viteštvom,
da
bi
pokazalo
gostom
sijaj
in
moč
lombarške
stolice
.
Avstrijci
so
stanovali
v
namestnikovi
palači
,
nekateri
tudi
pri
drugih
,
Viscontiju
udanih
rodbinah
milanskih
.
Dasi
so
jim
Italijani
vedno
skrbeli
za
zabavo
,
vendar
so
si
naši
dobro
ogledali
vse
dohajajoče
viteze
in
izkušali
spoznati
vse
njihove
namene
in
naklepe
.
Shajali
so
se
redno
pri
svojem
mojstru
,
starem
Kreuzpeku
,
kateri
je
bil
središče
in
ognjišče
za
razne
nakane
in
načrte
.
Čez
dva
ali
tri
dni
je
poznal
že
prav
dobro
razmere
na
dvoru
in
precenil
viteze
.
Na
kancelarja
se
ni
zanašal
,
zdel
se
mu
je
prezvit
in
skrit
,
pač
pa
je
izprevidel
,
da
jim
je
lahko
Feltrino
jako
koristen
.
Vedel
se
je
posebno
oblastno
,
a
premeten
ni
bil
,
na
dvoru
pa
je
veljal
veliko
.
Vendar
Kreuzpek
ni
poznal
njegovih
rodovinskih
razmer
.
Le
na
dvorne
gospe
je
imel
premalo
vpliva
in
tega
nedostatka
še
ni
mogel
premagati
.
Ravno
je
iskal
poti
do
njih
,
ko
pride
na
posete
vitez
Ravbar
.
„
Pozdravljen
,
starina
!
Kaj
premišljuješ
v
tem
brlogu
?
“
„
Pozdravljen
tudi
ti
,
prijatelj
,
pri
meni
v
dvorni
palači
!
Imenitno
,
dasi
ne
posebno
lepo
stanovanje
!
Pa
kaj
hočeš
,
mnogo
nas
je
,
in
pripravili
so
nam
,
kar
so
mogli
.
Kako
pa
stanuješ
ti
,
brate
?
“
„
Izborno
,
imam
lepe
sobe
in
vrt
in
,
kar
je
čez
vse
veliko
vredno
,
prijetno
družbo
.
“
„
No
,
to
me
veseli
;
ako
se
ne
motim
,
bivaš
pri
senatorju
Nigru
,
starem
poveljniku
Barnabovem
,
in
ta
zna
pripovedovati
o
svojih
hrabrih
činih
,
kaj
ne
,
prav
z
laško
zgovornostjo
?
“
„
Dobro
si
si
zapomnil
moje
stanovanje
.
Saj
pravim
,
ti
misliš
za
nas
vse
.
Da
,
res
je
Nigra
zgovoren
človek
in
lepo
pripoveduje
,
pa
še
vse
kaj
boljšega
imam
.
Poznaš-li
dvorno
gospico
Izabelo
,
tovarišico
knežne
Viride
,
tisto
živo
črnooko
dekle
?
Tista
je
hči
tega
Nigra
in
pride
večkrat
pogledat
k
očetu
in
ob
jednem
pozdravit
nas
goste
.
“
„
To
mi
je
novo
,
pa
me
jako
zanima
in
nam
utegne
še
koristiti
.
Le
glej
,
da
si
pridobiš
in
ohraniš
prijateljstvo
te
gospice
!
Nevarna
ti
menda
ne
bode
,
saj
si
zavarovan
doma
.
“
„
Bodi
brez
skrbi
zaradi
tega
.
Zaupanje
njeno
pa
sem
si
že
pridobil
,
ker
mi
je
razodela
že
celo
kopo
skrivnostij
.
“
„
Prav
,
da
mi
poveš
.
Zvedel
sem
že
tudi
sam
,
da
je
med
milanskimi
senatorji
mladi
vitez
Ambrosio
Sforza
,
bogat
,
lep
in
hraber
,
tudi
med
snubci
knežne
Viride
.
Barnaba
bi
ga
imel
morda
rad
,
pa
stvar
mu
ni
po
godu
iz
politiških
razlogov
.
On
potrebuje
močne
zaslombe
nasproti
cesarju
,
kakoršno
mu
daje
le
nadvojvoda
Rudolf
,
ne
pa
senator
Sforza
.
Ako
se
knežna
ni
preveč
zagledala
vanj
,
bodemo
jo
dobili
.
O
tem
pa
bi
ravno
rad
imel
zanesljivih
poročil
ter
sem
sedaj
premišljal
,
kje
bi
jih
dobil
.
“
„
Izvrstno
!
Izabela
,
tovarišica
knežne
,
gotovo
zna
za
vse
skrivnosti
,
in
mislim
,
da
ne
bode
težko
izvabiti
jih
iz
nje
.
“
„
Stori
to
,
dragi
moj
,
pa
previdno
,
in
ob
jednem
pozvedi
,
kako
je
gospica
z
nami
:
ali
nam
želi
uspehov
,
ali
ne
.
“
„
Storim
z
veseljem
.
A
sedaj
bi
rad
zvedel
,
kdaj
gremo
gledat
svoje
konje
in
opravo
,
če
je
srečno
došla
.
“
„
Vse
je
došlo
srečno
.
Ravnati
treba
previdno
,
ker
Lahom
ni
treba
vedeti
vsega
.
Kako
se
pa
godi
tovarišem
našim
?
Nekaterih
kar
ni
na
izpregled
;
grofa
Hermana
in
Volka
Turjaškega
že
nisem
videl
dva
dni
.
“
„
Vsi
so
zdravi
in
dobre
volje
,
godi
se
jim
še
predobro
,
tako
,
da
bi
se
pomehkužili
,
ko
bi
dolgo
ostali
v
Milanu
.
Sedaj
so
zbrani
pri
vinu
in
me
še
čakajo
.
Naročili
so
mi
,
da
povabim
tudi
tebe
na
pogovor
.
“
„
Grem
s
teboj
,
pa
rečem
ti
,
da
pazimo
in
ne
dajmo
Lahom
prilike
,
da
bi
se
iz
nas
norčevali
.
Vedi
,
da
imajo
junake
med
seboj
,
kakoršnih
se
nisem
nadejal
.
“
„
O
,
te
sem
videl
tudi
jaz
in
sem
opozoril
Hermana
.
On
pa
nič
ne
mara
za
to
in
zabavlja
Lahom
,
posebno
,
kadar
dobi
nekoliko
vina
v
glavo
.
“
„
To
treba
zabraniti
.
Pa
idiva
!
“
Kreuzpek
in
Ravbar
sta
šla
čez
nekatere
stopnice
in
ozko
dvorišče
in
vstopila
v
nizko
dvorano
,
kjer
sta
našla
mnogo
vitezov
in
več
kranjskih
in
štajerskih
vmes
.
Glasno
pozdravita
družbo
.
„
Dobro
došla
,
Kreuzpek
,
Ravbar
!
Vrlo
,
sedita
k
nam
,
da
okusita
kapljico
,
“
kliče
Herman
Celjski
.
Ob
jednem
ponudi
krepko
majoliko
staremu
Kreuzpeku
.
A
ta
se
je
nekoliko
brani
.
„
Počasi
,
počasi
,
sicer
napravimo
v
Milanu
sušo
,
ako
ga
bomo
tako
vlekli
.
“
„
Kaj
hočeš
!
Pa
to
je
čudno
vino
,
to
laško
,
“
seže
vmes
Ostrovrhar
.
„
E
,
ali
piješ
doma
sam
mošt
,
da
se
ti
zdi
to
vino
tako
hudo
?
A
rečem
ti
,
da
je
temu
lahu
naš
ljutomerčan
kos
,
seveda
star
mora
biti
,
“
moško
reče
grof
Herman
Celjski
.
„
E
,
ni
,
pa
ni
,
“
odgovori
Ostrovrhar
,
„
prehodil
sem
veliko
sveta
,
pa
takega
vina
še
nisem
pil
.
“
„
Prehodil
si
ga
,
a
le
po
vaših
koroških
gozdih
,
kjer
pijete
mrzlo
pivo
,
brrr
,
človeka
kar
strese
mraz
,
če
misli
na
tisto
pijačo
.
Torej
pijva
le
tega
,
to
ti
pravim
,
le
pijva
ga
,
“
reče
Herman
in
krepko
potegne
iz
vrča
.
„
Ti
hvališ
ljutomerčana
,
ti
,
ki
ne
poznaš
našega
dolenjca
,
našega
metličana
,
“
zakliče
Ravbar
.
„
Ne
prepirajte
se
za
vino
,
tovariši
,
“
poseže
vmes
stari
Kreuzpek
,
„
pijte
,
ako
ste
žejni
,
potem
pa
dajte
,
da
se
domenimo
o
tem
,
za
kar
smo
se
sešli
.
“
„
Dobro
,
poslušajmo
Kreuzpeka
,
“
pritrdijo
.
„
Znano
vam
je
,
dragi
mi
tovariši
,
da
so
ob
takih
zaročnih
slavnostih
v
navadi
viteške
igre
.
Take
igre
,
tekme
,
so
določili
tudi
tukaj
,
in
lombarški
vitezi
nam
bodo
stopili
nasproti
.
Navada
je
,
da
se
prej
dogovoré
,
kako
se
bodo
borili
,
da
imajo
tudi
vitezi
kaj
užitka
,
ne
pa
samo
gledajoča
množica
.
“
„
Pametno
govoriš
,
“
pritrdijo
vsi
navzoči
Avstrijci
.
„
Ali
je
torej
gotovo
,
da
se
bomo
bíli
v
tekmah
?
“
vpraša
hlastno
mladi
Libenjski
.
„
Tekme
so
določene
,
za
trdno
,
“
pojasni
Kreuzpek
,
„
le
način
in
red
treba
še
določiti
:
ali
peš
,
ali
na
konjih
ali
oboje
,
in
dalje
,
bodo-li
posamezni
borilci
nastopali
,
ali
v
krdelih
.
“
Govorili
so
sedaj
vse
vprek
:
nekateri
so
bili
za
ta
način
,
drugi
za
drugega
.
Tu
povzame
zopet
besedo
umni
Kreuzpek
:
„
Slavni
vitezi
,
lahko
veste
,
da
bi
se
mi
bojevali
najlože
peš
,
prvič
,
ker
smo
tega
najbolj
vajeni
,
drugič
pa
,
ker
so
naši
konji
še
vedno
trudili
in
se
skoro
ne
morejo
meriti
s
čilimi
in
brzimi
laškimi
konji
.
Toda
gotovo
je
,
da
se
bodo
Lahi
bojevali
rajši
na
konjih
.
Sami
ne
moremo
tega
odločiti
,
marveč
moramo
vprašati
nje
.
Pač
pa
mi
pritrdite
vsi
,
da
ravnamo
najplemeniteje
,
ako
jim
damo
na
izber
način
tekmovanja
.
Da
pa
nam
to
ne
bo
v
škodo
,
sestavimo
mešan
odbor
iz
naših
in
laških
vitezov
,
da
odloči
potrebne
stvari
in
sestavi
red
.
Ali
ne
tako
,
vitezi
?
“
Gromovito
priznanje
se
je
oglasilo
modrim
besedam
starega
viteza
.
Takoj
so
izvolili
nekaj
avstrijskih
vitezov
,
da
naj
se
dogovoré
z
laškimi
o
potrebnih
naredbah
.
Poleg
Kreuzpeka
so
bili
tudi
Herman
Celjski
,
Ravbar
in
Turjaški
v
odboru
,
ker
so
govorili
dobro
laški
jezik
.
Naši
vitezi
so
se
ta
dan
še
nekaj
časa
zabavali
,
potem
pa
odšli
;
da
ukrenejo
,
kako
bi
se
dogovorili
z
Milanci
o
tekmah
.
Drugi
dan
se
je
odbor
že
sešel
in
posvetoval
.
Lahi
so
bili
silno
živahni
in
zahtevali
marsikaj
,
da
je
Celjskemu
kar
uhajala
potrpežljivost
in
je
že
stiskal
pest
,
toda
Kreuzpek
ga
je
miril
s
krotkimi
pogledi
.
Po
dolgem
,
razporu
se
je
določilo
—
kar
so
mislili
Avstrijci
že
poprej
—
,
da
se
poskusijo
vsi
le
na
konjih
,
češ
,
za
tako
priliko
je
spodobno
le
tako
borenje
,
ker
le
tako
je
zares
viteško
.
Ta
razgovor
bi
bil
skoro
napravil
nov
prepir
med
grofom
Hermanom
in
gospodom
Feltrinom
zastran
hitrosti
grofovega
konja
.
V
ognju
je
hotel
grof
zastaviti
svoje
orožje
in
celó
konja
,
če
ga
kdo
prehiti
v
diru
.
Gospod
Feltrino
ga
je
takoj
prijel
za
besedo
in
vprašal
,
ali
je
mar
prijahal
na
dveh
konjih
;
pa
pogled
starega
Kreuzpeka
je
zopet
opozoril
mladega
junaka
,
da
je
govoril
nepremišljeno
in
da
treba
bolje
brzdati
jezik
.
Določili
so
potem
še
nekatere
posameznosti
,
red
,
pregledali
glavne
viteze
,
ki
bodo
tekmovali
,
in
naposled
sklenili
,
da
Orsini
predloži
te
sklepe
namestniku
.
Takoj
tisti
dan
po
,
obedu
dobi
Kreuzpek
že
potrjen
predloženi
načrt
.
Čudil
se
je
pa
,
ko
mu
je
naznanil
dvorski
sel
celo
vrsto
drugih
vojnih
iger
,
katere
naj
bi
se
vršile
še
pred
glavno
igro
„
v
čast
snubcev
in
tovarišev
“
.
Kreuzpek
je
videl
zvito
nakano
Orsinijevo
in
Feltrinovo
:
„
Oho
,
to
ni
slabo
!
Poprej
bi
podili
konje
,
potem
pa
stopili
z
utrujenimi
konji
na
tekmovališče
!
Zares
zvite
buče
ste
Lahi
,
pa
nas
ne
bodete
prekanili
.
“
Sporočil
je
po
selu
na
dvor
,
da
imajo
laški
vitezi
med
seboj
lahko
kakoršne
koli
igre
,
toda
avstrijski
se
jih
ne
bodo
udeležili
.
„
Ne
bi
bilo
častno
—
tako
je
dal
naznaniti
—
,
da
bi
se
poprej
vadili
in
urili
,
marveč
oni
hočejo
pokazati
,
kaj
znajo
,
pokazati
pa
samo
v
glavni
tekmi
.
“
Odgovor
ta
je
bil
tako
odločen
in
krepak
,
da
mu
niso
mogli
nič
več
ugovarjati
,
če
jim
je
bilo
kaj
mari
pravega
viteštva
.
Med
raznimi
pogovori
,
katere
so
imeli
avstrijski
vitezi
v
onih
dnevih
,
opomnil
je
Kreuzpek
vse
tovariše
,
naj
si
natanko
ogledajo
torišče
za
tekmo
.
V
takem
boju
je
treba
paziti
na
vsako
stopinjo
;
toda
ravnati
treba
previdno
,
da
ne
bi
Lahi
sumili
ničesar
.
Kako
so
se
čudili
kmalu
potem
,
ko
so
jahali
nekega
dné
skupaj
po
okolici
in
se
ustavili
na
torišču
—
prejšnjem
vojaškem
taboru
!
Bilo
je
todi
vse
posuto
,
z
drobnim
peskom
palec
na
debelo
in
videti
je
bilo
ravno
kakor
po
mizi
,
dasi
so
bili
poprej
po
sredi
znatni
jarki
.
V
veselicah
so
minevali
dnevi
in
približal
se
je
odločilni
dan
,
vsem
zaželen
;
nadvojvodu
,
da
pride
prej
domov
do
svojih
opravil
,
Leopoldu
,
da
dobi
nevesto
,
Kreuzpeku
pa
,
da
zvrši
svojo
nalogo
viteško
in
častno
.
Najbolj
se
je
bal
za
mlada
viteza
Hermana
in
Volka
,
katera
sta
skoro
vsak
dan
napravila
kako
predrzno
spletko
ali
zabavo
.
No
,
tolažilo
ga
je
le
to
,
da
sta
bila
izredno
hrabra
junaka
.
Na
večer
pred
veliko
tekmo
so
bili
vitezi
pri
dvornem
maršalu
na
gostiji
in
se
zabavali
.
Avstrijci
so
hvalili
laško
vino
in
laške
žene
,
Lahi
pa
moč
in
oblast
nemških
gospodov
.
Grof
Herman
je
godrnjal
in
nekaj
pripovedoval
svojima
sosedoma
na
desno
ali
na
levo
.
Niti
vinu
,
niti
ženskim
ni
priznaval
prednosti
pred
avstrijskimi
,
zlasti
štajerskimi
in
kranjskimi
.
Volk
Turjaški
ga
je
podpihoval
in
Ravbar
mu
je
pritrjeval
krepko
in
glasno
.
Orsini
napije
gostom
in
reče
,
da
si
smejo
srečo
voščiti
zaradi
take
neveste
in
tolike
dote
,
ker
lepše
nima
Avstrija
in
take
dota
niti
cesarjeva
hči
.
Herman
grdo
pogleda
in
pravi
:
„
Samo
zaradi
tega
bi
ne
bili
prišli
tako
daleč
,
ker
tako
dekle
se
dobi
tudi
pri
nas
,
dota
pa
—
kdo
vé
,
kakšna
bo
.
“
Gospoda
Feltrina
so
zbodle
te
besede
,
potegnil
se
je
za
svojo
polsestro
in
rekel
,
naj
bi
si
bili
doma
izbrali
nevesto
,
ne
pa
hodili
tako
daljno
pot
.
Kreuzpek
je
z
očmi
lovil
Hermana
,
naj
se
zatajuje
,
pa
že
se
je
oglasil
Turjaški
:
„
Volja
našega
gospoda
je
bila
,
da
gremo
k
vam
po
nevesto
.
Kar
je
drugega
,
to
ni
naša
skrb
.
Da
pa
si
znamo
tako
nevesto
tudi
priboriti
,
to
vam
pokažemo
jutri
.
“
„
Treba
že
bode
,
“
oglasi
se
Baldessare
,
„
le
skrbite
,
da
zmorete
.
“
„
To
nam
ne
dela
preglavice
,
vi
pa
glejte
,
da
nam
postavite
viteze
nasproti
!
“
„
Menim
,
da
bodete
pomnili
,
kdaj
ste
bili
v
Milanu
na
snubcih
.
“
„
Nismo
danes
prvič
na
taki
poti
.
“
Lahi
so
bili
že
vroči
;
gospod
Feltrino
je
gledal
izpod
čela
kakor
tiger
,
in
Herman
je
dregnil
Volka
in
mu
šepnil
:
„
Glej
ga
,
gleda
kakor
vrag
iz
vrča
in
ima
lase
kakor
Absalom
,
“
in
se
je
poredno
nasmejal
.
Feltrino
je
sedel
na
žerjavici
;
Barnaba
se
je
bal
,
da
ne
bi
vzrojil
in
planil
v
Hermana
.
„
Gospodje
,
lahko
noč
,
spite
mirno
!
Jutranji
dan
naj
vam
ne
vzbuja
skrbij
in
ne
dela
hudih
sanj
,
ha
,
ha
,
ha
,
“
zakliče
Feltrino
smejoč
se
s
svojimi
tovariši
in
odide
skozi
široka
vrata
v
lepo
palačo
.
Herman
in
tovariši
so
pograbili
za
meče
,
pa
oni
so
se
bili
že
odmaknili
.
Grof
si
ni
mogel
kaj
,
da
ne
bi
zaklical
za
onimi
:
„
Gospod
Feltrino
,
v
pesku
se
leži
najmehkeje
,
in
tam
vam
posteljem
jutri
.
“
Nato
so
se
razšli
na
razna
prenočišča
.
Ravbar
je
našel
doma
še
vse
na
nogah
.
Pogledal
je
najprej
konje
in
našel
sluge
dobre
volje
pri
kupici
.
Potem
odide
v
svoje
sobe
,
kjer
ga
obišče
gospodar
Nigra
in
mu
sporoči
pozdrav
Izabelin
,
češ
,
da
želi
njemu
in
tovarišem
sreče
in
zmage
za
jutrajšnji
dan
;
prav
tisto
da
sporoča
tudi
knežna
.
Vitez
je
bil
vesel
teh
poročil
,
ker
je
spoznal
,
da
je
Izabela
ž
njim
,
in
da
na
dvoru
tudi
želé
Avstrijcem
sreče
.
Ganjen
je
zahvalil
gospodarja
in
se
spravil
k
počitku
.
Daleč
od
doma
v
resnih
opravkih
je
vzdihnil
k
Bogu
,
da
bi
se
srečno
končalo
to
opravilo
.
Lepo
jutro
se
je
porodilo
iz
hladne
noči
.
Vitezi
so
se
pripravljali
na
boritev
.
Na
torišču
je
bilo
vse
lepo
pripravljeno
:
prostor
je
bil
ograjen
,
tla
posuta
z
belim
peskom
.
Ob
ograji
so
stali
razni
odri
,
večji
in
manji
,
postavljeni
za
gledalce
.
Malo
višji
izmed
drugih
je
bil
oder
za
dvorno
gospodo
in
za
razsojevalce
pod
obširnim
nebom
.
Tekma
je
bila
določena
na
dva
oddelka
:
najprej
naj
bi
se
borili
posamezniki
zoper
posameznike
,
popoldne
pa
četa
zoper
četo
.
Ker
so
bili
vsi
pričujoči
vitezi
odločeni
za
to
častno
bojevanje
kot
potomci
vsaj
štirih
plemenitih
prednikov
,
zato
naj
bi
vsak
zmagovalec
dobil
v
last
nasprotnikovega
konja
z
opravo
;
konj
naj
bi
bil
zamena
za
osebo
premaganega
junaka
.
Razsodniki
določijo
,
kdo
je
zmagal
;
ko
bi
zmagovalec
ne
sprejel
konja
,
tedaj
sme
terjati
kaj
drugega
,
kar
mu
prisodi
razsodišče
.
V
razsodišče
so
bili
zbrani
grof
Savojski
,
gospod
veronski
Cane
della
Scala
in
vitez
Kreuzpek
;
darila
pa
je
delila
knežna
Virida
in
imela
ob
jednem
tudi
pravico
glasovanja
pri
razsodišču
.
Dogovorili
so
se
,
da
ne
sme
nikdo
rabiti
ostrega
orožja
,
ampak
le
ono
,
katero
potrdi
razsodništvo
.
To
je
bilo
domenjeno
in
razglašeno
.
Avstrijci
pod
Kreuzpekom
se
snidejo
zjutraj
v
posvete
.
Starosta
jih
opozori
na
potrebne
stvari
in
razodene
nekatere
laške
zvijače
.
Prosil
je
Hermana
in
Volka
,
naj
bodeta
hladna
in
previdna
,
da
se
ne
pripeti
kaka
nesreča
.
Potem
si
izberó
čile
konje
in
lepo
opravo
,
pa
moško
odjašejo
proti
torišču
.
Lahi
so
imeli
posvetovanje
pri
Feltrinu
.
Tukaj
je
bilo
zbrano
lepo
število
lombarških
vitezov
,
med
katerimi
se
je
posebno
odlikoval
Ambrosio
.
Poslednji
čas
je
malo
nastopal
v
javnosti
,
še
manj
pa
je
silil
na
dvor
,
kar
umevamo
prav
lahko
.
A
danes
je
bil
v
zboru
vitezov
najlepši
in
najbogatejši
.
Feltrino
se
je
pogajal
z
Orsinijem
,
Bernardom
in
Ambrosiem
,
kako
bi
zadrege
in
izgube
pripravili
Avstrijcem
.
Razodel
jim
je
nekatere
zvijače
in
goljufije
na
torišču
,
na
katere
naj
dobro
pazijo
in
si
jih
obrnejo
v
prid
.
Ambrosio
in
tovariši
pa
niso
kaj
marali
za
tega
surovega
človeka
,
in
so
se
mu
upognili
le
zaradi
potrebe
.
Lep
dan
sredi
vinotoka
je
bil
v
Milanu
;
vse
mesto
je
bilo
na
nogah
in
je
vrelo
ven
proti
tekmovališču
:
gospoda
v
kočijah
,
drugi
peš
hité
,
da
vidijo
igre
,
kakoršnih
niso
še
videli
v
Milanu
.
Pri
tekmovališču
je
bilo
že
vse
pripravljeno
za
ljudi
in
živali
.
Na
odrih
je
bilo
polno
gledalcev
,
meščanov
in
deželanov
;
največ
je
bilo
takih
,
ki
so
se
osebno
zanimali
za
borilce
.
Klicarji
so
stali
na
mnogih
mestih
,
da
pazijo
na
red
,
služabniki
so
švigali
sem
in
tje
,
da
so
raznašali
ukaze
.
Čim
dalje
več
lepih
vitezov
se
je
nabiralo
;
bilo
je
šumno
,
kakor
ob
morju
,
kadar
udarjajo
ob
breg
valovi
.
Včasih
se
je
zaslišal
kak
močnejši
glas
,
tedaj
je
vse
za
hip
potihnilo
,
a
potem
je
bil
hrup
še
hujši
.
Naposled
se
pripeljejo
še
dvorne
gospe
,
kneginja
in
knežna
s
spremstvom
,
in
prijahata
tudi
avstrijska
brata
vojvoda
v
leskeči
opravi
poleg
namestnika
Barnaba
,
ki
je
bil
ta
dan
oblečen
v
široko
bogato
obleko
,
da
je
bil
podoben
kakemu
rimskemu
imperatorju
.
Razsojevalci
zasedejo
svoje
prostore
in
knežna
dá
znamenje
,
naj
se
začnó
igre
.
Ograje
se
odpró
,
na
torišče
prijahata
prva
viteza
.
Po
navadnem
pozdravu
trčita
v
boju
,
in
Lah
podere
Avstrijca
,
kateremu
se
je
nekoliko
spodrsnilo
v
pesku
.
Kreuzpek
je
nevoljno
godrnjal
čez
laško
zvijačo
,
potem
pa
nekaj
povedal
svojim
tovarišem
;
laški
gledalci
pa
so
zadovoljno
pozdravljali
zmagovalca
.
Lah
se
je
po
koncu
nosil
in
po
prvi
zmagi
ni
hotel
iti
s
torišča
;
iskal
je
še
drugega
nasprotnika
.
Toda
napuh
pride
pred
padcem
,
pravi
pregovor
,
in
to
je
izkusil
tudi
Lah
.
Osojski
je
prijahal
,
urno
se
je
sukal
okrog
Laha
,
pesek
se
je
dvigal
,
konja
sta
puhala
—
hipoma
ni
bilo
Laha
na
konju
.
Kreuzpek
se
namuzne
,
občinstvo
pa
utihne
.
Moško
je
odjahal
Osojski
,
Lah
pa
se
je
izgubil
tiho
.
Ta
poraz
so
hoteli
Lahi
urno
popraviti
in
gospod
Feltrino
se
ponudi
,
da
takoj
nastopi
proti
Avstrijcem
.
S
Feltrinom
poskusiti
se
—
za
to
ni
imel
vsakdo
srčnosti
,
vendar
vitez
Ravbar
ni
hotel
zamenjati
prostora
z
drugim
,
torej
se
postavi
proti
Feltrinu
.
V
dolgem
boju
sta
zdrobila
kopje
,
pa
odločilo
se
ni
.
Feltrino
je
hotel
nadaljevati
boj
,
pa
sodniki
so
odklonili
.
Vsi
so
pazno
spremljali
gibanje
in
borenje
vitezov
;
čim
slavnejši
so
bili
junaki
,
tem
večja
je
bila
pozornost
.
Meščani
ob
ograji
in
plemstvo
na
odru
je
ugibalo
,
kam
se
nagne
zmaga
.
Kar
naznani
klicar
dva
nova
borilca
:
viteza
Volka
Turjaškega
in
viteza
Bernarda
,
kastelana
iz
Brescie
.
Močna
junaka
,
lepa
oprava
:
pozornost
je
bila
splošna
.
Najbolj
so
se
zanimali
na
odru
,
kjer
je
bila
zbrana
Sforzova
družina
s
prijatelji
in
znanci
.
Živahno
so
gledali
vsi
vsako
gibanje
,
noben
mahljej
jim
ni
ušel
.
Kastelan
je
delal
čudeže
,
in
dasi
ni
mogel
vreči
Volka
s
konja
,
vendar
mu
je
raztrgal
jopič
in
zlomil
kopje
.
Razsojevalci
so
mu
prisodili
zmago
s
pristavkom
,
da
naj
odjenja
od
daljnega
boja
.
Vsi
so
bili
veseli
,
najbolj
pa
gospica
Margarita
.
Hrum
in
šum
se
je
bil
nekoliko
polegel
,
častitanje
gospodu
kastelanu
zvršilo
,
ko
naznani
klicar
viteza
Ambrosia
Sforza
.
Zopet
je
vse
utihnilo
;
ljudstvo
je
že
vedelo
,
da
Ambrosio
snubi
knežno
,
in
mu
jo
je
privoščilo
,
ker
je
bil
jako
priljubljen
meščanom
.
Vsi
so
ga
hoteli
videti
,
ko
je
zajahal
na
torišče
.
Bil
je
opravljen
kakor
knez
;
glasno
čudenje
je
nastalo
med
gledalci
.
Vojvoda
Rudolf
ga
je
pazno
gledal
in
rekel
sam
pri
sebi
:
„
Krasen
junak
je
to
.
“
Vojvodu
Leopoldu
pa
je
bilo
skoro
tesno
pri
srcu
,
ker
po
postavi
mu
ni
bil
jednak
.
Knežno
je
čudno
izpreletel
ta
pogled
in
ta
prizor
;
kakor
očarana
je
gledala
viteza
in
ni
vedela
,
kako
ji
je
.
Lahno
in
veličastno
se
je
poklonil
gospodi
,
potem
pa
pozdravil
njo
.
Nato
se
obrne
proti
svojemu
nasprotniku
,
kateri
je
ravno
prijahal
čez
ograjo
.
Bil
je
štajerski
vitez
Fric
Lichtensteinski
.
Krepko
sta
se
sprla
,
pa
ni
bil
kos
Sforzu
.
Odletela
sta
mu
sulica
in
čelada
v
pesek
.
Glasno
odobravanje
je
sledilo
tej
prvi
zmagi
.
Tudi
Kurt
iz
Mosburga
ni
bil
srečnejši
;
po
polurnem
boju
je
sédel
v
pesek
.
Gromovit
plosk
je
bil
plačilo
zmagovalcu
.
Dobro
je
delo
materi
in
sestrama
,
da
se
je
Ambrosio
boril
tako
krepko
in
umno
;
gospod
kastelan
jim
je
odobravajoč
razlagal
umetno
borenje
bratovo
.
Vojvoda
sta
bila
vznemirjena
,
knežna
pa
ni
vedela
,
na
katero
stran
bi
se
nagnila
.
Narodni
ponos
ji
je
vnemal
željo
,
da
bi
zmagal
Ambrosio
,
toda
tudi
snubcem
ni
mogla
privoščiti
nesreče
.
Bila
je
vsa
zmešana
,
vrh
tega
jo
je
še
dražila
z
opazkami
Izabela
.
Ko
je
vitez
Ambrosio
dalje
časa
čakal
novega
nasprotnika
,
govorili
so
že
Lahi
,
da
se
ne
upa
noben
avstrijski
vitez
stopiti
mu
nasproti
.
Kar
zapoje
tromba
in
skozi
ograjo
prijaha
grof
Herman
Celjski
,
krasen
mladenič
v
bogati
opravi
na
ognjevitem
vrancu
.
Dolgi
svetli
lasje
so
mu
v
kodrih
vihrali
izpod
bleščeče
se
čelade
po
širokih
plečih
,
in
njegove
oči
so
se
iskrile
pod
naličnikom
.
Hladnokrvno
je
jahal
ob
ograji
in
se
predrzno
oziral
po
gledalcih
na
odru
.
Ambrosio
pa
je
gledal
nekoliko
razgret
novega
nasprotnika
.
Saj
mu
je
bilo
za
nevesto
,
Hermanu
samo
za
čast
pred
Milanci
.
Stari
Kreuzpek
je
bil
dobro
poučil
grofa
,
kako
naj
se
vêde
.
„
S
konja
ne
spraviš
viteza
Sforza
,
torej
opusti
to
misel
!
Tudi
bi
bilo
nevarno
to
poskušati
,
ker
utegneš
sam
priti
konju
pod
noge
.
Pač
pa
mu
lahko
snameš
čelado
z
glave
,
seveda
z
nekoliko
zvijačo
.
“
Kreuzpek
si
je
bil
pridobil
na
jutrovem
in
drugod
mnogo
takih
zvijač
,
in
te
si
je
Herman
slastno
prisvojil
.
V
mnogih
poskusih
so
se
mu
že
bile
obnesle
,
tako
zvani
dvojni
mahljej
mu
je
bil
pridobil
zmago
tudi
nad
najspretnejšimi
borilci
.
Nikdar
ni
zgrešil
čelade
nasprotnikove
.
Tudi
mu
je
bil
Kreuzpek
pokazal
nevarna
mesta
na
torišču
ter
mu
naročil
,
naj
se
jih
skrbno
ogiblje
.
Klicarji
privêdejo
grofa
pred
dvorni
oder
in
ga
predstavijo
namestniku
in
gospem
z
vsemi
naslovi
in
častmi
.
Prevzetno
je
jahal
grof
mimo
odrov
,
kakor
bi
mu
vsa
ta
množica
ne
bila
nič
.
Strmé
je
vse
gledalo
nanj
.
Ambrosio
pa
je
veličastno
in
mirno
čakal
boja
,
nekoliko
ostro
mereč
Hermana
in
vojvoda
na
odru
.
Pa
že
sta
se
približala
;
vljudno
se
poklonita
občinstvu
,
potem
pa
si
podasta
roke
v
znamenje
spoštovanja
in
prijateljstva
.
Tromba
zapoje
in
viteza
se
postavita
na
bojno
stališče
.
Konja
urno
poskočita
,
in
oči
se
jima
zasvetijo
;
s
kopjem
v
desnici
se
spustita
viteza
drug
proti
drugemu
.
Hitro
sta
švigala
drug
mimo
drugega
,
da
se
je
videlo
samo
gibanje
orožja
in
drzni
skoki
konj
,
in
slišalo
le
drskanje
orožja
in
kopja
po
oklepih
.
Herman
je
iskal
dobrega
stališča
,
pa
vitez
Sforza
tudi
ni
maral
slabega
,
zato
sta
se
vrtila
tako
dolgo
,
da
sta
prišla
v
postransko
,
skoro
obema
ugodno
stališče
.
Grof
Herman
se
je
natančno
ravnal
po
nasvetih
starega
Kreuzpeka
,
ker
je
videl
,
da
ima
jako
spretnega
borilca
pred
seboj
.
Iz
početka
se
je
samo
branil
;
ko
je
pa
čutil
,
da
mu
nasprotnik
čim
dalje
tem
huje
sili
do
živega
,
in
da
zna
vsak
hip
na
nov
način
begati
nasprotnika
,
sklene
,
da
ga
napade
sam
in
tako
pridobi
prostejše
roke
.
Urno
premeni
stališče
in
napade
nasprotnika
z
drznim
mahljejem
.
A
prav
tako
spretno
se
je
branil
Ambrosio
.
Sum
med
gledalci
se
je
polegel
,
skoro
si
niso
upali
dihati
,
videč
,
da
sedaj
se
bode
odločila
usoda
Ambrosieva
.
„
Kaj
pomenja
to
?
“
vpraša
knežna
znanega
nam
Baldessara
,
ki
je
sedel
poleg
nje
in
ji
razkladal
način
bojevanja
.
„
To
je
bila
mala
zvijača
,
svetla
kneginja
;
grof
Herman
se
je
hotel
iznebiti
napadov
in
prisiliti
nasprotnika
,
da
se
brani
.
Avstrijski
grof
je
jako
spreten
,
pa
dvomim
,
da
bi
bil
kos
našemu
vitezu
.
“
Barnaba
se
je
pogovarjal
z
vojvodom
Rudolfom
o
grofu
Hermanu
in
slišal
ugodne
reči
o
njegovi
hrabrosti
in
spretnosti
.
Zadovoljno
se
je
namuznil
in
gledal
mirno
borilca
.
Vojvoda
Leopold
je
nekoliko
otožno
sedel
poleg
neveste
,
ker
zdelo
se
mu
je
,
da
mu
jo
utegne
iztrgati
ta
bojeviti
Lah
.
Borenje
se
je
naglo
vršilo
nadalje
,
ne
da
bi
se
zmaga
obrnila
na
to
ali
na
ono
stran
.
Ambrosio
je
čutil
,
da
utegne
naposled
omagati
,
ako
je
ne
zasuče
bolje
,
zato
poskuša
zopet
napasti
Hermana
.
A
ta
je
bil
na
to
pripravljen
in
urno
odbil
mahljej
.
Ker
je
Ambrosio
hotel
stališče
premeniti
,
vspodbodel
je
večkrat
konja
na
skok
,
a
radi
opreznosti
zopet
popustil
.
Doslej
je
to
vselej
storil
s
skokom
naprej
ali
v
stran
;
sedaj
pa
je
skočil
nazaj
in
v
stran
tako
nepričakovano
,
da
je
Herman
napravil
skoro
gol
udarec
in
se
pokazal
nasprotnika
golega
.
V
tem
trenutku
je
že
tudi
zažvižgala
sulica
,
katera
bi
ga
bila
izvestno
vrgla
na
tla
,
ko
bi
bila
prosto
zamahnjena
.
Ker
pa
je
Ambrosio
sunil
naprej
,
ko
je
skočil
konj
njegov
nazaj
,
izgubil
je
mahljej
pol
moči
in
Herman
se
je
vzdržal
na
sedlu
ter
bil
takoj
zopet
v
odporu
.
Naglo
je
preudaril
svoje
stanje
,
stisnil
kopje
močneje
v
pest
,
oklenil
se
krepko
konja
in
poskusil
z
grozno
urnimi
udarci
in
odpori
napraviti
dvojni
turški
mahljej
.
Ostro
je
gledal
nasprotniku
v
oči
in
mahal
in
suval
in
odbijal
udarce
bliskoma
.
Kar
trči
njegovo
kopje
,
namenjeno
Ambrosiu
v
prsi
,
na
rob
sedla
,
in
namesto
v
prsi
,
švigne
kopje
kvišku
in
zadene
bleščečo
se
čelado
,
da
se
kar
zaiskri
,
in
krasni
perjevec
zaplava
v
zraku
.
Ambrosio
je
hotel
z
levo
prestreči
čelado
,
a
Herman
je
bliskoma
zdrknil
mimo
njega
,
da
ga
je
skoro
treščil
s
konja
in
se
je
Ambrosio
le
težko
obdržal
v
sedlu
.
Čelada
pa
je
odletela
daleč
tje
in
padla
v
pesek
.
Boj
je
bil
končan
.
„
Oh
,
kaj
bo
pa
sedaj
?
“
vzdihnila
je
Ana
na
odru
,
obrnjena
proti
kastelanu
.
„
Boj
je
končan
,
“
odgovori
ta
,
ker
je
tromba
zapela
.
„
Zmaga
ni
sicer
popolna
,
a
vendar
nesrečo
je
imel
Ambrosio
;
pa
kdo
bi
prisodil
temu
Švabu
toliko
spretnosti
!
“
„
Izgubljen
je
zate
,
“
siknila
je
Izabela
,
Virida
pa
je
bila
prestrašena
in
ni
slišala
,
kaj
ji
je
govoril
Baldessare
na
uho
.
Vitezi
so
častitali
grofu
Hermanu
,
občinstvo
pa
je
imelo
sočutje
z
vitezom
Ambrosiem
in
je
molče
gledalo
njegov
poraz
.
Razsojevalci
so
odločili
zmago
grofu
Hermanu
Celjskemu
,
in
knežna
mu
je
podala
prisojeno
darilo
.
Moško
je
pristopil
,
odprl
svoj
krasni
vezir
in
tako
drzno
pogledal
knežno
z
velikimi
očmi
,
da
se
ga
je
kar
ustrašila
.
Bilo
je
,
kakor
bi
ji
hotel
reči
:
„
Jaz
sem
te
priboril
in
moja
bi
bila
po
pravici
.
“
Vojvoda
Rudolf
ga
je
prijazno
zahvalil
in
namestnik
ga
je
očitno
prištel
prvim
tedanjim
junakom
.
Leopold
je
čutil
poniževalni
Hermanov
pogled
in
je
bil
nevoljen
,
pa
premagoval
se
je
.
Ker
je
bil
vspored
za
sedaj
končan
,
vrnilo
se
je
vse
občinstvo
v
mesto
,
boljše
ali
slabše
volje
,
kakor
je
šlo
komu
po
sreči
.
Pri
Sforzovih
so
bili
nekoliko
potrti
,
da
se
je
ob
tako
važni
priliki
pokazilo
vrlemu
Ambrosiu
;
le
mati
je
bila
na
tihem
zadovoljna
,
da
ne
pride
v
hišo
tako
visoka
nevesta
.
Gospod
kastelan
pa
je
menil
,
da
še
ni
vsega
konec
in
treba
počakati
,
kaj
prinese
popoldan
.
Ambrosio
je
bil
na
videz
malomaren
,
nič
ni
odgovarjal
kastelanovim
besedam
,
češ
da
je
zmagal
dva
nasprotnika
in
je
bil
tudi
pri
tretjem
le
deloma
premagan
.
Gorelo
je
v
njem
,
ne
toliko
zaradi
knežne
,
kakor
zaradi
sramote
,
v
katero
je
spravil
sebe
in
svoje
ljudi
.
Ni
poslušal
tovariša
več
,
da
bi
poskusil
svojo
srečo
še
popoldne
.
Po
malem
obedu
je
zasedel
konja
,
pa
odjahal
z
mesta
na
svoj
grad
ob
Comskem
jezeru
.
Popoldne
je
bila
gneča
še
večja
,
ker
je
govorica
raznesla
čudne
reči
o
hrabrosti
ptujih
vitezov
.
Vsakdo
je
hotel
videti
Hermana
,
Ravbarja
in
druge
junake
.
Še
mnogo
lepši
je
bil
prizor
,
ker
so
vsi
vitezi
skupaj
prijahali
na
torišče
.
Med
avstrijskimi
vitezi
je
šel
tudi
vojvoda
Leopold
v
boj
za
nevesto
.
Bil
je
lep
princ
in
dokaj
močan
za
svoja
leta
;
seveda
se
mu
je
videlo
,
da
se
ne
more
zanašati
na
svojo
moč
.
Zato
se
je
držal
v
sredi
ob
najboljših
junakih
,
ki
so
ga
zaslanjali
.
Ob
desni
in
levi
so
bili
grof
Herman
,
Volk
Turjaški
,
vitez
Bogenski
,
Ostrovrhar
in
drugi
štajerski
in
koroški
junaki
.
Nasproti
so
jim
stali
v
sredi
Feltrino
,
Baldessare
,
Barbo
in
drugi
lombarški
vitezi
.
Feltrino
je
bil
voljan
,
da
prepusti
zmago
vojvodu
Leopoldu
,
le
grofa
Hermana
ali
Volka
Turjaškega
ponižati
,
—
to
je
bila
njegova
vroča
želja
.
Znamenje
za
napad
se
oglasi
,
borenje
se
začne
.
Vse
križem
so
švigali
med
seboj
in
se
zopet
družili
v
večje
gruče
in
krdela
.
Že
je
ta
ležal
v
pesku
,
oni
je
izgubil
čelado
,
tretjemu
se
je
zlomila
sulica
.
Najhuje
je
delal
gospod
kastelan
.
Nemce
je
podiral
v
pesek
in
tiščal
za
vojvodom
,
da
bi
maščeval
Ambrosia
kakor
Ahil
Patrokla
.
Avstrijski
vitezi
so
bili
silno
pozorni
nanj
,
da
ne
pride
preblizu
vojvodu
,
ker
ta
bi
bil
izgubljen
,
in
potem
tudi
nevesta
.
Jednako
so
tudi
drugi
Lahi
napadali
najbolj
srednjo
avstrijsko
četo
,
kjer
se
je
vojvoda
sam
boril
proti
Feltrinu
in
tovarišem
.
Herman
je
stal
nasproti
Baldessaru
,
kateri
res
ni
bil
slab
,
a
večkrat
ne
kos
Hermanu
.
Ker
pa
je
Feltrino
pomagal
Baldessaru
,
bila
je
stvar
kočljiva
,
ker
proti
dvema
braniti
se
ni
kazalo
Hermanu
.
Jezil
se
je
nad
Lahi
,
ki
se
boré
tako
malo
junaško
,
da
dva
silita
v
jednega
.
Kar
zakliče
vojvodu
,
naj
krepkeje
poprime
,
sicer
bo
slaba
,
Turjaškemu
pa
zavpije
po
slovensko
,
naj
pazi
na
Feltrina
.
Vojvoda
so
pogrele
te
besede
,
a
požrl
je
nevoljo
in
jel
krepkeje
mahati
po
nasprotnikih
.
To
je
čutil
tudi
Feltrino
,
ker
mu
ni
več
ostajalo
dosti
časa
,
da
bi
meril
na
grofa
Hermana
.
Herman
je
bil
porabil
že
vse
zvijače
,
da
bi
spravil
s
konja
črnoglavega
Feltrina
,
pa
ni
mu
šlo
po
sreči
.
Klical
je
Volka
in
Ravbarja
,
učil
vojvoda
,
sam
s
seboj
govoril
in
tudi
klel
vmes
:
dobra
prilika
se
mu
le
ni
ponudila
.
Polovica
vitezov
je
bila
že
na
tleh
,
mnogim
je
bilo
razbito
kopje
,
le
okrog
vojvoda
se
je
sukalo
še
krdelo
najboljših
sobojevnikov
.
Sedaj
je
bilo
Hermanu
že
odveč
.
Hudo
pogleda
Feltrina
,
kakor
bi
ga
hotel
streti
,
zakadi
se
proti
njemu
z
vso
silo
,
zasuče
se
v
stran
,
zvrši
po
bliskovo
turški
mahljej
,
in
Feltrinu
sede
čelada
na
tilnik
,
ob
jednem
se
mu
zasadi
vojvodovo
kopje
v
baržunasti
jopič
.
Sedaj
potegne
Herman
svojega
konja
hipoma
in
silno
nazaj
,
sune
v
Feltrinovega
,
vojvoda
pa
še
krepkeje
potisne
sulico
:
Feltrino
omahne
s
konja
Hermanu
v
naročje
.
Trombe
zadoné
.
Boj
je
bil
končan
,
zmaga
avstrijska
.
Za
ujetega
gospoda
Feltrina
so
priznali
vojvodu
kot
darilo
—
knežno
Virido
.
Z
velikim
sijajem
so
se
vrnili
gostje
in
domači
vitezi
v
namestnikovo
palačo
,
kjer
so
obhajali
avstrijsko
zmago
.
Za
drugi
dan
je
bila
določena
zaroka
svetle
knežne
Viride
z
vojvodom
Leopoldom
.
Kar
se
je
dalo
pripraviti
,
vse
je
bilo
narejeno
bogato
,
sijajno
in
vkusno
.
Povabljeni
so
bili
vsi
dvorni
dostojanstveniki
,
pa
ptuji
in
domači
vitezi
,
ki
so
se
bili
udeležili
tekme
.
Za
slavnost
je
bila
prirejena
velika
dvorana
.
Barnaba
Visconti
je
sedel
na
prestol
,
poleg
njega
kneginja
,
nadvojvoda
Rudolf
,
Cane
della
Scala
,
gospodar
veronski
.
Za
priče
so
bili
kancelar
Arigo
z
dvornim
maršalom
od
milanske
strani
,
za
ženina
pa
deželni
glavar
koroški
in
Volk
Turjaški
.
Poleg
nadvojvoda
Rudolfa
je
stal
Leopold
,
in
zraven
matere
Virida
.
Bila
je
oblečena
v
svetlo
svileno
obleko
,
bogato
okrašeno
z
zlatenino
,
v
obraz
pa
je
bila
močno
bleda
;
dogodki
prejšnjega
dneva
so
jo
bili
utrudili
.
Barnaba
vstane
s
prestola
in
vsi
umolknejo
.
Nato
izpregovori
slovesno
:
„
Velecenjeni
vitezi
in
gospodje
,
zvesti
moji
senatorji
in
svetovalci
slobodnega
mesta
Milana
!
Ni
vam
neznano
,
da
moj
dragi
sosed
,
mogočni
gospod
nadvojvoda
Rudolf
Habsburški
,
gospodar
avstrijskih
deželá
,
snubi
za
svojega
brata
,
visokorodnega
gospoda
vojvoda
Leopolda
,
našo
drago
hčer
,
knežno
Virido
.
Nismo
smeli
,
niti
mogli
odreči
ljubemu
in
mogočnemu
sosedu
tako
umestne
prošnje
,
tem
manj
,
ker
je
tudi
naša
želja
z
mogočno
Habsburško
hišo
stopiti
v
tesnejšo
prijateljsko
zvezo
.
Kakor
ste
se
sami
prepričali
,
zvesti
moji
senatorji
in
gospodje
,
so
ženin
in
njegovi
tovariši
tudi
vredni
take
neveste
,
ker
izkazali
so
se
častivredne
viteze
.
Zato
ta
trenutek
v
pričo
svojega
maršala
,
kakor
tudi
v
pričo
svojih
svetovalcev
in
senatorjev
slovesno
zaročam
svojo
drago
hčer
,
knežno
Virido
,
mogočnemu
gospodu
vojvodu
Leopoldu
Avstrijskemu
.
“
Leopold
in
Virida
sta
pokleknila
pred
očeta
Barnaba
,
podala
si
roki
in
prejela
njegovo
častitko
.
Klečoč
je
nataknil
Leopold
svoji
nevesti
zaročni
prstan
in
jo
predstavil
nadvojvodu
Rudolfu
,
kateri
jima
je
želel
jednako
obilno
srečo
v
prihodnjem
zakonu
.
Zaroki
je
sledil
slavnostni
obed
,
h
kateremu
je
bila
povabljena
vsa
pričujoča
gospoda
.
Ubrana
godba
je
svirala
mične
napeve
po
tedanjem
vkusu
,
imenitni
pevci
so
proslavljali
lepoto
in
bogastvo
nevestino
ter
slavo
in
mogočnost
ženinovo
.
Gostje
so
se
dobro
zabavali
in
naključilo
se
je
marsikaj
zanimivega
.
Prijateljski
razgovor
je
seznanil
in
zbližal
viteze
.
Grof
Herman
in
vitez
Bernardo
sta
se
bila
spoprijaznila
do
dobra
—
dva
prava
junaka
,
dasi
v
značajih
precèj
različna
.
Všeč
je
bila
kastelanu
prostodušnost
Hermanova
,
s
katero
se
je
izražal
o
vsem
,
kar
mu
je
prišlo
pred
oči
.
Čudno
,
da
sta
se
v
marsičem
skoro
vjemala
.
Ko
je
Herman
gledal
milanski
grb
na
zastavah
,
visečih
po
stenah
,
reče
:
„
Meni
se
zdi
,
da
je
Virida
ta
kača
,
katera
požira
Leopolda
,
ker
ne
vem
,
da
bi
prišlo
kaj
sreče
iz
tega
zakona
.
“
Kastelan
posluša
čudeč
se
te
besede
in
pravi
:
„
Res
ima
to
dekle
lastnost
kačjo
,
da
omami
,
kogar
pogleda
,
in
mu
škoduje
.
“
Kastelan
je
mislil
na
svojega
prevarjenega
prijatelja
Ambrosia
,
ko
je
govoril
te
besede
.
„
Meni
se
zdi
vladoželjna
in
častihlepna
.
Pa
pri
nas
na
Štajerskem
ji
bomo
že
pregnali
take
želje
in
ji
odpihali
napuh
.
“
In
pripovedoval
je
o
lepoti
štajerske
dežele
,
o
njenih
vitezih
in
gradovih
in
ni
pozabil
omenjati
svoje
moči
in
svojih
posestev
ob
bistri
Savinji
.
Gospod
kastelan
je
z
zanimanjem
poslušal
grofa
in
mu
naposled
stisnil
roko
;
postala
sta
dobra
prijatelja
.
Le
gospod
Feltrino
se
je
še
srdil
nad
mladim
Nemcem
,
kakor
je
rekel
,
ker
ni
mogel
pozabiti
včerajšnje
svoje
nezgode
.
Grdo
ga
je
pogledoval
,
toda
Herman
se
mu
je
smejal
in
ga
s
tem
še
bolj
dražil
.
Ko
je
Volk
Turjaški
grofa
opozoril
na
Feltrinovo
izzivanje
,
odvrnil
je
Herman
zaničljivo
:
„
Da
nismo
tukaj
pod
gostoljubno
streho
,
omehčal
bi
jaz
njegovo
trdo
glavo
.
A
morebiti
se
še
kje
srečava
.
“
Feltrino
je
videl
,
da
govoré
o
njem
,
in
kakor
je
posnel
iz
obrazov
,
ne
baš
v
prijaznem
zmislu
;
zato
se
je
obrnil
proč
ter
pristopil
h
gospodu
della
Scala
.
Dolgo
in
skrivnostno
je
Veroncu
razlagal
,
česar
pa
Cane
menda
ni
maral
kar
tako
sprejeti
.
Naposled
sta
se
pač
pobotala
,
ker
Feltrino
se
je
zadovoljen
poslovil
od
Veronca
in
škodeželjno
z
očmi
pomeril
Hermana
in
Volka
.
Obilna
družba
je
bila
raznovrstno
pomešana
:
vitezi
,
senatorji
,
dvorniki
in
vmes
gospe
in
gospice
v
prijaznih
razgovorih
.
Leopold
in
Virida
sta
bila
v
sredi
med
Barnabom
in
Rudolfom
.
Nekam
boječ
je
bil
videti
izpočetka
Leopold
in
nič
prav
srčno
ni
gledal
okrog
sebe
.
Z
nevesto
je
bolj
tiho
izpregovoril
nekaterikrat
.
Povedal
ji
je
tudi
nekoliko
o
vitezih
iz
svojega
spremstva
.
Močno
se
je
knežna
zanimala
zanje
.
Splošno
je
bila
ž
njimi
zadovoljna
in
jih
je
hvalila
.
O
grofu
Hermanu
ni
hotela
izpregovoriti
.
A
Leopold
ji
je
sam
omenil
Celjana
.
Knežna
se
je
nekoliko
stresla
ob
tem
imenu
:
„
Meni
je
strašen
ta
človek
,
“
vzdihne
Virida
,
„
grozno
oster
pogled
ima
in
neka
silovitost
mu
sije
iz
očij
.
“
„
Hudoben
ni
,
nasprotno
je
bil
do
mene
in
do
brata
vedno
prijazen
in
zvest
.
A
to
svojstvo
ima
,
da
z
neko
predrzno
odkritostjo
pogleda
vsakemu
v
oči
in
pové
v
obraz
,
kar
misli
,
in
to
ga
dela
strašnega
.
“
„
Ne
vem
,
ali
bi
mogla
navaditi
se
tega
,
tako
oduren
mi
je
.
“
Leopold
jo
še
bolj
potolaži
in
razloži
še
druge
stvari
.
Družba
je
bila
čimdalje
veselejša
,
razgovor
vedno
živahnejši
.
Gospica
Izabela
je
bila
jako
vesela
,
ko
je
gledala
oba
zaročenca
,
in
si
mislila
,
da
sedaj
ni
več
nevarnosti
za
Ambrosia
.
Čas
je
potekal
,
tudi
pijača
se
je
prilegala
.
Barnaba
vstane
in
napije
zaročencema
,
voščeč
jima
srečo
in
božji
blagoslov
,
ob
jednem
tudi
slavo
vsej
avstrijski
hiši
.
Vsi
gostje
so
zaorili
:
„
Živela
Virida
in
Leopold
!
“
Ko
je
še
namestu
ženina
Rudolf
izrekel
zahvalo
in
napil
na
srečo
rodbine
Viscontijeve
,
začeli
so
se
povabljenci
polagoma
razhajati
.
Rudolfa
je
gnalo
,
da
bi
uredil
nevestino
doto
in
pospešil
priprave
za
odhod
.
Obravnave
zastran
dote
so
se
vršile
še
dovolj
hitro
,
saj
glavna
stvar
je
bila
že
prej
določena
,
da
namreč
dobi
100.000
zlatov
.
Za
sedaj
je
hotel
nadvojvoda
dobiti
vsaj
nekaj
naprej
ali
„
na
račun
“
,
Barnaba
pa
je
izkušal
doto
dobro
zavarovati
si
,
da
bi
mogel
ob
kaki
homatiji
prijeti
za
kaj
in
tirjati
jo
nazaj
.
Nadvojvoda
je
ponujal
razne
variščine
,
in
naposled
se
domenijo
,
Barnaba
in
oba
brata
,
da
se
vsa
dota
zavaruje
na
mesti
Kamnik
in
Kranj
in
na
mitnice
ljubljanske
.
Naložili
so
zlato
in
raznih
daril
za
ženina
na
tovore
,
in
spremstvo
vojvodovo
je
odrinilo
naprej
proti
Veroni
s
poveljem
,
da
tam
počaka
,
ako
dojde
tje
pred
vojvodom
.
Za
poveljnika
tej
četi
je
Rudolf
odločil
grofa
Hermana
.
Spremljali
so
ga
veronski
vitezi
in
Volk
Turjaški
mu
je
bil
v
pomoč
.
Rudolf
in
Barnaba
pa
sta
imela
še
skrivne
pogovore
o
vojski
s
patrijarhom
,
o
državnem
zboru
in
cesarjevih
zahtevah
.
Kancelar
Arigo
je
imel
dovolj
dela
,
da
je
sestavil
vsa
potrebna
pisma
:
uredilo
se
je
vse
brez
posebnih
težav
,
in
vrnila
sta
se
vojvoda
iz
Milana
z
zavestjo
,
da
je
ta
zveza
v
korist
hiši
Habsburški
in
celi
Avstriji
.
Gorko
so
se
poslovili
,
in
Leopold
je
zaklical
svoji
lepi
nevesti
ob
odhodu
:
„
Da
ste
mi
zdravi
,
knežna
Virida
,
do
prihodnje
pomladi
!
Tedaj
pa
pridemo
po
vas
,
in
vi
pojdete
z
nami
v
lepe
naše
dežele
.
“
Solznih
očij
je
podala
knežna
ženinu
roko
v
slovo
,
želeč
mu
srečno
pot
in
veselo
svidenje
.
Kmalu
se
je
kazalo
na
avstrijskem
dvoru
in
tudi
zunaj
,
da
se
je
bilo
zgodilo
nekaj
posebnega
.
Kraljevska
obilost
in
sijaj
se
je
razširil
,
vojne
naprave
so
se
vršile
z
večjo
silo
.
Vojaki
so
se
zbirali
,
vitezi
so
dohajali
.
Največjega
pomena
je
bilo
za
Avstrijo
,
da
so
prepir
s
patrijarhom
poravnali
dostojno
.
Ugodnega
mirú
pa
Rudolf
ni
smel
pričakovati
po
poslednjih
nepovoljnih
uspehih
v
Furlaniji
.
Zato
je
poskušal
,
da
bi
pridobil
vsaj
nekaj
zmag
nad
patrijarhom
in
njegovimi
zavezniki
.
S
tem
je
upal
,
da
ga
prisili
k
častnemu
miru
.
Zlati
in
Barnabove
čete
so
vidno
pomagale
:
prvotna
gorečnost
na
furlanski
strani
je
pešala
,
zavezniki
so
se
naveličali
čakati
mezde
in
odškodnine
in
drug
za
drugim
zapuščali
bojišče
.
Patrijarh
je
rad
ali
nerad
sprejel
na
prigovarjanje
ogerskega
kralja
Ludovika
mirovne
predloge
Rudolfove
z
malimi
premembami
.
Vojno
odškodnino
,
tisoč
srebrnikov
je
odpustil
nadvojvoda
,
zato
je
pa
obdržal
vse
patrijarhu
—
po
Kranjskem
in
Štajerskem
—
vzete
gradove
in
posestva
,
vendar
ne
kot
priborjeno
last
,
ampak
kot
od
patrijarha
mu
podeljene
fevde
z
vsemi
pravicami
in
dolžnostmi
prejšnjih
posestnikov
.
Velike
premembe
so
nastale
zaradi
te
vojske
in
mirovne
pogodbe
po
naših
krajih
.
Mnogo
grajščakov
je
bilo
šlo
za
patrijarha
v
boj
in
niso
se
več
vrnili
:
njihovo
posest
so
zasedli
Rudolfovi
vojniki
in
razdelili
med
seboj
.
Nekateri
so
se
izneverili
patrijarhu
in
prostovoljno
prestopili
k
Rudolfu
kot
močnejšemu
,
kar
seveda
ni
bilo
moško
in
viteško
niti
v
14.
veku
.
Malo
število
onih
,
ki
so
ostali
zvesti
,
umaknilo
se
je
novim
gospodarjem
,
kateri
so
bili
često
pustolovni
vitezi
,
a
so
dobili
te
gradove
za
vojno
plačo
mesto
denarja
in
so
postali
nekaka
bramba
novemu
gospodu
v
novih
pokrajinah
.
Ker
so
jih
potrebovali
,
zato
so
jim
iz
početka
gledali
skozi
prste
,
dasi
se
niso
vselej
vêdli
primerno
svojemu
poklicu
.
Nikakor
ni
prišteti
na
rovaš
nadvojvodu
Rudolfu
vsega
tega
,
kar
so
počenjali
ti
junaki
,
pač
pa
so
bile
te
homatije
in
vojne
povod
,
da
se
je
manj
gledalo
na
poštenost
vitezov
in
več
popuščalo
njihovi
samovolji
.
Nekateri
izmed
njih
so
bili
pravi
roparski
vitezi
,
kateri
so
prežali
ob
javnih
potih
in
cestah
in
se
nepovabljeni
oglašali
v
goste
po
samostanih
in
sosednih
grajščinah
.
Po
sedanjem
Dolenjskem
,
tedanji
„
Slovenski
krajini
“
,
bila
je
večina
posestva
patrijarhova
,
mnogo
grajščakov
je
bilo
došlo
iz
Furlanije
,
kakor
nam
kažejo
tudi
njihova
imena
.
Poslal
jih
je
bil
v
naše
kraje
patrijarh
,
da
bi
oskrbovali
in
branili
deželo
.
Podložniki
so
takoj
čutili
to
premembo
v
večjih
davkih
in
hujši
tlaki
,
a
večkrat
celó
v
strašnih
davkih
človeške
časti
.
Rudolf
sicer
ni
slišal
vseh
pritožeb
zaradi
raznih
krivic
,
vendar
se
mu
je
pač
dozdevalo
,
da
utegne
iz
teh
silovitih
prememb
nastati
nevolja
.
Da
je
ljudstvo
sprejelo
te
nove
gospode
,
trebalo
je
že
od
začetka
ostrega
in
odločnega
postopanja
;
seveda
ljudstvo
naj
bi
storilo
iz
strahu
,
česar
ni
hotelo
in
moglo
iz
ljubezni
.
Tako
so
se
udali
naši
predniki
nasilstvu
,
češ
,
saj
je
neizogibno
,
saj
se
ne
dá
nič
pomagati
,
in
nosili
so
pohlevno
težki
jarem
,
dokler
ga
jim
ni
preložil
Bog
.
Tako
je
nadvojvoda
Rudolf
mogočno
razširil
svojo
moč
na
jugu
zlasti
po
Kranjskem
in
Primorskem
.
Pričakovati
je
bilo
,
da
bo
to
moč
tudi
porabljal
modro
in
zmerno
.
Gotovo
bi
bil
tudi
to
storil
,
da
mu
je
bilo
usojeno
dolgo
življenje
.
Za
sedaj
pa
je
imel
le
čast
in
ponosno
zavest
,
da
je
ponižal
veljavnega
soseda
in
si
utrdil
oblast
prav
tje
doli
do
sinje
Adrije
.
Po
hudi
zimi
je
prišla
prijazna
pomlad
,
klicala
ljudi
na
delo
,
odklenila
težavna
pota
—
in
vabila
tudi
naša
brata
vojvoda
po
nevesto
v
lepo
Lombardijo
.
Zopet
je
klical
Rudolf
viteze
,
da
bi
si
pridružil
veliko
in
častno
spremstvo
.
V
mestu
Beljaku
so
prišli
poslednji
plemiči
k
spremstvu
,
in
bilo
jih
je
lepo
število
.
Stari
znanci
so
se
zopet
videli
in
pozdravov
je
bilo
mnogo
.
Sivi
Kreuzpek
je
bil
tudi
sedaj
središče
viteškega
življenja
.
V
prijetnih
družbah
so
govorili
o
viteških
dogodkih
preteklih
časov
in
delali
načrte
za
potovanje
v
Italijo
in
za
bivanje
v
Milanu
.
Spominjali
so
se
milanskih
junakov
in
mnoga
pohvala
se
je
slišala
o
njih
,
zlasti
o
vitezih
Ambrosiu
in
Bernardu
.
O
gospodu
Feltrinu
se
glasovi
niso
vjemali
,
ker
so
ga
nekateri
hvalili
kot
vrlega
viteza
,
drugi
pa
so
ugovarjali
,
češ
,
da
nima
poštenega
značaja
.
Posebno
ga
je
grajal
Volk
Turjaški
.
„
Feltrino
,
da
je
pravi
vitez
?
Vrag
naj
me
vzame
,
če
je
to
res
!
On
je
pravi
rokovnjač
,
če
hočete
vedeti
gospodje
,
zvit
in
potuhnjen
kakor
ris
.
Pa
kaj
bi
vam
govoril
:
vprašajte
tukaj-le
mojega
prijatelja
grofa
Hermana
,
ta
vam
lahko
razloži
marsikaj
zanimivega
o
tem
lisjaku
.
“
Vsi
so
pogledali
grofa
Hermana
.
Ta
malo
pomolči
,
potem
pa
izpregovori
:
„
Ne
odrekam
Feltrinu
telesne
moči
in
velike
spretnosti
v
orožju
,
a
v
vedenju
ni
vitez
,
kar
tudi
ni
čuda
,
če
se
pomisli
,
kakšnega
rodú
je
.
In
komu
še
ni
v
spominu
,
kako
nas
je
napadel
,
ko
smo
se
lani
vračali
skozi
Veronsko
domov
!
Ni
se
sicer
pokazal
sam
,
pa
jaz
ne
dvomim
kar
nič
,
da
ne
bi
nihče
drugi
kakor
Feltrino
hotel
zavratno
napasti
mirnih
ljudij
.
Vem
,
srdi
se
name
,
da
sem
mu
zabavljal
.
Pa
o
tem
vam
povem
,
kadar
bomo
imeli
več
časa
in
manj
skrbi
kakor
danes
.
“
„
No
,
če
bo
tudi
sedaj
kazal
roge
,
“
seže
Podolski
vmes
,
„
potem
mu
posvetimo
drugače
,
ko
se
ne
bo
več
bati
,
da
bi
se
ta
ženitev
razdrla
.
“
„
Ej
,
če
bi
se
tudi
razdrla
,
kaj
je
za
to
!
“
omeni
naglo
drug
vitez
.
„
Tako
ne
govôri
,
“
pokara
ga
Kreuzpek
,
„
zameriš
se
hudo
vojvodoma
.
“
„
Kaj
pa
je
,
če
se
zamerim
?
Saj
govorim
resnico
,
če
pravim
,
da
ta
Lahinja
nam
ne
prinese
nič
dobrega
.
Pa
naj
pove
gospod
Herman
Celjski
,
ki
jo
dobro
pozna
!
Ali
ni
res
prevzetna
in
vladeželjna
?
“
„
Ti
mi
staviš
nevarno
vprašanje
,
“
odvrne
Herman
,
„
ker
odgovor
bi
me
utegnil
spraviti
v
nemilost
pri
našem
vojvodu
Leopoldu
;
modrejše
je
,
da
molčim
in
ti
prepuščam
,
da
sodiš
sam
o
tem
,
kakor
ti
drago
.
“
„
Kaj
bi
tisto
!
Saj
smo
vsi
zvesti
vitezi
:
Zakaj
bi
torej
ne
govoril
,
kar
mislim
!
Pa
saj
vidim
dovolj
,
da
ti
ni
všeč
laška
nevesta
.
“
„
Kar
se
mene
tiče
,
pravim
,
da
ne
bi
hotel
rad
mnogo
ž
njo
opraviti
.
“
„
To
je
vendar
preveč
,
Herman
,
“
reče
mu
Kreuzpek
,
„
ako
tudi
ni
knežna
ravno
že
vzor
dobre
soproge
,
a
pomisli
,
da
je
še
mlado
dekle
in
se
ne
more
reči
o
njej
ne
dosti
dobrega
nì
slabega
.
Človek
se
pokaže
šele
potem
,
ko
odraste
,
ko
ima
zrelo
pamet
.
“
„
Recite
,
kar
hočete
,
ošaben
duh
je
v
tej
ženski
,
ki
nam
utegne
napraviti
mnogo
škode
,
“
odvrne
Herman
kratko
in
pogleda
temno
na
stran
.
„
Pustimo
to
stvar
,
“
opomni
Ravbar
;
„
kar
je
,
to
je
.
“
Res
se
je
končal
ta
razpor
,
ker
po
teh
besedah
so
vstopili
nadvojvodovi
pobočniki
,
kateri
so
prinesli
raznih
ukazov
in
naročil
.
Treba
je
bilo
pripraviti
se
za
odhod
proti
Veroni
.
Ukaz
je
velel
,
naj
ravnajo
vitezi
previdno
,
„
ker
se
ne
vé
,
kakšne
prijatelje
imamo
tam
doli
po
laških
ravninah
“
.
Vitezi
so
takoj
prevzeli
razne
službe
in
načelniška
mesta
in
šli
k
svojim
krdelom
.
Grof
Herman
in
Volk
Turjaški
sta
bila
zopet
pri
prednjih
stražah
na
najbolj
nevarnih
mestih
.
Ko
sta
odhajala
,
reče
Volk
tovarišu
:
„
Ako
zopet
naletimo
na
gospoda
Feltrina
doli
kje
ob
jezeru
,
kako
se
bodeta
pogledala
,
brate
?
“
„
Menim
,
da
ga
ne
bode
več
blizu
,
ker
sem
ga
že
tako
zaznamoval
,
da
ga
bode
za
vselej
sram
.
Ako
je
pa
načelnik
kaki
roparski
četi
,
potem
ga
obesimo
na
prvo
vejo
ob
potu
,
če
nam
pride
v
roke
.
“
Odrinili
so
iz
Beljaka
.
Bila
je
lepa
četa
.
Poleg
onih
,
ki
so
šli
snubit
,
spremljalo
je
to
pot
vojvoda
še
mnogo
drugih
,
zlasti
dvornih
dostojanstvenikov
in
tudi
nekoliko
pridvornih
gospej
za
spremstvo
novi
vojvodinji
.
Razni
plemčiči
in
služabniki
so
se
mešali
med
gospodo
,
da
je
bil
ves
sprevod
jako
raznoličen
.
Na
vozéh
so
peljali
razne
potrebščine
zase
in
pa
darila
za
Barnaba
in
njegovo
družino
.
Vojvoda
sta
se
hotela
izkazati
pred
Lahi
in
jih
prepričati
,
da
se
pridobivajo
tudi
v
Avstriji
znamenite
stvari
.
Potovanje
je
bilo
mirno
in
brez
nezgod
.
Premikali
so
se
pa
naprej
le
počasi
in
šele
ob
kresu
so
dospeli
v
Milan
.
Tu
je
bilo
seveda
vse
po
koncu
.
Delale
so
se
v
obče
velike
priprave
,
nekateri
meščani
pa
so
bili
za
to
slovesnost
čisto
malomarni
.
Med
take
družine
je
spadala
tudi
Sforzova
.
Ker
je
bilo
že
poprej
vse
urejeno
,
imela
se
je
vršiti
poroka
kmalu
v
mesecu
malem
srpanu
.
Ko
je
bil
dan
določen
,
razglasili
so
to
po
Milanu
in
po
Lombardiji
.
Pred
poroko
in
na
dan
poroke
so
prihajale
v
Milan
množice
od
vseh
stranij
.
Milanci
so
le
težavno
sprejeli
vse
goste
in
jim
dali
bivališča
.
Nekateri
vitezi
so
ostali
in
bivali
kar
v
šotorih
pred
mestom
kakor
v
vojnem
času
.
V
najlepših
opravah
so
pohajali
sem
in
tje
velikaši
,
služabniki
so
se
gnetli
po
prodajalnicah
in
drugih
javnih
prostorih
.
Nadškofovska
prestolnica
je
bila
za
dan
poroke
lepo
opravljena
;
milanska
duhovščina
je
rada
storila
od
svoje
strani
vse
,
da
bi
povzdignila
slovesnost
,
storila
tem
rajša
,
ker
je
bil
Barnaba
zopet
v
miru
s
cerkvijo
in
papežem
.
V
prekrasnih
opravah
so
bili
svatje
pri
poroki
.
Knežna
Virida
je
imela
belo
svileno
obleko
s
čipkami
bogato
obrobljeno
,
in
biserni
dijadem
v
črnih
laseh
.
Zlata
zapestnica
se
je
oklepala
lepe
roke
in
demant
se
je
lesketal
na
zaročnem
prstanu
.
Ženin
Leopold
je
tudi
imel
na
sebi
najlepšo
opravo
,
katero
je
premogel
avstrijski
domači
zaklad
.
Ravno
tako
so
bili
nagizdani
njegovi
tovariši
.
Poročal
je
ženina
in
nevesto
sam
nadškof
milanski
Viljem
.
Prelepo
jima
je
govoril
o
zakonskih
dolžnostih
sploh
,
posebno
pa
še
o
dolžnosti
do
cerkve
.
Lepo
je
kazal
,
kako
ves
sijaj
knežji
prihaja
od
veličastva
božjega
,
in
kako
sloni
sreča
vladarjev
in
ljudstev
na
pravici
.
Boga
se
bati
in
po
pravici
ravnati
—
to
pa
uči
sveta
cerkev
,
božja
namestnica
na
zemlji
.
Zato
naj
spoštujejo
in
poslušajo
cerkev
tudi
vladarji
.
Z
vnetimi
besedami
jima
je
želel
srečo
:
knežni
,
ker
odhaja
iz
mile
domovine
,
vojvodu
pa
,
kot
potomcu
slavnega
Rudolfa
Habsburškega
,
kateri
je
ljubil
sv.
cerkev
z
otroško
udanostjo
.
Naj
bi
bil
njun
zarod
mogočen
in
slaven
in
vladal
mogočno
Avstrijo
v
poznih
vekih
.
Dasi
je
nadškof
govoril
jako
prisrčno
in
nikakor
ne
zbadljivo
,
vendar
je
bilo
marsikateremu
gorko
pri
srcu
ob
njegovih
besedah
.
Barnabu
se
je
zdelo
,
da
je
prizadet
,
in
nadvojvoda
Rudolfa
je
spreletela
neka
nevolja
in
groza
ob
jednem
zaradi
resnih
besedij
o
cerkvi
in
njenih
pravicah
.
Leopold
in
Virida
pa
nista
premišljevala
mnogo
onih
besedij
,
marveč
sta
se
veselila
srčnega
voščila
,
katero
jima
je
izrekel
nadškof
tako
vneto
in
odkritosrčno
.
Poroka
je
minula
,
Leopold
in
Virida
sta
se
vrnila
z
nepreglednim
spremstvom
v
Viscontijevo
palačo
.
Tukaj
,
v
veliki
dvorani
,
so
se
zbirali
povabljeni
svatje
.
Cvet
lombarškega
vitestva
,
milanskih
gospej
in
gospic
se
je
zibal
in
gibal
v
krasnih
oblekah
sem
in
tje
,
kakor
pšenično
klasje
ob
poletnem
vetru
.
Po
mehkih
divanih
so
posedle
hčere
iz
najimenitnejših
milanskih
in
lombarških
rodovin
.
Dvorili
so
jim
vitezi
in
junaki
,
katerih
imena
so
že
slovela
po
svetu
.
Lišp
in
cena
oblek
in
nakrasja
je
presegala
vsa
pričakovanja
in
kazala
bogastvo
lombarške
gospode
.
Za
lombarškimi
gosti
so
prihajali
tudi
Avstrijci
.
Dvorni
maršal
in
kamornik
sta
jih
sprejemala
in
predstavljala
že
zbranim
gostom
.
Dohajali
so
po
vrsti
in
dostojanstvu
:
grof
Ureh
Celjski
kot
kranjski
deželni
glavar
,
Kreuzpek
,
vitez
Ortenberg
,
Hohenstein
,
Ravbar
,
Volk
Turjaški
in
cela
množica
drugih
.
Ko
je
vstopil
grof
Herman
,
obrnile
so
se
oči
vseh
vanj
;
on
pa
je
korakal
moško
in
iskal
z
očmi
nekoga
po
dvorani
.
Ko
je
bilo
vse
zbrano
,
vstopi
dvorna
gospoda
.
Najprej
prideta
Rudolf
in
Barnaba
,
za
njima
pa
Leopold
in
Virida
,
in
potem
po
vrsti
sorodniki
in
sorodnice
.
Navdušeno
so
jih
sprejeli
,
potem
pa
začeli
častitati
poročencema
,
kar
se
je
godilo
na
razne
načine
in
trajalo
dokaj
dolgo
.
O
obedu
govoriti
bi
bilo
dolgočasno
za
čitatelja
,
tem
bolj
,
ker
bi
povedali
jako
mnogo
,
ko
bi
bili
natančni
,
in
tudi
ne
samo
o
jednem
dnevu
,
marveč
o
več
dnevih
.
Zakaj
gostovanje
je
trajalo
več
dnij
,
da
so
prišli
vsi
na
vrsto
,
na
katere
se
je
bilo
treba
ozirati
.
Nadvojvoda
Rudolf
je
bil
pozabil
vse
skrbi
in
se
je
iz
dna
srca
veselil
poročnega
dné
.
Pa
nič
ne
traja
dolgo
na
svetu
,
tudi
veselje
mine
.
Nekaj
dnij
po
svatbi
je
bilo
že
pozno
v
noč
,
ko
je
nadvojvoda
Rudolf
legel
počivat
,
sicer
zadovoljen
,
da
se
mu
obrača
vse
po
volji
,
vendar
ni
bil
čisto
mirnega
srca
.
Spominjal
se
je
še
vedno
škofovih
besedij
ob
poroki
,
in
ni
se
jih
mogel
iznebiti
,
dasi
jih
je
obračal
bolj
na
Barnaba
kakor
nase
.
Tudi
mu
ni
bilo
dobro
v
glavi
in
želodcu
,
le
težko
je
zaspal
zaradi
trudnosti
.
Imel
je
pa
hude
sanje
.
Prišel
je
med
sovražne
ljudi
;
med
njimi
je
spoznal
tudi
vse
viteze
,
katere
je
bil
pregnal
ž
njih
gradov
.
Močno
so
ga
stiskali
,
da
skoro
ni
mogel
dihati
.
Zaradi
hude
muke
se
vzbudi
,
vesel
,
da
ni
resnica
:
toda
iz
jedne
težave
je
prišel
v
drugo
.
Ni
vedel
,
ali
je
temu
vzrok
laško
podnebje
ali
močna
pijača
;
tudi
je
imel
težko
glavo
in
čutil
se
je
trudnega
.
Do
jutra
ni
mogel
več
zaspati
,
in
kadar
so
se
mu
sklenile
oči
,
pretile
so
mu
prejšnje
hude
sanje
.
Težko
je
čakal
jutra
,
da
pride
na
prosto
v
sveži
zrak
in
prežene
težave
iz
glave
in
iz
srca
.
A
jutro
mu
ni
prineslo
zaželene
olajšave
.
Moral
je
ostati
v
postelji
.
Nikdo
pa
ni
prideval
tej
slabosti
kakih
nevarnih
posledic
.
Proti
poldnevu
je
sicer
vstal
,
pa
ni
prišel
k
skupnemu
obedu
,
tudi
ni
maral
ničesar
zaužiti
.
Ker
je
bila
glava
silno
težka
in
je
čutil
trudnost
po
udih
,
vlegel
se
je
kmalu
zopet
.
Proti
večeru
pokličejo
avstrijskega
dvornega
zdravnika
.
Zdravnik
tudi
ni
našel
še
nič
nevarnega
,
vendar
je
priporočal
paznost
,
ker
se
ne
vé
,
odkod
izvira
slabost
.
Čez
noč
se
je
bolezen
shujšala
;
zdravnik
določi
drugo
jutro
,
da
ima
nadvojvoda
vročinsko
bolezen
,
ker
je
skoro
gotovo
zaužil
kaj
strupenega
.
Silno
je
završala
po
dvoru
in
po
mestu
novica
,
da
je
vojvoda
Rudolf
zbolel
nevarno
zaradi
zastrupljenja
.
Rudolfovi
zvesti
vitezi
so
se
zbrali
pri
grofu
Urhu
Celjskem
,
deželnem
glavarju
kranjskem
,
v
posvete
.
„
Kaj
se
vam
zdi
,
gospoda
,
“
reče
Ureh
,
„
je-li
zdravniku
verjeti
,
da
je
naš
gospod
zastrupljen
ali
pa
smemo
misliti
,
da
se
je
le
pregrešil
v
jedi
iz
neprevidnosti
?
Slišali
smo
sicer
že
marsikaj
čudnega
iz
laških
mest
in
posebej
iz
Viscontijeve
rodbine
,
vendar
pa
tukaj
ne
najdem
povoda
za
kak
zločin
.
“
Ortenburger
méni
:
„
Ugibati
je
nespametno
,
ker
je
težko
zadeti
pravo
;
vprašajmo
nadvojvoda
samega
,
saj
pač
vé
ali
sumi
,
kaj
mu
je
škodilo
.
Tako
dobimo
vsaj
podlago
za
svoje
sklepe
.
“
Kreuzpek
,
lovski
mojster
,
pravi
:
„
Po
jutrovem
se
je
kaj
takega
večkrat
pripetilo
,
pa
tam
so
neverniki
,
in
imeli
so
vselej
veliko
osebnega
sovraštva
,
tukaj
pa
smo
vendar
kristijani
in
ne
morem
najti
razloga
za
tako
hudobijo
.
Zato
menim
,
da
je
gola
nesreča
,
sicer
pa
upajmo
,
da
se
še
vse
obrne
na
dobro
.
“
„
Nespametno
je
bilo
,
da
smo
šli
,
“
oglasi
se
grof
Herman
,
„
med
te
zvite
Lahe
;
saj
je
pri
nas
dovolj
nevest
,
lepih
in
boljših
,
kakor
je
ta
knežna
,
in
ne
bili
bi
imeli
že
toliko
sitnostij
,
pa
še
to
nesrečo
.
Verjeti
moramo
