb
majhna
razpela
in
svete
podobice
ter
jih
prodajal
za
majhen
denar
.
In
pravil
je
Vlah
,
da
so
našli
na
Črni
Gori
v
zemlji
gorljiv
kamen
.
In
modri
vladar
one
pokrajine
je
sklenil
,
kopati
tisti
kamen
,
kuriti
z
njim
in
ga
prodajati
čez
morje
.
Ker
nima
zadosti
delavcev
,
jih
vabi
v
svojo
deželo
,
kjer
jih
hoče
bogato
plačati
.
Nekateri
drvarji
so
verjeli
,
drugi
so
se
muzali
in
so
vprašali
Vlaha
,
zakaj
ima
v
torbi
nove
opanke
.
,
Da
jih
obujem
,
kadar
se
razlezejo
stare
,
ker
mnogo
sveta
mi
treba
prehoditi
s
svojo
robo
,
'
je
odgovoril
.
Samo
eno
uro
se
je
mudil
pri
delavcih
,
potem
jo
je
odkuril
,
tako
da
nihče
ni
vedel
kam
.
To
je
bilo
dopoldne
.
A
popoldne
so
že
prisopihali
zaptije
na
Konjplanino
izpraševat
po
Vlahu
.
Radi
bi
se
bili
seznanili
z
njim
.
Drvarji
so
vse
lepo
povedali
in
nekateri
so
trdili
,
da
so
Vlaha
dvignile
božje
podobice
v
zrak
ter
ga
odnesle
preko
Zeleboja
in
Kravanje
.
"
"
Kaj
misliš
,
Ante
,
da
je
bil
tisti
Vlah
s
podobicami
kakšen
ogleduh
in
šuntar
?
"
"
Kaj
pa
drugega
?
Čemu
pa
je
imel
nove
opanke
v
torbi
?
Nekje
v
planini
je
vrgel
svete
podobe
v
špiljo
,
si
prebarval
obraz
,
obul
nove
opanke
in
zbežal
.
Eto
,
gospodine
Franjo
,
staviva
–
jaz
stavim
za
svoj
turban
,
ti
pa
za
svojo
tedensko
plačo
,
da
najdejo
sčasoma
v
planinskih
brezdnih
cele
oltarje
božjih
razpel
in
podob
.
"
Vilar
se
je
čudil
stvarem
,
ki
se
gode
v
njegovem
okrožju
.
"
In
Atif
Sarajlija
–
ali
še
sedi
gori
na
tisti
skali
?
"
je
vprašal
.
Bedni
katolik
je
pritrknil
z
glavo
.
"
Jok
,
ni
ga
več
.
Mera
njegovih
hudobij
se
je
napolnila
do
vrha
.
Pravijo
,
da
so
mu
dokazali
njegovo
lopovščino
z
prožjem
in
ga
zašili
.
Jedva
bo
več
vohunil
po
naših
krajih
.
"
Vilar
si
ni
mogel
odoleti
,
da
ne
bi
kaj
pozvedel
o
Danici
.
"
Ali
si
bil
te
dni
v
Mušićevem
hanu
?
"
je
vprašal
,
kažoč
ravnodušnost
.
Prekanjeni
Bobojedac
je
precej
uganil
,
kam
meri
ta
radovednost
.
Segel
je
po
globok
vzdih
in
odgovoril
je
s
hvalospevom
:
"
Daj
ti
Bog
milost
svojo
,
gospodar
ti
naš
,
gospodine
Franjo
!
Blagoslavljaj
te
do
konca
življenja
,
da
bi
doživel
mnogo
krepkih
in
učenih
otrok
!
U
,
kakšna
deklica
je
Danica
,
oprosti
,
da
govorim
o
njej
!
Naj
bo
Vlahinja
,
a
hvaliti
jo
moram
.
Kako
tiha
,
vdana
,
pripravna
za
vsako
delo
in
učena
!
Predvčerajšnjim
sem
bil
v
hanu
z
vso
svojo
bosotinjo
.
Morda
sem
letos
poslednjikrat
tovoril
v
mlin
par
ok
koruze
.
S
čim
pa
naj
kupujem
žito
,
ko
so
mi
prepovedali
drva
na
planini
!
Gladovali
bomo
po
zimi
in
umirali
,
ako
se
ne
usmili
dober
človek
moje
drobne
dečice
.
U-u
!
No
da
vidiš
,
gospodine
Franjo
,
kako
se
je
igrala
Danica
z
mojo
sirotinjo
.
Ko
da
je
deset
let
stara
,
tako
je
sedela
in
se
smejala
z
njimi
v
travi
.
Moja
najmlajša
dva
je
naučila
jahati
na
mojem
konju
,
najstarejso
hčerko
mi
je
počesala
in
ji
spletla
kite
.
Uf
,
to
je
deklica
!
"
Inženir
je
bulil
oči
in
poslušal
,
zadovoljen
,
da
je
vsaj
nekaj
slišal
o
Danici
.
Naposled
je
bogato
obdaril
možaka
.
"
Kupi
si
kave
in
kruha
za
svojo
bosotinjo
,
"
mu
je
rekel
.
Bobojedac
se
je
tako
privadil
teh
darov
,
da
je
pozno
v
noč
čakal
pri
svoji
sestri
na
dobrotnika
,
ako
ga
ni
bil
našel
pri
mostu
.
Postal
je
poštni
sel
med
hanom
ob
Oskovi
in
mestom
.
Če
je
videl
,
da
gospodin
Franjo
kaj
odlaša
ali
mečka
z
nagrado
,
je
zavzdihnil
ter
rekel
,
da
zdaj
ne
ve
,
kdaj
pojde
zopet
v
Mušićev
han
,
ker
tam
nima
nobenega
opravka
.
Vilar
ga
je
razumel
in
mu
je
kupil
poln
meh
koruze
,
da
ima
kaj
opravka
v
Mušićevem
mlinu
.
Danici
je
postal
Bobojedac
najprijetnejši
gost
in
naročnik
.
Ni
trebalo
baš
njega
,
da
se
spomni
gospodina
Franja
.
Saj
je
mislila
ves
dan
o
svojem
idealu
moške
popolnosti
,
ki
gradi
daleč
za
hribovjem
most
,
in
sama
je
ves
dan
gradila
most
do
svoje
sreče
.
Zamišljena
je
šivala
novi
gunjič
,
a
delo
ji
ni
šlo
več
tako
hitro
izpod
rok
.
Mnogokrat
ji
obstane
roka
,
skoraj
dih
ji
zastane
,
oči
se
upro
v
kaj
nevažnega
na
tleh
,
zastrme
v
bilko
slame
ali
v
kupček
pepela
,
v
lonček
za
kavo
ali
v
neumiti
findjan
,
ob
katerem
pipajo
odebelele
muhe
;
nepremično
sedi
,
kakor
bi
spala
,
tako
tihe
so
sanje
njene
sreče
.
Vazku
se
je
sčasoma
zdelo
čudno
,
da
so
njeni
presledki
v
vezenju
tako
pogosti
in
dolgi
,
zato
jo
je
večkrat
pokregal
in
izpodbudil
k
delu
,
češ
:
Gospodin
Franjo
se
povrne
,
in
gunjič
še
ne
bo
dodelan
.
Vzneseno
ime
gospodina
Franja
,
neizbrisno
zadolbeno
v
njeno
srce
,
jo
vselej
predrami
in
iznova
sladko
pretrese
.
On
ji
bo
stal
vedno
na
strani
in
tudi
brata
ji
reši
iz
ječe
.
Tiste
dni
se
ji
je
v
ljubezenskih
sanjah
rodila
prečudna
misel
,
ki
jo
je
začela
precej
izvrševati
.
Iz
obeh
oprsnih
delov
gunjiča
je
populila
toliko
všitih
cvetic
in
metuljev
,
da
je
dobila
prostora
za
novo
tvorbo
:
na
prazno
mesto
je
začela
všivati
na
levo
,
na
srčno
stran
nekoliko
razkoračenega
mladeniča
,
ki
drži
v
iztegnjeni
desnici
rdečkasto-rumeno
jabolko
,
na
drugo
stran
pa
lepo
deklico
,
ki
izteguje
roki
proti
onemu
jabolku
.
Morda
bi
se
namrdnil
ostroumen
kritičar
,
kakšen
Dalaj-lama
učenosti
–
Bože
,
kako
mnogo
se
jih
je
zaredilo
dandanes
na
svetu
!
–
morda
bi
trdil
takšen
nezadovoljnež
,
da
je
nova
tvorba
pokvarila
estetski
okus
in
užitek
,
no
umetnica
je
tako
hotela
.
Niza
Danica
nit
k
niti
,
jih
ureja
po
svojem
bistrem
razumu
ter
neprestano
misli
o
njem
,
kako
gleda
nanjo
,
ji
ponudi
usodni
sad
,
jo
prime
za
roko
in
kako
je
bila
z
njim
pri
slovesu
.
Solze
ginjenosti
se
ji
nabirajo
v
očeh
,
pa
ona
jih
zadržuje
,
da
bi
jih
ne
videl
Vazko
.
Včasi
zbeži
v
navalu
sladkih
občutkov
od
brbljavega
dečka
,
steče
k
Oskovi
,
sede
kraj
mlina
na
skalo
in
gleda
v
šumeče
pene
,
zlateče
se
v
solnčnih
žarkih
.
Nič
ne
ve
in
ne
hotela
bi
verjeti
,
da
so
modrijani
proglasili
vsako
ljubezen
,
pa
naj
traja
še
tako
dolgo
,
za
pozlačeno
peno
.
Ko
se
vrne
naposled
vsa
zamišljena
v
han
,
jo
izprašuje
umni
in
vse
raziskujoči
Vazko
:
"
Kaj
iščeš
štiriperesno
deteljico
,
kaj-li
?
Ali
šteješ
stopinje
,
ki
jih
je
naredil
todi
gospodin
Franjo
?
"
Kadar
pride
Bobojedac
,
se
njena
pazljivost
prevrne
nanj
.
Večkrat
gre
krog
njega
:
zdaj
se
skloni
po
čibuk
,
ki
mu
je
padel
na
tla
,
zdaj
pobere
suhljad
,
ki
se
mu
valja
pri
opankah
,
ali
findjan
,
ki
ga
je
pozabila
na
klopi
,
celo
s
cunjo
pride
brisat
klop
,
kjer
sedi
imenitni
mož
,
kar
se
sicer
nikdar
ni
zgodilo
,
ker
ni
bilo
v
navadi
.
Nastavlja
uho
in
utripajočega
srca
pričakuje
,
da
zine
možak
in
izpusti
rešilno
besedo
.
Toda
ta
le
počasi
pripoveduje
,
kaj
je
v
mestu
novega
.
"
Oni
most
,
čigar
zgradbo
je
poveril
carski
general
našemu
želirju
,
bo
takšen
,
da
mu
ga
ni
para
daleč
naokoli
.
"
Tako
konča
po
priliki
in
s
tem
zadene
v
živo
pri
Danici
.
Zdaj
ve
,
da
še
živi
njen
ljubimec
.
Njena
lica
zagore
.
Prinese
lonček
kave
in
napolni
findjan
.
Bobojedcu
se
zazdi
seja
na
klopi
nepripravna
,
zato
zdrkne
na
tla
,
počene
na
peti
.
Pomalem
odsrkava
gosto
črnino
,
z
dlanjo
si
briše
brk
in
vljudno
ter
grozno
obenem
se
mu
bliska
izpod
nasršenih
obrvi
.
Kuj
železo
,
dokler
je
vroče
–
si
misli
in
še
pritakne
besedo
,
s
katero
vkuje
gospodina
Franja
v
zvezde
.
Še
en
findjan
kave
dobi
,
na
kar
obmolkne
,
ker
ognja
noče
gasiti
s
slamo
.
Vazko
cepi
na
oglu
drva
za
zimo
in
posluša
.
Tisti
most
ga
začne
zanimati
.
Ker
Ante
ne
da
več
besede
od
sebe
,
ga
vpraša
:
"
Ej
,
Ante
,
bo
li
oni
most
takšen
,
kakršen
je
mostarski
,
ki
je
naslikan
v
Daničini
knjigi
?
"
"
Ne
vem
,
kakšen
je
mostarski
,
a
jalski
bo
lep
in
za
večnost
.
Učen
je
gospodin
Franjo
,
sicer
bi
ga
ne
klical
carski
general
k
sebi
,
"
odgovori
bedni
katolik
,
pokima
z
glavo
,
natrpa
čibuk
in
poškili
po
tretjem
findjanu
,
ki
se
mu
še
tudi
napolni
.
Vazku
zaroji
misel
o
osvoboditvi
Mušića
in
Jovice
.
Na
primerno
vprašanje
dobi
zatrditev
,
da
gospodin
Franjo
gotovo
osvobodi
oba
,
a
treba
čakati
,
ker
gospoda
so
kasna
.
"
Gospodin
želir
bi
precej
pomogel
,
on
hitro
vidi
in
precej
ve
,
kaj
je
prav
,
toda
sodnik
počasno
gleda
v
pisanje
.
"
Deček
pritrkne
z
glavo
in
z
jezika
mu
zdrkne
kletvina
,
grozeča
sodnikovemu
svetcu
z
neko
neslanostjo
.
Pazna
deklica
nažge
Bobojedcu
duhan
,
potem
sede
,
vzame
gunjič
v
roki
in
z
iglo
snuje
od
nalične
strani
do
narobne
in
obratno
.
Ante
gleda
z
levim
očesom
na
tvorbo
,
vidi
v
obrisih
razkoračenega
možica
z
jabolkom
v
roki
,
prisrkne
kave
,
potegne
iz
čibuka
ter
pljune
,
hvaleč
Boga
,
da
je
poslal
poštenega
in
učenega
gospodina
Franja
v
Bosno
.
Ko
se
naposled
dvigne
ter
misli
,
obotavljajoč
se
,
plačati
kavo
,
zve
,
da
mu
je
odpuščen
ves
dolg
.
I
Danica
ume
biti
darežljiva
,
dasi
je
silno
uboga
.
Prekanjen
nasmeh
mu
izpreleti
lice
,
ker
z
vsem
je
zadovoljen
,
posebno
z
odpuščanjem
dolgov
.
In
pobožno
zamrmlja
v
svoj
brk
:
"
Bedi
je
vsak
dolžan
.
Dal
Bog
,
da
bi
nam
bili
tudi
pred
prestolom
božje
milosti
tako
lahko
odpuščeni
naši
dolgovi
!
"
Potem
gre
,
da
sede
na
konjiča
,
ki
neprivezan
dremlje
pred
hanom
.
Danica
gre
za
njim
.
Bobojedac
se
skobali
na
suhega
in
mrtvičnega
trpina
,
v
katerem
pod
takšno
težo
nekaj
zabrboče
,
kakor
bi
se
cvrli
ocvirki
v
ponvi
.
Ko
ga
okorni
in
zatepeni
jezdec
prvikrat
dregne
z
železnim
stremenom
v
trebuh
,
se
žival
predrami
in
izpregleda
;
ko
ga
buhne
drugič
,
pomiga
z
glavo
in
repom
,
a
premakne
se
še
le
tedaj
,
ko
začuti
šibo
na
vratu
.
Bedni
katolik
se
še
le
sedaj
spomni
,
kaj
mu
je
naročil
gospodin
Franjo
.
Glavo
okrene
proti
deklici
in
zroč
nanjo
z
levim
očesom
,
reče
:
"
Pozdravlja
te
želir
z
jalskega
mostu
,
"
–
a
sam
zase
zvijačno
pristavi
:
,
Žvižgati
treba
in
ovce
gredo
za
pastirjem
.
'
Tudi
Danica
pošlje
pozdrav
gospodinu
Franju
.
In
dolgo
gleda
za
počasnim
jezdecem
,
ki
je
tako
srečen
,
da
bo
že
jutri
videl
onega
,
čigar
podobo
bo
do
konca
življenja
nosila
pod
svojim
gunjičem
.
Ob
večerih
,
ki
so
postajali
že
dolgi
in
hladni
,
čepi
Danica
sama
zase
pred
Drljačkino
hišo
,
stiska
roki
pod
gunjič
ter
gleda
v
mirno
nočno
globino
,
vso
polno
svežosti
in
dišav
.
V
temnih
obrisih
stoje
pred
hišo
pritlikave
češplje
;
skozi
njih
šibke
in
ogoljene
veje
se
rišejo
tršasti
hrasti
velikani
kakor
mrki
stražniki
planine
;
za
njimi
se
v
neprodirni
temi
spaja
Zeleboj
s
Kravanjo
.
Dočim
že
gluha
noč
ziblje
zemljo
in
vleče
od
nekod
tanke
meglice
,
da
pokrije
z
njimi
hrib
in
plan
,
je
na
nebu
še
vse
svetlo
.
Belkaste
lise
večernega
sijaja
se
razlivajo
po
vsem
nebosklonu
,
kakor
bi
zapad
podajal
vzhodu
roko
,
in
v
bledi
nebesni
svetlobi
so
razstlani
višnjevkasti
oblaki
,
kakor
otoki
po
dalmatinskem
morju
.
In
tam
na
severnem
kraju
leži
velik
otok
,
podoben
onemu
prostranemu
cesarstvu
,
katero
je
videla
Danica
z
vsemi
njegovimi
gorami
,
rekami
in
mesti
narisano
v
svoji
šolski
knjigi
.
,
Bog
ve
,
iz
katere
pokrajine
tega
silnega
cesarstva
je
prišel
oni
,
ki
se
ga
je
tako
močno
oklenila
moja
misel
,
'
–
premišljuje
deklica
,
vsa
zatopljena
v
svojo
srečo
.
Vsenaokrog
sama
tihota
,
le
sova
zdajpazdaj
tužno
zaskovika
v
planini
,
kakor
bi
zajavkala
gorska
vila
pod
udarci
gozdnega
škrata
.
Takšno
vpitje
,
hripenje
in
grgotonje
je
Danica
slišala
v
Hercegovini
,
ko
so
Turki
morili
ujete
vstaše
.
Preteklost
in
sedanjost
sta
se
zlili
v
njeni
obrazotvornosti
.
Kakor
je
bila
prva
ob
vstaji
in
po
smrti
staršev
grenka
in
prazna
,
tako
je
druga
sladka
in
bogata
.
Poprej
je
lazila
po
temi
,
zdaj
ji
sveti
mogočna
luč
na
praznik
življenja
.
Kakor
otrok
,
ki
jemlje
iz
stavbne
skrinjice
kocke
in
gradi
z
njimi
veličastne
hiše
,
cerkve
in
gradove
,
jih
podira
,
vse
križem
razmetava
in
zopet
postavlja
,
tako
je
delovala
njena
domišljija
:
ustvarjala
je
čudežne
svetove
,
kjer
več
ne
vladajo
naravni
zakoni
,
kjer
se
izpolni
vsaka
želja
in
vsako
hrepenenje
,
kjer
nimata
moči
ne
snov
ne
sovražnost
in
se
izvrši
vse
,
karkoli
je
jedva
slutila
duša
,
ko
je
bila
še
vsa
vkovana
v
bedno
telesnost
.
Prej
je
mnogo
mislila
o
Jovici
,
kadar
je
bil
odsoten
,
a
zdaj
je
skoraj
pozabila
nanj
,
tako
mogočno
je
priplaval
na
površje
njenih
občutkov
gospodin
Franjo
:
polastil
se
je
vsega
občutljivega
ustroja
njene
notranjosti
.
Nekdaj
je
ljubila
brata
,
oboževala
je
njegov
nravni
heroizem
,
njegovo
moško
odločnost
,
celo
njegovo
prezirno
in
asketsko
vedenje
napram
ženstvu
,
sedaj
je
njeno
srce
ohladnelo
,
njeno
uho
je
oglušelo
zanj
,
nekako
drobila
se
je
njegova
junaška
postava
,
ker
vso
njeno
domišljijo
je
zavzel
gospodin
Franjo
:
stopil
je
pred
njo
,
ji
zastrl
oči
,
da
so
bile
slepe
za
ves
ostali
svet
.
On
je
neomejeni
gospodar
njenih
misli
;
kakor
globoko
zabirajoči
plug
po
mehkem
polju
,
tako
pojde
ljubezen
do
njega
z
njo
do
groba
.
Večkrat
je
sklenila
,
da
pojde
z
Bobojedcem
v
Tuzlo
,
ker
hoče
videti
gospodina
Franja
,
toda
sramovala
se
je
,
razodeti
takšno
željo
.
In
v
sanjah
se
ji
je
prilaskala
druga
misel
:
sama
gre
pojoč
preko
hribov
in
dolin
z
neizrekljivim
hrepenenjem
v
srcu
;
vsa
trudna
in
onemogla
od
poti
in
duševne
bolesti
,
zagleda
pred
seboj
mesto
s
kupolo
pravoslavne
cerkve
;
v
solncu
se
blešči
zlati
križ
nad
njo
in
v
njegovi
senci
stoji
mnogo
belih
minaretov
;
pri
jalskem
mostu
zagleda
gospodina
Franja
;
poklekne
predenj
,
oklene
se
njegovih
kolen
in
doslej
neznana
blaženost
se
razlije
po
njenem
bitju
.
Bedeč
je
zavrgla
to
misel
:
sramežljivost
in
strah
pred
samotno
potjo
sta
jo
odvračala
od
nje
.
Treznejši
je
bil
Vilar
,
ki
je
bil
že
precej
davno
okusil
prvo
ljubezen
in
je
imel
že
vse
jasno
začrtano
pred
seboj
in
si
zlatih
gradov
ni
več
stavil
v
oblake
.
Mislil
je
o
Danici
,
kolikor
se
spodobi
,
toda
njegov
organizem
ni
bil
tako
uravnan
,
da
bi
bilo
v
njem
v
gotovih
časih
prostora
samo
za
žensko
.
Sicer
se
ni
povzpel
na
stališče
takšnega
asketa
,
kakršen
je
bil
Jovica
,
ki
je
s
svojo
revolucionarno
dušo
preziral
oba
vladarja
človeštva
:
feminizem
in
materialnost
,
a
