joje
primahal
mimo
Mihe
in
Tineta
na
nasprotnem
bregu
ter
jo
urno
zavil
domov
,
popravila
sta
zopet
brv
,
pa
šla
spat
.
»
Človek
ga
čaka
in
čaka
,
pa
ga
ni
«
,
pritoževal
se
je
Tine
.
»
Kaj
bodeš
ti
;
ali
moja
kolena
!
«
zavračal
je
Miha
tovariša
.
»
Saj
se
bodeš
po
noči
pozdravil
,
lahko
noč
!
«
»
Hudirja
no
,
saj
sem
tudi
ves
premočen
;
dobro
spi
!
«
Debele
kapljajo
solzé
Kakor
vinske
jagode
.
Narodna
.
Bilo
je
tri
dni
pozneje
ob
osmih
zjutraj
.
Že
ves
čas
od
zadnjega
večera
je
deževalo
.
»
One
črno-sive
megle
zopet
niso
nič
prida
,
preveč
vrši
po
njih
!
Bog
nas
varuj
hude
ure
«
,
dejala
je
plašno
Repnica
ter
se
prekrižala
,
izgovarjajoč
pobožno
:
»
Bog
in
sveti
križ
božji
«
,
zakaj
zabliskalo
se
je
,
da
ji
je
kar
vid
jemalo
.
Z
Nežo
sta
namreč
stopili
na
podni
prag
,
kjer
sta
ravnali
rž
,
Matevž
in
Tine
sta
bila
odnesla
polno
vrečo
v
kaščo
,
Meta
pa
je
bila
odšla
k
Poličarju
z
dvema
izposojenima
rešetoma
.
Cerkvenik
je
jel
zvoniti
megli
,
a
oblakov
ni
mogel
razpoditi
.
Samo
toliko
je
neki
ubranil
,
da
toče
ni
bilo
.
Ko
se
je
pa
usul
gost
dež
,
popustil
je
zvonjenje
ter
šel
k
Poličarju
vedrit
.
»
Ti
luteranci
so
menda
krivi
,
da
je
konec
pasjih
dnij
tako
hud
.
Poglejte
skozi
okno
,
kakšen
naliv
je
!
Kakor
bi
se
bil
oblak
utrgal
!
«
pravil
je
Poličarjevim
.
»
Psa
se
gledata
v
pratiki
«
,
odgovarjal
mu
je
Poličar
.
»
Saj
še
dolgo
ni
bilo
sile
;
mislil
sem
že
,
da
so
se
pratikarji
letos
nekoliko
zmotili
.
Toda
danes
se
bode
menda
nekaj
zneslo
.
Da
bi
le
toče
ne
bilo
,
sam
dež
ne
bode
škodoval
;
k
večjemu
,
če
detelja
malo
poleže
;
pa
bode
že
vstala
.
«
Tako
so
se
menili
pod
streho
,
zunaj
pa
je
dež
lil
,
da
se
je
kar
kadilo
.
Cerkveniku
je
bilo
že
dolgčas
,
ker
ni
imel
več
pri
sebi
,
kakor
desetico
,
in
rad
bi
jo
bil
že
domov
popihal
,
kjer
ni
imel
toliko
kozarcev
nastavljenih
,
da
bi
ga
tako
v
oči
bodli
,
kakor
oni
v
Poličarjevi
omari
.
Toda
ni
se
izpreletelo
.
Vse
dopoldne
je
deževalo
in
popoldne
še
ni
jenjalo
.
Potok
je
rastel
ter
valil
debelo
kamenje
po
strugi
.
Brv
in
hlode
je
odneslo
že
ob
jednastih
,
in
cerkvenik
še
k
cerkvi
ni
mogel
,
da
bi
zvonil
poldne
.
»
Cerkvenik
,
ogrni
mojo
jopico
pa
še
kako
vrečo
vrzi
povrhu
in
pojdi
z
menoj
,
greva
tje
doli
na
travnik
,
če
bi
voda
kaj
čez
breg
udarila
,
da
ji
ubraniva
.
«
S
temi
besedami
je
povabil
Poličar
cerkvenika
na
delo
in
dež
.
Ker
je
pa
vedel
,
da
ga
ponudba
nič
kaj
ne
mika
,
velel
je
brž
Rezi
:
»
Skoči
urno
po
merico
vina
,
da
ne
bode
zeblo
cerkvenika
,
če
bi
ga
preveč
dež
napral
.
«
Kmalu
sta
stopala
pod
velikim
rdečim
dežnikom
vsak
z
jedno
motiko
na
rami
proti
Poličarjevemu
travniku
tik
potoka
,
kjer
je
voda
silila
že
v
škodo
.
Dom
pa
sta
varovala
Liza
in
Vid
,
katerega
je
sestra
komaj
preprosila
,
da
je
prišel
iz
svoje
sobice
,
kjer
je
prebil
vse
dopoldne
pri
knjigah
.
Samo
jo
je
bilo
skoro
strah
,
ker
je
bila
taka
reč
zunaj
.
Toda
Vid
je
bil
redkobeseden
in
nekam
zamišljen
.
Najhujšo
preglavico
pa
je
delal
naliv
Repnikovim
.
Kakih
trideset
korakov
nad
hišo
se
je
zajezila
struga
z
nanesenim
vejevjem
,
in
rjava
voda
se
je
valila
na
vrt
in
okoli
poslopja
.
V
kratkem
je
bilo
za
pol
pedi
visoko
peska
in
blata
,
koder
je
prej
rastla
trava
.
Komaj
sta
nametala
Matevž
in
Tine
toliko
smerečja
in
hlodov
,
da
je
voda
zopet
poskusila
teči
po
svoji
strugi
.
Drvila
je
seboj
izruvano
drevje
ter
vnovič
zaprla
pot
ob
Čudinovem
jezu
.
Tam
je
sicer
varoval
Šimen
,
in
tudi
Miha
je
nekoliko
pomagal
,
toda
pri
jezu
je
težko
odstraniti
kako
napotje
,
ker
je
voda
globoka
in
pod
jezom
zeló
deroča
.
Jez
je
sicer
trdovratno
kljuboval
valovom
,
zakaj
bil
je
sila
trden
.
Žaga
in
mlin
sta
bila
kmalu
polna
vode
.
Ker
sta
bila
razven
podzidja
vsa
lesena
,
zaškripalo
je
hipoma
in
streha
se
je
nagnila
,
ko
je
voda
izpodnesla
podstavo
.
Šimen
je
komaj
odskočil
,
da
ga
ni
udarilo
podirajoče
se
tramovje
.
Rešiti
ni
bilo
mogoče
skoro
ničesar
;
le
nekaj
orodja
in
par
vreč
moke
je
otel
Šimen
,
Miha
pa
je
čemerno
gledaje
metal
deske
v
vodo
,
češ
,
naj
brž
vse
odnese
,
da
se
ne
bode
tako
močno
uprla
ob
hišni
zid
.
In
res
bi
bila
hiša
v
veliki
nevarnosti
,
da
se
ni
k
sreči
jel
rušiti
jez
.
V
jedno
mer
je
pritekala
silnejša
voda
ter
zasula
s
prodom
na
obeh
bregovih
,
zlasti
ob
ovinkih
,
mnogo
polja
in
travnikov
.
Tudi
Klotildinemu
čolnu
ni
prizanesla
.
Jelšo
,
na
katero
je
bil
privezan
,
izruvali
so
divjajoči
valovi
ter
jo
popustili
s
čolnom
vred
med
turšico
na
Repnikovi
njivi
.
Klotilda
,
ki
še
svoj
živi
dan
ni
doživela
takega
naliva
,
bila
je
v
groznem
strahu
.
Izpod
strehe
si
ni
upala
,
dasi
se
je
vsa
tresla
ter
menila
,
da
se
bode
sedaj
sedaj
podrlo
njeno
stanovanje
.
Očeta
seveda
ni
bilo
doma
,
sama
postrežnica
pa
je
ni
mogla
utolažiti
.
No
,
Cilika
je
bila
pogumnejša
—
kajpada
,
ker
je
pri
vodi
odrastla
—
in
po
veži
pospravljala
,
da
bi
kalna
voda
,
ki
je
že
čez
prag
silila
,
ne
odnesla
in
omazala
najpotrebnejših
stvarij
.
Na
tihem
pa
je
večkrat
vzdihnila
,
naj
bi
sv.
Nikolaj
odvrnil
večjo
nesrečo
.
Čudinka
je
vse
dopoldne
mirno
sedela
ob
oknu
ter
ne
meneč
se
za
dež
hladnokrvno
zrla
v
motno
valovje
.
Toda
popoldne
,
ko
je
zapazila
Repnikove
,
da
so
zavrnili
vodo
proti
njenemu
domu
,
in
ko
se
je
podrla
žaga
,
jela
se
je
hudovati
:
»
Hudobni
škodoželjneži
!
Nalašč
napeljujejo
vodo
semkaj
.
Da
bi
mogla
vsaj
iz
hiše
!
«
Toda
kmalu
se
ji
je
zmedlo
,
ker
je
jeza
preveč
razdražila
njene
bolne
možgane
;
čudne
stvari
je
govorila
,
grozila
in
molila
,
kakor
jo
je
prijelo
.
Na
večer
se
je
nebo
nagloma
ujasnilo
;
solnce
je
nenavadno
prijazno
posijalo
ter
—
dejal
bi
zvedavo
—
cenilo
škodo
,
katero
je
bila
naredila
povoden
.
Zdelo
se
je
,
kakor
da
hoče
še
pred
nočjo
posušiti
solze
,
ki
bodo
porosile
marsikatero
lice
v
Zatišju
.
Še
le
drugi
dan
se
je
voda
toliko
utekla
,
da
je
mogel
cerkvenik
domov
.
Ker
so
vsi
Zatišenci
le
potok
gradili
,
zvonil
ni
tačas
nihče
,
in
tudi
ura
v
zvoniku
se
je
iztekla
.
»
Potem
naj
pa
še
kdaj
kdo
godrnja
,
kadar
pobiram
biro
«
,
govoril
je
mož
samozavestno
,
»
češ
,
saj
bi
brez
tebe
tudi
opravili
!
Le
poglejte
,
nobeden
ne
skrbi
za
cerkev
,
če
jaz
ne
.
«
Čudinovemu
Mihi
pa
je
mahoma
šinila
v
glavo
posebna
misel
,
ko
je
ogledoval
razdejanje
na
svojem
posestvu
.
Predno
bi
si
bil
kdo
mislil
,
dozorel
je
v
njem
sklep
,
kateri
je
vse
iznenadil
.
»
Preveč
truda
bi
me
stalo
,
predno
bi
si
zopet
uredil
vse
po
starem
.
Pa
že
prej
je
bilo
doma
pusto
,
no
,
sedaj
mi
je
vse
jedno
,
ali
imam
tak
dom
,
ali
ne
.
Naj
popravlja
,
kogar
veseli
,
jaz
se
ne
pritaknem
nobene
stvari
.
«
Tako
si
je
mislil
,
opoldne
pa
je
povedal
sestri
in
Šimnu
,
ki
sta
ga
izpraševala
,
kdaj
in
kako
se
meni
lotiti
popravljanja
,
da
bode
domačijo
prodal
.
»
Lesa
imaš
dovolj
,
kamenje
je
blizu
,
do
zime
prav
lahko
zopet
tekó
kolesa
.
Čemu
bi
prodajal
dom
?
Kam
pa
pojdeš
na
stara
leta
,
ali
če
kaj
oboliš
?
‚
Ljubo
doma
,
kdor
ga
ima
‘
,
pravi
že
star
pregovor
«
,
prepričeval
ga
je
Šimen
.
»
Saj
je
Poličarju
in
Repniku
pa
drugim
tudi
veliko
zasulo
;
na
polju
jim
je
gotovo
več
škode
,
kakor
tebi
,
in
vendar
nobenemu
še
na
misel
ne
pride
,
da
bi
zato
prodajal
.
«
»
Jaz
pa
bodem
«
,
odvrnil
je
Miha
trmoglavo
.
Šimen
ga
je
dobro
poznal
,
da
mu
dóma
ni
mari
,
ter
bil
uverjen
,
da
bode
vresničil
svojo
trditev
.
»
Pač
ne
pomisliš
,
kaj
delaš
.
A
verjemi
mi
,
da
te
bode
še
kdaj
prijelo
hrepenenje
po
domu
,
pa
ga
ne
bodeš
imel
.
Premisli
si
in
izbij
si
te
nespametne
misli
!
«
Toda
Miha
se
ni
dal
premakniti
.
»
‚
Vsak
po
svoje
,
dejal
je
tisti
,
ki
je
s
svedrom
kravo
drl
‘
—
jaz
bodem
pa
tudi
ravnal
po
svoji
pameti
.
Saj
ne
bodem
nikomur
škodoval
,
sam
pa
nikoli
ne
bodem
tožil
,
če
bi
mi
bilo
tudi
kaj
sile
.
«
Prihodnjo
nedeljo
pa
je
bilo
klicano
pred
župnijsko
cerkvijo
,
da
bode
popoldne
Čudinov
Miha
v
Zatišju
prostovoljno
prodajal
hišo
in
zemljišče
.
»
Kogar
veseli
kupčija
in
ima
kaj
denarja
,
pridi
ob
petih
k
Poličarju
«
,
dostavil
je
klicar
že
stopajoč
s
svojega
vzvišenega
prostora
.
»
Poglej
,
iz
domače
hiše
me
bodeš
pregnal
«
,
očitala
je
ljubeznivo
Cilika
tisto
nedeljo
bratu
ter
ga
izkušala
poslednjič
odvrniti
od
njegovega
početja
.
»
Saj
bi
lahko
gospodaril
,
čemu
je
treba
tebi
in
meni
po
svetu
?
Mati
imajo
sicer
res
kót
do
smrti
,
toda
kdo
jim
bode
kaj
postregel
?
V
domači
hiši
pa
ne
bodem
slušala
tujih
ljudij
,
zmerom
bi
čula
kako
zoperno
.
Pojdi
k
županu
in
vse
prekliči
!
«
»
E
seveda
,
ustavljal
bodem
!
«
zavračeval
jo
je
Miha
.
»
Saj
ti
od
doma
ne
bode
treba
hoditi
:
hišo
bode
dobil
kupec
le
s
tem
pogojem
,
da
smeš
prebivati
do
materine
smrti
v
svoji
sobici
.
Sicer
ti
bodem
pa
odštel
doto
—
:
dve
tisoč
je
že
tudi
nekaj
;
kruha
ne
bodeš
stradala
nikoli
.
Več
bodeš
imela
,
kakor
bode
meni
ostalo
.
Jedenkrat
bi
se
pa
tako
ali
tako
kam
drugam
primožila
,
kaj
bi
bila
torej
nevoljna
?
«
»
Pomisli
malo
na-se
;
ali
se
bodeš
potikal
vedno
pri
tujih
ljudeh
?
«
»
Zame
ne
skrbi
!
Kamor
pridem
,
povsodi
bodem
lahko
živel
!
Kaj
bi
bil
človek
tako
na
dom
navezan
?
«
Ciliki
je
bilo
neizrekljivo
hudo
,
toda
brata
ni
mogla
predrugačiti
.
Popoldne
se
je
zbralo
pri
Poličarju
mnogo
možakov
iz
obližja
.
Nekateri
so
prišli
iz
radovednosti
,
drugi
pa
so
menili
:
Poglejmo
,
morda
se
dobi
kaka
stvar
prav
po
ceni
!
»
Poličar
,
ti
bodeš
gotovo
dražil
«
,
pozvedoval
je
bogat
kmet
.
»
Če
drugega
kupca
ne
bode
,
ostalo
bode
vse
Mihi
.
Kaj
mislite
,
kje
pa
imam
toliko
denarja
?
Kdor
bode
hotel
gospodariti
pri
Čudinu
,
posezal
bode
dosti
globoko
v
žep
.
«
Tako
je
tajil
Poličar
denar
ter
brzo
donašal
možem
pijače
,
kot
bi
želel
v
naglici
prislužiti
par
desetič
,
da
bi
ji
na
dražbi
ponudil
za
kako
majhno
stvar
.
»
Kako
pa
Repnikov
mladi
—
Matevž
je
menda
,
kakor
je
bil
glas
—
ali
ima
kaj
pod
palcem
?
«
vprašal
je
nekdo
drugi
krčmarja
.
»
Brez
nič
sicer
ni
,
toda
na
dražbi
bode
molčal
«
,
dopovedoval
je
krčmar
.
»
Vsak
nekaj
si
bodemo
izbrali
«
,
ménil
je
prvi
kmet
,
»
kar
bode
komu
všeč
.
Če
pa
kaj
ostane
,
naj
pa
,
saj
ni
nikjer
zapisano
,
da
mora
vse
razkosati
.
Jaz
se
le
čudim
,
da
prodaja
,
saj
nima
dolgov
.
«
»
Včasih
je
bila
Čudinova
hiša
najtrdnejša
v
vasi
«
,
razkladal
je
možiček
,
kateri
je
bil
iz
Zatišja
,
pa
se
je
priženil
v
sosedno
župnijo
.
»
Po
mojih
mislih
ima
ona
še
suhega
denarja
,
samo
ne
dá
ga
od
sebe
.
Vem
,
ko
sem
še
krave
pasel
,
in
je
mlel
še
rajni
Čudin
,
hočem
reči
,
oče
rajnega
očeta
teh
otrok
,
dva
sta
,
ali
ne
?
—
joj
,
tačas
je
bila
bogatija
pri
hiši
!
«
»
Saj
gozdi
so
še
sedaj
veliko
vredni
«
,
dopovedoval
je
Poličar
.
»
Takih
nima
nihče
daleč
na
okrog
.
«
Ura
je
odbila
pet
,
birič
in
župan
sta
prišla
,
in
možje
so
šli
k
Čudinovim
.
Šimen
je
ob
prihodu
môž
zvabil
Poličarja
skrivaj
na
stran
in
mu
živo
prigovarjal
,
naj
se
poganja
za
Čudinovo
posestvo
.
»
Prej-le
sta
se
pogovarjala
ta
pritepeni
Radrgar
in
Miha
;
verjemi
mi
,
da
se
bode
hotel
ta
tujec
pri
nas
vgnezditi
.
Prepreči
to
in
reci
še
Repnikovemu
Matevžu
ali
komu
drugemu
,
ki
ima
denar
.
Zate
in
za
vso
vas
je
bolje
,
da
pride
k
Čudinu
domačin
,
kakor
ta
tujec
.
«
Toda
Poličar
se
je
zopet
spomnil
zemljemerčevih
obetov
,
koliko
bode
iztočil
,
in
je
samo
zmajeval
na
Šimnovo
prigovarjanje
.
»
Meti
sem
mnogo
odštel
,
za
Vida
sem
obilo
potrošil
,
ne
morem
.
Kaj
malega
že
ne
rečem
,
da
ne
bi
kupil
,
toda
veliko
res
ne
morem
,
res
,
da
ne
.
«
»
Če
sami
sebi
nečete
dobro
,
sreče
vam
ne
morem
vsiljevati
«
,
zjezil
se
je
Šimen
ter
šel
od
hiše
.
Začela
se
je
dražba
.
»
Štiri
tisoč
vse
skupaj
!
«
klical
je
birič
.
»
Hišo
vidite
;
polje
,
travniki
in
gozdi
so
vam
pa
znani
.
Kdo
dá
več
?
«
Možje
so
pokašljevali
.
Drago
se
jim
ni
zdelo
,
toda
štirih
tisoč
ne
utrpi
vsakdo
.
»
Posebej
!
posebej
!
Kdo
bode
kupoval
vse
skupaj
?
«
čuli
so
se
posamezni
glasovi
.
»
Štiri
tisoč
in
sto
po
vrhu
«
,
ponudil
je
v
tem
hipu
Raddreher
.
Kmetje
so
osupnili
;
na
tega
kupca
ni
mislil
nihče
.
»
E
,
da
gospoda
ne
bodo
mislili
,
da
smo
tako
pod
nič
«
,
pobahal
se
je
neki
imovit
možiček
,
»
jaz
dam
štiri
tisoč
in
dve
sto
.
«
»
To
so
možje
,
to
!
«
govorili
so
polglasno
nekateri
drugi
.
»
Štiri
tisoč
in
dve
sto
!
«
ponavljal
je
glasno
birič
.
»
Štiri
tisoč
in
tri
sto
!
«
oglasil
se
je
vnovič
zemljemerec
.
»
Poličar
,
dajva
,
stopiva
nalašč
malo
na
noge
in
ponudiva
več
,
kakor
ta
tujec
«
,
pregovarjal
je
prejšnji
ponujalec
Poličarja
.
»
Vsak
polovico
bodeva
imela
,
ali
kakor
ti
bode
ljubo
.
Nikar
mu
ne
puščajva
tako
lepe
domačije
.
Ko
bi
imel
sam
dovolj
gotovine
,
precej
bi
kupil
,
toda
na
posodo
nerad
jemljem
.
Pa
kakor
se
mi
dozdeva
,
potrkati
bi
moral
kje
za
tisočak
,
in
morda
bi
še
ne
bilo
dovolj
.
«
Toda
Poličar
se
ni
vnel
za
kupčijo
.
»
Štiri
tisoč
in
štiri
sto
goldinarjev
!
Prvič
,
drugič
,
tretjič
!
Gospod
Raddreherjevo
je
vse
!
«
kričal
je
klicar
,
ko
sta
bila
oni
kmet
in
zemljemerec
zaporedoma
primaknila
po
petdeset
goldinarjev
.
»
Kdor
ima
,
lahko
kupuje
in
draží
«
,
govorili
so
si
možje
odhajajoč
.
»
Nas
jeden
pa
ne
more
;
kaj
hočemo
!
«
Pri
Poličarju
so
se
še
nadrobneje
pomenili
o
dražbi
in
prepričevali
drug
drugega
,
da
res
nimajo
denarja
,
da
še
to
ni
čisto
prav
,
ker
si
privoščijo
ob
nedeljah
včasih
kak
kozarček
,
pa
da
je
težko
drugače
ravnati
,
in
bode
že
vsejedno
Bog
dal
,
da
bodo
živeli
do
smrti
.
Med
tednom
sta
Miha
in
Raddreher
pri
sodniji
uravnala
kupčijo
,
kakor
veleva
zakon
.
Miha
je
prejel
denar
in
tudi
precej
odštel
sestri
dve
tisoč
dote
.
No
,
Klotildino
doto
je
moral
mož
vzeti
iz
hranilnice
,
toda
trdno
se
je
nadejal
,
da
bode
lahko
v
kratkem
shranil
trojno
vsoto
in
imel
vrh
tega
še
vedno
svojo
hišo
.
Ker
pri
Čudinu
niso
imeli
ne
hlapcev
,
ne
dekel
,
da
bi
jim
Miha
plačeval
,
ostala
mu
je
razven
Cilikinega
deleža
skoro
vsa
vsota
.
Marsikdo
bi
utegnil
tu
neverjetno
zmajevati
z
glavo
,
češ
,
to
pa
že
ni
mogoče
,
da
bi
pri
kmetiji
,
vredni
več
kakor
štiri
tisoč
goldinarjev
,
delali
brez
poslov
,
saj
je
bil
za
delo
prav
za
prav
jedini
Šimen
.
Cilika
je
gospodinjila
,
Miha
je
bil
skoraj
zmerom
z
doma
,
Čudinka
je
posédala
po
klopeh
—
drugega
človeka
pa
pri
hiši
ni
bilo
.
In
vendar
je
bilo
tako
.
O
velikem
delu
so
najemali
delavcev
,
da
so
hitro
pospravili
seno
in
žito
.
Kadar
se
je
pa
sicer
nabralo
kaj
nujnejših
opravkov
,
pritegnili
so
Gorjančevi
in
vse
počasi
ponaredili
.
Po
zimi
in
drugače
pa
je
Šimen
opravil
živino
in
poskrbel
vse
potrebno
,
saj
sta
žaga
in
mlin
rada
počivala
,
če
je
vzdignil
kolesa
.
»
Radrgarju
pa
že
ne
bodem
služil
,
rajši
grem
ne
vem
kam
«
,
dejal
je
Mihi
,
ko
mu
je
dopovedoval
,
da
želi
zemljemerec
,
naj
ostane
še
pri
njem
in
po
polju
gospodari
,
kakor
se
mu
prav
zdí
.
Dasi
mu
je
novi
posestnik
obetal
izdatno
večje
plačilo
,
kakor
je
je
služil
poprej
,
vendar
bi
se
ne
bil
dal
pregovoriti
,
da
ga
ni
omečila
Cilika
.
»
Bodi
,
zaradi
tebe
bodem
poskusil
nekaj
časa
«
,
udal
se
je
naposled
.
—
»
Zanjo
je
boljše
,
da
nekoliko
potrpim
«
,
mislil
je
sam
pri
sebi
,
»
saj
sirota
nima
človeka
,
na
katerega
bi
se
naslanjala
.
«
Miha
je
nesel
svoj
denar
v
hranilnico
,
potem
pa
se
je
jel
pripravljati
na
odhod
.
Tudi
Repnikov
Tine
je
bil
voljan
in
že
je
priganjal
Matevža
,
naj
mu
brž
odšteje
doto
:
»
Saj
si
veliko
priženil
!
Le
kar
vse
mi
daj
!
Bog
vé
,
ali
še
kdaj
pridem
domov
,
ali
ne
!
«
Matevž
,
ki
je
upal
,
da
morda
nikoli
ne
bode
treba
bratu
česa
od
hiše
dajati
,
marveč
da
mu
bode
nadomestoval
hlapca
,
ki
je
zadovoljen
s
samo
hrano
,
bil
je
v
ne
mali
zadregi
.
»
Le
nikar
ne
sili
tako
brez
premisleka
za
Miho
;
počakaj
,
videl
bodeš
,
da
bodeš
še
izprevrgel
svoje
misli
.
«
Tudi
Repnica
in
Neža
sta
si
prizadeli
,
da
bi
pregovorili
Tineta
.
Toda
ta
je
bil
nepremičen
in
trdovraten
v
svojem
sklepu
.
Odgovarjal
sicer
ni
drugega
,
kakor
:
»
Pojdem
pa
pojdem
,
že
vem
,
zakaj
«
,
mislil
pa
je
:
»
Ves
teden
sem
brodil
po
blatu
in
vozil
z
vrta
pesek
in
kamenje
.
Ali
mi
je
kdo
rekel
za
to
prijazno
besedico
?
Pa
če
tudi
na
tujem
toliko
trpim
,
naj
pa
!
Za
kruh
bodem
povsodi
zaslužil
.
Saj
pravi
Miha
,
in
on
gotovo
vé
,
ker
je
že
kje
bil
:
‚
Koder
solnce
teče
,
povsodi
kruh
se
peče
‘
,
jaz
pa
ménim
,
da
še
boljši
,
kakor
naše
Mete
.
«
»
Kolikokrat
sem
pravila
«
,
očitala
in
svarila
je
Neža
,
»
kolikokrat
sem
ti
dopovedovala
,
da
se
nikar
ne
druži
s
Čudinovim
sanjačem
!
To
je
sedaj
sad
!
Glavo
ti
je
zmešal
,
da
ne
veš
,
kje
jo
imaš
.
Ko
bi
bil
Miha
kaj
vreden
,
delal
bi
doma
,
ne
pa
pohajkoval
in
taval
po
svetu
.
Ti
si
pa
že
tudi
tak
!
«
»
Res
,
bolj
ko
se
ogibljemo
Čudinovih
,
mirneje
živimo
sami
med
seboj
in
ž
njimi
.
Tine
,
ne
pečaj
se
z
Miho
,
poglej
,
kam
boš
hodil
na
jesen
!
Sam
Bog
znaj
,
kako
huda
zima
je
tam
doli
.
Še
zmrznil
bodeš
kje
.
«
In
mati
je
poskusila
s
solzami
odvrniti
svojeglavnega
sina
od
take
poti
.
»
Vse
je
zamah
,
pojdem
in
pojdem
.
Po
tisti
poti
,
ki
vodi
od
doma
,
vrnem
se
lahko
domov
,
če
bi
mi
ne
bilo
všeč
«
,
odrezal
se
je
Tine
.
»
Naj
pa
gré
,
saj
vidite
,
da
ga
ni
moči
udržati
«
,
vtaknila
se
je
še
‚
mlada
‘
v
pogovor
.
»
Kakor
si
bode
postlal
,
tako
bode
počival
.
«
In
Tine
je
pobral
svoje
stvari
;
pozabil
ni
niti
nove
slame
v
starih
čevljih
in
treh
gumbov
v
miznici
,
katere
je
bil
porezal
pri
hlačah
rajnega
starega
očeta
.
Denar
je
hranil
v
dveh
rutah
,
v
Ljubljani
pa
ga
je
mislil
pustiti
v
hranilnici
.
Še
precèj
moško
je
podal
domačim
roko
in
jim
celó
kupil
bokal
vina
za
odhodnico
,
da
ne
bi
rekli
,
kak
stiskač
je
in
pustež
.
Repnica
je
jokala
,
kakor
vsaka
mati
,
če
jo
zapušča
sin
,
Tine
pa
je
bil
skoro
vesel
,
zadovoljen
pa
gotovo
,
češ
,
kadar
hočem
,
naredim
pa
vse
jedno
kaj
posebnega
.
Pri
Čudinovih
pa
se
je
tudi
takrat
poslavljal
Miha
.
Čudinki
je
bilo
hudo
,
ker
je
prišla
hiša
v
tuje
roke
.
»
Mene
bi
bil
moral
vprašati
,
tega
nisi
prav
storil
«
,
govorila
je
sinu
.
»
Toda
—
kakor
hočeš
!
—
Sedaj
si
torej
namenjen
zopet
v
Valahijo
?
Le
zdrav
hôdi
,
mene
ne
bodeš
videl
nikdar
več
,
že
čutim
,
da
ne
bodem
dolgo
.
«
Mihe
te
besede
niso
nič
pretresle
;
čestokrat
jih
je
že
čul
iz
materinih
ust
.
Kadar
je
bila
namreč
v
popolni
zavesti
ter
zdravo
mislila
,
spoznala
je
,
da
ji
pešajo
moči
.
Pa
tudi
po
svoji
naravi
je
bila
bolj
žalostna
ter
rada
tožila
.
Ciliki
pa
je
bilo
neizrečeno
tesno
pri
srcu
.
V
domači
hiši
je
tujka
,
mati
ji
morda
kmalu
umre
,
brat
odhaja
v
daljni
svet
,
in
Vida
tudi
od
povodni
sèm
ni
prav
nič
na
izpregled
.
Vse
te
različne
misli
so
jo
vznemirjale
,
in
marsikatera
gorka
je
kanila
v
beli
predpasnik
,
kadar
je
bila
sama
v
svoji
sobici
.
»
Ti
si
žalostna
,
ker
se
je
tako
naredilo
pri
hiši
«
,
govoril
ji
je
nekdaj
Šimen
.
»
Jaz
sem
tudi
.
Toda
poslušaj
me
,
kaj
ti
pravim
:
v
Zatišju
bode
zato
še
ples
,
velik
ples
!
Le
name
se
zanašaj
.
Jedno
oko
imam
,
pa
vidim
ž
njim
prav
daleč
.
«
»
Govôri
,
kar
hočeš
,
kadar
izgubim
mater
,
morala
bodem
od
todi
,
da
še
sama
ne
vem
,
na
katero
stran
«
,
tožila
je
Cilika
.
»
Saj
nisi
brez
cvenka
.
Marsikatero
noč
si
lahko
plačaš
prenočišče
.
«
»
Brez
božje
vednosti
še
las
ne
pade
z
glave
človeške
:
upam
,
da
bode
še
bolje
,
toda
sedaj
je
žalostno
pri
nas
.
«
»
E
,
Cilika
,
le
nič
se
ne
boj
!
Saj
še
Repnikov
Tine
ne
joka
,
čeprav
gre
sedaj
prvič
v
tujino
.
Mi
smo
pa
še
doma
in
še
bodemo
,
če
Bog
dá
.
«
Ko
sta
Miha
in
Tine
odhajala
iz
Zatišja
,
ni
se
Tine
kar
nič
ozrl
na
svojo
rojstveno
vas
in
hišo
.
»
Majhno
postoj
,
Miha
«
,
izpregovoril
je
šele
zunaj
Zatišja
,
»
naj
hlače
zavišem
,
drugače
si
bodem
vse
okresal
in
otepel
z
blatom
.
«
Potem
pa
sta
jo
mahala
naprej
.
Razvaline
—
življenja
novine
.
Nar
.
pregovor
.
Zemljemerec
—
Radrgar
so
mu
rekli
s
Šimnom
vsi
Zatišanci
—
se
je
hitro
lotil
dela
.
Domačih
in
tujih
delavcev
je
natepel
,
da
jih
je
kar
mrgolelo
.
Najpoprej
so
naredili
nov
jez
in
uravnali
strugo
,
da
je
imela
voda
večjo
moč
.
Namesto
jedne
žage
je
postavil
dve
skupaj
,
da
je
lahko
jeden
spreten
žagar
žagal
na
obeh
.
Posebno
trpežno
pa
niso
delali
njegovi
ljudje
,
ker
se
je
preveč
mudilo
.
Kar
je
bilo
železja
,
naročil
si
ga
je
menda
z
Dunaja
,
kakor
so
si
pravili
po
vasi
.
V
treh
tednih
je
bila
žaga
skoro
dodelana
.
Potem
pa
je
prišlo
nekaj
laških
zidarjev
,
ki
so
brž
zložili
novo
ognjišče
v
kuhinji
ter
prezidali
dve
sobi
po
okusu
novega
gospodarja
.
Toda
vse
te
poprave
so
se
vršile
,
dejal
bi
,
nekako
postransko
.
V
gozdu
pa
je
pela
sekira
od
jutra
do
večera
,
da
se
je
razlegalo
vse
križem
.
To
so
padale
stare
smereke
in
mecesni
!
Tudi
mlademu
drevju
niso
prizanašali
,
če
je
bilo
količkaj
podobno
.
Drugo
pa
se
je
oblomilo
in
uničilo
,
ko
so
podirali
velika
drevesa
.
»
Preveč
bodo
udelali
gozd
!
«
majal
je
nekoč
Gorjanec
z
glavo
ter
kazal
cerkveniku
v
Čudinov
les
.
»
Le
poglej
,
kar
od
kraja
sekajo
!
Žagovce
naj
bi
bili
zasekali
,
ne
pa
škode
delali
!
Petdeset
let
ne
bode
vzrastlo
nič
poštenega
,
če
bodo
tako
ravnali
.
«
»
Kaj
bodeš
potem
hlev
zapiral
,
ko
je
krava
že
zbezljala
«
,
odgovarjal
mu
je
cerkvenik
.
»
Čemu
je
pa
prodal
Miha
domačijo
nepremišljeno
in
slepo
,
kakor
muha
brez
glave
!
«
»
Šimnu
bodem
naročil
,
naj
se
zmeni
z
Radrgarjem
.
To
sam
izprevidi
,
da
tako
ne
gre
,
če
ima
le
kaj
razuma
.
Šimen
pa
pri
njem
veliko
velja
.
«
»
Pri
Šimnu
bodeš
malo
opravil
,
ali
pa
nič
.
Z
njim
se
sedaj
ni
lahko
pogovarjati
.
Godrnja
nekaj
sam
zase
,
kakor
berač
mokostresel
.
«
»
Če
bode
kaj
pomagalo
,
dobro
je
;
če
je
pa
zaman
pametna
beseda
,
pripovedoval
bodem
vsakemu
človeku
,
katerega
bodem
srečal
,
da
ima
ta
pritepenec
luteranski
malo
,
malo
pameti
,
še
toliko
ne
,
kolikor
je
v
oči
treba
.
V
svojem
gozdu
pa
še
takrat
ne
bodem
dovolil
sekati
tako
do
tal
,
kadar
bodem
prišel
prav
na
zadnjo
zarezo
.
«
Gorjanec
se
je
res
sešel
s
Šimnom
ter
mu
povedal
svojo
misel
.
Le-ta
jezno
vrže
zagozdo
na
stran
,
potem
pa
izpregovori
in
reče
:
»
Kdaj
sem
ga
že
svaril
,
précej
prve
dni
,
ko
sem
opazil
,
kaj
se
godi
!
Ali
meniš
,
da
sem
kaj
dosegel
?
Nič
!
Pogledal
me
je
,
kakor
bi
se
zabliskalo
za
Grintovcem
,
potlej
pa
mi
je
ob
kratkem
dopovedal
—
če
sem
si
prav
tolmačil
njegove
besede
,
veš
,
kleti
se
je
že
naučil
po
naše
—
da
naj
mu
malo
in
dosti
ne
hodim
s
takimi
nasveti
pred
oči
.
Toda
unesel
se
bode
,
unesel
!
«
»
Torej
meniš
,
da
se
ne
bode
dolgo
širokoperil
?
«
»
Tisto
ne
vem
,
kako
dolgo
se
bode
;
toda
meni
verjemi
,
da
lahko
pride
dan
,
ko
bode
izginil
iz
Zatišja
,
kakor
voda
pri
koritu
,
čeprav
pravijo
,
da
ima
miš
po
več
lukenj
.
«
»
Čudne
misli
se
ti
vrivajo
,
Šimen
!
Pomisli
,
da
je
dal
lepe
denarce
za
hišo
in
da
bode
pri
lesu
prikupčeval
lepo
reč
.
Če
bi
mi
ti
pravil
o
kakem
gospodarju
,
pri
katerem
se
pravdata
gnilec
in
podrt
za
hišo
,
pritrdil
bi
ti
lahko
;
tu
pa
je
drugače
.
«
Gorjanec
je
bil
jako
radoveden
,
kaj
prav
za
prav
namerja
Šimen
,
toda
zvedel
ni
nič
več
.
Ker
je
prenadležno
izpraševal
,
zavrnil
ga
je
Šimen
na
kratko
:
»
Kaj
bodeš
drezal
v
sršenovo
gnezdo
,
ko
ti
ni
treba
!
O
svojem
času
bodeš
vse
razumel
.
«
Da
pa
Šimen
nekaj
več
vé
o
Radrgarjevi
bodočnosti
,
razneslo
se
je
kmalu
po
vasi
.
Toda
ljudje
so
samo
ugibali
,
prav
kakor
o
oblakih
,
ki
se
kopičijo
ob
gorskih
vrhéh
:
jedni
trdijo
,
da
bode
še
pred
večerom
ploha
,
drugi
pa
jih
zavračajo
,
češ
da
še
dva
dni
ne
bode
kapljice
dežja
.
O
zemljemercu
in
njegovem
početju
so
sploh
mnogo
govorili
.
Toda
on
ni
lovil
takih
novic
,
temveč
delal
je
po
svoji
glavi
.
Po
drčah
so
mu
spuščali
hlode
s
hriba
v
dol
,
odtodi
pa
so
jih
valili
po
valih
do
potoka
.
Na
žago
je
torej
spravil
les
z
jako
majhnimi
stroški
.
Deske
pa
je
zopet
potok
nosil
do
železniške
postaje
,
kjer
jih
je
sušilo
solnce
tudi
brezplačno
.
Kakor
je
mož
preračunil
,
utegnilo
bi
se
nasekati
v
onem
oddelku
gozda
,
kjer
je
začel
,
za
dvakrat
večjo
vsoto
,
kakor
jo
je
dal
za
vse
Čudinovo
posestvo
.
Pri
železnici
je
imel
v
zadnjem
času
že
malo
opravkov
,
samo
nekaj
računov
je
še
končeval
.
Zato
tudi
ni
več
izostajal
po
cele
dni
iz
Zatišja
,
marveč
skoro
redno
dohajal
sredi
popoldné
k
svojim
delavcem
pri
Čudinu
,
katere
mu
je
vodil
rojak
za
primerno
plačo
še
ostreje
,
kakor
je
bilo
treba
.
Polagoma
so
se
jele
uresničevati
Šimnove
slutnje
,
katere
je
bil
izrekel
Poličarju
.
Težavna
dela
so
pač
dobivali
domačini
,
toda
zaslužek
ni
bil
v
nobeni
primeri
s
trudom
.
Nadzorniki
so
bili
le
tujci
ter
si
delili
dobiček
.
V
tem
pa
se
je
bil
zmotil
Šimen
,
ker
je
trdil
,
da
Raddreher
ne
bode
zahajal
v
Poličarjevo
krčmo
.
Ker
je
bil
več
v
vasi
,
bival
je
tudi
pogosteje
pri
Poličarju
.
In
kadar
so
se
zbrali
zatiški
gospodarji
,
plačal
jim
je
celó
kako
merico
pijače
.
Kakor
so
dopovedovali
tolmači
,
godilo
se
je
to
zato
,
ker
so
sedaj
sosedje
in
prijatelji
.
Možje
so
pili
ter
si
po
zemljemerčevem
odhodu
različno
razlagali
njegovo
vedenje
.
»
Morda
ne
bode
napačen
sosed
«
,
modroval
je
Repnikov
Matevž
.
»
Samo
to
je
nerodno
,
ko
se
človek
ne
more
pomeniti
ž
njim
,
kakor
s
kom
drugim
:
prvič
je
pregosposki
,
drugič
pa
ga
ne
razumeš
!
Če
se
bode
on
naučil
našega
jezika
,
potem
bode
že
kaj
,
jaz
se
njegovega
ne
bodem
.
«
»
Za
vino
že
daje
«
,
oporekal
je
cerkvenik
ter
dobro
potegnil
iz
kozarca
,
ker
je
bil
ravno
na
vrsti
,
»
toda
Bog
vé
,
kako
se
bode
obnesel
pri
biri
!
Čudinova
Cilika
mi
je
vselej
kaj
privrgla
,
pri
njem
si
pa
ne
obetam
nič
posebnega
.
Še
tisto
ni
gotovo
,
da
bi
toliko
dal
,
kolikor
je
v
navadi
.
Kaj
mu
pa
morem
,
če
se
bode
ustavljal
in
trdil
,
da
ni
bil
nikoli
v
cerkvi
,
in
da
ga
z
zvonjenjem
samo
motim
?
«
»
Nemara
bode
pa
izpregel
z
Lutrovim
naukom
«
,
pripomnil
je
zopet
Matevž
.
»
Ni
verjetno
«
,
ugovarjal
mu
je
trdovratno
cerkvenik
.
»
Njegova
vera
je
prelahka
:
posta
ne
ukazuje
nobenega
,
izpovedovati
se
tudi
ni
treba
,
veruje
pa
vsak
sam
,
kar
hoče
.
Dobro
vem
,
kakih
mislij
so
ti
ljudje
!
Že
več
let
je
tega
,
kar
sem
bil
na
Koroškem
,
kjer
so
luteranci
namešani
med
našimi
.
Nobeden
se
ne
izpreobrne
,
čeprav
so
prepričani
,
da
nas
gospodje
prav
učé
.
‚
Naša
vera
je
na
tem
svetu
boljša
‘
,
tako
govoré
sami
,
‚
z
vašo
je
pa
na
onem
lože
‘
«
.
»
Potrpeli
bodemo
ž
njim
«
,
vmešal
se
je
Gorjanec
v
pogovor
;
»
kakih
dvajset
let
bode
živel
k
večjemu
.
Kadar
umrje
,
presuče
se
pa
že
kako
drugače
.
Ni
hudir
,
da
bi
šla
njegova
hči
tudi
po
kakega
krivoverca
na
Nemško
!
Saj
imamo
pri
nas
za
njo
pripravnih
ženinov
.
Ali
mari
ne
,
Poličar
?
Tvoj
Vid
bi
bil
kakor
nalašč
za
njo
.
Jaz
bi
mu
že
svetoval
,
naj
se
priženi
k
Radrgarju
,
saj
se
mu
gospod
vselej
odkrije
,
kadar
ga
zagleda
.
Dekle
ima
pa
tudi
menda
jedno
oko
zanj
.
Potem
bi
imeli
Zatišenci
zdravnika
doma
,
kakor
meščani
.
«
»
Ne
bodi
čuden
!
Luteranko
bi
jemal
za
ženo
«
,
opovrgel
mu
je
Poličar
trditev
.
»
Tega
bi
jaz
nikdar
ne
dovolil
.
Če
bi
mi
Vid
to
storil
,
ne
dam
mu
nobenega
božjaka
,
naj
bi
šel
tudi
précej
kruha
prosit
.
In
kaj
si
more
tu
doma
prislužiti
?
Če
bi
zdravil
ljudi
in
živino
,
pa
bi
še
komaj
jedel
osoljen
in
zabeljen
močnik
.
«
Možu
se
je
skoro
za
malo
zdelo
,
da
bi
njegov
sin
živel
med
kmeti
;
po
njegovih
mislih
bi
moral
Vid
v
mesto
ter
se
voziti
v
kočiji
s
par
konji
.
»
Tam-le
so
;
kakor
hočejo
,
naj
pa
narede
«
,
zaključil
je
miroljubni
Gorjanec
pogovor
,
dasi
je
mislil
povedati
,
da
Vidu
ne
bode
težko
izpreobrniti
Radrgarjevo
hčer
.
Poličarju
si
ni
upal
ugovarjati
,
ker
je
bil
ta
preveljavna
oseba
,
posebej
pa
še
zato
ne
,
ker
mu
še
ni
prinesel
obresti
za
preteklo
leto
,
čeprav
bi
bil
pravi
čas
,
da
bi
skrbel
že
za
prihodnje
leto
.
‚
Vsakdo
vé
,
kje
ga
čevelj
žuli
‘
,
veli
pregovor
.
Tudi
Raddreher
se
ni
bratil
iz
gole
prijaznosti
z
Zatišenci
,
ampak
le
zato
je
napajal
kmete
pri
Poličarju
,
da
bi
mu
prodajali
kaj
lesa
.
»
Denarja
je
res
škoda
,
ki
ga
potrosim
«
,
ako
je
včasih
premišljeval
,
ko
se
je
spomnil
,
koliko
je
plačal
za
pijačo
,
»
pa
ljudem
se
velja
prikupiti
.
Kadar
posekam
svoj
les
,
bode
moja
kupčija
še
le
pošteno
zastavljena
.
Potem
bi
pa
nerad
odjenjal
,
gozdov
je
še
mnogo
.
Če
bi
mi
pa
Zatišenci
ne
prodajali
lesa
,
od
drugodi
ni
vredno
privažali
hlodov
:
dobička
bi
ne
bilo
skoro
nič
.
«
Njegove
prave
namere
pa
seveda
ni
nihče
opazil
,
ker
je
ni
povedal
nikomur
,
še
sebi
ne
na
glas
.
Novosti
pri
Čudinu
,
ali
kakor
so
sedaj
jeli
rekati
,
pri
Radrgarju
,
bile
so
tako
važne
,
da
bi
bili
ljudje
na
Poličarjevega
Vida
skoro
pozabili
in
ga
prezrli
,
dasi
je
bil
imenitna
oseba
v
Zatišju
,
ko
ne
bi
bil
več
le-tam
kakor
doma
.
No
saj
je
imel
pa
tudi
opravkov
v
tej
hiši
.
Čudinke
se
je
bila
namreč
prijela
vodenica
ter
jo
priklenila
na
posteljo
.
Cilika
je
pozvala
Vida
,
naj
ozdravi
mater
.
Toda
mladi
zdravnik
ni
vedel
leka
za
bolnico
;
izprevidel
je
,
da
ne
bode
do
zime
.
Vendar
je
zapisal
zdravilo
ter
tolažil
mater
in
hčer
,
čeprav
mu
besede
niso
šle
od
srca
.
»
Le
dobro
ji
strezi
,
Cilika
,
in
nikar
se
še
ne
boj
!
Če
ne
pritisne
kaka
druga
bolezen
,
ne
bode
še
hudega
.
«
Navadno
se
je
le
kratko
pomudil
pri
Čudinki
,
toliko
dalje
pa
je
ostajal
pri
Klotildi
.
One
dni
namreč
o
povodni
,
ko
je
bil
vedno
doma
,
zmagalo
je
v
njem
nagnjenje
do
Nemke
,
Ciliko
pa
je
izkušal
pozabiti
.
Toda
to
ni
bila
lahka
reč
,
zlasti
sedaj
ne
,
ko
je
zadela
Ciliko
dvojna
nesreča
,
ko
so
ji
prodali
dom
in
ji
je
zbolela
mati
.
Vse
to
je
tudi
Klotilda
dobro
izprevidela
ter
poskrbela
,
da
Vid
ni
bil
dolgo
med
nakloni
in
kladivom
.
»
Cilika
in
nje
mati
morata
od
hiše
!
«
sklenila
je
in
tudi
izvêdla
.
»
Ali
ni
res
,
gospod
Vid
«
,
nagovarjala
je
Vida
na
videz
vsa
v
skrbeh
za
zdravje
njej
komaj
znane
žene
,
»
tak
ropot
in
hrup
,
kakor
je
okrog
naše
hiše
,
ni
za
bolnega
človeka
?
Očeta
sem
že
naprosila
,
da
bi
ji
poiskal
mirno
stanovanje
.
«
»
Pravo
ste
zadeli
!
«
pritrjeval
je
on
,
odobrujoč
njen
nasvet
;
»
posebno
za
to
ženo
je
jako
nepripravno
tukaj
,
ker
je
bolna
tudi
na
umu
.
Vsaka
malenkost
jo
razburi
in
ji
škoduje
.
«
Pa
ne
le
kot
moder
zdravnik
je
hvalil
Klotildine
besede
,
tudi
sicer
si
je
želel
,
da
bi
stanovala
Čudinka
s
Ciliko
kje
drugje
.
Ni
si
več
upal
pogledati
Ciliki
naravnost
v
oči
,
odkar
se
mu
je
vsedla
Klotilda
na
srce
.
Tudi
se
mu
je
nerodno
zdelo
,
da
nikdar
ne
more
neopazen
k
zemljemerčevi
hčeri
.
In
pa
srce
samo
mu
je
velevalo
,
naj
si
prizadeva
,
kolikor
more
,
da
ne
bode
nalašč
žalil
Cilike
.
Slepa
bi
bila
Cilika
,
ko
bi
še
sedaj
ne
bila
opazila
,
kaj
se
je
zgodilo
z
Vidom
.
Tudi
njej
bi
bilo
ljubo
,
da
bi
se
ji
ne
bilo
treba
shajati
ž
njim
,
še
bolj
pa
,
da
ne
bi
videla
nje
,
ki
ji
je
prevzela
Vida
.
Za
jedenkrat
si
je
tako
pomagala
,
da
se
je
ogibala
obeh
,
kjer
se
je
le
dalo
.
Sicer
pa
svoje
izgube
še
ni
popolnoma
uvidela
,
ker
je
bilo
vse
njeno
mišljenje
pri
bolni
materi
.
Ta
ji
je
bila
prva
,
sama
zase
ni
toliko
skrbela
.
Da
je
pa
vendar
občutila
obojno
bol
,
kazalo
je
nje
lice
,
ki
je
izgubilo
v
zadnjih
dneh
polovico
prejšnjega
cveta
.
Prav
hitro
se
je
torej
oklenila
Vidovega
nasveta
,
naj
bi
se
preselili
z
materjo
kam
drugam
.
»
Pozneje
se
bodeta
pa
vrnili
,
kadar
materi
odleže
;
sicer
pa
bode
zemljemerec
plačal
vse
stroške
za
ta
čas
«
,
govoril
ji
je
Vid
na
kratko
,
kakor
bi
se
bal
,
da
ne
bi
izdal
notranje
zadovoljnosti
,
ker
bode
odstranil
neljubo
zapreko
.
»
Povračila
ne
bodeva
zahtevali
«
,
odvrnila
mu
je
Cilika
tako
odločno
,
da
je
skoro
prestrašila
Vida
,
»
saj
je
tako
bolje
za
naji
.
Pa
bi
bilo
tudi
grdo
,
ko
bi
tu
denar
jemali
,
ker
bodeva
pri
Gorjancu
lahko
brezplačno
.
Précej
jutri
pojdeva
,
da
le
pripravijo
tam
gori
,
česar
je
treba
.
«
Vidovo
vedenje
je
bilo
hladno
in
je
rodilo
Ciliki
zlo
slutnjo
,
da
se
je
namreč
menita
tako
odkrižati
Klotilda
in
Vid.
Toda
rekla
ni
žal
besede
,
marveč
molčé
trpela
.
Drugi
dan
je
Gorjanec
pregovoril
sestro
,
da
sta
jo
s
Šimnom
prenesla
od
Čudinovih
.
Iz
prva
se
je
hudovala
,
potem
pa
dovolila
,
naj
počnó
ž
njo
,
kar
hočejo
,
češ
,
saj
ne
bode
dolgo
.
Cilika
pa
je
jokala
odhajajoč
iz
sobice
,
v
kateri
je
preživela
svojo
mladost
.
Živo
se
je
spomnila
pri
slovesu
vseh
veselih
dnij
,
kateri
so
se
ji
ondi
smejali
in
o
katerih
je
še
pred
kratkim
sanjala
.
Jedini
Šimen
pa
je
razumel
,
kaj
jo
tako
teži
,
ter
jo
tudi
izkušal
potolažiti
:
»
Nobene
solze
ne
potôči
za
njim
:
če
je
tak
,
da
vzame
luteranko
,
tebe
ni
bil
vreden
.
«
Ko
je
pa
še
par
dnij
bival
pri
Radrgarju
in
bil
priča
,
kako
se
Vid
veselo
pomenkuje
s
Klotildo
,
stožilo
se
mu
je
pri
hiši
in
popustil
je
službo
.
»
Sam
pa
že
ne
bodem
tukaj
,
saj
vem
,
da
sem
mu
tudi
na
potu
.
E
,
naj
počne
,
kar
hoče
,
braniti
mu
ne
morem
.
«
Pa
še
nekaj
drugega
ga
je
oviralo
v
zemljemerčevi
službi
.
»
Komur
služim
,
služim
mu
pošteno
:
z
rokami
in
srcem
.
Na
pol
ni
moja
navada
.
«
Tako
si
je
mislil
ter
se
napotil
k
Repniku
.
»
Kje
imate
Matevža
?
«
poprašal
je
Meto
v
veži
.
»
Ravnokar
je
po
dvorišču
nekaj
premetaval
,
daleč
ni
.
«
Rekši
je
stopila
na
prag
ter
dvakrat
na
dolgo
zategnila
:
»
Matevž
—
Matevž
!
«
V
tretje
pa
že
ni
bilo
treba
,
zakaj
poklicani
je
prišel
izza
ogla
ter
vprašal
,
kaj
je
.
»
Čudinov
Šimen
bi
rad
s
teboj
govoril
,
sèm
pojdi
«
,
bil
mu
je
odgovor
.
Šimen
ga
je
poprosil
,
naj
ga
vêde
na
kak
kraj
,
kjer
bodeta
sama
.
»
Važne
stvari
ti
imam
povedati
.
«
»
Pojdiva
torej
v
čumnato
,
če
je
res
kaj
posebnega
«
,
dejal
je
Matevž
,
kateremu
se
je
zdelo
vse
zeló
čudno
.
»
Poslušaj
me
pazljivo
,
potlej
pa
sodi
in
ravnaj
po
svoji
glavi
«
,
govoril
je
Šimen
tiho
,
ko
sta
bila
že
zaklenjena
.
»
Dolgo
sem
bil
pri
Čudinovih
in
vem
marsikatero
reč
,
ki
je
drugim
neznana
.
Tudi
natančno
poznam
vsak
kotiček
sveta
,
ki
je
pri
hiši
.
—
Čegav
—
meniš
ti
—
je
oni
zarasli
gozd
ob
krivem
jarku
?
«
»
Menda
je
Čudinov
,
ali
kako
je
.
Včasih
so
pa
neki
tudi
naši
sekali
v
njem
«
,
odgovarjal
je
Matevž
.
»
Dozdevalo
se
mi
je
,
da
ne
veš
dobro
,
kaka
je
s
tem
gozdom
;
zato
sem
pa
prišel
sedaj-le
k
tebi
.
—
Radrgar
je
kupil
vse
Čudinovo
zemljišče
,
gotovo
se
bode
lastil
tudi
tega
gozda
.
Toda
ni
njegov
:
ne
moreš
ga
prodati
ne
ti
,
ne
Čudinov
Miha
.
Od
nekdaj
sta
ga
imeli
obe
hiši
skupno
,
uživali
ga
pa
zaporedno
vsaka
jedno
leto
.
Odkar
sta
se
pa
rajni
Čudin
in
tvoj
umrli
oče
jela
prepirati
,
ni
si
upal
nobeden
iti
sekat
v
ta
gozd
.
Précej
bi
si
bila
začela
očitati
,
da
eden
preveč
seka
in
škodo
dela
,
in
prepir
bi
bil
le
hujši
.
Les
je
zato
sedaj
le-tam
neznansko
lep
.
Toda
vi
mlajši
ste
skoro
pozabili
,
čegav
je
oni
svet
.
«
»
Primaruha
,
da
Radrgar
ne
bode
tako
udeloval
po
njem
,
kakor
kvari
drugodi
!
Dobro
,
da
si
me
opomnil
.
Neko
pismo
zares
govori
tako
—
že
vem
sedaj
,
—
da
je
svet
skupen
,
naš
in
Čudinov
.
Toda
kaj
mi
je
storiti
,
da
me
ne
prehiti
?
Meni
še
verjel
ne
bode
,
če
mu
bodem
pravil
,
kako
navado
smo
imeli
.
«
»
Ti
se
sedaj
urno
zasuči
in
poskrbi
,
da
ti
ne
bode
pozneje
ponujal
kakih
bore
krajcarjev
,
češ
toliko
je
bil
les
vreden
.
Naravnost
k
davkariji
pojdi
in
tam
razloži
vso
stvar
!
Zahtevaj
,
naj
mu
prepovedó
sekati
!
Reci
tudi
,
naj
mu
vsaj
ukažejo
nasajati
mlada
drevesca
,
če
mu
že
dovoljujejo
tako
neusmiljeno
kvariti
gozde
.
«
»
Prav
na
tihem
bode
treba
zvršiti
to
delo
,
sicer
mi
bode
zapodil
kakih
dvajset
drvarjev
med
drevje
,
in
naposled
ne
bodem
imel
drugega
kakor
pota
in
stroške
.
«
»
Nič
se
ne
boj
!
Tudi
za
tako
gospôdo
so
zakoni
.
Kar
čudil
se
bodeš
,
kako
mu
bodo
posvetili
.
«
Čegav
pa
bode
potem
gozd
,
če
meni
potrdé
pravico
?
«
»
Čegav
?
Tvoj
in
njegov
.
Samo
sekati
ne
bode
smel
.
—
Pa
še
nekaj
ti
svetujem
.
Bog
ne
daj
,
da
bi
mu
kdaj
prodal
kaj
gozda
!
Če
potrebuješ
denarja
,
naredi
svojo
žago
in
nikar
ne
polni
žepov
temu
lačnemu
človeku
!
Ne
da
bi
dejal
,
nevoščljiv
sem
mu
,
ali
kaj
takega
.
Toda
pravično
ni
tako
.
Čemu
pa
ne
dela
tega
v
svoji
domovini
?
Kaj
smo
ga
mi
prosili
,
naj
pride
semkaj
?
Da
bi
bili
le
vsi
jednih
mislij
!
Ako
bodete
sami
previdni
in
pametni
,
pa
vam
ne
bode
škode
.
«
»
Svojo
žago
,
praviš
?
Veš
,
človek
bi
že
,
toda
sam
ne
znam
žagati
,
Tineta
pa
tudi
ni
doma
,
da
bi
kaj
pomagal
.
«
»
Jaz
sem
šel
od
Radrgarja
proč
in
bi
lahko
pri
tebi
ostal
.
Ko
bi
imela
ti
in
Poličar
skupno
žago
,
pa
izpodrineta
v
kratkem
tega
Nemca
.
Za
sedaj
grem
iz
vasi
,
pa
bodem
že
glas
dal
,
kje
sem
;
če
bi
bilo
kaj
posebnega
,
pa
naznani
pri
Slamarju
,
tam
bodem
že
zvedel
.
«
Matevž
ga
je
poprašal
še
nekatere
podrobnosti
zaradi
skupnega
gozda
in
kako
se
mu
je
vesti
pri
davkariji
.
Šimen
mu
je
razložil
še
to
,
potem
pa
zabičal
,
naj
nikakor
ne
pripoveduje
ženskam
tega
,
o
čemer
sta
se
menila
.
»
Prej
ko
se
zvé
,
slabejše
je
.
Še
Poličarju
ne
zini
nobene
,
dokler
ne
pride
pravi
čas
!
On
je
preveč
prijazen
z
Radrgarjem
,
utegnil
bi
te
še
kako
izdati
.
Sam
delaj
,
dobiček
bodi
tudi
samo
tvoj
.
«
Ko
je
Repnikova
Neža
zvedela
,
da
je
Matevž
s
Šimnom
zaprt
v
čumnati
,
bila
je
silo
radovedna
,
kaj
neki
mu
pripoveduje
.
»
Miha
je
pokvaril
Tineta
,
Šimen
bode
pa
Matevža
premotil
«
,
jezila
se
je
zunaj
ter
komaj
čakala
,
da
bi
njen
nasprotnik
odšel
iz
hiše
.
»
Lej
jo
«
,
govorila
je
Repnici
,
ker
si
z
Meto
nista
bili
posebno
dobri
,
»
takoj
posvári
Matevža
,
da
ne
bode
občeval
s
Šimnom
!
Nemara
ga
bode
zapeljal
v
Lutrovo
vero
,
saj
se
je
je
gotovo
že
kaj
navzel
od
gospôde
.
«
Po
Šimnovem
odhodu
je
bil
Matevž
zamišljen
,
in
vse
tri
ženske
ga
niso
mogle
pregovoriti
,
da
bi
jim
razodel
,
kaj
mu
je
Šimen
pripovedoval
.
»
Kaj
mi
je
pač
povedal
?
«
dejal
je
na
zadnje
,
ko
le
ni
bilo
mirú
.
»
Naročil
mi
je
,
naj
vam
ne
zaupam
prav
nobene
besedice
,
ker
bi
brž
vse
raznesle
.
«
»
Torej
vendar
veš
nekaj
posebnega
?
«
pozvedovala
je
Neža
vedno
bolj
radovedna
.
»
Pa
ne
da
bi
nas
za
svèt
vprašal
?
Ali
ne
veš
,
da
več
ljudij
več
ve
?
«
»
Več
vé
,
to
je
res
«
,
odgovarjal
je
Matevž
,
»
pa
tudi
več
in
še
preveč
pové
.
To
pa
bi
bilo
zame
napačno
.
«
Neizrečeno
je
mikalo
Repnikove
tri
,
zlasti
ko
je
kmalu
za
tem
Matevž
odšel
k
davkariji
.
»
Kaj
pa
imaš
opravka
tam
,
saj
so
davki
za
letos
že
plačani
?
«
rekla
mu
je
Meta
malo
nevoljna
,
ker
še
pred
njo
skriva
nekatere
stvari
,
kar
gotovo
ni
lepo
.
Toda
Matevž
je
bil
stanoviten
in
je
razpletal
mreže
,
kakor
ga
je
bil
naučil
Šimen
.
Poslala
je
po
mašnika
,
Po
mašnika
,
po
fajmoštra
,
Da
jo
spovedó
,
obhajajo
,
Odpravijo
vestno
butaro
.
Narodna
.
»
Čudinka
bode
umrla
,
pravijo
,
pa
neče
,
da
bi
gospod
prišli
«
,
pripovedoval
je
zatiški
cerkvenik
pri
Poličarju
dober
teden
pozneje
,
odkar
je
ležala
bolnica
pri
Gorjancu
.
»
Saj
ne
rečem
,
da
ima
žena
kake
posebne
grehe
na
vesti
,
vendar
se
sliši
lepše
,
če
kdo
umrje
po
krščansko
.
Tako
je
nekam
plašno
,
če
gre
človek
kar
tako
s
tega
sveta
.
«
To
je
sicer
mož
trdil
iz
popolnega
prepričanja
,
vendar
mu
je
narekovala
te
besede
tudi
lastna
izguba
.
»
Prav
brez
težave
zaslužim
nekaj
okroglega
,
če
pozvonim
za
obhajilo
in
spremim
gospoda
;
sitnica
pa
dela
zmešnjave
«
,
mislil
si
je
ter
godrnjal
,
da
je
takó
malo
pogrebov
in
porok
.
»
Saj
je
bila
zmerom
bolna
«
,
zavračal
ga
je
Poličar
,
»
ne
bodo
ji
še
svetili
ne
.
Taki
bolniki
se
navadno
dolgo
vlečejo
.
«
»
Večno
pa
tudi
ne
bode
živela
.
Kaj
meniš
,
da
vsakega
brž
pokopljemo
,
če
pridejo
z
Bogom
k
njemu
?
Saj
bi
ji
večkratna
priprava
na
smrt
tudi
ne
škodovala
,
kaj
?
«
»
Cilika
bode
že
vse
oskrbela
,
da
bode
prav
,
pa
tudi
Gorjanec
ne
bode
rôk
križem
držal
.
«
»
Še
zvonil
ji
ne
bodem
,
če
me
ujezi
!
«
hudo
val
se
je
cerkvenik
čimdalje
bolj
.
Pri
Gorjancu
pa
je
tačas
Cilika
prosila
mater
,
naj
se
spravi
z
Bogom
,
ker
je
Vid
rekel
,
da
ji
lahko
srce
zalije
,
čeprav
drugače
še
ni
bila
tako
slaba
.
Tudi
Gorjanec
je
nagovarjal
sestro
,
naj
ne
odlaša
predolgo
:
»
Kolikokrat
je
že
komu
besedo
vzelo
v
zadnjem
trenutku
!
Smrti
ti
ne
želim
,
pač
pa
bi
rad
,
da
lepo
umrješ
.
«
Zlasti
pa
sta
Cilika
in
Gorjanec
zato
hitela
,
ker
sta
vedela
,
da
bolnica
večkrat
ni
pri
pameti
.
Bati
se
je
bilo
torej
,
da
bi
se
ji
tudi
na
zadnje
ne
zmešalo
,
in
bi
bila
izpoved
nemogoča
.
Koliko
je
Cilika
pretrpela
v
teh
urah
,
koliko
premolila
!
Zato
ji
je
pa
Bog
tudi
dodelil
veselje
,
da
je
mati
lepo
umrla
.
Par
dnij
pred
smrtjo
ji
je
odleglo
,
in
tudi
um
se
ji
je
razbistril
,
kakor
se
večkrat
dogaja
pri
bolnikih
.
Zaželela
je
duhovnika
.
Brž
so
ji
izpolnili
željo
,
da
bi
se
zopet
ne
premislila
.
Cerkvenik
je
šel
potolažen
s
Poličarjevim
vozom
po
gospoda
župnika
ter
zadovoljno
govoril
sam
seboj
:
»
Tako
se
umrje
,
tako
,
kakor
je
prav
;
čemu
smo
pa
mi
,
cerkveni
služabniki
!
«
Dolga
je
bila
izpoved
Čudinkina
.
Ljudje
,
ki
so
se
bili
zbrali
ter
prišli
po
blagoslov
,
naveličali
so
se
že
,
ko
je
preteklo
kake
tri
četrti
ure
,
a
sveto
opravilo
le
še
ni
bilo
končano
.
»
Kaj
neki
pripoveduje
tako
dolgo
«
,
pošepetala
je
Repnikova
Neža
sosedi
Špeli
,
»
da
ni
ne
konca
ne
kraja
?
E
veš
,
Špela
,
nam
je
veliko
prizadela
,
sedaj
bode
pa
poravnala
.
«
Tudi
druge
čakalke
so
pripomnile
nekatere
stvari
,
ki
se
pa
niso
popolnoma
zlagale
s
krščansko
ljubeznijo
.
»
E
kaj
bodete
«
,
dejala
je
Repnica
Neži
in
Špeli
,
»
nas
pa
še
čaka
.
Da
bi
le
to
srečo
dosegle
,
da
bi
šle
v
milosti
božji
v
večnost
,
pa
bode
vse
dobro
.
«
Cilika
je
bila
pri
Gorjančevih
ter
težko
čakala
,
da
bode
vpričo
,
ko
bode
mati
prejela
sveto
popotnico
.
Malo
sitno
se
ji
je
zdelo
zaradi
ljudij
,
ker
je
izpoved
tako
dolgo
trajala
.
Na
tihem
pa
je
molila
:
»
O
Marija
,
daj
,
da
mati
vsaj
srečno
umrjó
,
če
jih
moram
res
izgubiti
!
«
Cerkvenik
,
kateremu
je
bilo
treba
biti
pripravljenemu
,
kadar
bode
končana
izpoved
,
stal
je
v
veži
pri
omari
ter
se
kesal
,
zakaj
ni
šel
čakat
k
Poličarju
.
»
Saj
iz
izkušnje
vem
,
da
ženske
niso
z
lepa
opravljene
,
pa
vendar
zmerom
to
pozabim
«
,
mislil
si
je
slabovoljen
ter
se
skoro
jezno
ozrl
na
prišlega
Gorjanca
.
»
Kaj
pa
premišljuješ
?
«
vprašal
ga
je
le-ta
po
tihem
,
ker
glasno
nista
smela
govoriti
,
in
ko
je
oni
le
molčal
in
srpo
gledal
predse
.
»
Čudinova
gospôda
in
pa
Poličarjev
Vid
so
mi
zlezli
v
glavo
,
in
kakor
menim
,
bode
predpustom
ženitnina
.
Vida
se
ženilo
prijema
,
vedno
je
tam
pri
tisti
gosposki
punici
.
Ne
konča
se
lahko
drugače
,
kakor
s
poroko
.
Dva
taka
človeka
se
večkrat
vidita
,
to
se
pravi
,
ribo
vreči
v
vodo
.
«
»
Tvoja
je
prazna
.
Oni
dan
sem
pri
Poličarju
tudi
jaz
tako
napeljal
,
pa
je
stari
rekel
,
da
iz
te
moke
ne
bode
kruha
;
ona
je
luteranka
,
to
je
križ
,
vidiš
.
«
»
Kdor
se
z
mokrim
bratom
druži
,
ne
bode
dolgo
suh
,
nemara
zamenja
dekle
za
takega
moža
,
kakor
je
Vid
,
svojo
vero
—
«
Ni
še
izgovoril
,
pa
se
odpró
duri
,
in
cerkvenik
je
na
župnikov
migljej
urno
stopil
v
sobo
.
Bolnica
je
prejela
vsa
tolažila
sv.
cerkve
,
in
ljudje
so
se
razšli
.
»
Cilika
,
sama
nekoliko
pri
meni
posédi
«
,
poprosila
je
kake
pol
ure
pozneje
Čudinka
svojo
hčer
;
»
duri
pa
zakleni
,
da
naju
nihče
ne
b
ode
motil
.
Povedala
ti
bodem
nekatere
stvari
,
ker
mislim
,
da
se
bodem
potem
lože
preselila
v
večnost
.
«
Ciliko
je
osupnilo
to
povabilo
,
vendar
je
slušala
.
»
Glej
,
prav
v
tej
sobici
sem
bivala
nekdaj
«
,
tako
je
pripovedovala
bolnica
,
katera
je
bila
zadovoljena
in
mirna
ter
na
videz
skoro
zdrava
.
»
Tvojih
let
sem
bila
tačas
in
srečno
sem
živela
,
kakor
kasneje
nikdar
več
.
Tvoj
oče
je
bil
večkrat
pri
nas
,
ker
je
bila
med
njim
in
mojim
očetom
beseda
,
da
bodem
njegova
nevesta
.
Z
njim
je
vasoval
tudi
rajni
Repnik
,
in
vsi
smo
bili
prijatelji
.
Repnik
pa
je
začel
sčasoma
misliti
,
kako
bi
izpodlezel
svojega
tovariša
.
Jel
me
je
pregovarjati
,
naj
se
sprèm
s
tvojim
očetom
in
vzamem
njega
.
Ne
vem
,
da
nisem
imela
toliko
pameti
,
da
bi
bila
to
zamolčala
!
Ko
sem
povedala
tvojemu
očetu
,
ubranila
sem
mu
komaj
,
da
se
ni
koj
znosil
nad
Repnikom
.
Kdaj
in
kje
sta
se
prepirala
,
to
mi
ni
znano
.
Toliko
pa
vse
jedno
vem
,
da
ju
od
takrat
ni
videl
noben
človek
več
skupaj
,
razven
kadar
sta
se
po
naključju
sešla
,
pa
še
tedaj
nista
govorila
.
Pozneje
sem
se
primožila
k
Čudinu
.
Repnik
je
sovražil
mene
in
mojega
moža
ter
vedno
iskal
povoda
,
da
bi
se
pričkal
z
nami
.
Vsaka
malenkost
je
bila
dovolj
,
da
smo
si
nagajali
.
Popravljanje
brvi
,
jezú
,
zlasti
pa
sekanje
v
gozdu
ob
krivem
jarku
ni
bilo
nikoli
brez
besedičenja
.
Ko
se
je
še
Repnik
oženil
ter
privêdel
k
hiši
sedanjo
Repnico
in
njeno
sestro
Nežo
,
podvojilo
se
je
sovraštvo
ter
se
vcepilo
tudi
otrokom
.
Sama
veš
,
da
te
nikoli
nisem
pustila
na
Repnikovo
stran
,
in
gotovo
se
tudi
še
spominjaš
,
kako
smo
Repnikova
otroka
pregnali
,
če
sta
zašla
k
nam
.
Pred
petnajstimi
leti
je
sekal
Repnik
neke
hlode
ter
jih
spuščal
po
drči
,
ostajali
so
pa
na
našem
svetu
.
Dasiravno
na
onem
prostoru
še
trava
ni
rastla
,
naščuvala
sem
vendar
tvojega
očeta
,
naj
prepové
Repniku
tjekaj
valiti
svoj
les
.
O
nesrečna
ura
!
Mož
me
posluša
in
začne
zmerjati
soseda
,
naj
mu
nikar
ne
dela
škode
.
»
Sam
imaš
takoj
zraven
svoj
travnik
,
čemu
pa
tje
ne
spravljaš
lesa
?
Précej
mi
odstrani
hlode
z
mojega
sveta
,
drugače
te
bodem
tožil
.
«
Repnik
pa
tudi
ne
molči
.
»
Koliko
si
mi
že
pri
vodi
snedel
!
Vedno
jo
tako
napeljuješ
,
da
meni
vrt
izpodjeda
,
sedaj
se
pa
tu
repenčiš
,
ko
ti
nastavim
na
pesek
za
nekaj
dnij
par
brun
.
Ker
si
pa
tako
siten
,
pustil
jih
bodem
nalašč
,
naj
ležé
tukaj
,
dokler
ne
segnijó
,
samo
,
da
te
bodem
jezil
.
«
Tako
se
jeza
vnema
,
moža
se
sprimeta
.
Iz
drče
pa
pribobni
v
tem
hipu
zaostal
hlod
,
kateri
se
je
,
sam
Bog
vé
,
kako
,
sprožil
,
in
podere
mojega
moža
.
Kajpada
mu
Repnik
brž
pomaga
in
pozabi
prepir
,
toda
tvojega
očeta
je
deblo
zelo
pretrlo
.
Živel
je
sicer
še
kakih
deset
dnij
—
pa
saj
pomniš
—
a
potem
je
šel
v
prezgodnji
grob
.
Od
tedaj
pa
je
pri
nas
mlin
malo
delal
,
in
gospodarstvo
je
šlo
rakovo
pot
.
Vidva
z
Miho
sta
bila
še
premajhna
,
najemati
nisem
hotela
,
Šimen
pa
tudi
ni
mogel
vsemu
kaj
.
Mene
je
vest
pekla
,
da
sem
kriva
moževe
smrti
.
»
Zakaj
mu
nisi
branila
?
«
govorilo
mi
je
nekaj
v
prsih
.
Toda
že
sama
beseda
‚
branila
‘
me
je
zapekla
,
zakaj
vest
mi
je
očitala
,
da
sem
mu
sama
velela
,
naj
se
gre
znašat
nad
sosedom
.
Pri
izpovedi
pa
,
kjer
bi
si
bila
lahko
ohladila
to
rano
,
zamolčevala
sem
do
danes
to
zgodbo
.
In
kolikor
dalje
sem
živela
v
vednem
nemiru
,
toliko
huje
meje
žgalo
.
Včasih
je
kar
gorelo
po
meni
,
da
nisem
nič
vedela
,
kaj
govorim
in
počnem
.
Znano
mi
je
bilo
,
da
so
ljudje
raznesli
govorico
,
da
sem
včasih
malo
blazna
.
A
kaj
sem
se
menila
za
ljudi
,
da
bi
le
mogla
umiriti
svojo
vest
!
In
ko
sem
včasih
premišljevala
svojo
revo
,
spomnila
sem
se
Repnika
in
njega
dolžila
svoje
nesreče
,
dasi
sem
bila
vse
sama
zakrivila
.
Ko
si
že
ti
toliko
odrastla
,
da
si
lahko
opravila
v
kuhinji
,
jela
sem
še
bolehati
.
Prej
sem
se
vsaj
zunaj
pri
delu
nekoliko
motila
,
da
me
niso
vedno
nadlegovali
spomini
preteklega
življenja
.
Zadnja
tri
leta
pa
sem
šla
le
redko
iz
hiše
ter
začela
piti
,
da
bi
pozabila
svoje
gorjé
.
Toda
nič
mi
ni
koristilo
.
Za
trenutek
sem
bila
,
res
da
,
rešena
dušnih
muk
,
pozneje
pa
so
me
pokorile
s
podvojeno
silo
.
Svojo
materinsko
dolžnost
pa
sem
pri
tem
zanemarjala
.
Odpusti
mi
,
Cilika
,
ker
sem
se
zate
tako
malo
menila
!
Ko
bi
mi
bilo
dano
še
kaj
časa
živeti
,
rada
bi
popravila
svojo
zmoto
.
Kadar
umrjem
,
prosi
Boga
zame
,
da
bi
mi
bil
milostljiv
.
Kako
sem
danes
srečna
,
ko
sem
se
z
Bogom
spravila
!
Že
leta
in
leta
nisem
uživala
te
sreče
,
danes
pa
jo
okušam
ter
čutim
vso
njeno
sladkost
.
Če
bodeš
ostala
še
v
Zatišju
,
nikar
ne
sovraži
Repnikovih
.
Précej
bodem
poslala
brata
,
naj
pokliče
Repnico
,
Nežo
in
Matevža
,
da
jih
poprosim
odpuščenja
.
«
Toliko
Čudinka
še
nikoli
ni
govorila
svoji
hčeri
.
Tudi
tako
zaupnih
besedij
še
ni
čula
Cilika
iz
ust
svoje
matere
.
Sedaj
je
vedela
,
da
ima
tudi
dobro
mater
,
katera
je
bila
pa
v
svojem
življenju
jako
nesrečna
.
In
taisti
trenutek
,
kateri
ji
je
odkril
materino
srce
,
žuga
ji
tudi
že
,
da
ji
ugrabi
mater
.
Jokaje
je
poslušala
njeno
pripovedovanje
,
jokaje
je
slonela
ob
njenem
vzglavju
,
ko
je
utihnila
.
Med
solze
pa
se
je
primešala
kakor
kapljica
medú
med
pelin
sem
ter
tam
trohica
veselja
,
ker
ji
je
mati
zatrjevala
,
da
je
sedaj
srečna
.
»
Ne
jokaj
!
«
izpregovorila
je
Čudinka
vnovič
,
»
če
bodeš
pridna
in
pametna
,
nič
hudega
ti
ne
bode
na
svetu
.
Odpri
tam-le
mojo
skrinjo
in
vzemi
v
levem
kotu
rjavo
