uprl.
Orožniki
ne
smejo
dvigniti
svojega
pogleda
k
oni
,
katero
si
je
on
izbral
za
vse
življenje
.
Odbacil
je
konec
dogorele
svalčice
in
še
bliže
se
je
nagnil
k
deklici
.
Prijel
jo
je
za
roko
in
šepetaje
je
izpregovoril
,
zroč
v
njen
živo
ordeli
obraz
,
ki
ga
je
pridvignil
z
drugo
roko
:
"
Danica
,
kaj
iščeta
orožnika
tukaj
?
"
"
Ne
vem
,
"
je
tiho
odgovorila
.
"
Ali
prideta
vsak
dan
?
"
"
Pred
desetimi
dnevi
sta
šla
za
mano
.
Danes
sta
mi
bila
zopet
za
petami
.
"
Vilar
se
je
razburil
ter
spustil
njeno
roko
.
Spomnil
se
je
,
da
je
omenil
Vazko
oni
dan
,
da
Danica
deset
dni
več
ne
hodi
v
han
.
Torej
lazijo
orožniki
za
njo
,
odkar
so
prišli
v
Pilić
.
,
Ti
nesramni
ljudje
si
vse
upajo
.
Nič
jim
ni
sveto
,
čeprav
morajo
ščititi
zakone
.
Njih
glavar
sam
je
najostudnejši
zakonolomec
,
ničemnik
,
nasilnik
,
človek
,
ki
ne
sme
dati
junaškega
zadoščenja
.
'
Obrnil
se
je
k
deklici
in
glasno
je
rekel
:
"
Le
naj
se
te
kdo
dotakne
,
Danica
,
zvedel
bo
,
kdo
te
brani
.
"
"
Braniti
se
znam
sama
,
"
je
odgovorila
,
mirno
zroč
v
njegove
oči
.
Čez
hip
se
je
okrenila
in
pritegnila
svoj
delavni
gunjič
,
ki
je
ležal
za
njenim
hrbtom
.
Razgrnila
ga
je
na
svojem
naročju
.
Na
gunjičevo
podvlako
je
bil
prišit
dolg
in
ozek
žep
,
iz
katerega
je
štrlel
ročaj
,
okovan
s
srebrom
.
Vilar
je
ostrmel
.
"
Kaj
imaš
tu
notri
?
"
"
Kinžal
,
"
je
zašepetala
.
Potegnil
je
orožje
iz
žepa
,
izvadil
iz
pol
usnjene
,
pol
železne
nožnice
na
obeh
straneh
brušeno
bodalo
,
ki
se
je
zabliskalo
v
polutemi
.
"
Krasno
delo
,
lepo
bodalo
,
"
se
je
tihoma
čudil
.
"
Kdo
ti
je
to
dal
?
"
"
Jovica
.
"
Ob
tem
imenu
je
potopila
glavo
.
Brat
ji
je
dal
kinžal
tisti
dan
,
ko
je
šel
v
ječo
,
dal
zato
,
da
brani
,
kar
ji
mora
biti
najdražje
,
pred
vsakim
zalezovalcem
,
če
treba
tudi
pred
gospodinom
Franjem
.
Tako
jo
je
poučil
.
Skrila
je
kinžal
v
duplo
v
gozdu
.
Pred
gospodinom
Franjem
se
je
čutila
brez
sile
in
brez
lastne
volje
,
njemu
bi
žrtvovala
vse
,
tudi
zveličanje
svoje
duše
,
z
njim
bi
šla
v
pekel
ali
v
nebesa
;
zanj
ni
potrebovala
orožja
.
Še
le
ko
so
se
nastanili
orožniki
v
Piliću
in
jo
začeli
zasledovati
,
je
vzela
kinžal
k
sebi
.
Takrat
jo
je
navdala
velika
pogumnost
,
zavrela
je
njena
hercegovska
kri
pri
misli
,
da
se
bo
branila
za
gospodina
Franja
.
–
Ljudstvu
jemljejo
orožje
,
obenem
mu
ga
stiskajo
v
roke
,
da
brani
čistost
svojih
žensk
,
je
pomislil
Vilar
,
izkušajoč
ostrino
.
"
Odslej
ne
potrebuješ
orožja
,
Danica
,
"
je
govoril
z
nepritajenim
,
polnim
glasom
,
spravljajoč
bodalo
nazaj
v
gunjič
.
"
Tvojo
obrambo
prevzamem
jaz
.
Toliko
je
v
meni
junaške
krvi
,
da
bi
te
branil
tudi
z
orožjem
,
pa
tega
ne
bo
treba
.
S
svojim
usmiljenjem
sem
te
ogrnil
in
moj
razum
te
bo
ščitil
.
"
Segel
je
po
findjanu
,
ga
prinesel
k
ustom
in
odpil
.
Potem
je
privil
desnico
krog
njenega
pasu
,
levico
je
položil
na
njeno
koleno
,
obraz
je
pritisnil
k
njenemu
ušesu
in
tiho
je
govoril
:
"
Mislil
sem
že
o
tem
,
da
bi
te
spravil
proč
od
tod
,
kjer
je
vse
polno
nadležnih
in
razvratnih
ljudi
,
katerih
te
ne
ubrani
tvoj
kinžal
.
Tvoj
najboljši
varuh
je
zaprt
,
Pero
je
star
,
brezsilen
,
ves
zlomljen
,
Vazko
ti
v
nevarnosti
ne
more
pomagati
,
dasi
je
zrel
in
prekanjen
deček
,
tudi
jaz
ne
morem
sedeti
vedno
poleg
tebe
.
Lahko
je
mogoče
,
da
nastopijo
za
Bosno
zopet
nemirni
in
viharni
časi
,
ko
bodo
puške
pokale
izza
vsakega
drevesa
.
Kdo
te
bo
čuval
razuzdanih
ljudi
?
Kakor
bi
rad
,
da
ostaneš
tukaj
,
kjer
se
vidiva
lahko
vsak
dan
,
tako
tudi
želim
,
da
greš
čez
zimo
v
varstvo
kakšne
poštene
rodbine
.
Pozimi
bi
prišel
pogosto
pogledat
k
tebi
.
Kadar
se
pa
spomladi
iznova
ogreje
svet
,
takrat
pridem
po
tebe
in
te
popeljem
v
varnejše
kraje
,
kjer
bom
deloval
z
večjim
uspehom
v
svojem
poklicu
.
"
Gledala
je
nanj
kakor
otrok
na
mater
,
ko
mu
reže
kruha
,
sprejemala
je
njegove
besede
,
kakor
vsesava
zarana
cvetna
čašica
,
napivši
se
rosne
vlage
,
solnčno
gorkoto
.
V
globoko
usmiljenost
se
je
potopilo
njegovo
srce
,
v
globoko
hvaležnost
njeno
,
in
oba
sta
čutila
,
da
praznujeta
zmagoslavje
ljubezni
.
"
Ali
bi
ne
hotela
čez
zimo
k
Bajićevim
?
"
je
vprašal
.
"
Stara
gospa
je
zelo
dobra
ženska
in
rada
te
ima
.
"
"
O
,
ne
morem
,
gospodine
Franjo
,
zaradi
Katice
ne
pojdem
.
Ona
i
tebe
sovraži
zaradi
mene
–
kako
bi
tam
prestala
?
"
,
Vse
je
spoznala
njena
bistra
pamet
,
'
je
pomislil
.
,
Katica
me
sovraži
,
ker
sem
pust
in
odljuden
človek
,
sovražim
njeno
družbo
in
sem
se
je
ogibal
kakor
nalezljive
bolezni
.
Preveč
sem
se
zadel
ob
njeno
samoljubnost
,
ker
nisem
hotel
stopiti
v
krog
njenih
častilcev
.
'
Tedaj
je
zaslišal
iz
veže
hrušč
ljudi
,
ki
vstajajo
in
rožljajo
z
orožjem
.
Orožnika
sta
se
napravila
za
odhod
.
Plačala
sta
.
Potem
je
eden
potrkal
na
duri
.
Danica
se
je
preplašeno
odmaknila
za
pol
metra
od
Vilarja
ter
začela
šivati
.
Orožnika
sta
se
,
noseč
puške
v
roki
,
sklonjena
privalila
v
izbo
ter
se
vojaški
postavila
pred
inženirja
,
ki
je
vstal
.
"
Oprostite
,
gospod
inženir
,
da
v
imenu
zakona
preiščeva
izbo
,
ni
li
tu
skritega
orožja
,
"
je
rekel
starejši
orožnik
.
"
Tukaj
?
Že
zopet
?
"
se
je
začudil
Vilar
,
sileč
se
v
dobrovoljen
nasmeh
.
"
Prosim
,
prosim
.
"
Orožnika
sta
si
obesila
puški
na
rami
.
Pobrskala
sta
v
kot
za
peč
,
kjer
je
ležala
neka
šara
:
cunje
in
nekaj
stare
obleke
,
potem
sta
,
ker
ni
bilo
prav
nobenega
drugega
pohištva
v
izbi
,
začela
dvigati
minderje
,
ni
li
pod
njimi
skrita
kakšna
sumljiva
stvar
.
Danica
je
vstala
in
stopila
k
Vilarju
sredi
izbe
,
kjer
je
bilo
baš
toliko
prostora
,
da
so
se
mogle
kretati
štiri
osebe
,
ogibajoč
se
druga
drugi
.
Pod
klopmi
nista
preiskovalca
mimo
prahu
in
smeti
našla
ničesar
.
Predno
sta
dvignila
tretjo
klop
,
je
prijel
starejši
orožnik
za
gunjič
,
ki
ga
je
bila
preplašena
in
zmedena
Danica
pozabila
vzeti
k
sebi
.
Nežno
ga
je
hotel
položiti
na
tla
,
no
zdajci
je
očutil
nekaj
trdega
v
njem
.
Pretipal
ga
je
,
obrnil
in
njegov
pogled
je
zadel
ob
dragoceni
kinžal
.
Potegnil
ga
je
iz
žepa
.
"
A-a-a
...
"
je
zamomljal
ter
spačil
obraz
od
same
zadovoljnosti
,
da
ni
iskal
zastonj
.
Izvadil
je
bodalo
iz
nožnice
.
"
Glej
sem
,
"
je
rekel
tovarišu
,
ki
je
bil
tretjo
klop
zopet
poveznil
na
tla
,
"
takšnih
bodal
smo
dobili
mnogo
ob
črnogorski
meji
;
v
Črni
Gori
jih
menda
izdelujejo
na
debelo
in
od
tam
pridejo
na
našo
stran
.
Zadosti
ima
,
kdor
ga
dobi
pod
kožo
.
Devojka
,
ali
je
ta
kinžal
tvoj
?
"
je
precej
mehko
vprašal
,
obrnivši
se
k
deklici
.
"
Moj
,
"
je
odločno
proiznesla
Danica
in
iskra
sovraštva
se
je
zasvetila
v
njenih
očeh
.
Orožnik
je
izvadil
zapisnico
izza
bluze
.
"
Le
nikar
se
ne
razburjaj
!
Vse
povej
lepo
po
vrsti
!
Nisi
ti
prva
ne
poslednja
,
pri
kateri
se
je
našlo
orožje
.
Kako
se
imenuješ
?
"
"
Danica
Miloševićeva
je
njeno
ime
,
"
je
odgovoril
Vilar
,
ki
je
osupel
stal
kraj
deklice
.
"
Za
telesno
varnost
nosi
bodalo
s
seboj
.
"
"
M-da
–
oprostite
,
gospod
inženir
,
ako
sem
vas
neljubo
motil
.
"
Orožnik
je
podal
bodalo
svojemu
tovarišu
,
potem
je
nekaj
zapisal
v
svojo
zapisnico
.
Dvignivši
obrvi
,
je
,
dromljajoč
s
svinčnikom
po
zapisnici
,
govoril
Vilarju
:
"
Za
telesno
varnost
Bošnjakov
skrbi
naša
vlada
.
Bošnjak
naj
v
miru
božjem
obdeluje
svojo
zemljo
,
vse
drugo
je
naša
skrb
.
Po
zakonu
ne
sme
nositi
orožja
.
Tisti
časi
so
minili
,
ko
je
nosil
za
pasom
cel
arzenal
.
Zdaj
sme
imeti
kvečjemu
nožič
,
da
si
odreže
kruha
,
ali
popotno
palico
,
vse
drugo
mu
je
prepovedano
.
"
"
Takšen
kinžal
je
v
ženskih
rokah
pač
nedolžno
orožje
,
igrača
,
"
je
rekel
Vilar
.
In
zopet
je
izobrazil
prijazen
nasmeh
,
da
bi
ublažil
službeno
strogost
.
"
Zadosti
ima
,
kdor
ga
dobi
pod
kožo
,
"
je
izpregovoril
mlajši
orožnik
,
ki
si
je
vtaknil
kinžal
za
pas
.
"
Igrača
ni
.
Bosenskim
ženskam
se
ne
smejo
pustiti
takšne
igrače
,
"
je
menil
starejši
orožnik
,
in
mlajši
,
ki
mu
je
v
vsem
prilagal
ter
ponavljal
njegove
misli
in
besede
,
je
pripomnil
:
"
Kakšna
igrača
!
Ni
prva
,
ne
poslednja
Bošnjakinja
,
ki
je
sposobna
,
oklati
našega
človeka
s
takšno
igračo
.
"
"
Stvar
je
tudi
v
tem
oziru
sumljiva
,
ker
je
bilo
v
tem
hanu
že
poprej
zaplenjeno
orožje
,
"
je
nadaljeval
starejš
i
,
bezajoč
s
svinčnikom
po
dolenji
ustnici
,
pod
katero
se
je
bila
razrastla
tanka
brada
.
Za
hip
se
je
zagledal
v
ono
,
kar
je
bil
zabeležil
v
zapisnico
.
"
Torej
,
Danica
Miloševićeva
,
si
li
ti
sestra
onega
Miloševića
,
ki
sedi
v
Tuzli
v
preiskovalnem
zaporu
?
"
je
vprašal
,
zbirajoč
misli
za
natančno
preiskavo
.
Tedaj
se
je
oglasil
za
durmi
Vazko
,
ki
se
je
bil
tihoma
priplazil
iz
veže
:
"
Sestra
je
Jovice
Miloševića
,
ki
ga
imate
po
nedolžnem
zaprtega
v
Tuzli
.
Čas
je
že
,
gospodje
zaptije
,
da
izpustite
Jovico
in
obesite
Atifa
Sarajlijo
.
A
kinžal
,
ki
ste
ga
zaplenili
,
je
prinesel
Jovica
iz
svobodne
Črne
Gore
,
kjer
mu
ga
je
podaril
sam
črnogorski
knez
za
junaštvo
v
bojih
s
Turki
.
Vsak
hercegovski
junak
,
ki
je
pribežal
v
Črno
Goro
,
je
dobil
handžar
ali
kinžal
,
jatagan
ali
samopal
.
Za
spomin
je
delil
čestiti
knez
orožje
in
ne
za
boj
proti
Švabom
.
Zato
dajte
kinžal
nazaj
,
ako
se
nočete
zameriti
svojemu
čestitemu
carju
,
ki
je
prijatelj
črnogorskega
gospodarja
.
"
Deček
si
je
to
povest
v
naglici
na
lepem
izmislil
,
zato
pa
tudi
ni
zalegla
bogvekaj
.
"
Kaj
se
blede
temu
smrkavcu
?
"
je
vprašal
starejši
orožnik
,
ki
,
zatopljen
v
svojo
zabeležbo
,
ni
dobro
razumel
dečka
.
"
Molči
,
ušivec
!
Hajdi
k
vragu
,
mrhojedec
!
"
je
rohnel
mlajši
ter
dregnil
predrzneža
s
puškinim
kopitom
v
bok
.
"
Kdo
pa
tebe
kaj
vpraša
?
Odnesi
te
vrag
,
kakor
jastreb
krastačo
!
"
je
zagodrnjal
starejši
in
pisal
.
Vazko
se
je
zazrl
v
njegov
visoki
obraz
in
smelo
je
govoril
:
"
Gospodar
,
ne
išči
vraga
,
da
ga
ne
najdeš
.
Laziš
za
Danico
kakor
volk
za
ovco
,
pa
vedi
,
da
ti
jo
ubranimo
tudi
brez
kinžalov
in
handžarjev
.
Gledaš
nanjo
kakor
beg
na
pečenko
na
večer
dolgega
posta
ramazana
,
a
gospodin
Franjo
ji
bo
zanesljiv
zaščitnik
,
kakor
je
zanesljiva
puška
.
Le
zaradi
tebe
se
je
oborožila
s
kinžalom
in
v
strahu
pred
teboj
se
je
deset
dni
držala
kume
Drljačke
.
Napiši
to
!
Navil
si
si
brke
kakor
vol
rogove
,
a
bodel
nas
ne
boš
z
njimi
.
Nu
,
Danica
,
povej
nasilniku
,
da
mu
tudi
brez
kinžala
ne
boš
po
godu
.
Naj
si
ga
vzame
in
moje
besede
naj
si
zapiše
za
ušesa
!
"
Danica
se
je
nasmejala
dečku
,
no
njen
usmev
je
bil
težak
in
bolesten
.
Strašna
ji
je
bila
misel
,
da
mora
k
sodišču
,
kakor
pred
tremi
meseci
Pero
in
Jovica
.
Slišala
je
že
,
da
so
Švabi
tudi
ženske
tirali
v
zapor
,
ako
so
našli
pri
njih
orožje
.
Groza
jo
je
obšla
.
"
Nu
,
kaj
se
držiš
kakor
lesena
Jevrosima
majka
?
Govori
mu
odločno
in
brez
strahu
!
"
jo
je
pokregal
Vazko
.
Nagnila
je
glavo
na
Vilarjevo
roko
.
Njene
prsi
so
težko
dihale
.
Z
vzdihi
in
solzami
si
je
olajšala
pekočo
bol
.
Ni
mogla
izpregovoriti
besede
.
Orožnik
je
začel
zopet
bezati
v
ustnice
in
buliti
oči
v
papir
,
da
bi
izpričal
napetost
svojih
misli
in
obenem
pokazal
,
da
ni
slišal
Vazkovih
očitanj
,
ker
ta
so
mu
bila
tu
pred
inženirjem
skrajno
neprijetna
in
so
prerezko
osvetljevala
njegovo
vedenje
napram
deklici
.
Obžaloval
je
vsak
korak
,
ki
ga
je
napravil
zaradi
nje
,
vso
pohlepno
pozornost
,
ki
jo
je
posvetil
njej
.
Kako
se
je
le
mogel
izpozabiti
on
,
čigar
usposobljenost
in
strogost
so
njegovi
predstojniki
ustno
in
pismeno
tako
močno
hvalili
!
Želel
je
stvar
poravnati
tako
,
da
ne
bo
škodila
njemu
,
da
nihče
ne
bo
mogel
smatrati
njegove
ovadbe
za
nizkotno
maščevalnost
.
Vilar
ga
je
opazoval
in
je
uganil
,
da
se
nahaja
v
škripcih
.
Naznaniti
mora
zadevo
,
a
vsekakor
mora
v
ovadbi
izpustiti
dečkovo
pričevanje
,
da
se
je
deklica
zaradi
orožnika
oborožila
s
kinžalom
.
In
mirno
je
rekel
,
obrnjen
k
starejšemu
orožniku
:
"
Vaša
služba
je
težavna
,
odgovorni
ste
tu
in
tam
.
Na
vsak
vaš
korak
pazijo
.
Toda
to
vam
rečem
,
da
sem
odslej
jaz
zaščitnik
te
deklice
,
ker
drugega
nima
.
Vzeli
ste
ji
bodalo
,
a
jaz
ji
dam
svoj
revolver
,
da
se
brani
pohotnih
zalaznikov
,
kadar
mene
ne
bo
v
bližini
.
"
"
I
meni
daš
samopal
,
gospodine
Franjo
!
"
je
kliknil
Vazko
.
Vilar
mu
je
z
roko
in
s
pogledom
dal
znak
,
naj
molči
.
Potem
je
nadaljeval
:
"
Ako
mislite
,
da
vam
veleva
vaša
dolžnost
in
odgovornost
tako
,
onda
odvedite
deklico
v
mesto
.
Ta
hip
pojdem
za
njo
,
da
posredujem
pri
generalu
in
pri
sodišču
zanjo
.
"
Zopet
ga
je
prekinil
neugnani
Vazko
s
smelim
vzklikom
:
"
Evo
vam
,
zaptije
,
moje
roke
,
i
mene
zvežite
in
priklenite
k
Danici
,
pa
me
tirajte
v
one
proklete
temnice
,
kamor
ste
vrgli
pobratima
Jovico
,
ki
se
je
pobratil
s
svojimi
učenci
,
preden
ste
ga
izgnali
iz
šole
.
Za
njim
grem
bos
po
ostrem
kamenju
,
gologlav
po
žarkem
solncu
,
žejen
kraj
hladne
vode
,
lačen
kraj
belega
kruha
–
"
"
Ne
budali
,
mrhobrbec
,
govnač
garjavi
!
Krastača
gnusna
–
kdo
pa
tebe
vprašuje
?
"
je
vzbesnel
mlajši
orožnik
ter
pahnil
dečka
v
vežo
.
"
Ne
maram
vklepati
bosenskih
dam
v
železje
in
jih
spremljati
v
Tuzlo
,
"
je
govoril
starejši
mirno
in
v
zadregi
,
ki
jo
je
izkušal
prikriti
z
nasmešljivostjo
.
"
Pod
vašo
zaščito
,
gospod
inženir
,
je
ta
dama
varna
in
bo
gotovo
pri
rokah
,
ako
jo
pozove
sodnik
.
"
Vilar
je
z
nemim
naklonom
pritrdil
,
oni
pa
je
vtaknil
zapisnico
za
bluzo
in
opravičujoč
svojo
strogost
,
je
pristavil
:
"
Sami
poznate
mojo
odgovornost
,
ki
je
tem
večja
,
ker
imajo
ljudje
v
tem
kraju
še
mnogo
prikritega
orožja
.
Tu
vladajo
strogi
zakoni
,
ki
mi
velevajo
,
neomajljivo
se
ravnati
po
njih
brez
ozirov
na
desno
ali
na
levo
.
To
ljudstvo
more
odgojiti
in
privaditi
reda
samo
orožnik
,
ki
momlja
in
mrmra
liki
medved
,
kamorkoli
pride
.
In
tudi
v
tem
je
ubogi
orožnik
podoben
medvedu
,
da
ga
drže
na
vrvici
in
mora
vestno
delati
to
,
kar
hočejo
drugi
.
"
"
Težaven
je
vaš
posel
,
vem
–
"
"
Žal
,
da
mi
je
le
malokdaj
mogoče
zatisniti
pravici
eno
oko
,
kar
storim
danes
–
"
"
Dobro
,
dobro
,
"
je
pohitel
Vilar
,
srčno
želeč
,
da
bi
se
iznebil
nadležnega
človeka
.
Ko
sta
se
orožnika
zmotala
skozi
duri
,
je
obrisal
Vilar
Danici
solze
,
jo
posadil
na
klop
in
sedel
kraj
nje
.
Neznosno
in
ostudno
se
mu
je
zdelo
to
,
kar
je
pravkar
doživel
.
Tisto
zoprno
stikanje
po
orožju
ne
more
pomiriti
ljudstva
in
ga
spraviti
z
nemilo
usodo
.
Tako
je
premišljeval
,
držeč
Daničino
roko
.
Njeno
oko
,
poprej
solzorosno
in
motno
,
je
žarko
zasijalo
vanj
,
igrajoč
v
ljubezni
in
hvaležnosti
.
"
Kakor
hudourni
oblak
sta
padla
na
naju
,
ki
nisva
prav
ničesar
zakrivila
.
To
je
pusto
tukaj
,
to
je
grozno
,
"
je
na
glas
ponovil
svoje
misli
.
"
Povesila
sta
brke
kakor
handžija
,
kadar
nima
gostov
,
in
sta
šla
,
"
je
rekel
vstopivši
Vazko
.
Zareč
v
lice
,
se
je
smehljal
,
ker
močno
mu
je
ugajalo
,
da
se
je
gospodin
Franjo
tako
moško
potegnil
za
Danico
.
Minila
je
vsa
nezaupnost
,
ki
se
mu
je
bila
nabrala
zadnje
tedne
,
ko
je
pričakoval
,
da
gospodin
Franjo
gotovo
reši
njegovega
pobratima
Jovico
iz
ječe
,
pa
ga
ni
,
ko
je
toliko
razmišljal
o
razmerju
Danice
do
tega
švabskega
gospodina
,
ki
je
bil
mnogo
obetal
,
pa
ga
toliko
časa
od
nikoder
ni
bilo
.
Dečku
se
še
niso
razbistrili
nazori
o
stvareh
in
o
ljudeh
;
še
vedno
je
plaval
v
nekih
čudovitih
in
prenapetih
mislih
,
ki
jih
je
črpal
iz
narodnih
pesmi
;
sanjaril
je
o
silnih
junakih
,
vršečih
prava
čuda
hrabrosti
in
bistroumnosti
:
naj
jahajo
v
sijajnem
spremstvu
,
obloženi
z
bogatimi
darovi
preko
planine
daleč
kam
po
nevesto
,
naj
nalete
kjer
si
bodi
na
ljute
dušmane
in
troglave
zmaje
,
naj
vzdihujejo
v
strašnih
ječah
–
vedno
se
nahajajo
v
smrtni
nevarnosti
,
iz
katere
jih
končno
reši
njih
junaštvo
in
zvijača
ali
pa
pomoč
posestrime
vile
.
Iz
teh
pesmi
si
je
ustvarjal
svet
svojih
misli
in
svoje
pojme
o
nerazrušljivem
prijateljstvu
,
o
požrtvovalnosti
in
zvesti
ljubezni
.
Pomaknil
je
stolček
zopet
pred
Vilarja
in
postavil
nanj
findjan
.
Potem
je
zložil
roki
za
hrbtom
in
rekel
:
"
Je
li
,
gospodine
Franjo
,
da
sedaj
ni
več
takšnih
temnic
,
o
kakršnih
se
poje
v
starih
pesmih
,
da
so
bile
vsekane
v
skalo
,
jetnik
je
stal
do
kolena
v
vodi
ali
v
trnju
,
iz
skale
so
molele
gobce
šarovite
kače
,
v
kotu
je
čepel
ljut
zmaj
?
"
Vilar
se
mu
je
hladno
posmejal
.
"
Stare
pesmi
pretiravajo
.
Mogoče
,
da
je
bila
kdaj
takšna
strahovita
ječa
,
toda
brez
zmaja
.
"
"
Pero
je
pravil
,
da
se
mu
je
v
ječi
najhujše
zazdelo
to
,
ker
ni
dobil
duhana
,
ni
videl
planin
in
mu
je
med
koleni
rožljalo
železje
.
Dolgočasje
ga
je
vsega
potrlo
.
Bog
ve
,
kako
se
godi
Jovici
!
Ga
li
straži
mnogo
zaptij
in
askerov
?
"
"
Gotovo
"
,
je
suho
odgovoril
inženir
.
Okrenil
se
je
k
deklici
.
"
Ali
naj
mirno
gledam
te
nesramnosti
?
Tega
večnega
nadzorovanja
ne
prenesem
.
Poniževalno
in
sramotno
je
,
toda
priznati
moram
,
da
sem
proti
orožnikom
brez
moči
.
Sedaj
te
pokličejo
nemara
pred
sodišče
.
S
teboj
pojdem
kot
radovoljna
priča
.
"
"
I
jaz
pojdem
,
sestra
mi
je
po
Bogu
,
"
je
rekel
Vazko
.
"
In
kakor
sem
poprej
rekel
:
odtod
moraš
proč
.
Bajićeva
mati
te
bo
ščitila
kakor
svojo
hčer
,
in
Bajić
sam
ti
bo
pošten
varuh
.
Katičine
sitnosti
ti
ne
morejo
škodovati
.
"
"
H
Katici
ne
pojdem
,
ne
morem
,
"
je
zaihtela
deklica
.
"
Kaj
,
gospodine
Franjo
,
ti
hočeš
vzeti
Danico
proč
od
tod
?
"
je
vprašal
osupli
Vazko
.
"
Vsaj
čez
zimo
mora
odtod
,
ali
pa
do
bratovega
povratka
.
Lahko
se
zgodi
,
da
se
prav
kmalu
z
Jovico
povrne
sem
.
Dragi
mi
Vazko
,
ne
boj
se
zanjo
,
ti
je
ne
moreš
čuvati
.
Zato
mora
v
mesto
k
dobrim
in
zanesljivim
ljudem
.
"
"
Ti
jo
hočeš
odvesti
kakor
Luka
Luco
?
"
"
S
tvojim
dovoljenjem
skoraj
prav
tako
,
"
je
odgovoril
Vilar
blagovdano
izzivajoč
dečka
in
izkušajoč
njegovo
vdanost
.
"
Sprejela
je
od
tebe
jabolko
,
sedaj
je
tvoja
,
"
je
rekel
Vazko
in
dvignil
rami
,
češ
:
delaj
,
kar
hočeš
.
Čez
hip
je
pristavil
:
"
Ako
jo
pošlješ
h
Katici
,
jo
zavedeš
v
volčji
brlog
.
Kakor
volkulja
na
nabito
puško
,
tako
gleda
Katica
na
Danico
.
V
tvoji
odsotnosti
je
bila
že
dvakrat
tukaj
.
Domislila
si
je
ta
divja
vešča
,
da
je
dolina
ob
Oskovi
čudovita
pokrajina
,
in
sedaj
hodi
v
naš
han
nadlegovat
Danico
.
Prvikrat
se
je
pripeljala
v
velikem
spremstvu
,
kmalu
potem
,
ko
si
nas
bil
ti
zapustil
;
v
drugič
je
prijahala
jeseni
,
in
sicer
tisti
dan
,
ko
so
se
nastanili
orožniki
v
Piliću
.
To
pot
se
je
nahajala
v
njenem
spremstvu
samo
njena
sestra
in
oni
zaptija
s
hudim
psom
in
z
bikovko
.
Obakrat
je
svarila
Danico
zaradi
tebe
.
"
Vilar
se
je
čudil
.
"
Kako
te
je
svarila
?
"
je
vprašal
,
položivši
Danici
roko
na
ramo
.
"
Rekla
je
,
da
si
se
povrnil
preko
Save
v
svojo
domovino
in
te
nikdar
več
ne
bo
nazaj
,
"
je
odgovorila
,
sklonivši
se
k
šivanju
.
"
Glej
,
kako
se
je
lagala
!
Evo
mene
,
ki
sedim
zopet
v
hanu
ob
Oskovi
.
Kaj
ti
je
še
natvezla
?
"
"
Rekla
je
,
da
sem
neumna
pura
,
ako
ti
kaj
verjamem
.
Mimogredoč
si
se
ozrl
name
,
zaiskril
z
očesom
in
pljunil
–
je
rekla
.
"
"
Gospodin
Franjo
odvede
na
svoj
dom
gospico
iz
mesta
,
takšno
,
ki
ume
odgovarjati
na
nemškem
in
na
madžarskem
jeziku
in
se
je
izobrazila
na
učenih
šolah
,
a
tebe
ukani
.
Tako
je
razlagala
o
tebi
,
"
je
pridejal
Vazko
.
"
Ali
si
ji
verjela
?
"
Za
Danico
je
odgovoril
Vazko
:
"
Skraja
je
plakala
in
jadikovala
;
dve
ribi
sta
se
na
eni
žerjavici
pekli
,
pa
druga
drugi
ni
verjela
.
Ko
pa
je
prišel
Ante
s
tvojim
pozdravom
,
se
je
potolažila
in
ni
verjela
.
"
"
Zvita
kača
je
ta
Katica
,
nisem
mislil
,
"
je
rekel
inženir
,
odganjajoč
občutek
samoljubnosti
;
z
ljubeznijo
razvratne
in
vihrave
Katice
se
ni
maral
ponašati
.
"
Kaj
je
še
povedala
?
"
Danica
je
od
strani
zrla
na
Vilarjevo
koleno
,
kakor
bi
pozvedovala
,
je
li
resnica
,
da
sedi
poleg
nje
oni
dobri
gospodin
Franjo
,
o
katerem
je
toliko
sanjala
.
Ker
je
pozabila
na
odgovor
,
je
povzel
Vazko
:
"
Ko
je
bila
vdrugič
tukaj
,
je
prigovarjala
Danici
,
naj
gre
z
njo
v
mesto
,
da
jo
izobrazi
za
gospodina
Franja
,
ker
je
še
preveč
okorna
in
neotesana
za
gosposkega
človeka
.
Kadar
poteče
Oskova
v
breg
,
tedaj
bo
začela
hoditi
Danica
h
Katici
v
šolo
.
"
Danica
je
dvignila
glavo
in
njen
pogled
,
opran
v
solzah
,
se
je
zadolbel
v
Vilarjev
obraz
,
kakor
bi
vprašal
:
Ali
res
ni
zate
preprosta
hercegovska
deklica
?
Prsti
njegove
desnice
so
se
dotaknili
njenega
ušesca
in
se
jeli
poigravati
z
njim
.
"
Ne
dam
te
h
Katici
,
"
je
rekel
z
veliko
ljubeznijo
v
besedah
in
v
srcu
.
"
Zadavila
bi
jo
,
otrovala
,
"
ga
je
prekinil
Vazko
.
"
Da
si
videl
,
gospodine
Franjo
,
kako
se
je
nasadila
na
Bobojedca
,
ko
je
bila
vdrugič
tukaj
.
Ante
je
tu
pred
hanom
z
mehom
moke
zlezel
na
svojega
konja
prav
takrat
,
ko
so
oni
prijahali
.
Katičin
konj
se
je
splašil
Bobojedčevega
konjeta
ali
pa
meha
in
je
tako
odskočil
,
da
se
je
Katica
malone
zvalila
na
tla
.
O
,
kako
je
ona
osa
s
palico
pripalila
Bobojedca
po
glavi
,
potem
pa
še
njegovega
konjeta
!
"
Vazko
se
je
zahahljal
in
tudi
Danica
se
je
posmejala
.
"
Kaj
pa
Ante
nato
?
Ali
se
je
dal
ženski
tepsti
?
"
je
vprašal
Vilar
.
"
Dal
.
,
Joj
meni
,
bednemu
katoliku
!
'
je
viknil
.
,
Prišel
je
moj
vranec
na
svoj
klanec
!
'
Zmignil
je
z
ramo
in
odjahal
.
"
"
Katica
je
otročja
in
hudobna
,
k
njej
ne
pojdeš
,
"
je
po
kratkem
premolku
povzel
Vilar
.
"
Še
drugo
rodbino
poznam
v
Tuzli
,
ki
te
bo
rada
sprejela
.
On
piše
v
konaku
,
njegova
soproga
je
zelo
prijazna
gospa
s
širokim
,
usmiljenim
srcem
.
Oba
sta
prišla
iz
moje
domovine
,
moja
rojaka
sta
.
Tja
te
dam
.
Otroci
so
v
hiši
,
pri
njih
se
ne
boš
dolgočasila
.
Hočeš
li
?
"
Danica
je
prikimala
.
"
Precej
jutri
pošljem
po
slugi
list
k
Hrenu
,
to
je
ime
gospoda
,
kateremu
te
izročim
,
in
pojutršnjem
pride
odgovor
.
"
Tudi
Vazko
je
bil
zadovoljen
s
tem
načrtom
.
Nadejal
se
je
,
da
pojde
v
posete
v
Tuzlo
,
ko
bo
tam
bivala
Danica
,
in
da
se
mu
pri
tej
priliki
posreči
,
videti
svojega
učitelja
in
pobratima
Jovico
.
Ostal
je
v
izbi
in
se
mel
pred
zaljubljeno
dvojico
,
dokler
ni
gospodin
Franjo
naročil
druge
kave
.
Točno
mu
je
postregel
,
na
kar
se
je
tiho
splazil
iz
izbe
.
Tedaj
je
privil
Vilar
deklico
k
sebi
ter
se
zagledal
v
oči
,
tako
svetle
in
dobre
,
kakor
so
bile
one
,
ki
jih
je
srčno
ljubil
na
slovenski
zemlji
.
Dolgo
je
gledal
vanje
,
dolgo
je
srce
odgovarjalo
srcu
.
Strogemu
čuvaju
nežnih
hrizantem
bi
pri
tem
prizoru
nič
ne
moglo
privabiti
znakov
sramežljivosti
na
lice
.
Mračilo
se
je
že
,
ko
je
stopil
pod
pristrešje
,
da
se
poslovi
pri
Peru
.
"
So
že
zopet
iskali
?
"
je
rekel
s
slabim
glasom
handžija
.
"
Po
vsej
sili
hočejo
najti
pri
nas
orožarno
.
Vse
gre
pri
nas
v
propast
.
"
"
Trava
ne
poraste
,
kamor
stopi
zaptija
,
"
je
zabelil
starčevo
tarnanje
Vazko
.
Pero
je
dvignil
svoje
vele
oči
k
Danici
,
ki
je
stala
za
Vilarjem
.
"
Ti
si
se
odločila
,
da
pojdeš
v
Tuzlo
?
Ne
hodi
,
dekle
!
V
mesto
greš
,
kadar
hočeš
,
a
iz
mesta
,
kadar
te
puste
.
Tudi
Drljača
je
šel
,
ker
je
želel
,
in
se
ni
povrnil
.
"
"
Dobro
ji
bo
v
mestu
,
Pero
.
Gospodin
Franjo
jo
skrije
pred
psi
,
ki
ne
lajajo
samo
,
ampak
tudi
grizejo
.
Posetim
jo
v
mestu
in
ako
Bog
da
in
sreča
junaška
,
bom
videl
tudi
Jovico
,
"
je
rekel
deček
.
Vilar
nato
:
"
Dovoli
mi
,
Pero
,
da
jo
vzamem
v
svoje
varstvo
.
Govorite
o
moji
nameri
z
Drljačko
.
Bog
mi
je
priča
,
da
hočem
biti
Danici
pošten
zaščitnik
do
konca
življenja
.
Opravičiti
se
hočem
pred
Jovico
,
kadar
pride
iz
zapora
.
Močnejša
je
moja
roka
nego
tvoja
.
"
"
Delajte
,
kakor
morete
in
veste
,
a
vselej
bodite
pošteni
.
Sreča
in
nesreča
gresta
eno
pot
,
pa
jaz
vas
ne
morem
spremljati
.
Za
mene
se
že
borita
smrt
in
starost
,
ne
potraja
dolgo
,
da
zmaga
smrt
.
Sneg
je
pokril
mojo
glavo
in
kmalu
me
pokrije
zemlja
.
"
Vilar
je
stopil
v
večerno
meglo
in
hitel
domov
.
Še
tisti
večer
je
pisal
Hrenu
.
No
,
Minkec
,
srna
se
nama
obeta
izpod
Konj-planine
.
Veseli
se
,
dušica
!
To
bo
nekaj
zaleglo
v
najinem
gospodarstvu
in
gospodinjstvu
,
"
je
rekel
drugo
popoldne
Hren
svoji
soprogi
,
ko
je
prišel
iz
pisarne
.
Obesil
je
površnik
na
kljuko
,
vzel
iz
njega
drobno
pismo
ter
zavihtel
z
njim
po
zraku
,
rekoč
:
"
Glej
,
tu
notri
nama
Vilar
napoveduje
pošiljatev
.
"
"
Saj
je
skrajnji
čas
,
da
nama
pošlje
srno
,
ko
jih
je
pa
tam
toliko
,
da
se
komaj
ogibljejo
druga
drugi
.
Ne
vem
,
kako
naj
mu
primerno
izkaževa
svojo
hvaležnost
,
"
je
odgovorila
gospa
,
rdeča
v
obraz
in
vesela
,
da
dobi
za
teden
dni
mesa
v
hišo
.
"
Motiš
se
,
ljuba
.
Drugačna
srna
pride
sedaj
v
hišo
,
živa
,
dvonoga
,
"
je
pojasnil
soprog
.
Vrteč
pismo
v
roki
,
je
sedel
za
mizo
.
"
Ti
ne
uganeš
,
ko
bi
ugibala
vso
noč
.
"
"
Pa
precej
povej
!
"
je
rekla
gospa
,
stopivši
po
moževe
copate
,
ki
so
ležale
za
pečjo
.
"
Kakor
nalašč
se
je
to
pripetilo
,
ljuba
moja
!
Ti
postajaš
obširnejša
,
v
dveh
mesecih
pride
katastrofa
–
"
"
Ne
brbljaj
mi
,
Vinko
,
saj
veš
,
da
tega
ne
maram
večno
poslušati
.
Ako
imaš
kaj
resnega
na
srcu
ali
v
tistem
pismu
,
povej
pametno
ali
pa
molči
.
Menim
se
za
tvoje
neslanosti
!
"
Rekši
je
s
copatami
lahno
udarila
soproga
po
kolenu
in
jih
položila
k
njegovim
nogam
.
"
Res
,
o
pravem
času
nama
pride
ta
pomoč
.
Stara
Grgićevka
je
okorna
,
zato
me
je
že
skrbelo
,
kje
bi
ti
dobil
mlado
,
okretno
žensko
,
ki
bi
ti
pomagala
,
stregla
,
prala
plenice
,
prevezavala
,
kadar
pride
tvoja
bridka
urica
.
He-he-he
!
"
"
Vinko
,
ne
uganjaj
mi
nespodobnosti
!
"
Ozlovoljena
je
gospa
iz
mestej
prinesla
lonček
kave
,
iz
omare
pa
kos
kruha
.
Oboje
je
postavila
pred
soproga
na
mizo
.
"
Na
,
snej
malico
,
potem
si
umij
nespodobna
usta
,
preden
izpregovoriš
.
In
prosim
te
,
Vinko
,
vsaj
pred
otroki
mi
ne
gobezdaj
neumnosti
,
ti
vse
slišijo
in
obdelajo
po
svoje
.
Danes
me
je
Mirko
vprašal
,
zakaj
me
imenuješ
matuško
širokih
obsegov
.
"
"
A-a
,
zanikarnež
,
lopov
!
Mirko
je
bister
deček
.
V
vse
vtakne
svoj
nosek
,
vsaki
stvari
bi
rad
do
jedra
.
Uvidiš
,
ako
doživiš
:
ta
postane
še
bosenski
hofrat
.
Mislec
–
ti
pravim
.
"
Tako
je
govoril
Hren
,
sezuvajoč
čevlje
.
Potem
je
vzel
list
iz
ovoja
.
"
Glej
,
tu
notri
stoji
,
da
nama
privede
Vilar
te
dni
neko
preganjano
nedolžnost
.
Oj
da
,
France
je
velik
idealist
.
Saj
je
lahko
.
Kaj
slabega
še
ni
izkusil
v
življenju
,
zato
vidi
povsod
preganjane
nedolžnosti
,
zatirane
ljudi
,
hlepi
po
pravici
,
svobodi
in
Bog
ve
po
čem
še
.
Ko
bi
šlo
vse
na
njegovo
kopito
,
pa
bi
nikdar
ne
imeli
mraza
,
ne
suše
,
ne
toče
.
Po
bratovsko
bi
se
ljubili
in
lizali
in
živeli
bi
kakor
evangeljski
ptiči
.
Je
tista
,
da
se
takšne
reči
lepo
slišijo
,
a
izvesti
jih
ni
mogoče
.
"
"
Nu
,
kaj
je
torej
tista
preganjana
nedolžnost
,
ki
nama
jo
privede
?
"
"
Deklico
nama
pošlje
,
živo
punco
,
ki
zunaj
na
deželi
ni
varna
pred
zapeljivostjo
sveta
,
zato
jo
bova
midva
skrila
,
čuvala
–
in
denarce
bova
vlekla
zanjo
.
Hercegovsko
devojko
nama
da
v
rejo
,
hčer
junaškega
vojvode
–
pomisli
!
–
ki
je
pred
petimi
leti
padel
v
bojih
s
Turki
.
In
mati
ji
je
umrla
v
cetinjski
bolnici
.
"
Hren
je
dvignil
glavo
,
nagrbančil
čelo
,
razširil
oči
,
da
bi
bolje
videl
,
kako
učinkuje
novica
na
radovedno
in
romantično
soprogo
.
"
Njen
oče
je
bil
torej
vstaški
vojvoda
,
ne
takšen
,
ki
nosi
na
glavi
šesterozobato
krono
.
"
"
Ne
,
pokrivala
s
tistimi
roglji
ali
češarki
ni
imel
na
glavi
,
vsekakor
pa
je
bil
za
našo
Avstrijo
zaslužen
mož
,
ker
je
pomagal
tirati
Turke
iz
Hercegovine
in
nam
je
pripravljal
pot
v
deželo
.
Za
nas
je
šel
po
kostanj
v
ogenj
in
poginil
.
Tako
misli
o
njem
tudi
Vilar
.
Nu
,
naj
je
bil
takšen
ali
drugačen
,
njegova
hči
nama
je
dobrodošla
.
France
piše
in
prosi
,
naj
jo
vzameva
pod
streho
,
ker
je
sedaj
brez
pravega
zaščitnika
in
že
toliko
odrasla
,
da
so
ji
nevarni
orožniki
in
drvarji
,
sploh
vse
,
kar
je
moškega
spola
na
Konj-planini
.
"
"
Samo
inženir
ji
ni
nevaren
–
a
?
"
"
Za
mojo
mislijo
hodiš
,
Minkec
.
To
bo
najbrž
njegova
nevesta
.
Takšen
idealist
!
Pri
majkini
kravi
sem
ga
še
le
prav
spoznal
.
Zakaj
pa
ne
?
Hči
hercegovskega
vojvode
je
lahko
tudi
bogata
.
Morda
ima
dote
kakšnih
dvesto
ovac
in
baš
toliko
koz
,
vrhutega
pa
še
sto
kozjih
mehov
starega
vina
ali
pa
pehar
starih
dukatov
in
križavcev
.
I
,
dobro
je
,
kar
je
,
čeprav
France
ne
potrebuje
.
Iz
tega
se
da
napraviti
majhna
denarna
zaloga
,
fond
,
iz
katerega
človek
,
kadar
pridejo
težki
časi
,
lepo
sesa
obresti
.
O
,
da
sem
jaz
dobil
takšen
fond
!
"
"
Vedno
mi
očitaš
,
da
ničesar
nisem
prinesla
k
hiši
.
"
"
Ničesar
ti
ne
očitam
,
ljuba
moja
.
Ti
sama
si
pridna
,
delavna
,
varčna
in
najboljši
fond
za
potomstvo
.
Na
,
beri
,
kaj
piše
moj
prijatelj
!
"
Hren
je
malical
,
gospa
je
čitala
Vilarjevo
pismo
.
Iz
druge
sobe
se
je
slišalo
otroško
rajanje
.
"
Kaj
–
Minkec
,
ali
ni
to
naravnost
fenomenalna
ponudba
?
Plača
nama
zanjo
tri
goldinarje
na
dan
.
To
nese
na
mesec
več
,
nego
znaša
moja
mesečna
plača
s
stanarino
vred
.
Toliko
pa
vendar
ne
bo
pojedla
tista
mlada
buzakljunka
na
dan
!
Veš
kaj
,
preden
pride
tvoj
čas
,
jo
lepo
uvedi
v
gospodinjstvo
,
da
se
bo
znala
vrteti
v
kuhinji
,
zakaj
hči
hercegovskega
vojvode
nemara
ne
ve
navadnih
hišnih
poslov
.
Morda
ume
speči
jarca
ter
opražiti
čebulo
in
česen
,
a
za
takšnega
gospoda
,
kakor
je
naš
France
,
mora
vedeti
mnogo
več
.
Najbrž
ti
pošlje
preganjano
nedolžnost
zato
,
da
jo
olikaš
in
ogladiš
.
Naj
se
zgodi
po
njegovem
!
"
"
Gotovo
je
njegova
nevesta
,
ker
toliko
žrtvuje
zanjo
,
"
je
rekla
gospodinja
,
zamišljeno
zroč
preko
lista
na
gospodarja
.
"
Precej
mu
odpiši
,
da
rad
sprejmeš
deklico
v
hišo
.
In
ne
čvekaj
o
tem
na
trgu
!
Gospod
inženir
želi
,
da
ostane
stvar
,
kolikor
je
mogoče
,
tajna
.
"
"
To
se
ve
,
"
je
hrknilo
v
Hrenovem
grlu
.
Pol
ure
pozneje
je
nesel
pismeni
odgovor
Vilarjevemu
vozniku
Mrkezkovemu
Janezu
,
ki
je
nočeval
v
Agularjevem
hlevu
.
Pri
večerji
in
potem
še
dolgo
v
noč
sta
se
zakonska
prijetno
razburjena
pomenkovala
o
sreči
,
ki
ju
je
doletela
tako
nenadoma
.
Še
enkrat
sta
skupno
čitala
pismo
izpod
Konj-planine
.
Hrenu
je
sijal
obraz
,
njegovi
soprogi
so
od
same
ginjenosti
mrlele
oči
,
kakor
da
se
pripravljajo
na
solzni
naval
.
Gospa
Minka
je
pod
odejo
res
potočila
solzo
,
tako
močno
se
je
zamislila
v
bedno
usodo
sirote
brez
staršev
in
v
inženirjevo
značajnost
.
Obljubila
si
je
,
da
bo
deklico
ljubila
kakor
svojo
sestro
ali
pa
kakor
svojo
hčer
.
Vse
je
ukrenila
,
kako
si
bo
uredila
stanovanje
,
da
bo
preganjana
nedolžnost
najudobneje
živela
pod
njeno
streho
.
Danici
se
je
zdelo
vse
prav
,
kar
je
želel
in
svetoval
gospodin
Franjo
.
V
teh
petih
letih
,
odkar
ni
imela
več
pravega
domovanja
,
se
je
navadila
kočujočega
življenja
in
povsod
se
je
lahko
udomačila
,
kjer
so
bivali
dobri
ljudje
.
Dokler
se
ni
zavedala
svoje
nedolžnosti
,
se
ni
bala
moških
,
šele
ko
je
bil
Vilar
zbudil
njeno
ženstvo
,
je
vsakega
tujega
moškega
smatrala
za
svojega
sovražnika
.
Tako
ji
je
ganil
nedolžno
srce
,
da
bi
bila
šla
z
njim
kamorkoli
,
samo
h
Katici
ne
.
Bližal
se
je
dan
,
ko
se
je
Vilar
moral
odpraviti
v
mesto
po
denarno
zalogo
.
Dogovoril
se
je
z
Bobojedcem
,
naj
ga
tisti
dan
spremlja
z
Danico
k
gospodu
Hrenu
.
Ni
se
mu
zdelo
prilično
,
da
bi
sam
šel
z
njo
;
ljudje
bi
gledali
za
njima
in
bi
takšno
potovanje
smatrali
za
ugrabitev
in
njega
za
dekliškega
roparja
.
Zato
je
vzel
Bobojedca
s
seboj
.
Ker
v
obeh
Pilićih
ni
bilo
dobiti
primernega
voza
,
onega
,
ki
je
bil
last
drvarskega
podjetja
,
pa
za
svoje
privatno
podjetje
ni
maral
rabiti
,
je
najel
za
Danico
brhkega
konjiča
.
In
nekega
meglenega
jutra
se
je
Danica
v
hanu
ob
Oskovi
poslovila
od
Vazka
in
Pera
.
Starček
je
privezaval
na
sedla
njeno
borno
prtljago
in
tako
je
govoril
handžija
:
"
Dal
ti
Bog
dobro
,
Danica
!
Sprejemaj
dobre
nasvete
in
pomagano
ti
bo
!
Kdor
jih
ne
mara
,
mu
ni
treba
pomoči
.
Naj
te
ne
ostraši
vsaka
muka
in
nesreča
;
kdor
teh
ne
pozna
,
ne
ve
,
kaj
je
radost
in
sreča
.
"
Govoril
je
kakor
človek
,
ki
gre
v
večnost
,
pa
še
postane
na
vratih
,
se
obrne
in
zakliče
v
svet
,
kaj
je
jedro
njegovih
izkušenj
,
kakšen
sad
je
utrgal
z
drevesa
življenja
.
"
Po
Bogu
mi
sestra
Danica
!
Z
gospodinom
Franjem
pridem
v
Tuzlo
k
tebi
.
Naj
tiči
tvoj
brat
Jovica
za
zidovjem
iz
samih
skal
,
naj
ga
straži
sto
zaptij
in
askerov
,
jaz
se
proderem
k
njemu
,
ker
ga
moram
videti
,
"
je
vzkliknil
Vazko
,
ko
je
sedela
deklica
že
na
konju
.
Stal
je
šele
dobro
na
vratih
v
življenje
in
že
je
vrelo
v
njem
neugnano
hrepenenje
po
junaških
delih
.
"
Lahko
ti
bo
priti
k
Jovici
,
ti
nezrelo
in
neizkušeno
dete
,
a
težko
od
njega
,
"
ga
je
pokaral
Bobojedac
,
ki
je
nestrpno
čakal
odhoda
.
"
Hajdimo
,
hajdimo
!
"
je
priganjal
.
Poželjivo
je
gledal
na
debelo
torbo
,
privezano
k
sedlu
inženirjevega
konja
in
rad
bi
bil
že
duškal
kje
poleg
nje
.
Vilar
je
ogrnil
Danico
z
dolgo
zelenkasto
haljo
,
kakršno
nosijo
turške
ženske
;
halja
jo
je
pokrila
vso
do
nosu
.
Odpravili
so
se
na
pot
.
Ves
dan
je
trajalo
potovanje
.
Vilar
se
ni
maral
oglasiti
pri
Samojlu
,
ker
se
je
hotel
ogniti
izpraševanju
,
čemu
potuje
v
takšnem
spremstvu
.
Pol
ure
pred
njegovim
hanom
so
zavili
s
poti
na
tratino
,
stopili
s
konj
,
jih
privezali
k
grmu
,
jim
nasuli
zobanja
.
Sedli
so
na
podrto
hraščino
in
se
pokrepčali
iz
torbe
.
Ko
so
si
bili
dobro
opomogli
,
so
se
vzdignili
in
odpravili
.
Spotoma
je
Vilar
razložil
Danici
,
zakaj
se
ne
mara
ustaviti
pri
Samojlovih
.
"
Ti
židje
imajo
grde
jezike
.
Raztrobili
bi
,
da
sem
ugrabil
deklico
in
jo
skril
v
Tuzli
.
Zato
mimo
hana
ob
Spreči
ne
bom
jezdil
z
vama
.
Naprej
pohitim
in
vaju
počakam
v
Kulin-hanu
.
"
"
Delaj
po
svoje
,
gospodine
moj
!
Ti
vse
najbolje
veš
in
znaš
,
"
je
tiho
odgovorila
.
Izpodbodel
je
konja
in
zdirjal
.
V
Kulin-hanu
ju
je
počakal
.
Na
vsej
dolgi
poti
se
ni
zgodilo
našim
potnikom
nič
posebnega
.
Bobojedac
je
bil
toliko
obziren
in
razumen
,
da
je
skraja
hotel
jahati
na
čelu
,
češ
,
naj
se
onadva
neopazovano
gledata
in
razgovarjata
za
njegovim
hrbtom
.
Pa
to
se
mu
ni
posrečilo
.
Buhal
je
z
bedrom
in
stremenom
v
suha
konjska
rebra
,
toda
njegov
konjič
se
ni
zmenil
za
čast
,
da
bi
nosil
zvonec
,
kakor
so
se
izražali
v
dobrih
starih
časih
,
ni
maral
prvačiti
.
Svest
si
svoje
nezmožnosti
,
se
ni
hotel
riniti
v
ospredje
,
rajši
je
,
dihajoč
v
mater
zemljo
,
capal
v
ozadju
in
pobiral
stopinje
za
svojima
bodrima
tovarišema
.
Tako
je
dajal
dober
vzgled
vsem
,
ki
so
prišli
z
nezadostnimi
močmi
na
svet
,
in
onim
,
katerim
so
se
v
pretegah
življenja
že
skrhale
za
prvačenje
potrebne
moči
.
Dočim
je
konjič
kazal
sliko
ravnodušnega
in
izguranega
bitja
,
se
je
držal
njegov
jahač
bahato
,
skoraj
oblastno
.
Tisti
dan
mu
je
turbanov
konec
posebno
koketno
mahal
čez
uho
.
Saj
bednega
katolika
še
nikdar
ni
doletela
takšna
čast
.
Vedno
je
tovoril
drva
v
mesto
,
a
danes
spremlja
visokega
gospoda
,
ki
po
dovršeni
potl
ne
bo
štedil
denarja
,
spremlja
pa
tudi
krasno
Srbkinjo
,
ki
je
ljuba
njegovega
velikega
dobrotnika
,
spremlja
jo
kot
telesna
straža
.
Mati
,
ki
čepi
v
plesni
dvorani
vso
noč
ob
mrzli
steni
kot
strašilo
prepodjetnim
moškim
,
ni
tako
ponosna
na
svojo
zalo
hčerko
,
vrtečo
se
po
parketu
,
kakor
je
bil
Bobojedac
ponosen
na
Danico
.
Zdaj
je
pogledal
na
deklico
,
zdaj
na
svojega
dobrotnika
in
neprestano
je
mežikal
z
desnim
očesom
,
kakor
bi
se
mu
bleščalo
in
bi
ne
mogel
prenesti
tolike
lepote
in
tolike
mlade
čilosti
.
Gospodin
Franjo
je
mnogokrat
zadržal
konja
,
se
vzravnal
z
Bobojedcem
ter
mu
pomolil
čutaro
s
slivovko
,
potem
krhelj
pečenke
ali
kosec
sira
s
kruhom
ali
pa
trdo
kuhano
jajce
in
naposled
še
svalčico
.
Za
vse
je
imel
bedni
katolik
hvaležno
srce
in
odprto
pest
.
V
Kulin-hanu
so
dolgo
duškali
,
ker
Vilar
ni
hotel
,
da
bi
prišli
pred
trdim
mrakom
v
mesto
.
Odpel
je
torbo
ter
izvadil
v
papir
zavite
ostanke
brašna
.
Ante
se
je
začudil
,
da
se
da
toliko
zmestiti
v
švabsko
torbo
.
Izrazil
je
mnenje
,
da
tisto
drobčkano
gosposko
uživanje
božjih
darov
nič
ne
zaleže
,
človek
se
mora
kakor
konj
počasno
dotrda
najesti
,
potem
pa
mirna
Bosna
za
ves
dan
.
Vilar
je
vpošteval
nauk
tega
zavaljenega
bitja
sirove
stvaritve
in
je
vse
ostanke
razpoložil
pred
njim
na
tla
.
Bobojedac
je
umel
imenitno
stradati
,
kadar
ni
imel
;
znal
je
pa
tudi
imenitno
požlamboriti
do
kraja
vse
,
kar
so
mu
predložili
dobri
ljudje
.
Že
se
je
bila
naredila
noč
,
ko
so
v
Kaisersheimbovi
ulici
pred
Hrenovim
stanovanjem
stopili
s
konj
.
Vrata
na
vrt
so
bila
že
zaprta
in
Vilar
je
moral
dolgo
trkati
,
preden
je
prišel
Hren
odpirat
,
užaljen
,
da
ga
motijo
v
večernem
miru
.
"
Privedel
sem
ti
deklico
,
tako
sva
se
domenila
,
"
je
rekel
Vilar
.
"
Oprosti
,
da
pridem
ponoči
.
Pot
izpod
Konjplanine
se
vleče
,
vrhutega
nisem
hotel
v
mesto
pred
mrakom
.
"
"
Že
prav
,
France
,
je
že
dobro
,
"
je
pohitel
Hren
in
posvetil
s
svetilnico
v
ozadje
,
kjer
je
stala
Danica
,
zahaljena
liki
turška
bula
.
Potem
se
je
priklonil
in
slovesno
je
pristavil
:
"
Dobro
mi
je
došla
tvoja
varovanka
.
Pozdravljena
v
moji
hiši
,
hči
slavnega
hercegovskega
vojvode
!
Prosim
,
gospoda
,
potrudite
se
v
moje
bele
dvore
!
Čemu
bi
stali
na
mrazu
!
"
Obrnil
se
je
proti
hiši
,
hipoma
pa
se
je
domislil
še
nečesa
ter
se
okrenil
proti
ulici
in
zaklical
:
"
Hej
vozniki
,
zapeljite
parizarje
na
dvorišče
in
sem
pod
streho
razložite
balo
!
"
"
Ni
,
ni
!
Siromaki
smo
in
vse
smo
prinesli
na
konjih
,
"
je
rekel
Vilar
in
spremljevalcu
je
velel
:
"
Ante
,
odvedi
konje
k
Agularju
in
poskrbi
,
da
dobe
zadosti
krme
!
"
Bobojedac
je
vzdihnil
:
"
U
,
lahko
je
poslušati
ukaz
,
a
težko
ga
je
izpolniti
.
Nimam
novcev
,
da
bi
plačal
toliko
krme
.
"
"
Saj
tudi
ni
treba
.
Jaz
sam
pridem
k
Agularju
in
vse
poravnam
.
In
tebe
nagradim
.
"
"
Daj
mi
pare
,
gospodine
Franjo
!
Za
takšnega
dobrega
človeka
,
kakršen
si
ti
,
gospodar
ti
naš
dobrotljivi
,
grem
brezplačno
do
debelega
morja
in
nazaj
,
toda
glej
,
moj
konj
se
je
zbosil
.
Preden
ti
jutri
vstaneš
,
moram
z
njim
h
kovaču
,
pa
nimam
pare
v
žepu
.
Daj
,
daruj
!
"
"
Tvoj
dolžnik
sem
,
toda
sedaj
nimam
drobnega
.
Le
idi
!
Jutri
zjutraj
–
"
"
Daruj
na
debelo
,
gospodine
Franjo
!
Srečala
te
sreča
,
to
ti
želim
kakor
sebi
!
Oprosti
bednemu
katoliku
njegova
večna
moledovanja
!
Saj
veš
,
siromak
je
kratkih
rokavov
,
a
dolgega
jezika
.
U
–
gospodine
Franjo
!
"
Bobojedac
se
je
upognil
,
sesedel
in
stisnil
,
kakor
da
se
ga
je
sesula
dobra
tretjina
.
Hren
mu
je
posvetil
v
obraz
.
"
Ta
prokleti
čuž
!
I
mene
tako
obira
,
kadar
pride
z
drvi
.
Ne
gre
,
dokler
ne
dobi
.
"
"
Pošten
človek
si
iz
kamna
izbije
kruh
,
kako
ne
iz
dobrega
gospodina
Franja
?
"
je
odgovoril
Bobojedac
.
Vilar
ga
je
bogato
nagradil
.
Dočim
jih
je
Hren
sprejel
z
obilo
porcijo
sarkazma
,
se
je
vedla
njegova
žena
zelo
odkritosrčno
in
ljubeznivo
.
Prihitela
je
iz
kuhinje
,
vzela
Danici
iz
rok
dve
culi
prtljage
,
izmotala
jo
iz
haljine
,
jo
objela
in
posadila
na
zofo
za
mizo
.
Ni
vedela
,
čemu
bi
se
bolj
čudila
,
ali
njenemu
ličnemu
gunjicu
,
tistemu
,
ki
so
ga
pred
tremi
meseci
občudovali
tuzlanski
izletniki
pod
Konj-planino
,
ali
njenemu
lepemu
obrazu
in
pravilnosti
ter
skladnosti
njene
postave
.
Jedva
je
Danica
dobro
sedela
,
že
sta
se
vzpela
dečka
k
njej
in
od
vseh
strani
ogledovala
njeno
slikovito
opravo
.
Posebno
ju
je
zanimal
gunjič
.
Mirku
je
ugajal
mladenič
z
jabolkom
v
novi
roki
,
Stanku
ptiček
z
zlatim
kljunom
.
Prvi
je
celo
potipal
tisto
všito
jabolko
,
za
kar
ga
je
mati
krcnila
po
roki
.
Miško
,
ki
je
že
sama
stala
,
je
mikala
srebrna
zaklopnica
,
bleščeča
se
na
Daničinem
pasu
;
po
zofi
se
je
po
vseh
štirih
priplazila
do
deklice
in
ji
sedla
v
naročje
.
Stanko
se
je
domislil
pravljic
,
ki
jih
je
pravila
mati
,
in
je
Danico
naravnost
vprašal
,
ni
li
ona
tista
deklica
iz
devete
dežele
,
ki
je
pasla
gosi
in
je
postala
potem
kraljica
.
Mirko
je
bil
skromnejši
,
ker
jo
je
smatral
za
navadno
preganjano
bitje
in
jo
je
primerjal
vili
,
ki
je
pred
zmaji
bežala
s
planine
;
o
takšni
vili
je
slišal
pesem
,
ko
ga
je
Grgićeva
majka
nekoč
vzela
na
svoj
dom
.
Zelo
oprezen
in
boječ
je
bil
Daničin
prvi
nastop
v
tuji
hiši
.
Zaupno
je
parkrat
pogledala
na
Vilarja
,
kakor
bi
hotela
reči
:
Oprosti
mojo
zbeganost
!
Nisem
jih
še
navajena
,
a
navaditi
se
jih
hočem
,
ker
ti
tako
želiš
.
Ni
si
upala
se
ozreti
na
Hrena
:
po
nekem
naravnem
nagibu
je
spoznala
,
da
za
njegovo
porogljivostjo
tiči
neodkritost
in
slaba
volja
.
Kakor
z
deco
,
tako
se
je
njen
pogled
precej
seznanil
tudi
z
gospo
Minko
,
ki
jo
je
navdala
že
prvi
hip
velika
prisrčnost
za
deklico
.
Vilar
je
pravil
o
potu
,
ki
so
ga
naredili
,
gospa
je
prijazno
vprašala
deklico
,
če
je
sama
všila
te
krasne
podobe
in
arabeske
v
gunjič
,
potem
je
hotela
vedeti
,
kje
se
je
naučila
te
umetnosti
,
naposled
je
izrazila
željo
,
naj
bi
se
precej
jutri
obe
skupaj
lotili
večjega
dela
,
pri
katerem
bi
ona
sama
delovala
le
kot
učenka
.
Danica
je
z
ljubkim
in
jasnim
glasom
odgovarjala
in
se
močno
prikupila
gospe
.
"
Jaz
se
bom
učila
od
tebe
umetnega
všivanja
,
ti
pa
od
mene
kuhanja
.
Si
li
zadovoljna
tako
?
"
"
Zadovoljna
,
"
je
odgovorila
Danica
in
gospa
je
prijela
za
Miškino
obnaženo
nožico
,
tako
da
je
z
nožico
vred
držala
tudi
Daničino
roko
.
"
Kako
se
imenuješ
,
devojka
?
"
je
vprašal
gospodar
s
pipo
v
ustih
.
"
To
treba
vedeti
.
"
Njegova
srbohrvaščina
se
je
močno
naslanjala
na
slovenščino
.
"
Danica
,
"
je
zalepetala
deklica
in
mahoma
jo
je
zalila
rdečica
,
ko
se
je
zazrla
v
debele
Hrenove
oči
.
Vilar
je
zapazil
njeno
plašljivost
pred
gospodarjem
.
"
Danica
Miloševićeva
je
njeno
ime
,
"
je
pojasnil
.
"
Dobro
,
to
treba
vedeti
.
In
kakšno
dostojanstvo
naj
pridenem
njenemu
imenu
,
ko
jo
jutri
zglasim
v
konaku
?
Tu
so
za
takšne
stvari
zelo
strogi
.
"
Vilarju
so
legle
neke
sence
na
lice
.
Ni
mu
ugajalo
,
da
govori
prijatelj
zbadljivo
o
Danici
,
pa
tudi
to
ne
,
da
deklica
ne
ostane
skrita
.
Zamolklo
je
odgovoril
:
"
Dostojanstva
nima
še
nobenega
.
Čakaj
,
prijatelj
,
napišem
ti
,
kako
jo
prijaviš
v
konaku
.
"
Iztrgal
je
list
iz
svoje
beležnice
in
zapisal
nanj
besede
:
,
Danica
Miloševićeva
,
rojena
1865.
leta
.
Rojstni
kraj
:
Nevesinje
v
Hercegovini
.
Prišla
iz
Pilića
pod
Konj-planino
.
Sirota
brez
očeta
in
matere
.
'
Položil
je
list
pred
Hrena
:
"
Nadejam
se
,
da
zadošča
,
kar
sem
napisal
.
Sicer
vama
pa
naravnost
povem
,
kaj
nameravam
.
Ona
je
moja
nevesta
,
ne
morda
kakšna
slučajna
simpatija
.
To
povem
zato
,
da
ne
bo
napačnih
ugibanj
in
nesporazumljenja
.
"
"
Sem
si
precej
mislila
,
gospod
inženir
,
"
je
rekla
gospa
Minka
,
ljubo
se
smejoč
na
vse
strani
.
"
Takšna
deklica
ni
za
šume
,
v
svet
mora
,
da
se
uči
in
lika
,
ko
je
še
v
letih
za
učenje
.
Da
sem
jaz
moški
in
bi
se
mi
pojavila
sredi
gozdov
,
tudi
mene
bi
ganila
njena
usoda
in
lepota
.
"
Hotela
je
povedati
Vilarju
nekaj
prikupljivega
,
pa
se
je
izjalovilo
.
Prava
nerodnost
pa
se
je
izvalila
na
dan
,
ko
jo
je
gospodar
podražil
z
vprašanjem
:
"
In
ko
bi
zagledala
taka
,
kakor
si
,
fanta
takšne
postave
in
takšnih
oči
?
Minkec
–
a
?
"
"
Ti
vselej
prištuliš
neumnost
!
"
ga
je
odbila
gospodinja
in
mu
zalučila
Mirkov
fesič
v
prsi
.
"
Kdaj
se
vendar
odvadiš
,
svojo
naklonjenost
odevati
z
zarobljenostjo
!
Sedaj
ko
imamo
krasno
in
milo
gostjo
v
hiši
,
ti
ne
prizanesem
nobene
tvoje
neotesanosti
.
"
Vilar
je
vstal
in
se
poslovil
,
dasi
ga
je
gospa
vabila
,
naj
ostane
pri
večerji
.
Vsem
je
podal
roko
.
Gospo
je
prosil
,
naj
uvede
Danico
kolikor
mogoče
v
vse
stroke
gospodinjstva
,
svoji
varovanki
je
prigovarjal
,
naj
zaupa
vanj
,
ker
krivica
,
ki
jo
trpi
ona
,
zadene
tudi
njega
in
on
noče
omahovati
,
noče
opešati
na
poti
,
po
kateri
jo
privede
v
varno
zavetje
.
Danica
ga
je
razumela
in
mu
s
hvaležnim
in
vdanim
pogledom
plačala
za
njegove
bodrilne
besede
.
Hren
je
prižgal
svetilko
in
ga
spremil
po
stopnicah
in
prek
vrta
.
"
France
,
nekaj
me
skrbi
,
"
je
dejal
,
ko
sta
postala
pri
izhodu
na
ulico
.
"
V
konaku
so
pravili
,
da
je
ta
tvoja
varovanka
sestra
človeka
,
ki
ga
imajo
zaprtega
in
ga
peste
,
ker
so
našli
pri
njem
poln
arzenal
prepovedanega
orožja
.
"
Inženir
ga
je
prijel
za
roko
.
"
Dragi
prijatelj
,
saj
sem
te
vendar
v
tistem
listu
prosil
,
da
o
moji
zadevi
ne
poveš
nikomur
.
"
"
Kako
naj
ne
povem
,
če
jo
moram
pa
prijaviti
v
konaku
?
"
"
O
tem
do
danes
nisem
premišljeval
,
"
je
rekel
Vilar
in
s
kratkimi
besedami
je
pojasnil
vso
stvar
,
molčal
pa
je
o
kinžalu
,
ki
so
ga
orožniki
zaplenili
pri
Danici
.
"
Slišal
sem
,
da
je
njen
brat
nevaren
agitator
,
"
mu
je
segel
v
besedo
uradnik
.
"
Kot
takšnega
ga
ne
izpuste
sedaj
.
Čeprav
je
pri
onem
orožju
nedolžen
,
kakor
trdiš
ti
,
je
danes
že
malone
gotovo
,
da
ne
osvobode
njenega
brata
,
dokler
ne
uduše
nove
vstaje
,
ki
se
pripravlja
.
"
"
Prav
zato
moram
skrbeti
zanjo
jaz
.
Ljubi
moj
Vinko
,
ti
govoriš
tako
,
kakor
bi
ti
bilo
žal
,
da
si
mi
storil
uslugo
.
Ako
se
bojiš
kakšnih
sitnosti
zaradi
Danice
,
onda
odkrito
povej
,
da
pridem
jutri
po
njo
in
jo
spravim
k
Grgićevi
majki
.
"
"
Nikakor
ne
,
France
.
"
"
Rajši
sem
jo
dal
k
tvoji
gospe
soprogi
,
ker
se
pri
njej
nauči
marsikaj
lepega
.
"
"
Oprosti
mojo
opreznost
,
saj
veš
,
kako
sem
navezan
na
svojo
rodbino
,
ki
se
mi
množi
od
leta
do
leta
.
V
Bosni
postaneš
kaj
lahko
veleizdajalec
.
To
besedo
ti
nasprotnik
tako
ravnodušno
zabrusi
v
obraz
,
kakor
bi
ti
drugod
mirno
voščil
:
Dobro
jutro
,
France
!
"
"
Ne
bodi
zajec
,
Vinko
!
"
"
Nisem
.
Samo
opozoriti
sem
te
hotel
na
to
stvar
.
Danica
naj
ostane
pri
meni
.
Reči
moram
,
da
je
krasna
deklica
,
kakor
bi
pohajala
iz
prave
vojvodske
rodovine
.
Pri
nas
se
ji
ne
bo
godilo
slabo
.
Vse
naj
se
vrši
po
najinem
pismenem
dogovoru
.
Lahko
noč
!
"
Vilarju
je
tisti
večer
dolgo
rojila
Hrenova
boječnost
po
glavi
.
Zdaj
se
ji
je
posmejal
kot
neosnovani
in
smešni
,
minuto
pozneje
je
zaradi
tolike
strahopetnosti
okregal
svojega
slovenskega
prijatelja
,
potem
ga
je
zaskrbelo
,
kaj
stori
Hren
,
ako
naperijo
tudi
proti
Danici
obtožbo
zaradi
prepovedanega
orožja
,
naposled
ga
je
opravičil
kot
siromašnega
kruhoborca
,
v
katerem
se
bosta
še
dolgo
bojevala
dva
močna
elementa
:
strah
pred
višjimi
in
vpliv
zavedne
slovenske
žene
.
In
v
svojih
mislih
je
šel
z
njim
v
tista
pozna
leta
,
ko
bo
imel
davkarski
upravitelj
Hren
svoja
zrnca
že
spravljena
na
suhem
,
otroke
preskrbljene
in
si
bo
,
sedeč
v
mirnem
kotičku
s
pohvalo
in
odliko
upokojenega
človeka
,
trkal
na
prsi
in
poudarjal
svoje
neustrašljivo
Slovanstvo
,
češ
:
Kaj
nam
pa
morejo
!
Drugo
jutro
je
dal
na
pošto
pismo
,
naslovljeno
na
Bajićevo
mater
.
Vsebina
se
je
glasila
:
Milostiva
gospa
!
Zla
usoda
me
je
prisilila
,
da
sem
danes
privedel
v
Tuzlo
Danico
Miloševićevo
.
Pod
Konj-planino
se
mi
ni
zdela
več
varna
.
Sirota
se
je
izgubila
od
svojega
roda
kakor
čebela
od
svojega
roja
,
videl
sem
jo
brez
zaščite
,
zato
jo
privijem
k
svojemu
rodu
.
Tako
ji
je
usojeno
.
Poznam
njeno
značajnost
,
njen
pogum
,
njeno
deviško
nedolžnost
,
čednosti
,
ki
jih
ne
premaga
noben
nasilnik
,
vendar
pa
se
mi
je
zdelo
potrebno
,
da
jo
vem
v
Vaši
bližini
.
Vse
drugo
naj
Vam
pove
sama
.
Nahaja
se
sedaj
v
zavetju
pri
davkarskem
uradniku
Hrenu
,
ki
je
dobro
znan
Vašemu
blagemu
sinu
gospodu
Saši
.
Obžalujem
,
da
je
nisem
mogel
nastaniti
v
Vaši
hiši
,
srčno
mi
je
žal
,
da
Vas
ne
morem
posetiti
in
Vam
ustno
predložiti
svoje
velike
želje
.
Danica
v
svojem
novem
zavičaju
morda
ne
dobi
tistega
okrilja
,
ki
ga
potrebuje
.
Njen
gospodar
se
mi
je
danes
pokazal
strašljivega
in
jo
bo
morda
pisano
gledal
,
ker
je
zvedel
o
njej
,
da
je
sestra
zaprtega
Jovice
,
katerega
smatra
za
agitatorja
in
nezanesljivega
človeka
,
dočim
je
gospa
Hrenova
idealna
ženska
,
od
katere
se
Danica
lahko
mnogo
nauči
.
Ker
vem
,
milostiva
,
da
se
zanimate
za
ubogo
deklico
,
Vas
tem
laže
prosim
,
da
bi
blagovolili
vcasi
pogledati
k
njej
in
se
prepričati
,
je
li
pri
Hrenovih
dobro
shranjena
,
zakaj
meni
pozimi
nemara
ne
bo
mogoče
tako
pogosto
priti
v
mesto
,
kakor
sem
hodil
doslej
.
To
je
morda
samo
domneva
,
kakor
je
lahko
samo
domneva
in
krivo
natolcevanje
ono
,
kar
sem
gori
napisal
o
gospodu
Hrenu
.
Vsekakor
pa
bom
mirneje
prebil
pod
Konj-planino
,
ako
bom
vedel
Danico
pod
Vašim
poštenim
nadzorstvom
.
Vso
zimo
se
Vas
bom
hvaležno
spominjal
in
prosil
Boga
,
naj
mi
da
oči
sokolje
in
bela
krila
labodja
,
da
poletim
spomladi
z
njo
v
drugre
,
srečnejše
kraje
.
Vaša
razsodnost
in
dobrota
,
Vaše
usmiljenje
do
zatiranih
in
preganjanih
ljudi
,
vse
to
mi
jamci
,
da
nočete
preslišati
moje
neskromne
prošnje
.
Globoko
se
Vam
klanja
vdani
in
hvaležni
Franjo
Vilar
.
Vilar
je
začel
riti
po
Konj-planini
:
iztrebil
je
dve
novi
drči
,
popravil
nekaj
žlebov
,
nekaj
jih
je
nanovo
postavil
;
vse
je
uredil
tako
,
da
bi
se
na
več
krajih
lahko
spravljali
hlodi
v
dolino
,
kadar
začne
zmrzovati
.
Težavno
je
bilo
njegovo
delo
,
ker
je
bilo
treba
prodreti
na
videz
neprodirno
goščavo
,
z
žlebovi
premostiti
nedostopne
usedline
,
mestoma
razstreliti
gruče
skal
in
odpraviti
kopice
po
hudournikih
nanesene
trhline
.
Delo
je
trajalo
tja
do
konca
leta
.
V
tem
času
je
imel
dosti
sitnosti
in
bojev
z
gozdarjem
,
ki
je
godrnjal
,
da
mu
inženir
jemlje
delavce
,
tako
da
zastaja
pravo
delo
,
namreč
sekanje
.
"
Sedaj
bomo
napravljali
samo
pota
za
odpravo
lesa
,
les
pa
naj
stoji
,
"
je
mrmral
.
"
Vso
planino
vam
preprežem
s
sredstvi
za
odganjanje
lesa
,
"
je
odgovoril
Vilar
.
"
Skrajnji
čas
je
bil
,
da
so
me
poslali
sem
.
Vse
vaše
dosedanje
naprave
so
preproste
in
nerabne
;
vidi
se
jim
,
da
jih
ni
napravil
inženir
.
"
"
Potrati
glede
delavskih
moči
se
moram
upreti
.
Pozimi
je
pravi
čas
za
sekanje
,
pa
ne
bomo
mogli
napredovati
.
Svoj
ugovor
pošljem
vladi
,
ker
to
zimo
ne
napravim
toliko
lesa
,
da
bi
z
izkupičkom
pokrili
stroške
.
"
"
Pošljite
!
"
je
suho
odgovoril
Vilar
.
Bierkopf
ni
bil
toliko
kratkoumen
,
da
bi
ne
spoznal
,
kakšne
zapreke
premaguje
inženir
:
toliko
časa
trka
na
vrata
sirove
prirode
,
da
mu
odpre
.
Tihoma
se
je
čudil
bistroumno
in
smelo
izpeljanim
napravam
,
ki
bodo
naposled
koristile
tudi
njemu
,
zakaj
čim
več
lesa
pojde
v
dolino
,
tem
več
odpade
po
računu
za
njegov
žep
.
"
Sedaj
res
zastaja
sekanje
,
toda
za
to
sem
odgovoren
jaz
,
"
je
govoril
Vilar
.
"
Povsod
leže
kupi
hlodov
,
ki
jih
po
sedanjih
potih
ni
mogoče
spraviti
v
denar
.
Videli
boste
,
