zIlijem
sedaj
?
Žal
mi
je
,
da
sem
ga
skoro
ubogal
.
Popolno
uničiti
ga
nočem
,
ker
ne
zasluži
tega
.
Izpustiti
pa
ga
ne
smem
,
ker
ščuje
potém
ves
narod
proti
meni
.
«
Zopet
se
je
razlil
hudoben
posmeh
okoli
oskrbnikovih
usten
.
»
Izvoli
naj
vaša
milost
Ilijo
kmetskim
kraljem
,
a
Gubca
in
Guzetiča
in
Pasanca
njegovimi
ministri
.
Novo
kraljestvo
se
stvari
potém
,
ki
nam
izteše
v
zaslugo
vislice
na
prvej
višini
.
Poslednjih
besed
naj
ne
pozabi
vaša
milost
in
zaslug
svojega
služabnika
naj
ne
prezira
!
«
»
To
je
peklenščekova
misel
!
Take
visokosti
si
ne
domišlja
to
beraštvo
.
To
bi
bila
blaznost
in
njihova
popolna
poguba
!
«
»
In
naša
,
«
pristavi
hudobno
Črnič
.
»
Od
kod
prihajajo
take
njegove
sodbe
?
Pové
naj
,
ali
ima
dokazov
za
to
trditev
!
«
vpraša
zavzet
zopet
grajščak
.
»
Jaz
izpolnujem
svojo
dano
besedo
.
Naj
vaša
milost
svoje
obljube
ne
pozabi
!
Isti
dan
,
ko
se
imenujem
prvič
beg
Črnič
,
položim
pred
vašo
milost
tri
uporniške
glave
in
zvestobo
strahovanega
in
iz
rok
zapeljivcev
iztrganega
priprostega
naroda
!
«
Čudno
so
donele
poslednje
besede
,
kakor
da
bi
bilo
vendar
nekaj
tragike
in
resnice
v
njih
.
Grajščaku
pa
so
se
dozdevale
pretirane
,
akoravno
si
jih
ni
mogel
prav
tolmačiti
.
Govoril
ni
dalje
s
tovarišem
o
tem
.
Sklenol
je
paziti
danes
sam
na
vsako
malenkost
pri
veselici
.
»
Ako
se
mi
pokaže
le
najmanši
sum
,
postopati
hočem
z
brezobzirno
ostrostjo
,
«
pravi
potém
polglasno
samemu
sebi
.
—
Velikanska
je
bila
veselica
na
Gubčevem
domu
.
Dobro
premišljene
so
bile
vse
priprave
,
akoravno
na
videz
le
slučajne
v
spomin
bogate
trgatve
.
Gubec
ni
štedil
niti
z
novci
niti
z
obilnim
trudom
.
Dozdevalo
se
je
pa
to
ravnanje
celó
njegovima
zaveznikoma
Guzetiču
in
Pasancu
nekako
sumljivo
.
Že
zjutraj
za
rana
hitelo
je
na
stotine
ljudstva
iz
sosednih
krajev
in
vzlasti
iz
dolenjega
Kranjskega
v
bogato
okinčano
Stubico
.
Videle
so
se
tu
tuje
junaške
postave
z
resnimi
zagorelimi
obrazi
v
različnej
noši
kranjskih
in
hrvatskih
okrajev
.
Opazovalo
se
je
tudi
,
da
vlada
med
posameznimi
družbami
nekakov
poseben
red
;
saj
dohajajo
vsi
s
svojimi
izbranimi
voditelji
na
čelu
.
Značajno
pri
teh
tujih
zadrugah
bilo
je
pa
osobito
to
,
da
so
nosili
vsi
moški
brez
izjeme
zimzelen
za
klobuki
,
akoravno
ni
bil
ta
kinč
sicer
v
navadi
.
Zanimivo
je
bilo
tudi
,
da
je
ponosni
Gubec
sam
sprejemal
in
pozdravljal
došle
družbe
.
Imel
je
za
vsakega
posameznega
voditelja
prijazno
besedo
ali
znamenje
,
ki
je
kazalo
,
kako
ga
veseli
ta
občna
udeležba
pri
njegovej
veselici
.
Že
pred
poldnem
bili
so
vsi
pripravljeni
prostori
napolnjeni
tujcev
,
posebno
domačega
moštva
in
ženstva
vsake
starosti
.
V
poslopjih
bili
so
sedeži
bolj
častnim
gostom
odredjeni
.
Vsi
načelniki
posameznih
tujih
društev
so
bili
povabljeni
tja
.
Med
tem
ko
se
je
zabavljalo
ljudstvo
zvunaj
na
prostem
z
obilno
pijačo
in
plesom
,
čuti
ni
bilo
iz
notranjih
prostorov
hrupnega
veselja
.
Neka
resnoba
je
vladala
ondi
,
bolj
primerna
imenitnemu
zboru
kot
národnej
veselici
.
V
resnici
so
se
tú
razpravljale
očividno
le
gospodarske
domače
razmere
.
Če
je
pa
sem
ter
tja
kakov
možak
imenoval
glasneje
to
ali
ono
ime
ter
naglašal
to
ali
ono
nepriličnost
ali
celó
krivico
,
opomnil
ga
je
urno
Gubčev
ostri
pogled
,
ki
je
veljal
toliko
kakor
beseda
:
molči
,
potrpi
še
nekaj
časa
!
Pri
takej
priliki
se
je
spogledal
mož
z
možem
.
V
teh
pogledih
pa
se
je
čitalo
jasno
,
da
se
ume
vsa
družba
.
da
je
le
migljej
dovolj
,
ki
naznani
toliko
kot
čestokrat
glasno
besedovanje
in
očitno
povelje
.
Tako
mine
dopoldne
.
Sedaj
pa
je
že
jelo
užito
vino
razprostirati
večjo
živahnost
krog
in
krog
.
Dosedanja
resnoba
se
je
začela
tajati
v
vinskem
veselji
.
Le
naša
znanca
,
triumvira
Guzetič
in
Pasanec
,
kazala
sta
neprenehoma
nekakov
resen
humor
.
Sedeča
poleg
Gubca
puščala
sta
vedno
,
kakor
da
bi
ne
bilo
drugače
mogoče
,
poslednjemu
prvo
besedo
.
Ugovarjala
nista
niti
svetovala
mnogo
,
a
toliko
natančneje
pa
sta
opazovala
tuje
goste
in
po
zvunanjih
znamenjih
premišljala
splošno
stališče
.
Pripoznati
moramo
,
da
sta
bila
iznenadjena
po
obilej
množici
,
še
bolj
pa
po
mnogoštevilnih
gostih
s
Kranjskega
.
Znano
jima
ni
bilo
tako
obširno
povabilo
k
veselici
,
še
manj
pa
slučaj
,
da
si
je
pridobil
Gubec
,
ne
da
bi
bila
onadva
vedela
,
tako
rekóč
za
hrbtom
toliko
prijateljev
in
da
je
že
sedaj
razprostrl
svoj
upliv
daleč
gor
v
kranjsko
deželo
.
Čutila
sta
dobro
,
da
prezira
Gubec
nekoliko
njijun
svèt
in
talent
in
da
—
ako
bi
ne
bilo
drugače
,
prične
tudi
on
sam
na
svojo
roko
daljno
organizacijo
za
upor
.
Da
je
bil
s
tem
globoko
žaljen
njijun
ponos
,
je
naravno
in
neizogibno
.
Take
so
bile
okoliščine
pri
národnej
veselici
,
ko
naznani
strel
,
da
se
bliža
dolgo
pričakovani
in
najbolj
imenitni
gost
,
grajščak
Ferenc
Tahy
.
Trenotek
pozneje
pozdravljal
je
že
Gubec
došlega
plemenitaša
.
Spremil
ga
je
na
častno
mesto
med
zbrane
goste
.
Zaporedoma
so
vstajali
možje
in
se
poklanjali
plemenitemu
gostu
izražujóč
mu
svojo
ponižno
udanost
.
Veselila
je
taka
dvorljivost
zbranega
kmetstva
častiželjnega
Tahyja
;
kajti
on
ni
opazil
,
da
se
bere
v
teh
obrazih
,
kakor
da
bi
ne
vedelo
srce
,
kar
jezik
govori
.
Nekaj
veljave
pa
je
izgubila
ta
laskavost
stoprav
tedaj
v
grajščakovih
očeh
,
ko
je
zagotavljal
Gubcu
,
da
ga
zavida
za
toliko
prijateljev
.
A
poslednji
mu
je
bil
odgovoril
takó-le
:
»
Vaša
milost
,
to
so
vse
časti
vredni
možaki
.
Skalnata
stena
so
istemu
,
kogar
ljubijo
,
gorjé
pa
onemu
,
ki
pride
pri
njih
v
zamero
.
Milosti
ne
prosijo
niti
dajejo
sami
.
Njihova
mnogoštevilnost
stori
jih
nepremagljive
povsod
in
proti
vsakemu
.
«
Zaničljiv
nasmehljaj
se
je
razlil
v
tem
trenotku
po
grajščakovih
ustnah
.
Dobro
je
umel
,
da
se
je
ta
pohvala
priprostega
kmetstva
izrekla
na
njegov
račun
.
Premoder
pa
je
bil
vendar
Tahy
,
da
bi
ne
bil
zakrival
svoje
zadrege
,
in
pristavil
je
:
»
Priprosto
ljudstvo
je
enako
brezumnej
čredi
.
Kdor
udari
pastirja
,
dobi
vso
čredo
v
oblast
.
«
Dvoumno
je
hotel
Tahy
govoriti
,
a
to
se
mu
ni
bilo
posrečilo
.
Tihota
,
ki
je
nastala
po
zadnjih
,
premalo
premišljenih
njegovih
besedah
,
naznanjala
je
jasno
,
da
so
navzoči
dobro
umeli
pomen
njegovih
besed
,
akoravno
jim
niso
hoteli
javno
oporekati
.
Le
Guzetič
,
ki
je
doslej
sedel
molčé
poleg
Gubca
,
zarudel
je
pri
zadnjem
stavku
.
Po
dolgem
notranjem
boji
,
ki
se
mu
je
bral
v
pogledu
in
na
izpreminjajočem
se
lici
,
dejal
je
glasno
:
»
Priprosto
ljudstvo
je
pohlevno
kot
ovčja
čreda
.
O
tem
priča
njegova
žalostna
osoda
.
A
tudi
čreda
zdivja
,
če
pride
nenadoma
huda
ura
in
jame
udarjati
strela
iz
neba
v
njeno
sredo
.
Dvigne
se
tedaj
kakor
oblak
in
divja
dalje
,
da
uteče
grozéčemu
poginu
ali
se
pa
uniči
sama
v
skalnatem
propadu
.
Poslednje
se
zgodi
brezdvomno
,
kedar
izgubi
svojega
pastirja
ter
tava
sama
brez
pravega
pota
po
strmini
,
ali
tú
—
more
jo
rešiti
le
pogum
!
«
Preveč
je
govoril
Guzetič
in
prejasno
.
Zastonj
se
je
trudil
med
tem
govorom
Gubec
,
da
bi
opozoril
svojega
tovariša
k
zmernosti
.
Tahyju
pa
se
je
jelo
vedno
bolj
jasniti
,
kakov
namen
ima
ta
kmetska
veselica
,
kaj
pomenijo
tuji
gostje
,
kaj
zimzelen
za
klobuki
in
kaj
poslednje
besede
.
Vendar
svest
si
ni
bil
tolike
kmetske
moči
in
organizacije
.
Zaraditega
je
pristavil
smejé
se
:
»
Poznal
bi
rad
istega
,
ki
si
upa
kljubovati
postavam
in
našej
moči
.
Dokazov
imate
jasnih
dovolj
,
kako
se
kaznuje
trma
in
neubogljivost
.
«
S
posebnim
naglasom
izgovoril
je
Tahy
zadnje
besede
,
da
bi
pokazal
jasno
vsakemu
,
kam
one
merijo
.
In
zarés
velik
utis
so
napravile
v
célej
družbi
.
Molčé
so
se
spogledali
možaki
.
Kdo
vé
,
kakov
nasledek
bi
bile
pouzročile
pri
nekterih
,
ko
bi
se
ne
bile
pri
tej
priči
odprle
duri
in
bi
ne
bila
stopila
črnooblečena
,
bleda
deklica
v
sobo
in
pokleknola
s
povzdignenima
rokama
pred
grajščaka
Tahyja
.
Nepričakovan
bil
je
ta
prihod
,
še
bolj
pa
dekličina
prošnja
,
ki
jo
je
govorila
s
solzami
v
očeh
za
osvobojenje
svojega
nesrečnega
očeta
Ilije
Gregoriča
—
iz
grajske
ječe
.
Lepa
je
bila
Ilijeva
hči
Jela
celó
v
svojej
neizmernej
žalosti
.
Zanimati
pa
je
morala
ona
danes
bolj
kakor
kdaj
koli
Tahyja
,
saj
je
videl
prej
neupogljivo
deklico
sedaj
ponižano
pred
seboj
.
Zasmejal
se
je
torej
zaničljivo
,
poobjel
prosilko
ter
jej
nekaj
skrivnostnega
zašepetal
na
uho
.
A
poslednjo
besedo
te
skrivnosti
izgovoril
je
tako
glasno
,
da
se
je
umela
okrog
.
Že
sama
ta
beseda
pa
je
pričala
dovolj
o
nespodobnosti
ostalih
.
Spogledali
so
se
zaraditega
gostje
.
Najmlajši
izmed
njih
pa
plane
kvišku
,
iztrga
deklico
iz
grajščakovega
objetja
in
vzklikne
:
»
Možje
,
kličem
vas
za
pričo
,
da
sodite
,
kako
se
tepta
naša
pravica
pred
vašimi
očmi
z
nogami
in
zasramuje
javno
naša
poštenost
.
«
Izgovorivši
pa
zapusti
z
Ilijevo
hčerjo
družbo
in
se
izgubi
med
obilo
zvunaj
zbrano
množico
.
Zastonj
se
je
trudil
potém
Gubec
pomiriti
ostale
goste
.
Odšel
je
polagoma
mož
za
možem
molčé
in
brez
slovesa
.
A
ko
se
jame
mračiti
,
bili
so
še
le
Tahy
,
Gubec
in
oskrbnik
Črnič
pri
omizji
.
Opravičeval
se
je
gospodar
Gubec
zaradi
tako
nepričakovane
neprijetnosti
.
Naglašal
je
naposled
,
da
stori
vse
,
kar
je
v
njegovej
moči
,
da
se
zopet
pomirijo
razburjeni
duhovi
ter
uvede
pokorščina
in
prejšnji
red
.
V
resnici
pa
ni
imel
niti
najmanjše
misli
o
tem
.
Prepričal
se
je
baš
danes
,
koliko
upliva
ima
v
priprostem
ljudstvu
dveh
dežel
,
ki
gre
zá-nj
kakor
eden
mož
k
zmagi
ali
pogubi
.
Pozno
je
bilo
isto
noč
,
ko
je
jahal
grajščak
Tahy
s
svojim
oskrbnikom
Črničem
spremljan
po
svojih
hlapcih
domú
.
Temno
je
bilo
,
da
se
ni
videlo
niti
korak
daleč
.
Vendar
ni
ubogal
grajščak
Gubca
,
ki
mu
je
bil
svetoval
,
naj
se
ne
vrača
v
noči
,
naj
rajši
čaka
belega
dne
.
Sramoval
se
je
Tahy
bojazljivosti
.
Zaničljivo
je
tedaj
zavrnol
tudi
enako
Črničevo
prošnjo
.
Ukazal
je
prižgati
baklje
,
in
pri
njihovej
svetlobi
zapustila
je
večinoma
vinjena
in
dobrovoljna
družba
Stubico
.
Počasi
se
je
pomikala
po
kamenitej
ozkej
cesti
in
potrebovala
je
najmanj
pol
ure
do
sicer
le
četvrt
ure
oddaljenega
razpotja
.
Od
tod
pa
vodi
lepša
cesta
v
Tahyjev
grad
.
Naključje
je
bilo
,
da
se
je
dvignol
še
pred
razpotjem
vihar
nad
Gorjanci
.
Divjal
je
tako
močno
v
sotesko
,
skozi
ktero
je
hodila
družba
,
da
je
pogašal
svetilcem
bakljo
za
bakljo
.
Zaraditega
pa
ni
opazila
družba
,
kako
so
se
jele
pri
izhodu
soteske
dvigati
temne
podobe
in
kako
so
polegale
potém
ob
desnej
in
levej
strani
pota
.
Nekaj
trenotkov
pozneje
pa
zakolne
jezdec
,
ki
je
jezdil
na
čelu
družbe
.
Zajahal
je
namreč
v
gosto
vejevje
nakopičeno
na
potu
in
zgrudil
se
s
konjem
vred
med
lesovje
.
Tako
se
je
zgodilo
drugemu
in
tretjemu
.
Hipoma
je
bil
nagromadjen
jez
pri
izhodu
soteske
,
na
desnej
in
levej
pa
se
je
dvigalo
strmo
bregovje
.
Med
tem
ko
je
preklinjala
grajska
družba
peklenske
roke
,
ki
so
zmožne
take
hudobije
,
zašumelo
je
kakor
na
migljej
okrog
in
okrog
po
višini
in
strmini
.
V
istem
trenotku
pa
prime
obilo
krepkih
pestij
naše
nočne
potnike
ter
jim
zabrani
ubeg
.
»
Krvoločnika
ne
izpustite
in
pa
pijavke
Črniča
!
«
ukazoval
je
glas
napadovalcem
.
»
Žalega
ne
storite
nikomur
!
Pokazati
hočemo
,
da
nismo
obcestni
roparji
.
Le
svoje
pravice
zahtevamo
in
krivico
preganjamo
,
«
nadaljeval
je
potém
prejšnji
glas
.
Zgodilo
se
je
tako
.
Akoravno
so
se
napadenci
z
vso
silo
branili
in
so
bili
napadovalci
najmanj
v
deseternej
večini
,
storili
niso
poslednji
nikomur
nič
žalega
.
»
Poiščite
prava
junaka
izmed
družbe
in
ju
meni
izročite
!
«
ukazoval
je
zopet
zapovedujoč
znani
glas
.
Precej
potém
pa
so
se
jeli
kresati
ognji
in
posvetilo
se
je
zapored
ujetnikom
v
obraz
.
Čuli
so
se
tudi
kmalu
veseli
glasovi
:
»
Tú
je
pasjedlakec
Tahy
in
tu
pijavka
njegova
Črnič
.
«
Precej
nató
se
je
odstranilo
lesovje
iz
soteske
,
in
vsa
družba
se
pomika
dalje
po
cesti
proti
Tahyjevemu
gradu
.
Veleval
je
zopet
zapovedujoč
glas
:
»
Deset
možakov
odvede
naj
Črniča
v
grad
,
ki
odpre
ondi
Ilijevo
ječo
.
Mi
čakamo
tú
njegovega
prihoda
.
Opominja
se
napósled
vsak
,
da
ne
dajemo
milosti
nikomur
,
ki
poskuša
z
najmanjšim
trudom
preprečiti
naš
namen
.
«
Odšla
je
desetorica
z
oskrbnikom
dalje
,
in
v
kratkem
so
se
radovoljno
odprla
grajska
vrata
;
kajti
vsemogočni
oskrbnik
Črnič
je
veleval
sam
v
nepopisljivem
strahu
vratarjem
.
Kake
pol
ure
pozneje
pa
se
je
že
čulo
radostno
ukanje
nad
grajskimi
goricami
.
Obsipala
je
ondi
množica
možakov
priljubljenega
Ilijo
Gregoriča
in
zatrjevala
mu
udanost
in
zvestobo
do
zadnjega
vzdihljeja
.
Kham
maniger
her
von
weitten
,
Aus
irer
gemein
Thete
sy
schrein
:
Leukhup
,
leukhup
,
leukhup
,
stara
pravda
!
''
Ein
newes
lied
von
kraynerischen
Baurn
.
''
Veliko
razburjenje
po
vsej
deželi
pouzročil
je
kmetski
napad
na
vsemogočnega
grajščaka
Tahyja
.
Opozorjena
je
bila
potém
tudi
deželna
vlada
na
vedno
bolj
nezadovoljno
kmetstvo
,
ki
si
upa
samo
iskati
pravice
v
lastnih
močeh
.
Vedela
je
dobro
gosposka
,
kje
tičé
uporni
in
kljubujoči
duhovi
.
Stegnola
je
zaraditega
roke
po
bolj
imovitih
kmetih
soseske
Stubice
,
Brdovca
,
Kraljevega
vrha
,
Suseda
itd.
ter
hotela
pri
korenini
udušiti
daljni
upor
.
Postopala
je
z
brezobzirno
ostrostjo
proti
prebivalcem
omenjenih
krajev
.
Zasegla
pa
vendar
ni
bila
najbolj
sumljivih
kmetov
kakor
Ilije
,
Guzetiča
,
Pasanca
,
Stojana
,
Prokopa
.
Izginoli
so
bili
poslednji
kakor
črez
noč
iz
dežele
ter
vzeli
vse
svoje
premakljivo
premoženje
,
vzlasti
vso
živino
s
seboj
.
Edini
beg
Gubec
,
najznamenitejši
naš
znanec
,
ostal
je
doma
.
Pričela
se
je
sicer
tudi
proti
njemu
preiskava
zaradi
znanega
napada
,
a
ostalo
je
razvèn
kazni
v
novcih
le
pri
preiskavi
.
Poslednje
je
še
bolj
povikšalo
sum
njegovih
zaveznikov
proti
njemu
.
V
resnici
Gubec
je
bil
izmed
istih
oseb
,
ki
si
vedó
v
vsakem
položaji
ohraniti
občudovano
hladnokrvnost
ter
razorožijo
s
svojim
dvoumnim
vedenjem
sovražnika
in
oslepé
morda
tudi
svojega
najboljšega
prijatelja
.
Zaraditega
niti
gosposka
ni
mogla
Gubcu
do
živega
,
akoravno
je
imela
mnogo
polovičnih
dokazov
za
njegovo
upornost
.
A
tudi
njegovi
zavezniki
se
ga
niso
upali
odkrižati
.
Preveč
jim
je
imponovala
njegova
splošna
izvedenost
,
še
bolj
pa
njegov
veliki
javni
upliv
in
premoženje
,
kterega
jim
je
vsaj
v
začetku
za
njihov
namen
bilo
najbolj
potreba
.
Prepričali
so
se
poslednjega
pri
zadnjej
veselici
v
Stubici
.
Na
stotine
mož
iz
vseh
sosednih
krajev
prihitelo
je
bilo
k
njemu
kakor
na
vojaški
ukaz
.
Vendar
baš
zaradi
Gubca
,
ki
vé
uporabljati
svoj
upliv
pri
gosposki
,
ni
izdalo
to
glavnega
črteža
.
S
takimi
dokazi
so
si
lajšali
naši
znanci
Gubčevo
dvoumno
vedenje
misléč
si
:
Ako
se
nam
posreči
le
začetek
z
njegovo
pomočjo
,
otresemo
se
ga
pozneje
,
kedar
nas
je
volja
.
Tako
daleč
je
bil
dozorel
kmetski
triumvirat
v
začetku
zime
istega
leta
.
Neugoden
letni
čas
pa
je
bil
kakor
navlašč
primeren
za
daljno
skrivno
delovanje
.
Sumil
ne
bode
v
hudej
zimi
nihče
o
velikih
pripravah
namenjenih
za
bodočo
pomlad
.
Prvega
decembra
pa
dobi
beg
Gubec
sledeče
pismo
:
V
Brežicah
na
Kranjskem
zbrani
zbor
vabi
svojega
načelnika
bega
Gubca
k
zadnjemu
odločilnemu
posvetovanju
s
pristavkom
,
naj
razjasni
on
svoje
dosedanje
postopanje
v
sklenenem
triumviratu
:
sicer
se
bode
sklepalo
dalje
v
njegovej
nenavzočnosti
.
Ilija
Gregorič
.
Iz
Brežic
je
bilo
to
pismo
;
kajti
na
Kranjsko
so
se
bili
umaknoli
udje
kmetskega
triumvirata
od
strahú
pred
grajščaki
in
hrvatsko
vlado
.
V
Brežicah
najel
si
je
triumvir
Pasanec
neko
hišo
,
in
kakor
nekdaj
pri
Iliji
in
Gubci
,
zbirali
so
se
sedaj
pri
njem
njegovi
zavezniki
.
Da
bi
pa
takovi
zbori
ne
postali
sumljivi
,
napravil
si
je
Pasanec
malo
kupčijo
z
raznim
blagom
,
Ilijevo
hčer
Jelo
pa
je
vzel
za
svojo
prodajalko
.
Po
svojej
kupčiji
z
Zagrebom
mislil
si
je
tudi
lažje
priskrbeti
in
spraviti
črez
mejo
prej
naročeno
orožje
ter
je
v
primernem
trenotku
razdeliti
kranjskim
ustašem
.
Na
praznik
Matere
božje
osmega
decembra
sklican
je
bil
zbor
v
Brežicah
.
Med
tem
pa
se
ni
počivalo
.
Prepotovali
so
Ilija
,
Guzetič
in
Pasanec
ter
z
njim
ubegli
kmetje
Stojan
,
Prokop
,
Lazar
in
drugi
Hrvatsko
in
Kranjsko
.
Vzbujevali
so
povsod
ubogo
kmetstvo
na
oni
veliki
dan
,
ko
si
volijo
zopet
sami
»
staro
pravdo
«
in
se
otresejo
tlačečega
gospodstva
.
Mraz
je
bilo
isti
dan
,
da
je
zamrzovala
Sava
v
zakotji
,
kjer
je
oviralo
bregovje
njen
urni
tok
.
V
takovej
noči
pa
je
hodilo
po
cesti
iz
Stubice
proti
kranjskej
meji
nekaj
možakov
.
Njihova
zvunanjost
je
spričevala
,
da
bi
jim
ne
bilo
potreba
tako
tajnega
potovanja
,
ako
bi
ne
hoteli
zakrivati
svojega
prehoda
prek
hrvatsko-kranjske
meje
.
Pri
luni
,
ki
je
obsevala
ledeno
cesto
,
spoznamo
nekaj
kmetov
iz
zagrebske
okolice
in
med
njimi
dva
tuja
možaka
mestjanski
opravljena
.
»
Neprijetno
je
meni
,
da
tolmačijo
oni
vsak
moj
korak
napačno
,
da
vidijo
povsod
le
izdajo
in
nezaupanje
,
«
pristavi
zdajci
majhen
debeluhast
mož
polglasno
svojemu
tovarišu
.
»
Ne
jezi
se
,
Gubec
!
To
so
poštenjaki
,
zlata
in
srebra
vredni
.
A
tudi
glave
imajo
na
pravem
mestu
.
Slepih
mišij
ne
pusté
loviti
.
V
resnici
ti
si
nekoliko
preveč
predrzen
,
prijatelj
.
«
Poslednje
besede
govoril
je
nekako
skrivajo
in
s
posebnim
naglasom
mestjanski
tovariš
.
Ko
se
je
pa
nató
nazaj
za
ostalimi
tovariši
ozrl
,
položil
je
prst
na
usta
v
znamenje
,
naj
se
tiho
razpravljajo
take
zadeve
.
Poslednje
besede
niso
bile
Gubcu
prav
povšeči
.
Postal
je
za
trenotek
,
hudo
pogledal
tovariša
in
potém
dejal
:
»
Hudiča
!
kaj
naj
storim
tedaj
?
Trudil
sem
se
in
plačeval
zastonj
in
stavil
svojo
glavo
v
nevarnost
!
Koliko
me
je
veljal
samo
podkup
Tahyjevega
oskrbnika
Črniča
,
da
me
je
pobelil
pri
grajščaku
in
me
spoprijaznil
z
njim
?
In
zdaj
naj
trpim
,
da
rogovilijo
oni
na
svojo
roko
,
kakor
da
bi
ne
bil
sklenen
triumvirat
in
bi
ne
bil
jaz
njegov
načelnik
?
Povem
ti
,
nocój
jim
natočim
pravega
vina
.
Ali
naj
se
obračajo
oni
po
meni
,
ali
naj
se
pa
uniči
in
razdere
najmanjši
naš
črtež
!
«
»
Gubec
,
ti
si
kakor
Sava
ondi
v
tomunu
,
ki
se
neprenehoma
brez
uspeha
v
breg
zaletuje
in
lastne
valove
s
svojimi
penami
škropi
in
zavira
.
Pusti
,
dovoli
stvari
svoj
tek
!
Ko
je
urejeno
in
napeljano
vse
,
—
tedaj
vstaneš
lahko
in
naznaniš
vsemu
svetu
:
To
sem
storil
jaz
.
Meni
se
spodobi
čast
in
povelje
nad
priborjenimi
uspehi
!
«
Počasi
in
premišljeno
govoril
je
gosposki
tovariš
,
nekdanji
uradnik
deželne
vlade
v
Zagrebu
,
Igo
Jurič
te
besede
in
pristavil
potém
:
»
Le
meni
zaupaj
,
Gubec
!
Jaz
poznam
vlado
in
umem
,
kako
moramo
ravnati
,
da
si
priborimo
uspeh
po
zmagi
našega
orožja
.
Če
ubogaš
,
tedaj
bodeš
gotovo
črez
leto
dnij
sedel
na
predsedniškem
stolu
ilirske
vlade
v
Zagrebu
,
kakor
bodem
jaz
tvoj
prvi
tajnik
,
če
dane
besede
in
obljube
ne
prelomiš
.
«
Povšeči
so
bile
te
besede
begu
Gubcu
.
Videl
se
je
že
v
duhu
vsemogočnega
predsednika
ilirske
provincije
.
Sramoval
se
je
že
zdaj
svojih
neomikanih
tovarišev
;
zaraditega
je
zaničljivo
pristavil
:
»
In
kaj
bode
z
našimi
kmeti
,
ki
si
pripisujejo
vse
pravice
in
bi
se
mene
,
kakor
se
vidi
,
najrajši
iznebili
?
«
»
Ne
boj
se
,
to
so
fanatični
brezumci
!
Bati
se
ni
njihovega
nekdanjega
upliva
.
Ako
ne
poginejo
v
boji
,
kar
ni
dvomiti
,
ker
hočejo
pridobiti
slavo
z
osebno
hrabrostjo
,
odstranijo
se
lahko
po
zatožbi
veleizdajstva
tudi
pozneje
.
Mi
,
zapomni
si
dobro
,
glejmo
le
bolj
od
daleč
upor
!
Podpihujmo
in
pospešujmo
ga
z
novci
!
Ako
se
posreči
izid
,
stopimo
v
javnost
in
rečemo
:
to
je
naša
zasluga
.
Narod
se
ima
zahvaliti
le
nam
in
nas
voliti
predsednikom
skupščine
.
Ako
propade
napor
,
pa
se
izgubimo
med
narodom
brez
sledú
in
dokazov
naše
aktivnosti
.
«
Pri
zadnjih
besedah
srečata
se
Gubčev
in
Juričev
pogled
.
Prestrašil
se
je
prvi
skoro
teh
hudobnih
in
preodkritosrčnih
besed
,
kterih
si
ni
upal
izgovoriti
doslej
nikdar
sam
.
Spoznal
je
stoprav
danes
,
kako
zvijačnega
in
duhovitega
pomagača
si
je
pridobil
na
zadnjem
potovanji
v
Zagreb
.
Dvomil
tudi
ni
o
odkritosrčnosti
Juričevej
.
Komur
učini
vlada
toliko
krivice
,
kakor
jo
je
bajè
njemu
,
ker
ga
je
odpustila
zaradi
nekega
prepira
o
zaostalih
kmetskih
davkih
iz
visoke
državne
službe
,
on
ne
postopa
v
rokavicah
proti
njej
,
temveč
stori
vse
,
da
posadi
samega
sebe
po
ljudskej
moči
na
najvišje
mesto
.
»
Dobro
se
drži
,
Gubec
,
ti
pravim
!
«
nadaljuje
zopet
Jurič
ter
še
pristavi
:
»
Privoli
vsemu
,
kar
zahtevajo
!
Obljubi
novcev
,
potrdi
Ilijo
v
službi
prvega
vodje
in
določi
pričetek
.
Oskrbi
orožja
in
razdeli
vsaj
videzno
prihodnje
časti
in
moč
,
da
imajo
toliko
več
veselja
in
poguma
za
delovanje
!
«
Med
takimi
pogovori
sta
se
bližala
naša
znanca
kranjskej
meji
.
Kmalu
potém
pa
se
je
tudi
posrečilo
vsem
spremljajočim
Gubčevim
hlapcem
in
nekemu
najetemu
pisarju
iz
Zagreba
priti
neopazovanim
črez
mejo
.
Drugo
noč
bilo
je
v
Pasančevej
prodajalnici
v
Brežicah
imenitno
zborovanje
in
sicer
osobito
zaraditega
,
ker
so
se
imele
določiti
zadnje
pogodbe
za
izvršitev
sklenenega
programa
.
Drvil
je
namreč
tako
urno
dogodek
za
dogodkom
,
da
ni
bil
samo
jasen
vsem
»
easus
belli
«
,
temveč
da
je
triumvire
skoro
prehitel
takozvani
zadnji
neposrednji
uzrok
za
urno
uresničenje
dolgotrajnih
skrivnih
namenov
.
Z
veseljem
so
bili
torej
sprejeti
naši
znanci
v
zbranej
že
druščini
:
saj
so
bili
stoprav
po
dolgem
času
združeni
vsi
v
popolnem
številu
.
Najbolj
zanimiva
oseba
v
zboru
bil
je
Ilija
Gregorič
.
Častitalo
se
mu
je
iskreno
,
da
ima
baš
on
zasluge
,
ker
je
s
svojim
trpljenjem
pospešil
narodove
namere
,
ktere
bi
se
bile
brez
njega
morda
neprimerno
dolgo
odlašale
.
»
Sniti
smo
se
morali
na
sosednej
bratskej
zemlji
,
tovariši
,
v
znamenje
,
da
je
prikipelo
do
vrha
naše
trpljenje
,
da
nimamo
pravice
več
govoriti
glasne
besede
v
domovji
,
kjer
smo
prestali
toliko
krivic
.
«
S
temi
besedami
pozdravil
je
Gubec
zbrane
prijatelje
in
izrekel
nató
željo
,
naj
rodi
nocojšnja
noč
obilo
sadú
in
popolno
svobodo
tlačenemu
kmetstvu
dveh
sosednih
dežel
.
Ko
se
je
čulo
odobravanje
temu
pozdravu
,
nadaljeval
je
prvomestnik
:
»
Tovariši
,
ura
hiti
.
Kakor
smo
prepričani
vsi
,
bliža
se
oni
veliki
dan
,
v
kteri
smo
se
zaupljivo
ozirali
v
svojem
trpljenji
.
Opominjam
vas
,
tovariši
,
v
tem
resnem
trenotku
,
ko
sklepamo
o
sreči
ali
—
česar
nas
varuj
pravični
Bog
nad
nami
,
o
poginu
našega
ljudstva
,
da
izgine
osebno
sovraštvo
in
nezaupanje
,
da
stojimo
vsi
za
enega
in
eden
za
vse
,
da
je
zadnje
naša
lastna
oseba
,
prvo
pa
svoboda
naših
bratov
.
«
Z
navdušenjem
govoril
je
Gubec
to
besede
.
V
trenotku
pridobil
si
je
zopet
srca
svojih
tovarišev
in
prejšnji
predsodki
proti
njemu
so
nenadoma
izginoli
;
saj
kako
bi
bil
zmožen
človek
,
kterega
bi
vodila
častiželjnost
in
sebičnost
v
največjo
nevarnost
,
takovih
besed
proti
svojim
zaveznikom
!
»
Da
nas
pa
ne
najde
kakoršna
koli
osoda
nepripravljenih
,
tovariši
,
«
nadaljuje
zopet
prvomestnik
,
»
določiti
moramo
nocój
vse
natančnosti
v
našem
splošnem
programu
,
ki
vam
je
dobro
znan
vsem
.
Naš
glavni
namen
je
,
osvoboditi
kmetstvo
gosposkega
jarma
,
pridobiti
si
staro
pravdo
,
za
ktero
so
krvaveli
pred
šestdesetimi
leti
zastonj
naši
dedje
,
in
določevati
si
sami
potrebne
davke
;
da
pa
se
zmanjšajo
poslednji
,
braniti
hočemo
i
sami
meje
proti
polmesecu
.
Zagotovljen
nam
je
ta
uspeh
,
ako
pokažemo
gospodi
in
cesarju
naš
upliv
,
našo
moč
.
Nihče
si
ne
bode
upal
v
bodoče
majati
stebrov
naše
lastne
vlade
,
ki
bode
v
srečo
in
korist
nam
in
vsej
po
zvunanjih
nezgodah
oslabljenej
državi
.
Ustanovili
si
bodemo
po
srečnej
zmagi
nad
krvoločnim
gospodstvom
lastno
vlado
v
Zagrebu
,
kterej
bode
predsedoval
iz
naše
sredine
izbran
prvomestnik
.
Da
pa
ostanemo
zvesti
svojej
prvotnej
zvezi
treh
vladarjev
ali
triumvirata
,
nasvetujem
,
naj
se
razdeli
naša
dežela
v
tri
večje
okraje
vsak
z
lastnim
načelnikom
,
ki
določuje
s
porazumljenjem
prvomestnika
deželne
vlade
o
postavah
in
občnih
naredbah
.
—
Zapiši
v
pismo
,
pisar
,
vse
moje
nasvete
!
«
veleva
potém
Gubec
mestjanski
oblečenemu
,
še
mladoletnemu
možu
.
ki
je
bil
prišel
z
njim
k
zboru
za
zapisnikarja
.
Zadovoljni
so
bili
tovariši
s
temi
Gubčevimi
predlogi
.
Le
Ilija
je
sedel
molčé
.
Pri
zadnjih
besedah
pa
je
vstal
in
dejal
:
»
Prav
je
,
Gubec
,
da
se
zapišejo
,
kakor
praviš
,
take
stvari
v
zapisnik
:
kajti
tedaj
se
ognemo
vsakemu
prepiru
,
ki
bi
utegnol
nastati
zaradi
pozabljivosti
ali
—
svojeglavnosti
.
Ko
bi
jaz
na
takove
črte
po
papirji
umel
,
dal
bi
tako
postaviti
v
pismo
:
Zastopniki
vseh
okrajev
so
enaki
;
oni
ne
določujejo
,
temveč
narod
sam
v
svojih
imenitnih
zadevah
in
sicer
v
javnih
zborih
in
taborih
pod
milim
nebom
.
Tako
naj
se
postavi
v
pismo
in
dobro
bode
,
vam
pravim
!
«
Pritrdili
so
tovariši
tudi
temu
predlogu
.
In
zopet
je
pisal
pisar
nekaj
v
zapisnik
,
kar
bi
bilo
moralo
biti
poslednji
predlog
.
Ali
je
pa
bila
tudi
resnica
poslednje
,
soditi
so
mogli
samo
trije
pismoučeni
možje
:
Gubec
,
Jurič
in
pisar
Grivič
.
Menili
so
nekteri
,
da
bode
begu
Guben
neprijeten
Ilijev
ugovor
.
Dobro
so
umeli
,
kako
naj
se
tolmači
,
a
poslednji
je
ostal
vsaj
videzno
brez
upliva
.
»
Nadaljevati
moram
,
prijatelji
,
svoje
predloge
.
Storiti
sem
hotel
to
že
pred
zadnjim
ugovorom
,
ki
je
obveljal
,
kakor
želi
Ilija
,
«
povzame
zopet
črez
nekoliko
Gubec
,
kakor
da
bi
se
ne
bilo
zgodilo
ničesar
.
»
Že
po
naravi
je
razdeljena
naša
domovina
v
tri
dele
:
v
planinski
okraj
,
ki
meji
na
Kranjsko
,
v
severni
in
vzhodni
,
ki
je
v
ozkej
zvezi
s
Štajersko
in
Ogersko
,
in
v
južni
del
,
takozvani
tabor
vse
dežele
,
ker
je
neprestano
izpostavljen
našemu
večnemu
sovražniku
polmesecu
.
Po
mojej
sodbi
razdelila
naj
bi
se
naša
domovina
po
srečnej
zmagi
zbranim
triumvirom
,
in
sicer
:
Južni
del
z
glavnim
mestom
Zagrebom
pridelil
naj
bi
se
prvomestniku
,
vzhodni
del
Pasancu
,
planinski
pa
našemu
mlademu
Guzetiču
,
ki
ima
posebne
zasluge
za
našo
stvar
.
«
S
posebnim
naglasom
govoril
je
Gubec
poslednje
besede
.
Med
tem
pa
ko
jih
je
zapisnikar
postavljal
v
zapisnik
,
spogledovali
so
se
pomenljivo
ostali
tovariši
.
»
Kaj
pa
ostane
našemu
vrhovnemu
vojnemu
poveljniku
Iliji
?
«
vpraša
,
kakor
da
bi
se
bil
prenaglil
s
tem
vprašanjem
,
mladi
Guzetič
.
Te
besede
so
imele
poseben
upliv
ter
napravile
velik
utis
na
Gubca
.
Zarudel
je
vidno
in
pristavil
potém
:
»
Odpuščenja
prosim
,
tovariši
,
da
sem
izpregledal
ime
našega
junaka
.
A
razumljivo
je
samo
po
sebi
,
da
ostane
on
tudi
potém
še
vrhovni
vojni
poveljnik
hrvatske
dežele
.
Poslednje
je
skoro
toliko
,
kakor
vrhovno
predsedništvo
vlade
in
ob
raznih
okoliščinah
še
celó
več
.
«
Zopet
je
zarudel
Gubec
,
kakor
da
bi
se
bil
sam
prestrašil
izgovorjene
misli
,
da
more
biti
v
posebnih
okoliščinah
vojni
poveljnik
več
kot
vrhovni
predsednik
vlade
,
ker
ukazuje
on
neposrednje
narodu
,
ki
gre
zá-nj
v
smrt
,
če
se
ga
je
ljubiti
in
spoštovati
učil
.
Glasno
pritrjevanje
je
sledilo
poslednjemu
Gubčevemu
povelju
.
Le
Ilija
je
ostal
zopet
miren
in
po
dolgem
molku
je
pristavil
:
»
Ko
bi
jaz
imel
zapovedovati
v
tem
zboru
,
ukazal
bi
zapisati
tako
v
zapisnik
,
da
je
vojni
poveljnik
v
našej
borbi
popolno
svoboden
človek
,
ki
naj
vojuje
po
svojem
najboljšem
prepričanji
in
da
ne
more
brez
javnega
zbora
nihče
nasprotovati
njegovim
vojnim
načrtom
,
če
ne
prekrižujejo
baš
glavnega
občeveljavnega
črteža
.
«
Mnogo
se
je
izgovorilo
in
zahtevalo
v
tem
stavku
.
Poslednje
je
brez
dvoma
najbolje
Gubec
umel
;
kajti
zbledel
je
najprvo
,
potém
pa
lahno
zarudel
in
pristavil
:
»
Svojega
voditelja
si
je
volil
zbor
po
mojej
priporočbi
.
Njemu
nalagam
torej
odgovornost
v
tem
oziru
.
sebi
pa
pridržujem
neomejeno
pravico
do
prve
besede
v
vojnih
zborih
in
volitev
častnikov
v
našej
armadi
.
«
Srečala
sta
se
Ilijev
in
Gubčev
pogled
pri
zadnjih
besedah
.
In
ta
sta
naznanjevala
,
da
se
umeta
oba
,
akoravno
bi
nobeden
ne
hotel
javno
izgovoriti
svoje
sodbe
o
nasprotnikovih
mislih
;
saj
bi
ne
mogle
te
besede
koristiti
občnemu
delovanju
in
vsaj
zvunanjej
popolnej
harmoniji
zbranih
triumvirov
.
Oviralo
pa
vendar
ni
poslednje
prvomestnika
v
njegovih
daljnih
predlogih
.
»
Določiti
moramo
naposled
,
«
nadaljuje
zopet
,
»
podpoveljnike
armadi
,
kterih
potrebuje
glavni
poveljnik
v
svojem
vojnem
taboru
.
Pasanec
in
ti
prijatelj
Guzetič
sta
mlada
in
korenjaka
oba
.
Vaju
določujem
,
da
zastopata
povrh
tudi
mene
v
vseh
stvareh
,
ki
se
tičejo
strogo
le
vojaških
zadev
.
Vajin
posebni
posel
pa
odloči
Ilija
sam
,
ki
je
odgovoren
nam
vsem
za
vojskovodstvo
.
«
Po
tem
predlogu
še
vpraša
Gubec
,
ali
nima
kdo
ugovora
proti
temu
nasvetu
.
Ker
se
pa
nihče
ne
oglasi
,
dal
je
zapisati
tudi
ta
sklep
v
zapisnik
.
»
Konečno
se
mora
urediti
še
vojskna
potrebščina
,
orožje
in
novci
za
njih
nakup
.
«
povzame
zopet
prvomestnik
.
»
Deset
tisoč
goldinarjev
darujem
jaz
v
ta
namen
.
Polovico
tega
dasta
vidva
,
Pasanec
in
Guzetič
.
Eden
del
pa
se
nabere
po
deželi
z
zadnjim
naznanilnim
pismom
,
s
kterim
odideta
naša
prijatelja
Lazar
in
Stojan
v
južni
in
vzhodni
del
Hrvatske
.
Ti
Kranjec
po
rojstvu
,
Pokrop
,
pa
greš
v
svojo
domovino
!
Naznanite
povsod
,
da
nosi
,
kdor
je
naš
prijatelj
,
»
zimzelen
«
na
pokrivalu
in
krivo
petelinovo
pero
.
Po
tem
znamenji
in
po
belih
križih
pod
vrhovno
obleko
spoznavajo
se
naši
somišljeniki
.
«
Tako
je
podučeval
Gubec
svoje
tovariše
v
zboru
ter
je
vzbujal
k
vztrajnosti
in
pogumu
;
kajti
le
poslednje
lastnosti
obetajo
srečen
uspeh
.
Ko
so
si
nató
segli
možje
v
roke
v
znamenje
,
da
so
pripravljeni
imeti
v
čislih
dano
besedo
,
pravi
zopet
Gubec
:
»
Orožje
nam
je
preskrbljeno
po
zagrebškem
kupci
,
kolikor
ga
v
prvej
sili
potrebujemo
.
Takoj
po
prvem
uspehu
pa
si
lahko
prisvojimo
vojaško
orožnico
v
Zagrebu
,
ki
ima
najmanj
za
deset
tisoč
mož
vsakovrstne
vojniške
potrebščine
.
V
prvej
zadevi
nam
je
posebno
po
godu
tvoja
kupčija
,
Pasanec
.
Kmalu
se
bode
namreč
vozilo
skozi
Brežice
strelivo
in
vojskne
priprave
iz
Siska
v
Ljubljano
.
Temu
transportu
pridruži
se
v
noči
naš
prevoz
orožja
iz
Zagreba
za
kranjsko
deželo
.
Velik
del
se
lahko
hrani
v
tvojih
shrambah
,
ostalo
pa
se
naj
razdeli
po
večjih
vaseh
in
trgih
kranjske
in
štajerske
dežele
.
«
Tudi
ta
predlog
je
videzno
zadovoljil
zbrane
triumvire
in
njihove
tovariše
,
posebno
ko
je
pritrdil
Gubec
,
da
prevzame
nakup
orožja
v
mestu
na
svoje
ime
.
On
oskrbi
povrh
tudi
vse
priprave
v
tem
oziru
in
sicer
takoj
,
ko
mu
poročajo
poslanci
o
stanji
somišljenikov
v
omenjenih
okrajih
in
o
številu
mož
,
na
ktero
bi
se
bilo
v
resnem
slučaji
brez
dvoma
zanašati
.
Skoro
do
belega
dne
trajal
je
zbor
v
Brežicah
.
Sklenolo
se
je
tudi
,
da
so
znamenje
začetega
boja
proti
gospodstvu
grmade
,
ki
se
zakurijo
po
vseh
višinah
,
in
crkveno
zvonjenje
,
ki
se
naj
razlega
po
višinah
in
dolinah
ter
naznanja
ubogemu
tlačenemu
narodu
,
da
se
bliža
dan
njegovega
vstajenja
.
Z
navdušenim
srcem
razidejo
se
tovariši
po
tem
največjem
in
zadnjem
ustaškem
zboru
pred
onim
historičnim
ustankom
,
ki
je
imel
podeliti
pogumnemu
,
a
—
zapeljanemu
kmetstvu
njegovo
staro
pravdo
.
Le
dve
imenitni
zadevi
ste
motili
med
zborovanjem
pravo
harmonijo
zborujočih
mož
,
in
to
je
jasno
prepričanje
,
da
se
umika
Gubec
aktivnosti
in
javnosti
v
bodočem
uporu
sploh
,
in
da
ne
vlada
med
njim
in
Ilijem
ista
odkritosrčnost
,
brez
ktere
ni
v
tako
znamenitem
podvzetji
složno
delo
mogoče
.
Življenje
možu
vse
ni
le
ljubezen
;
Ga
meča
,
pravde
,
slave
vabi
moč
;
Ljubiti
mora
žena
,
le
ljubiti
,
Sicer
obdaje
tu
jo
večna
noč
.
''
Byron
.
''
Razšli
so
se
še
pred
dnem
zborovalci
posamezno
na
razne
strani
,
da
bi
ne
vzbujali
suma
zaradi
nočnega
zborovanja
v
prodajalnici
svojega
zaveznika
.
Le
eden
izmed
njih
je
še
slonel
,
ko
je
že
rudela
zora
na
nebu
,
pri
vratih
,
ki
so
vodile
na
južnej
strani
poslopja
na
dvorišče
,
od
tod
pa
skozi
vrt
na
prosto
polje
.
Oditi
je
hotel
tudi
ta
poslednji
gost
za
svojimi
tovariši
.
Obilo
nujnega
posla
se
mu
je
bilo
naročilo
v
novejšem
zboru
.
Ali
objokane
oči
črnolase
deklice
,
ki
mu
je
svetila
pri
odhodu
,
primorale
so
ga
,
da
je
ostal
za
drugimi
moži
ter
jo
vprašal
:
»
Zakaj
si
jokala
?
Pogum
imej
!
Črez
malo
dnij
se
zopet
vidiva
in
potém
—
«
Izgovoril
ni
še
poslednjega
stavka
,
ko
mu
odgovori
deklica
z
glasnim
jokom
in
omahne
na
njegove
prsi
.
Mnogo
truda
je
imel
nató
Guzetič
,
da
jo
je
utolažil
z
raznimi
obljubami
in
zatrjevanjem
.
Napósled
pa
povzdigne
deklica
objokani
obrazek
in
se
ozre
v
svojega
tovariša
z
očesom
,
ki
je
jasno
izraževalo
:
ostani
pri
meni
,
le
moje
srce
te
brani
vse
nezgode
.
Pogumen
in
v
viharjih
življenja
izkušen
je
bil
možak
in
vendar
preslab
,
da
bi
se
bil
mogel
ustavljati
prošnji
in
ukazu
takega
pogleda
.
»
Ne
boj
se
zá-me
,
Jela
!
Pri
tebi
bodem
,
ako
sem
tudi
daleč
od
tebe
.
Veselim
se
neizmerno
trenotka
,
ko
naju
ne
loči
nihče
več
,
«
tolaži
potém
mladi
triumvir
Ilijevo
hčer
ter
jej
poboža
lice
,
po
kterem
so
lile
še
pred
kratkim
časom
grenke
solzice
.
Molčé
je
slonela
nekaj
časa
deklica
ob
svojem
tovariši
s
pogledom
vánj
uprtim
,
nató
pa
odgovori
:
»
In
ako
vas
ogoljufa
črtež
,
o
kterem
ste
sklepali
nocój
,
ako
žanje
sad
le
beg
Gubec
in
zlorabi
vaš
trud
in
prijateljstvo
—
?
«
»
Jela
,
ti
si
čula
o
našem
sklepanji
nocój
,
in
nisi
li
zadovoljna
z
njim
,
akoravno
si
bila
sicer
navdušena
za
svobodo
nesrečnega
kmetstva
?
«
vpraša
sedaj
začudjen
tovariš
.
»
Ne
zameri
,
dragi
,
temu
mojemu
dejanju
!
Tako
me
boli
srce
,
in
nekako
tesnobo
čutim
v
prsih
,
kakor
da
bi
slutila
veliko
nesrečo
,
ki
se
bliža
vam
vsem
,
osobito
pa
—
«
Prenehala
je
deklica
pri
teh
besedah
in
povesila
svoj
obrazek
,
kakor
da
bi
si
ne
upala
izreči
popolno
svojega
strahú
.
»
Posebno
zá-me
se
bojiš
,
Jela
?
«
popraša
jo
nemirno
tovariš
in
nadaljuje
:
»
Ali
tudi
veš
,
da
ne
pospešuješ
s
svojim
neopravičenim
strahom
mojega
obilnega
dela
in
da
me
le
ovira
tvoja
skrb
in
tvoja
prevelika
—
«
»
Boječnost
,
«
mislil
je
pristaviti
Guzetič
,
ali
on
ni
hotel
žaliti
svoje
neveste
.
»
Moja
ljubezen
,
moja
prevelika
ljubezen
te
ovira
,
to
dobro
vem
;
saj
sem
sama
prepričana
,
da
ljubeče
srce
ne
nahaja
zasluge
v
moškem
,
resnem
delu
,
da
mu
je
le
—
napotje
.
«
Polglasno
govorila
je
deklica
te
besede
in
videlo
se
jej
je
,
koliko
moči
potrebuje
,
da
ne
daje
duška
prevelikej
notranjej
žalosti
.
Preresne
pa
so
se
dozdevale
poslednje
besede
Guzetiču
,
da
bi
bil
skušal
z
nežno
ljubeznivostjo
utolažiti
tovaršico
,
temveč
vprašal
jo
je
:
»
Jela
,
govori
odkrito
,
kakove
uzroke
imaš
,
da
si
postala
kakor
črez
noč
črnogleda
v
vsem
,
kar
je
v
zvezi
z
našim
črtežem
,
akoravno
si
se
poprej
ob
vsakej
priliki
navduševala
za
naše
zadeve
?
«
Molčala
je
nekaj
časa
tovaršica
,
a
nató
je
pristavila
še
bolj
resno
,
kakor
poprej
:
»
Hvalila
bodem
osodo
,
če
me
goljufa
v
mojih
temnih
slutnjah
,
ne
zaradi
sebe
,
temveč
zaradi
vas
in
vaše
stvari
.
Vendar
bojim
se
,
da
se
mi
poslednje
ne
posreči
.
Dragi
moj
,
jaz
ne
poznam
Gubca
več
in
tudi
svojega
očeta
ne
.
Ali
tudi
ti
,
odpusti
mi
to
odkritosrčnost
,
dozdevaš
se
mi
tako
izpremenjen
,
kakor
da
bi
ti
bila
narodova
nesreča
omamila
čut
za
vse
,
kar
ti
je
bilo
drago
nekdaj
.
Ako
bi
poslednje
ne
bilo
resnica
,
videl
bi
jasno
,
kako
se
zapleta
vedno
bolj
in
bolj
nevarnost
nad
vašimi
glavami
,
in
to
po
—
človeku
,
ki
ga
imenujete
svojega
odkritosrčnega
prijatelja
!
«
Prestrašil
se
je
Guzetič
poslednjih
besed
došlih
iz
ust
njegove
neveste
,
ali
le
zavest
,
da
jih
govori
ljubeče
srce
,
primorala
ga
je
,
da
je
odgovoril
mirno
:
»
Jela
,
dobro
vem
,
ktero
ime
imaš
v
mislih
.
Opominjam
te
,
da
se
ne
prenagliš
v
svojej
sodbi
in
da
ne
delaš
krivice
možu
,
ki
daruje
svoje
življenje
in
premoženje
za
srečo
narodovo
.
«
»
Da
,
mogoče
bi
bilo
poslednje
!
Neopravičen
zna
biti
tudi
tvoj
sum
,
ki
ga
gojiš
proti
begu
Gubcu
,
akoravno
ga
zoveš
svojega
zaveznika
in
vrhovnega
poveljnika
.
A
čuj
,
ako
goljufa
vse
,
moje
oko
in
moje
uho
ne
more
goljufati
.
«
Izgovorivši
te
besede
poseže
Jela
v
predel
v
steno
poleg
izhoda
in
vzame
iz
njega
nekaj
leskečega
ter
pristavi
:
»
Poglej
sam
ta
dar
in
sodi
potém
,
kakor
te
je
volja
!
«
Guzetič
stopi
dalje
od
vežnega
praga
na
prosto
,
da
bi
v
jutranjem
mraku
bolje
videl
podano
mu
stvar
.
Ko
opazuje
nekaj
časa
poslednjo
,
pa
pravi
:
»
Lepo
darilo
je
to
,
komur
je
namenjeno
.
Srečna
in
imenitna
mora
biti
nevesta
,
ki
bode
nosila
ta
kinč
v
podobi
krone
pri
poroki
na
glavi
.
Ta
obroček
je
menda
iz
čistega
zlata
in
površje
je
okinčano
z
dragim
kamenjem
in
biseri
.
«
»
In
vendar
bi
ne
bila
srečna
vsaka
,
ako
bi
morala
vzeti
od
svojega
ženina
tako
nevestno
darilo
.
Ljubša
bi
bila
marsikterej
deklici
trnjeva
krona
iz
rok
ženina
,
ki
ga
ljubi
,
kot
zlatnina
in
srebernina
od
človeka
,
ki
se
jej
vsiljuje
!
«
S
posebnim
naglasom
govorila
je
Jela
te
besede
ter
se
ozrla
zaničljivo
v
dragoceni
dar
v
rokah
svojega
prijatelja
.
Stresel
se
je
Guzetič
pri
teh
besedah
in
hipoma
se
mu
je
vsilila
v
glavo
strašna
misel
.
Položil
je
dlan
na
čelo
in
vprašal
s
tresóčim
glasom
:
»
Jela
,
govori
resnico
,
je-li
tebi
podaril
to
darilo
beg
Gubec
?
—
In
ti
si
je
vzela
radovoljno
?!
«
Tihota
je
nastala
.
Molčanje
je
jasno
odgovarjalo
poslednjemu
vprašanju
.
Stoprav
črez
nekoliko
odgovori
deklica
:
»
Ne
zameri
!
Vzela
sem
ta
dar
iz
njegovih
rok
,
da
te
prepričam
,
kdo
je
tvoj
odkritosrčni
prijatelj
in
komu
zaupaj
v
odločilnej
uri
.
«
»
Hvala
lepa
za
to
ljubezen
,
Jela
!
Opominjam
te
tudi
jaz
v
trenotku
,
ki
je
odločilen
za
tvojo
bodočnost
.
Pomisli
,
iz
kterih
rok
prihaja
oni
dar
,
in
kaj
so
obeti
istega
,
ki
ne
vé
,
kaj
mu
rodi
drugi
dan
.
«
»
Bridke
besede
si
govoril
svojej
nevesti
.
Odpuščam
ti
jih
iz
srca
,
ker
vem
,
da
jih
govori
ljubezen
,
«
odvrne
deklica
in
nadaljuje
:
»
Kot
greh
smatram
v
tem
trenotku
zakrivati
dalje
,
kar
bi
ti
bila
morala
naznaniti
prvi
mah
.
A
storila
nisem
tega
zavoljo
narodne
stvari
,
ki
bi
se
bila
lahko
razrušila
zaradi
neznačajnosti
enega
samega
zaveznika
.
Vedi
,
da
mi
vsiljuje
beg
Gubec
svojo
ljubezen
,
odkar
je
obiskal
prvič
mojega
očeta
!
Odslej
pa
,
ko
se
je
razglasila
najina
zveza
,
trudi
se
razdvojiti
naju
.
Visokoleteče
misli
in
obeti
njegovi
vzbudili
so
mi
prvo
slutnjo
,
da
ni
on
vaš
odkritosrčen
zaveznik
,
temveč
da
mu
je
lastna
oseba
in
čast
vse
,
drugo
le
pripomoček
do
nje
.
«
»
Hvala
ti
lepa
še
edenkrat
za
tvojo
odkritosrčnost
!
Da
bi
le
ne
prišel
čas
,
ko
se
kesaš
,
da
si
zavrgla
slavno
ponudbo
in
darovala
vso
srečo
človeku
,
kteri
ti
ne
more
sedaj
podariti
ničesa
.
Pomisli
,
da
z
menoj
se
ne
hodi
k
sreči
!
Če
se
izvrši
po
godu
naš
upor
,
bodeš
žena
priprostemu
kmetu
,
sicer
pa
si
čislana
gospa
najbolj
premožnega
bega
v
deželi
.
«
Odgovorila
ni
Jela
tem
besedam
.
Vzela
je
krono
,
kakoršno
so
nosile
v
istej
dobi
neveste
prvih
plemenitašev
pri
poroki
,
svojemu
tovarišu
iz
rok
ter
jo
zalučila
ob
kameniti
prag
,
da
so
zabliščali
biseri
pršeč
na
daleč
okrog
.
»
Dragi
moj
,
«
pristavila
je
Jela
potém
,
»
poišči
in
zberi
te
dele
razrušenega
darila
v
celoto
in
deni
mi
jo
potém
na
glavo
!
Kedar
se
zgodi
to
,
bodem
jaz
Gubčeva
nevesta
,
sicer
pa
—
nikdar
!
«
Nastala
je
zopet
tihota
,
prijetna
tihota
kakor
po
viharji
,
ki
je
grozil
uničiti
zlato
polje
,
a
bil
odgnan
po
nevidnej
,
blagej
roki
za
oblaki
.
Dolgo
sta
se
še
pomenkovala
naš
znanec
in
Ilijeva
hči
v
vedno
bolj
neskrbnem
pogovoru
,
sanjajoča
o
svojej
bodočej
sreči
.
Kako
prijetno
bode
enkrat
,
ko
se
posreči
uničiti
gorjé
,
ki
tlači
zdaj
ubogo
kmetstvo
,
na
Guzetičevem
domu
,
kjer
hočeta
živeti
le
sebi
in
svojej
sreči
.
In
tudi
nesrečnega
starega
očeta
nočeta
tedaj
pozabiti
.
Pri
njih
naj
se
odpočije
slepi
ded
in
pozabi
v
sreči
svojih
otrok
trpljenje
mladih
dnij
.
Povrh
bode
spoštovan
oče
Ilija
in
slavno
bode
njegovo
ime
.
Vsa
hrvatska
dežela
spominjala
se
ga
bode
kot
svojega
največjega
mučenika
in
najbolj
pogumnega
rešitelja
.
Dolgo
bi
bila
morda
sanjala
naša
znanca
in
zidala
zlate
gradove
v
oblake
,
ko
bi
se
ne
bilo
jelo
daniti
.
Čula
pa
sta
tudi
med
tem
iz
daljave
glasne
stopinje
.
Ko
se
ozreta
proti
onej
strani
,
od
koder
je
prihajal
šum
,
zapazita
,
da
je
postal
na
križempotu
prišlec
,
ki
je
taval
ob
palici
proti
vasi
.
Kmalu
potém
pa
se
slišijo
otožni
glasovi
njegove
tamburice
,
s
ktero
je
spremljal
sledečo
svojo
pesen
:
»
Zatoni
solnce
,
milo
zlato
,
Da
solz
ne
vidiš
,
ki
na
trato
Nam
v
robstvu
večnem
tu
tekó
!
«
Prenehal
je
starec
pri
teh
besedah
,
kakor
da
bi
si
ne
upal
javno
v
obližji
hiš
nadaljevati
te
za
isto
dobo
uporne
in
prepovedane
pesni
,
in
molčé
je
korakal
dalje
.
A
v
istem
trenotku
vzklikne
Guzetičeva
tovaršica
:
»
Čuj
,
stari
oče
se
vračajo
iz
svojega
potovanja
!
Bala
sem
se
že
,
da
se
jim
je
zaradi
njihovih
pesnij
pripetila
kaka
nezgoda
.
«
Odgovoril
ni
mladi
tovariš
dekličinim
besedam
,
temveč
svoj
krepki
,
prijetno
doneči
glas
je
povzdignol
in
odpel
pričetej
pesni
slepega
Marka
Ilije
:
»
Ali
pa
vžgi
nam
solnce
milo
,
Pogum
in
bratstvo
,
ki
zdrobilo
Mogotcev
naših
vseh
bo
silo
!
«
Pospešil
je
ta
odmev
starčeve
korake
.
V
pevčevej
tovaršici
pa
se
je
vzbujal
z
nova
strah
in
skrb
za
pogumnega
ženina
.
Ovila
mu
je
roki
okoli
vratú
in
ga
prosila
,
naj
se
varuje
nesreče
,
ki
bi
ne
bila
samo
njegova
,
temveč
tudi
njena
;
zakaj
brez
njega
bi
jej
ne
bilo
mogoče
—
živeti
.
»
Piše
liste
,
da
povelje
,
Nest
'
je
reče
v
tri
dežele
:
V
Štajersko
,
Koroško
,
Kranjsko
.
«
''
Narodna
.
''
Čuti
ni
bilo
po
zadnjej
veselici
pri
begu
Gubci
v
Stubici
glasú
o
kmetskej
nezadovoljnosti
na
Hrvatskem
.
Naravno
je
bilo
poslednje
.
Izselili
so
se
po
javnem
uporu
proti
grajščaku
Tahyju
najveljavnejši
kmetje
iz
dežele
,
ali
bolje
rečeno
,
umaknoli
so
se
pretečej
kazni
svetovne
pravice
.
K
temu
je
pripomogel
mnogo
ali
največ
tudi
beg
Gubec
.
Porabil
je
ves
svoj
upliv
pri
vladi
in
plemenitaštvu
ter
opisal
zadnje
dogodke
v
smislu
,
da
nimajo
oni
nikakoršne
veljave
,
češ
da
so
le
izjava
nekterih
zapeljanih
lahkomišljencev
,
ki
iščejo
v
javnosti
svoj
osebni
dobiček
.
Rada
je
verjela
vlada
temu
tolmačenju
deželnih
socijalnih
razmer
in
to
tem
bolj
,
ker
si
je
bila
v
svesti
mnogih
napak
v
deželnej
administraciji
.
Prepričana
je
bila
tudi
o
marsikterej
krivici
učinjenej
po
vsemogočnih
plemenitaših
;
ali
postavno
postopati
proti
njim
ni
si
ona
upala
,
ker
jih
je
potrebovala
v
dnevih
sile
proti
zvunanjemu
sovražniku
.
Tako
stališče
je
bilo
kakor
navlašč
stvarjeno
za
toliko
brezskrbnejše
delovanje
ustašev
za
izvršitev
svojega
previsoko
stavljenega
smotra
.
Poslednje
delo
je
kmetskim
upornikom
mnogo
olajšal
tudi
ne
baš
za
upor
primerni
letni
čas
.
Huda
zima
,
kakoršna
se
ni
pomnila
že
davno
,
pričela
se
je
tedaj
.
In
ravno
to
priliko
uporabili
so
naši
kmetje
.
Prepotovali
so
poslanci
znanih
voditeljev
vso
Hrvatsko
,
Kranjsko
in
spodnje
Štajersko
.
Navduševali
so
povsod
z
enako
krutostjo
tlačeno
kmetstvo
za
lastno
moč
;
kajti
le
ona
je
zmožna
rešiti
jih
večnega
robstva
,
a
tuje
pomoči
jim
ni
upati
od
nikoder
.
Verovali
so
radi
kmetje
vabljivim
besedam
.
Kot
svoje
odrešitelje
pozdravljali
so
povsod
kmetske
poslance
.
Prisegali
so
jim
svojo
pomoč
do
zadnje
kaplje
krvi
.
Pripenjali
so
»
zimzelen
«
na
klobuke
in
bele
križe
na
prsi
ter
sami
razširjevali
veselo
novico
v
najbolj
skrajno
kočo
zagorskih
vasij
.
Take
so
bile
razmere
na
Hrvatskem
in
v
sosednih
okrajih
Štajerskega
in
Kranjskega
o
božiči
leta
1572.
Od
dne
do
dne
zoril
je
bolje
črtež
kmetskega
triumvirata
in
vršile
so
se
zá-nj
obile
priprave
.
Le
najmanjšega
zvunanjega
uzroka
bilo
je
še
potreba
,
in
zakurile
bi
se
bile
po
holmih
in
višinah
pripravljene
gromade
za
boj
stare
pravde
.
Poslednji
uzrok
pospešilo
je
sledeče
.
Svest
si
je
bil
Ilija
Gregorič
ne
baš
povoljnega
razmerja
s
svojimi
zavezniki
,
osobito
zaradi
dvoumnega
vedenja
vrhovnega
voditelja
bega
Gubca
.
Ceniti
je
tudi
dobro
vedel
načrtano
velikansko
podvzetje
,
ki
rodi
v
najboljšem
slučaji
primeren
sad
,
v
srednjem
in
nesrečnem
pa
pogin
vsem
udeležnikom
.
Urediti
je
torej
hotel
svoje
rodbinske
in
osebne
razmere
ter
opominjal
k
temu
tudi
svoja
tovariša
Guzetiča
in
Pasanca
.
Ko
navede
pri
tem
govorico
na
svojo
mlado
hčer
Jelo
,
ki
je
takoj
zapuščena
od
vsega
sveta
,
če
se
utegne
pripetiti
nesreča
očetu
in
njenemu
ženinu
,
pride
mu
Guzetič
tako
rekóč
sredi
pota
nasproti
menéč
,
da
hoče
,
če
je
to
očetova
želja
,
uresničiti
tudi
pred
podvzetjem
svojo
častno
besedo
.
Iz
srca
je
bila
poslednja
misel
vzeta
Iliji
in
jako
tolažilna
zá-nj
.
Odrekati
ne
morejo
v
najslabšem
slučaji
vdovi
upornika
vsaj
eden
del
premoženja
njegovega
,
in
Guzetičevo
premoženje
ni
bilo
baš
majhno
.
Jela
je
postala
tedaj
nevesta
,
predno
bi
si
bila
sama
to
mogla
domišljevati
.
Zaraditega
so
se
jele
pripravljati
videzno
nepomenljive
,
a
vendar
velike
priprave
za
bodočo
poroko
.
Poslednje
pa
se
ni
zgodilo
brez
posebnih
uzrokov
.
Ilijeva
in
Guzetičeva
dobro
premišljena
politika
je
določevala
tu
.
S
sijajno
poroko
enega
najbolj
sumljivih
kmetov
pokazati
se
je
hotelo
vladi
in
plemenitaštvu
,
da
je
na
krivem
potu
po
svojih
ovaduhih
.
Kdor
ima
v
mislih
uporne
ideje
,
ne
išče
v
novo
stvarjenem
rodbinskem
življenji
najhujšega
naravnega
nasprotsva
svojej
lastnej
sreči
.
Srečna
je
bila
misel
nujne
Guzetičeve
poroke
in
tako
pomirovalna
,
da
so
zmajevali
skrivni
uporniki
z
glavami
in
čudéč
se
popraševali
:
Čemu
baš
sedaj
ženitovanje
,
ki
nas
oškoduje
za
najbolj
pogumnega
zaveznika
.
Služiti
dvojnej
ljubezni
v
viharnih
dnevih
,
to
ni
lahka
stvar
.
Skrbeti
je
moral
Guzetič
tedaj
,
da
se
ne
razširijo
preveč
take
slabe
misli
med
narodom
.
Zaraditega
je
pospešil
ženitovanjske
priprave
in
razposlal
okrožnico
,
v
kterej
se
naznanja
,
da
je
prvi
večer
po
Guzetičevej
poroki
čas
splošnega
vstanka
in
da
naznanijo
kresovi
,
ki
se
tedaj
po
višinah
videzno
zažgó
v
znamenje
vesele
poroke
,
bližajoči
se
trenotek
boja
pravice
nad
krivico
.
Ta
okrožnica
ni
bila
popolnoma
resnična
.
Določilo
se
je
namreč
tajno
,
da
se
izogne
slovesnost
vsakej
javnej
radovednosti
,
naj
se
praznuje
poroka
v
ožjem
popolno
rodbinskem
krogu
dva
dni
pred
javno
razglašenim
obrokom
.
Poslednja
prememba
ženitovanjskega
programa
je
bila
znana
le
Pasancu
in
nekterim
osebnim
prijateljem
Ilije
in
ženina
Guzetiča
.
Niti
begu
Gubcu
se
ni
poročalo
o
tem
iz
znanega
uzroka
;
kajti
on
je
javno
izrekel
svojo
nevoljo
zoper
ženitovanje
v
takem
trenotku
,
ki
zahteva
ves
pozor
za
preimenitne
javne
zadeve
.
A
naši
znanci
so
se
motili
o
tajnosti
bodoče
poroke
.
Preveč
se
je
zanimal
beg
Gubec
za
krasno
hčer
svojega
bojnega
poveljnika
,
da
bi
ne
bil
zvedel
te
pomenljive
in
nerazumne
premembe
.
Maščevati
se
je
hotel
nad
to
neodkritosrčnostjo
svojih
zaveznikov
in
brez
najmanjšega
suma
prečrtati
njih
skrivni
račun
.
Povabil
je
namreč
šest
dnij
pred
javno
določeno
ali
štiri
dni
pred
tajno
zagotovljeno
poroko
,
in
sicer
videzno
,
kakor
da
bi
ne
imel
najmanjšega
pojma
o
poslednjem
,
Ilijo
Gregoriča
,
Guzetiča
in
Pasanca
v
noči
na
svoj
dom
k
zadnjemu
odločilnemu
posvetovanju
.
Ko
se
triumviri
ondi
točno
zberó
s
svojim
izbranim
vojskovodjo
in
izvoljenimi
stotniki
,
opominja
jih
Gubec
še
eden
pot
k
vztrajnosti
,
pogumu
in
k
pokorščini
v
vseh
vojnih
zadevah
.
Posvetuje
se
tudi
še
edenkrat
ves
vojni
črtež
,
ki
smo
ga
objavili
v
prejšnjih
poglavjih
.
S
posebno
zadovoljnostjo
pa
se
v
zboru
konstatuje
,
da
se
je
povoljno
posrečilo
utihotapljenje
orožja
in
izvrstna
razdelitev
med
kmetstvo
v
posameznih
okrajih
.
Ni
je
namreč
skoro
večje
vasi
ob
hrvatskej
meji
,
kjer
bi
ne
bila
pravilno
oborožena
najmanj
četrtina
vsega
moštva
,
ostali
del
pa
z
domačim
orodjem
vsake
vrste
,
s
sekirami
,
vilami
,
kiji
,
lopatami
itd.
Konečno
omenja
Gubec
še
javnih
znamenj
občnega
vstanka
.
On
opominja
,
naj
se
strogo
ne
zanašajo
na
določeni
čas
v
noči
od
zadnjega
prosinca
do
prvega
svečana
:
kajti
poročila
,
ki
jih
ima
on
od
svojih
prijateljev
iz
Zagreba
,
govoré
jasno
,
da
sumi
vlada
o
njihovih
namerah
,
in
kmetstvo
ni
varno
,
da
ga
,
predno
si
domišlja
,
ne
prehiti
nasprotna
moč
.
V
potrdilo
izgovorjenega
opominjevanja
prečita
Gubčev
tajnik
Igo
Jurič
pismo
iz
Zagreba
,
v
kterem
se
naznanja
,
da
se
ondi
opazuje
nenavadna
vladina
delavnost
in
skrb
za
javni
mir
in
da
je
napovedano
pomnoženje
ondotne
vojaške
posadke
.
»
Iz
teh
veljavnih
uzrokov
opozorujem
vas
,
prijatelji
,
«
nadaljuje
Gubec
,
»
da
se
ne
zanašate
na
strogo
določeno
uro
.
Prvi
kres
,
ki
se
zakuri
na
višini
ob
kranjsko-hrvatskej
meji
,
naznani
nam
jasno
,
da
zgrabimo
vsi
brez
izjeme
za
orožje
.
Osobito
vidva
podpoveljnika
in
častnika
,
prijatelja
Guzetič
in
Pasanec
,
ki
imata
voditi
najbolj
skrajni
upor
na
Kranjskem
in
na
hrvatsko-štajerskej
zemlji
,
ne
zamudita
trenotka
!
Hitita
brez
odlašanja
na
svoje
mesto
!
Preimeniten
je
vajin
nalog
in
odločilen
v
vsem
podvzetji
.
Ako
hočemo
,
da
se
kakor
blisk
razširi
upor
črez
tri
dežele
,
zanetiti
ga
moramo
skoro
v
enem
trenotku
na
treh
skrajnih
mejah
.
«
Takova
so
bila
priporočila
in
povelja
prvomestnikova
.
Z
navdušenjem
so
jih
pozdravili
zbrani
možje
in
obljubivši
potém
,
da
jim
ostanejo
zvesti
povsod
in
v
vsakem
položaji
,
so
se
razšli
.
—
Zadovoljen
je
bil
beg
Gubec
s
svojim
poveljem
in
z
udanostjo
svojih
zaveznikov
.
In
kakor
da
bi
se
hotel
dejanski
prepričati
o
njihovej
zanesljivosti
,
vprašal
je
tajnika
Juriča
,
ki
je
bil
edini
ostal
pri
svojem
poveljniku
:
»
Kdaj
praznuje
prijatelj
Guzetič
poroko
z
Ilijevo
hčerjo
?
«
»
Devetindvajsetega
prosinca
,
«
odgovori
tajnik
čudéč
se
,
da
se
zanima
Gubec
za
sploh
znane
zadeve
.
»
In
kdaj
poči
vstanek
?
«
vpraša
beg
dalje
.
»
Zadnjega
prosinca
,
«
glasi
se
zopet
odgovor
.
»
Pisar
vzemi
pero
in
napiši
deset
povelj
našim
deseterim
paznikom
na
višinah
ob
hrvatskej
,
kranjskej
in
štajerskej
zemlji
,
kterim
je
naročeno
zakuriti
zadnji
dan
v
meseci
ondi
pripravljene
gromade
,
naj
izvršijo
ta
ukaz
dva
dni
in
eno
noč
prej
,
t.
j.
osemindvajsetega
prosinca
.
«
Čudil
se
je
skrivaje
tajnik
temu
nepričakovanemu
povelju
,
a
ugovarjati
si
ni
upal
strogim
in
odločnim
besedam
svojega
gospoda
.
Napisal
je
deset
povelj
ter
jih
izročil
vrhovnemu
poveljniku
.
Ko
se
je
pa
pozneje
z
njim
posvetoval
Gubec
,
po
kakovem
potu
bi
se
najhitreje
in
varno
odposlala
ta
povelja
,
spozabil
se
je
tako
daleč
,
da
si
je
upal
dvomiti
o
ugodnem
njihovem
uspehu
,
ker
je
bil
vstanek
že
določen
na
zadnjo
noč
v
meseci
.
»
Praznovati
moramo
primerno
poroko
svojega
zaveznika
,
«
odgovori
Gubec
in
pristavi
smehljaje
potém
:
»
Prijatelj
,
kako
morem
poslednje
storiti
spodobnejše
,
nego
če
mu
prižgemo
po
gorah
ogromne
kresove
ter
mu
zadoné
zvonovi
po
treh
deželah
?
Ker
se
ne
morem
osebno
udeležiti
te
velike
slavnosti
,
saj
še
niti
vabljeni
nismo
,
dvignoti
hočemo
njemu
na
čast
v
noči
poprej
najmanj
dvajset
tisoč
mož
,
ki
mu
bodo
vriskali
k
veselej
poroki
in
srečnej
našej
zmagi
.
«
Uganil
je
tajnik
Jurič
,
kam
merijo
Gubčeve
besede
,
in
spoznal
je
veliki
razpor
med
njim
in
Guzetičem
.
V
istej
priči
pa
mu
je
tudi
zasvetila
sebična
misel
v
glavi
,
ktero
je
že
davno
gojil
.
Namerjaval
je
že
v
začetku
povzdignoti
se
od
prostega
tajnika
do
uplivnega
triumvira
,
ako
se
posreči
razpor
v
sedanjej
zvezi
.
Poslednji
pa
je
bil
v
sedanjih
razmerah
neizogibljiv
.
Lepo
mesto
se
bode
izpraznilo
o
prvej
priliki
.
Zaraditega
je
naposled
odobraval
Gubčevo
izpremembo
v
načrtu
in
pristavil
sam
,
kako
neprijetna
ali
celó
pogubna
more
biti
baš
v
zadnjem
najbolj
važnem
času
Guzetičeva
poroka
.
Najbolje
bi
bilo
,
ako
bi
se
mogla
skrivaje
zaprečiti
ter
odložiti
za
srečnejšo
dobo
po
slavnej
zmagi
.
Razsvetlil
se
je
pri
zadnjih
besedah
Gubčev
sicer
temni
obraz
v
znamenje
,
da
so
mu
one
bile
govorjene
iz
srca
.
A
odkriti
pa
vendar
ni
hotel
svojega
veselja
tovarišu
,
temveč
je
le
pristavil
:
»
V
resnici
hasnilo
bi
občnej
stvari
,
ko
bi
se
posrečilo
poslednje
preprečiti
.
Ali
jaz
nočem
podajati
k
temu
svoje
roke
,
kajti
uračunilo
bi
se
mi
lahko
v
ljubosumje
.
Pospešiti
sem
hotel
le
za
dva
dni
naš
načrt
,
da
se
toliko
lažje
vzdrami
vstaja
pod
krilom
veličastne
poroke
našega
zaveznika
.
«
Dobro
je
umel
tajnik
,
kako
nejasni
in
brez
vse
logike
so
Gubčevi
dokazi
.
Sklenol
je
zaraditega
jih
še
bolje
uporabiti
v
svojo
korist
.
»
Nepopolna
so
zadnja
povelja
,
slavni
beg
,
če
hočemo
zaprečiti
brez
dvoma
škodljivo
poroko
junaškega
triumvira
,
«
nadaljuje
tajnik
z
naglasom
.
Določeno
je
namreč
zakuriti
ondi
ustaške
gromade
osemindvajsetega
dne
,
a
sedemindvajsetega
se
vrši
poroka
.
Če
hočemo
,
da
ni
zastonj
odposlano
povelje
,
izpremeniti
moramo
datum
in
postaviti
vá-nje
sedemindvajseti
dan
prosinca
.
«
»
Ni
mogoče
!
To
je
goljufivo
!
«
vzklikne
zdajci
iznenadjen
Gubec
.
»
Poročalo
se
mi
je
natančno
po
dobro
plačanih
poročnikih
,
da
se
vrši
poroka
tajno
osemindvajsetega
in
zdaj
—
.
«
»
Odkrije
ubogi
tajnik
vso
goljufijo
in
govori
resnico
o
zadnjej
zadevi
,
«
nadaljuje
Jurič
nekončani
Gubčev
stavek
.
»
Ti
me
ne
goljufaš
,
Jurič
?
«
vpraša
resno
še
eden
pot
Gubec
.
»
To
ni
moja
navada
.
Tú
je
pismeno
vabilo
nekemu
Guzetičevemu
sorodniku
,
ki
je
prišlo
po
naključji
meni
v
roke
!
«
Izgovorivši
poda
tajnik
povabilo
tovarišu
.
»
Res
je
torej
,
ognoti
se
hočejo
Gubca
in
skrivaje
praznovati
ta
praznik
,
kterega
si
je
želel
njihov
poveljnik
in
rešitelj
iz
neizmerne
bede
,
«
pravi
polglasno
Gubec
samemu
sebi
.
»
Napravil
si
meni
veliko
uslugo
,
Jurič
,
in
vsej
našej
stvari
.
Ne
pozabim
ti
tvojih
zaslug
,
«
nadaljuje
nató
Gubec
in
ukaže
izpremeniti
nasvetovani
obrok
v
prejšnjih
poveljih
.
Uro
pozneje
v
večernem
mraku
pa
so
že
drvili
Gubčevi
hlapci
na
brzih
konjih
na
kranjsko
in
štajersko
zemljo
s
povelji
,
da
zaplamté
prej
,
ko
je
komu
v
mislih
,
kresovi
na
višavah
,
in
ti
naj
ločijo
dve
srečni
srci
v
blagor
—
nesrečne
domovine
.
Ne
združenja
,
ločitve
zdaj
so
časi
.
Prešéren
.
Bilo
je
sedemindvajsetega
prosinca
l.
1573.
dva
dni
pred
javno
naznanjeno
poroko
triumvira
Guzetiča
z
Ilijevo
hčerjo
in
štiri
dni
pred
določenim
uporom
hrvatskih
in
slovenskih
kmetov
.
Pri
Pasanci
v
Brežicah
so
bili
zbrani
najboljši
Ilijevi
in
Guzetičevi
prijatelji
,
da
praznujejo
v
veselem
krogu
zadnji
večer
pred
poroko
Jele
Gregoričeve
.
Slovesen
in
vesel
bi
bil
imel
biti
isti
pomenljivi
večer
,
a
bil
je
nenavadno
resnoben
.
Preblizu
je
bil
trenotek
velikih
in
osodepolnih
dogodkov
,
za
kterih
nasledke
ni
vedel
nikdo
med
njimi
.
Ali
znali
so
pač
dobro
možje
,
da
ni
vse
med
voditelji
,
kakor
bi
lahko
bilo
.
Posebno
Gubčevo
postopanje
dozdevalo
se
jim
je
zadnji
čas
nekako
neodločno
in
preveč
samostalno
.
Tudi
poročila
o
izdaji
zarote
in
o
naredbah
deželne
vlade
videla
so
se
popolno
brez
uzroka
.
Glavni
vojni
poveljnik
Ilija
sam
in
njegov
bodoči
zet
pa
sta
pogosto
sama
jasno
izgovorila
,
da
bode
na
vsak
način
kmetski
blagor
veliko
žrtev
zahteval
.
Med
tem
ko
se
je
isti
večer
v
glavnej
druščini
napijalo
vojnej
sreči
in
sreči
novega
zakonskega
para
,
sedela
je
v
stranskej
sobici
mlada
nevesta
uredujoča
svoja
poročna
krila
.
Pri
tem
gotovo
najbolj
zanimivem
poslu
v
ženskem
življenji
postala
je
Ilijeva
hči
pogostoma
ter
si
lice
z
rokama
zakrila
.
Ko
bi
ne
bile
pri
takej
priliki
izmed
prstov
solze
pritekle
in
padale
na
nežno
nevestino
lepotičje
,
sodili
bi
,
da
se
ustavlja
prevelikej
sreči
tresoča
njena
roka
.
Pogosto
so
klicali
zbrani
prijatelji
nevesto
v
svojo
druščino
,
a
izgovarjala
se
je
vedno
,
da
jej
