Ahacij.
Prijor
Celestin
je
imel
samo
enega
prijatelja
,
kateremu
je
res
zaupal
.
To
je
bil
Simon
Kozina
,
ki
ga
je
Celestin
smatral
za
svojo
glavno
oporo
,
ker
mu
je
vestno
poročal
o
vsem
,
kar
se
je
godilo
na
Vrhniki
in
daleč
okoli
po
vaseh
in
gradovih
,
in
ker
je
izvohunil
tudi
stvari
,
ki
jih
sicer
niti
pri
spovedi
ni
bilo
izvedeti
.
Prav
posebno
važnost
je
polagal
na
natančna
poročila
o
početju
Antona
Magajne
,
katerega
je
smatral
za
najnevarnejšega
nasprotnika
samostana
,
in
naravno
je
,
da
ga
je
tudi
zanimalo
Magajnovo
razmerje
z
gospo
Regino
,
ki
je
imela
na
vse
ženstvo
velik
vpliv
ter
je
mnogo
storila
,
da
je
celo
ženstvo
nehalo
hoditi
k
spovedi
,
k
maši
in
k
obhajilu
ter
se
navzemalo
reformacijskih
naukov
.
—
Bojim
se
,
da
nastane
iz
Magajnovega
razmerja
z
gospo
Regino
še
krvava
tragedija
,
je
večkrat
menil
prijor
Celestin
.
Če
spozna
Završan
,
do
se
mu
je
žena
izneverila
—
kdo
ve
,
kaj
stori
.
—
E
,
kaj
,
je
rekel
Simon
Kozina
,
navadno
je
pa
le
,
da
mož
ženi
odpusti
.
Poglejte
,
hrabri
Menelaj
je
deset
let
čez
trojansko
zidovje
Heleni
grozil
,
da
jo
ubije
,
naposled
ji
je
pa
le
vse
odpustil
.
To
je
že
tako
usoda
zakonskih
mož
in
pravična
usoda
,
da
se
jim
ljubavni
triumfi
mladostnih
let
plačujejo
v
zakonu
z
rožički
.
Prijor
Celestin
in
njegov
prijatelj
Simon
Kozina
pa
sta
bila
v
zmoti
.
Magajna
in
gospa
Regina
sta
se
le
malokdaj
videla
in
samo
vpričo
drugih
govorila
.
Nikdar
nista
niti
z
besedico
omenila
ali
izdala
svojih
čuvstev
.
Tretji
binkoštni
dan
je
bilo
pri
cerkvi
sv.
Lenarta
na
Vrhniki
proščenje
in
zbrala
se
je
tedaj
ogromna
množica
ljudstva
iz
cele
obsežne
župnije
in
tudi
iz
okolice
,
ne
toliko
zaradi
cerkvenih
opravil
,
nego
ker
je
bil
s
shodom
združen
semenj
in
različna
razveseljevanja
.
Tudi
gospa
Regina
je
imela
goste
.
Prišli
so
sodnikovi
iz
Polhovega
gradca
,
Erazem
in
tudi
Angela
,
in
sodnik
Završan
je
sam
rekel
svoji
ženi
,
naj
povabi
ta
dan
tudi
Antona
Magajno
.
Pred
cerkvijo
je
bilo
postavljenih
vse
polno
štantov
.
Prodajalo
se
je
vse
mogoče
blago
,
pa
tudi
svetinjice
in
škapulirji
,
rožni
venci
in
odpustki
.
Suh
kapucin
je
imel
svoj
poseben
štant
in
je
prodajal
papeževe
blagoslove
in
odpuščanje
grehov
.
S
tankim
,
cvilečim
glasom
je
vabil
ljudi
k
sebi
in
jim
z
veliko
zgovornostjo
ponujal
svoje
»
blago
«
.
Kmetskega
ljudstva
se
je
kar
trlo
okrog
njega
.
—
Ljudje
kristjanski
,
je
vpil
suhi
kapucin
,
sem
pojdite
!
Ne
skrbite
samo
za
svoje
požrešne
želodce
,
skrbite
za
svoje
neumrljive
duše
.
Vaše
duše
ne
bodo
deležne
večnega
izveličanja
,
ker
so
vse
črne
grehov
.
Več
grehov
ima
vsak
izmed
vas
,
kakor
kapelj
v
morju
.
Tu
imate
priložnost
,
da
svoje
duše
operete
in
očistite
,
da
bodo
po
vaši
smrti
kar
naravnost
zletele
v
nebesa
.
Kupite
,
ljudje
krščanski
,
blagoslov
svetega
očeta
,
ki
obvaruje
vas
in
vašo
živino
in
vaše
njive
vseh
nezgod
!
Kupite
odpustkov
,
da
obvarujete
svoje
duše
večnega
pogubljenja
!
Velika
gruča
ljudstva
je
stala
okrog
kapucina
in
ga
poslušala
.
Nekateri
so
še
pač
smejali
,
drugim
pa
se
je
čitalo
na
obrazih
,
da
verjamejo
vsako
besedo
,
dočim
so
tretji
segali
v
žepe
in
odštevali
kapucinu
krvavo
prislužene
svotice
ter
dobivali
za
svoj
denar
popisane
kose
pergamenta
.
Završanova
družba
je
nekaj
časa
nevoljno
opazovala
ta
prizor
,
potem
pa
odšla
v
cerkev
poslušat
ljubljanskega
kanonika
,
ki
je
imel
ta
dan
propoved
.
Po
maši
je
bilo
pred
cerkvijo
še
dosti
živahnejše
kot
poprej
.
Suhi
kapucin
je
bil
na
svoj
štant
obesil
velike
,
s
kričečimi
bojami
poslikane
podobe
.
Na
eni
strani
je
visela
podoba
,
na
kateri
se
je
videlo
,
kako
grozovito
hudiči
grešnike
po
poklenskem
ognju
premetavajo
,
na
drugi
strani
je
visela
ravno
tako
strahotna
podoba
,
predstavljajoča
Kristusovo
trpljenje
in
smrt
.
Kapucin
pa
je
kričal
na
vso
moč
in
vabil
ljudi
k
sebi
.
—
Kaj
ste
obsedeni
,
da
nič
ne
mislite
,
kako
bo
po
smrti
?
Še
en
čas
bodete
hodili
po
tej
zemlji
,
potem
pa
pride
smrtna
ura
.
Namesto
da
bi
mislili
na
nebesa
,
pa
mislite
na
gostilne
.
Pred
štantom
se
je
prikazalo
jedro
kmetsko
dekle
.
Kapucin
jo
je
popadel
za
krilo
.
—
Ti
si
nečistinica
,
je
zakričal
nad
prestrašenim
dekletom
.
Nič
ni
treba
tajiti
.
Mene
ne
premotiš
!
Kupi
si
odpustek
,
drugače
si
pogubljena
.
Samo
osem
grošev
velja
.
Dekle
se
je
kapucinu
iztrgalo
iz
rok
in
zbežalo
.
Kapucin
se
je
obrnil
na
drugo
stran
in
pograbil
mladega
fanta
.
—
Ti
,
fant
,
od
kod
pa
si
?
ga
je
vprašal
.
—
Iz
Bevk
.
—
Oh
,
iz
Bevk
!
Oh
,
kako
se
ti
meni
smiliš
!
Oh
,
koliko
boš
trpel
v
peklu
!
Ali
naj
ti
povem
zakaj
?
Fant
je
bil
tako
presenečen
,
da
ni
mogel
ničesar
odgovoriti
,
kapucin
pa
se
je
nagnil
k
fantu
in
mu
zašepetal
na
uho
:
—
Ti
si
ubijalec
in
prešestnik
.
Oh
,
jaz
te
dobro
poznam
.
Pogubljen
boš
,
če
si
ne
kupiš
odpustka
.
Samo
dvanajst
grošev
velja
.
Ceneje
ne
more
tak
grd
grešnik
,
kakor
si
ti
,
priti
v
nebesa
.
Fant
je
malo
pomišljal
,
šel
dvakrat
,
trikrat
okrog
štanta
,
potem
pa
odštel
zahtevane
groše
.
Ta
ko
je
šla
kupčija
dalje
in
kapucinova
skrinjica
se
je
hitro
polnila
.
Ko
je
kapucin
zagledal
Završana
in
njegovo
družbo
,
se
je
obrnil
k
nji
in
smeje
se
,
je
začel
po
nemško
vabiti
,
naj
kaj
kupi
.
—
Tudi
za
take
,
ki
niso
več
prave
vere
,
imam
lepe
reči
v
zalogi
,
je
rekel
kapucin
.
Le
pristopite
!
Jaz
že
vem
,
kaj
ima
gospoda
rada
!
Vzel
je
s
štanta
dve
poli
in
jih
ponudil
Završanu
.
Na
eni
je
bil
naslikan
gorostasen
kanonik
,
spodaj
pa
so
bili
tiskani
Luthrovi
verzi
:
Canonici
,
der
Bischof
Knecht
,
Auch
aus
des
Lucifers
geschlecht
;
Ein
weissen
Chorrock
tragens
an
,
Auch
Pelzkappen
sie
mussten
han
,
Ihr
Horas
beten
sie
allzeit
,
Das
Herze
war
davon
gar
weit
;
Nur
schlemmten
,
lebten
in
den
Saus
,
Ich
hoff
,
es
sei
nun
mit
ihm
aus
.
Na
drugi
poli
pa
so
bile
okrog
velike
cerkve
naslikane
vsakovrstne
živali
.
Pod
sliko
je
bila
tiskana
znana
Fischartova
zabavljica
:
Die
Heuchler
stellen
sich
wie
Schaf
Und
lauern
wie
ein
Fuchs
im
Schlaf
.
Die
Sau
zeigt
an
die
Epikurer
,
Die
Pfründsäu
,
Mastschwein
,
Bauchknech
,
Hurer
,
Wie
gemeinglich
ist
der
Pfaffenherd
,
Der
dieses
Heiligthum
sich
nährt
.
Der
Bock
deut
die
hohe
Geistlichkeit
Mit
der
stinckenden
Fleischlichkeit
.
Take
listke
so
v
onih
časih
razširjevali
katoličani
proti
evangelikom
in
evangeliki
proti
katoličanom
.
Podjetni
kapucin
pa
je
oboje
prodajal
.
Končno
je
kapucin
z
veliko
slovesnostjo
vzel
iz
svoje
skrinje
malo
škatljico
.
—
Ljudje
kristjanski
,
je
rekel
z
največjo
resnobo
,
tukaj
imam
nekaj
,
česar
ni
dobiti
za
noben
denar
,
kar
pa
pomaga
proti
kugi
,
toči
,
proti
vsem
boleznim
in
nesrečam
.
Glejte
,
ljudje
,
tu
je
nekaj
tistega
sena
,
na
katerem
je
počival
naš
Zveličar
in
Gospod
Jezus
Kristus
v
tisti
noči
,
ko
se
je
rodil
.
Kapucin
je
odprl
škatljico
,
v
kateri
je
bilo
nekoliko
navadnega
sena
in
ga
pokazal
ljudem
.
—
To
je
relikvija
,
ki
je
ne
dam
iz
rok
,
ki
je
ni
dobiti
za
nobeno
bogastvo
na
svetu
.
Naš
samostan
varuje
to
relikvijo
kot
največjo
svetinjo
.
Ali
tistim
,
ki
so
preskrbeli
za
svoje
duše
s
tem
,
da
so
kupili
škapulirjev
in
odpustkov
,
tistim
dovolim
,
da
poduhajo
to
seno
.
Že
to
Vam
bo
pomagalo
proti
vsem
boleznim
.
Ljudje
so
kar
instinktivno
stegnili
vratove
in
duhali
seno
,
ki
jim
ga
je
kapucin
držal
pod
nosove
.
V
tem
trenotku
pa
je
Erazmu
zavrela
kri
.
Planil
je
med
ljudi
,
udaril
kapucina
po
roki
,
da
je
škatljica
odletela
na
stran
in
se
je
seno
raztreslo
,
potem
pa
je
prebrnil
kapucinu
štant
in
trgal
ter
teptal
odpustke
in
škapulirje
in
papeževe
blagoslove
,
med
tem
ko
so
se
ljudje
strahoma
odmikali
od
njega
,
kakor
da
je
blazen
ali
obseden
.
Erazmov
nastop
je
kapucina
tako
presenetil
,
da
se
iz
prva
niti
ganiti
ni
mogel
.
A
videvši
,
kako
mu
Erazem
pokončava
njegove
dragocenosti
,
se
je
jezno
zakadil
vanj
in
cvileče
klical
:
—
Antikrist
je
prišel
!
Ljudje
kristjanski
,
pomagajte
!
A
ker
se
nobena
roka
ni
ganila
,
Erazem
pa
je
pahnil
kapucina
od
sebe
,
je
začel
suhi
možiček
še
huje
vpiti
.
—
Ti
Lucifer
,
ti
Belcebub
,
ti
Iškarijot
,
ti
si
tolovaj
.
Pokrasti
mi
hoče
denar
.
Ali
ne
vidite
ljudje
,
da
mi
hoče
ukrasti
denar
,
ki
ste
ga
vi
dali
za
čast
božjo
sveti
cerkvi
Kristusovi
.
—
Ne
imenuj
Kristusovega
imena
po
nemarnem
,
je
osorno
velel
Erazem
,
Magajna
pa
je
vzel
skrinjo
,
v
kateri
je
bil
denar
,
in
jo
postavil
pred
kapucina
ter
mu
rekel
:
—
Tu
imaš
denar
,
za
katerega
si
osleparil
to
revno
in
nevedno
ljudstvo
.
Vzemi
svoja
plen
in
poberi
se
od
tod
.
Med
ljustvom
je
zdaj
nastalo
živahno
gibanje
.
Mnogo
jih
je
bilo
,
ki
so
se
začeli
zavzemati
za
kapucina
,
še
dosti
več
pa
jih
je
bilo
,
ki
so
se
zavzemali
za
Erazma
.
Nastal
je
prepir
,
vsled
katerega
so
ljudje
z
vseh
strani
drveli
skupaj
,
da
je
bilo
okrog
kapucinovega
štanta
naenkrat
vse
črno
ljudstva
.
Hrup
in
vik
je
bil
tolik
,
da
je
privabil
tudi
župnika
in
tolstega
kanonika
iz
zakristije
,
a
položaj
je
postajal
tem
resnejši
,
ker
so
pošamezniki
že
dvigali
pesti
.
Kapucin
je
spoznal
pretečo
nevarnost
,
vzel
skrinjo
z
denarjem
in
pobegnil
v
zakristijo
.
Na
potu
je
zmerjal
in
psoval
,
kar
se
je
dalo
,
kanonik
in
župnik
,
ki
sta
tekla
za
njim
,
pa
sta
mu
pomagala
.
Nekaj
mož
je
skočilo
za
njimi
,
ali
Magajna
jih
je
zadržal
.
Erazem
je
med
tem
stopil
na
»
štant
«
in
poskusil
ljudi
pomiriti
.
—
Nikar
se
ne
jezite
,
ljudje
,
da
sem
naredil
konec
nevredni
kupčiji
,
je
Erazem
ogovoril
množico
.
Kapucin
je
vašo
vernost
izkoriščal
in
vas
je
goljufal
.
Bog
ni
dal
nikomur
pravice
,
da
kupčuje
z
njegovo
milostjo
,
kakor
je
delal
ta
kapucin
.
Bog
odpušča
grehe
iz
milosti
,
ne
pa
za
denar
.
Le
božja
milost
nam
more
odpustiti
grehe
,
ker
z
deli
in
z
denarjem
se
Bogu
ne
more
zadostiti
.
Kristus
se
je
za
nas
daroval
na
križu
in
Kristusova
kri
nas
očiščuje
vseh
grehov
.
Samo
če
verujemo
v
Kristusa
,
smo
deležni
božje
milosti
.
Ali
misli
kdo
,
da
mar
Kristusovo
zasluženje
ni
bilo
popolno
in
da
moramo
z
denarjem
in
z
deli
dopolniti
in
nadomestiti
njegovo
daritev
in
njegovo
odrešenje
?
List
Hebrejcerm
nam
priča
,
da
je
Kristus
z
eno
daritvijo
za
vedno
popolnil
one
,
ki
se
po
veri
v
njega
posvečujejo
.
In
sv.
Janez
Evangelist
piše
:
Kri
Jezusa
Kristusa
,
sina
božjega
,
očiščuje
nas
od
vseh
grehov
.
—
On
je
sprava
za
naše
grehe
,
pa
ne
samo
za
naše
,
nego
tudi
za
grehe
vsega
sveta
.
Če
nas
je
torej
Kristusova
kri
očistila
vseh
grehov
,
kako
morete
misliti
,
da
vas
bo
za
denar
dobljeno
odpuščanje
še
bolj
očistilo
?
Jaz
pa
vam
pravim
:
Milost
božja
se
ne
da
ne
zaslužiti
,
ne
kupiti
,
in
zato
ni
nikomur
treba
hoditi
k
spovedi
in
kupovati
odpustkov
,
ni
treba
hoditi
na
božja
pota
,
niti
se
postiti
.
Samo
dvoje
je
potrebno
:
vere
v
Jezusa
Kristusa
in
živeti
po
desetih
božjih
zapovedih
.
Če
je
kdo
grešil
,
mu
je
greh
tudi
brez
spovedi
odpuščen
,
da
le
spozna
svoj
greh
ter
se
ga
kesa
.
Grdo
žaljenje
Boga
pa
je
,
če
se
duhovniki
drznejo
,
odpuščenje
grehov
prodajati
,
in
zato
storite
vedno
tako
,
kakor
sem
storil
jaz
danes
,
če
se
vam
bližajo
farizeji
in
vam
prodajajo
odpuščanje
grehov
.
Ljudje
so
tiho
poslušali
.
Bilo
je
mnogo
takih
,
ki
so
že
poznali
te
nauke
,
in
ti
so
Erazmu
molče
pritrjevali
.
Ali
bilo
je
tudi
dosti
takih
,
ki
so
prvič
slišali
te
nauke
in
zdaj
niso
vedeli
,
pri
čem
da
so
in
kaj
naj
verujejo
.
Erazem
je
stopil
med
te
ljudi
in
jim
oznanjene
nauke
še
natančneje
razlagal
.
In
ljudje
so
ga
z
zanimanjem
poslušali
tembolj
,
ker
se
niso
mogli
ubraniti
vpliva
njegove
vneme
in
njegove
tople
,
iz
globokega
prepričanja
in
resnične
vernosti
izvirajoče
besede
.
Iz
zakristije
,
kjer
je
bil
kapucin
skril
svoj
denar
,
se
je
čez
dlje
časa
priplazil
župnik
Kozina
.
V
začetku
je
od
daleč
poslušal
Erazmove
razlage
,
a
ko
je
spoznal
,
da
podira
Erazem
stebre
njegove
veljave
in
njegovega
gospodstva
,
tedaj
ga
je
obšla
nepopisna
jeza
.
Srdito
se
je
zapodil
med
ljudi
in
jih
podil
narazen
.
—
Spravite
se
proč
,
je
kričal
nad
njimi
.
Niste
vredni
,
da
vas
solnce
obsije
.
Sram
vas
bodi
,
da
poslušate
pritepenega
človeka
,
ki
obrekuje
božje
namestnike
.
—
Bog
ne
potrebuje
nobenih
namestnikov
,
je
mirno
pripomnil
Erazem
.
Bog
je
povsod
in
vedno
pričujoč
in
brani
in
vlada
vse
verne
kristjane
,
kakor
je
rekel
:
»
Kjerkoli
dva
ali
trije
vkup
pridejo
v
mojem
imenu
,
ondi
sem
jaz
med
njimi
«
in
»
Jaz
sem
pri
vas
vse
dni
do
konca
sveta
.
«
—
Kaj
ti
hočeš
zanikati
,
da
bi
bil
jaz
namestnik
božji
,
je
vpil
župnik
.
Kdo
pa
si
ti
?
—
Kdo
da
sem
,
to
Vas
nič
ne
briga
,
je
odgovoril
Erazem
.
To
Vam
pa
povem
:
Kdor
se
povzdiguje
in
pravi
,
da
je
namestnik
in
poblaščenec
Kristusov
,
ta
ravna
napuhnjeno
in
prevzetno
in
daje
s
tem
na
znanje
,
da
je
,
kakor
pravi
sv.
pismo
:
»
človek
greha
«
in
»
sin
pogube
«
in
»
zopernik
,
ki
se
povzdiguje
čez
vse
to
,
kar
se
imenuje
Bog
ali
božja
služba
,
tako
da
sedi
v
božjem
templju
kakor
Bog
.
«
Od
take
lažnjive
glave
se
mora
po
božjem
ukazu
ločiti
vsak
pravi
kristjan
in
iti
iz
Babela
,
ako
neče
biti
deležen
kazni
,
ki
jih
bo
poslal
Bog
nad
takega
prevzetnika
.
Sedaj
se
pa
župnik
Kozina
ni
mogel
več
premagovati
.
Srdito
je
dvignil
svojo
pest
in
skočil
proti
Erazmu
,
a
kmetje
so
ga
ustavili
.
Med
ljudmi
je
završalo
,
sto
pesti
se
je
dvignilo
,
krik
in
vik
je
zaoril
tako
,
da
se
je
razlegal
po
vsi
Vrhniki
,
in
vse
je
kazalo
,
da
pride
do
pretepa
vzlic
temu
,
da
so
Erazem
in
Magajna
,
gospa
Regina
in
drugi
ljudi
mirili
.
V
tem
nevarnem
trenotku
je
prihitel
sodnik
Završan
s
pripravljenimi
trškimi
hlapci
in
njegovemu
nastopu
se
je
posrečilo
,
pomiriti
ljudi
in
jih
pregovoriti
,
da
so
se
razšli
.
Ljubljanski
kanonik
in
kapucin
sta
bila
pri
župniku
na
obedu
,
ali
ta
dan
jima
ni
dišala
nobena
reč
.
Žalostno
so
vsi
trije
povešali
glave
in
milo
vzdihovali
,
kako
da
je
svet
izpriden
in
kako
gineva
vera
.
In
ta
njihova
žalost
je
postala
še
večja
,
ko
je
ostala
cerkev
ves
popoldan
docela
prazna
in
je
cerkovnik
prišel
povedat
,
da
hodi
Erazem
od
krčme
do
krčme
in
oznanja
novo
vero
,
ter
da
se
mu
pridružuje
vedno
več
ljudi
.
Župnik
se
je
rotil
,
da
se
bo
maščeval
ne
le
Erazmu
,
nego
tudi
vsem
tistim
,
ki
ga
slušajo
,
kanonik
in
kapucin
pa
sta
ga
utrjevala
v
tem
njegovem
sklepu
.
Proti
večeru
se
je
zbralo
ljudstvo
»
Na
Košaci
«
,
kjer
so
v
naslednjem
stoletju
sezidali
cerkev
sv.
Trojice
,
in
tam
je
Erazem
obrazložil
nekaj
glavnih
naukov
evangelija
ter
ljudem
pojasnil
,
v
katerih
naukih
je
rimska
cerkev
zapustila
Kristusa
.
Posebno
jim
je
razložil
nauke
o
zakramentih
.
Kakor
sta
bila
v
starem
testamentu
kot
posebni
znamenji
božje
milosti
postavljena
le
dva
zakramenta
,
namreč
obreza
in
velikonočno
jagnje
,
tako
—
je
dejal
Erazem
—
sta
postavljena
tudi
v
novem
testametu
le
dva
zakramenta
,
sv.
krst
in
.
sv.
večerja
Kristusova
.
Krst
je
zakrament
ali
očitno
znamenje
,
ker
se
človek
po
Kristusovem
ukazu
oblije
z
vodo
in
se
pri
tem
izreko
besede
:
Jaz
te
krstim
v
imenu
Boga
Očeta
,
Sina
in
sv.
Duha
.
Vnanje
vidno
znamenje
pri
krstu
sta
torej
voda
in
božja
beseda
,
pri
sv.
večerji
pa
vino
in
kruh
ter
zopet
božja
beseda
.
Rimska
cerkev
uči
,
da
je
še
pet
drugih
zakramentov
,
ali
to
je
sv.
pismu
nasprotno
.
Za
vsak
zakrament
sta
potrebni
dve
reči
:
najprej
Kristusova
—
ne
pa
papeževa
—
beseda
,
s
katero
je
združena
zveličevalna
božja
milost
,
potem
pa
vnanji
element
,
kot
očitno
znamenje
,
kateri
element
je
Kristus
sam
določil
.
Pri
krstu
je
ta
element
voda
,
pri
sv.
večerji
pa
kruh
in
vino
.
Birme
Jezus
ni
poznal
.
Niti
ni
določil
,
naj
se
birmance
pomaže
z
oljem
,
niti
tistih
besedi
,
ki
jih
izreče
škof
pri
birmanju
,
in
tudi
v
sv.
pismu
se
nikjer
ne
najde
,
da
bi
bil
Kristus
taki
birmi
dal
obljubo
svoje
milosti
in
odpuščanje
grehov
,
kar
je
vendar
potrebno
za
vsak
resnični
zakrament
.
Birma
ni
torej
nič
drugega
,
kot
človeška
postava
.
Tudi
pokora
se
ne
more
imenovati
zakrament
,
zakaj
pokora
nima
nobenega
takega
vnanjega
,
vidnega
znamenja
,
kot
je
pri
krstu
voda
in
pri
sv.
večerji
kruh
in
vino
.
To
isto
velja
za
zakrament
sv.
zakona
,
kajti
tudi
ta
nima
nobenega
vnanjega
,
od
Boga
postavljenega
znamenja
,
niti
božje
obljube
,
da
bi
po
njem
mogli
doseči
odpuščanje
grehov
.
Zakon
se
je
šele
v
12.
stoletju
začel
smatrati
kot
zakrament
.
Takrat
in
še
pozneje
je
bilo
med
rimskimi
duhovniki
mnogo
prepirov
zaradi
zakramentov
.
Šele
cerkveni
zbor
v
Florenciji
leta
1439.
je
določil
,
da
je
sedmero
poglavitnih
čednosti
,
sedmero
poglavitnih
grehov
,
sedem
dni
v
tednu
,
sedmero
zvezd
in
svečnikov
v
skrivnem
razodetju
,
mora
torej
biti
tudi
sedmero
zakramentov
.
Ako
je
zakon
zakrament
,
zakaj
pa
uče
rimski
duhovniki
,
da
je
mesen
stan
,
v
katerem
človek
ne
more
biti
Bogu
všeč
?
Ako
je
zakon
zakrament
,
zakaj
pravijo
,
da
je
boljše
in
blaženejše
biti
v
devištvu
?
Če
je
devištvo
boljše
kot
zakon
,
zakaj
pa
ni
potem
devištvo
zakrament
?
Sicer
pa
so
bili
skoro
vsi
verni
in
sveti
ljudje
,
o
katerih
poroča
sv.
pismo
,
oženjeni
,
tudi
sv.
Peter
in
več
drugih
apostolov
.
Posebno
je
krivično
,
da
se
duhovnikom
brani
zakon
.
Sveto
pismo
naravnost
zahteva
,
da
mora
biti
duhovnik
oženjen
,
dočim
pravi
rimska
cerkev
,
da
je
za
duhovnika
večji
greh
oženiti
se
,
nego
se
pregrešiti
z
nečistostjo
.
Rimska
cerkev
je
uvedla
tudi
zakrament
mašniškega
posvečevanja
,
a
tudi
to
ni
božja
,
nego
človeška
uvedba
,
zakaj
nikjer
v
novem
testamentu
ni
brati
,
da
bi
bili
apostoli
z
oljem
mazili
pridigarje
in
jih
tako
posvečevali
.
Isto
tako
se
je
tudi
maziljenje
z
oljem
na
smrtni
postelji
proglasilo
za
zakrament
,
dasi
tega
Kristus
ni
ukazal
.
Z
oljem
,
o
katerem
se
bere
v
evangeliju
in
v
listu
sv.
Jakoba
,
se
je
delalo
čisto
kaj
drugega
,
kakor
se
dela
dandanes
.
Apostoli
niso
ljudi
mazilili
k
smrti
,
temveč
da
bi
na
čudezen
način
ozdraveli
po
moči
Kristusovi
,
vsled
česar
se
apostolsko
maziljenje
z
oljem
nikakor
ne
strinja
z
današnjem
poslednjim
oljem
,
nego
je
eno
drugemu
nasprotno
,
kakor
življenje
in
smrt
.
O
takih
in
enakih
rečeh
je
govoril
Erazem
zbranemu
ljudstvu
.
Govoril
je
rezko
in
drastično
,
kakor
je
bila
tedaj
navada
in
kakor
se
mora
govoriti
preprostim
ljudem
.
In
govoril
je
s
tisto
notranjo
oduševljenostjo
,
kateri
se
nihče
ne
more
ustavljati
in
ki
potegne
množice
za
seboj
,
ne
da
bi
vedele
kdaj
.
Le
Anton
Magajna
je
ostal
hladen
in
ravnodušen
,
in
je
komaj
poslušal
,
prav
kakor
da
ga
Erazmova
izvajanja
nič
ne
zanimajo
.
—
Ah
,
kako
je
bilo
krasno
,
je
vzkliknila
sodnikova
Anka
,
ko
je
Erazem
končal
svoj
govor
.
Zdaj
se
je
pokazala
prava
moč
besede
božje
in
moč
pravih
naukov
Kristusovih
.
Njeni
smejoči
se
pogledi
so
iskali
Erazma
,
ki
je
kakor
apostol
hodil
med
ljudmi
,
jim
stiskal
roke
,
jih
bodril
,
naj
vztrajajo
v
boju
proti
papistom
,
in
obetal
,
da
jih
obišče
vse
,
ter
jih
podučil
o
pravi
veri
in
o
pravih
naukih
Zveličarjevih
.
Delala
se
je
že
tema
,
ko
so
se
iz
drugih
krajev
došli
ljudje
,
odpravili
ali
peš
ali
na
vozovih
na
svoja
domovanja
.
Zaradi
tega
pa
vendar
še
ni
na
Vrhniki
nastal
mir
.
Po
krčmah
je
bilo
vse
živo
in
vse
je
bilo
veselo
kot
že
dolgo
ne
.
Mladina
se
je
vdala
radovanju
in
je
plesala
in
prepevala
,
starejši
ljudje
pa
so
se
zabavali
s
pogovori
o
dogodkih
tega
dneva
.
Splošno
pa
je
vladalo
spoznanje
,
da
je
ta
dan
zmagala
tudi
na
Vrhniki
ideja
reformacije
in
da
je
v
vrhniškem
okolišu
odklenkalo
papistom
.
Vrhniški
župnik
Kozina
je
pa
bil
na
večer
vendar
prav
vesel
.
Vsa
jeza
,
ki
ga
je
lomila
čez
dan
,
ga
je
bila
hipoma
minila
,
ko
je
stopila
pred
njega
gospa
Angela
in
mu
razodela
,
da
je
Erazem
—
ubegli
menih
iz
Bistre
.
V
samostanu
v
Bistri
je
bilo
tiho
in
mirno
kakor
redkokdaj
.
Menihi
so
bili
zbrani
v
refektoriju
,
a
govorili
so
le
malo
in
z
obrazov
se
jim
je
bralo
,
da
so
imeli
velike
skrbi
.
Prijorja
Celestina
ni
bilo
med
njimi
.
Hodil
je
sam
po
vrtu
,
hitro
in
z
dolgimi
koraki
,
kakor
vselej
,
kadar
je
bil
razburjen
.
Bilo
je
pa
tudi
nekaj
nenavadnega
v
samo
stanu
.
Velika
in
prostorna
cerkev
je
bila
tudi
zvečer
razsvetljena
,
gredi
cerkve
pa
je
stala
krsta
,
v
kateri
je
ležal
mrtev
menih
.
Mrličeva
glava
je
bila
vsa
obvezana
z
belim
platnom
,
tako
da
se
obraza
ni
nič
videlo
.
Mrlič
je
bil
pater
Avguštin
,
vedno
veseli
in
nikdar
trezni
samostanski
kletar
.
Zjutraj
je
bil
odšel
še
čil
in
zdrav
z
dvema
hlapcema
na
samostansko
pristavo
pri
Borovnici
,
ko
pa
se
je
zvečer
veselo
prepevaje
vračal
domov
,
ga
je
nenadoma
dohitela
smrt
.
V
gozdu
poleg
ceste
je
počil
strel
,
in
koj
na
to
se
je
bil
pater
Avguštin
zgrudil
na
tla
.
Hlapca
sta
zbežala
,
a
čula
sta
za
seboj
strahoten
smeh
,
in
ko
sta
se
ozrla
,
sta
videla
,
da
je
z
gozda
skočil
mož
,
zavihtel
puško
in
s
kopitom
razbil
umirajočemu
patru
Avguštinu
glavo
.
Trepetaje
sta
se
hlapca
ustavila
,
ne
vedoč
,
ali
naj
se
vrneta
ali
naj
mislita
samo
na
svojo
varnost
.
Morilec
jima
je
od
daleč
zaklical
:
—
Sporočita
prijorju
Celestinu
pozdrav
kralja
Davida
!
Hlapca
sta
zdaj
vedela
,
da
je
morilec
cigan
in
da
cigani
še
vedno
mislijo
na
maščevanje
.
Približati
se
pa
morilcu
nista
upala
.
Morilec
je
mirno
preiskal
žepe
patra
Avguština
in
potem
izginil
v
gozdu
,
a
hlapca
sta
se
mrliču
približala
šele
potem
,
ko
sta
na
cesti
zapazila
več
drugih
ljudi
.
Umor
patra
Avguština
je
povzročil
v
samostanu
strah
in
zbeganost
.
Kakor
plašne
ovce
ob
viharju
,
so
se
stisnili
menihi
v
refektorij
in
so
se
komaj
upali
govoriti
.
Vsak
izmed
njih
si
je
bil
svest
,
da
ga
utegne
zadeti
enaka
usoda
,
kakor
patra
Avguština
,
ki
je
zdaj
ležal
v
samostanški
cerkvi
na
mrtvaškem
odru
,
in
vsak
je
uvideval
,
da
je
vsega
tega
kriv
le
prijor
Celestin
.
Iz
tega
spoznanja
se
je
porajala
počasi
sicer
,
a
čedalje
jasneje
velika
jeza
in
nevolja
na
moža
,
ki
je
nakopal
samostanu
tako
nevarnih
in
neizprosnih
sovražnikov
.
Prijor
Celestin
se
ni
zmenil
za
to
,
kaj
mislijo
in
govore
njegovi
menihi
.
Tudi
žalosten
konec
patra
Avguština
ni
šel
trdemu
možu
do
srca
.
Morila
ga
je
samo
skrb
,
kako
obvaruje
samostan
pred
vsemi
njegovimi
sovražniki
.
In
ta
skrb
je
bila
toliko
večja
,
ker
so
se
sovražniki
množili
in
postajali
čedalje
nevarnejši
.
Zdaj
se
samostan
ni
imel
boriti
samo
z
nezadovoljnimi
podložnimi
krneti
in
z
roparsko
zalego
ciganov
;
pojavljali
so
se
že
početki
socijalne
revolucije
,
začel
se
je
odpad
od
rimske
vere
,
in
v
samostanu
samem
se
je
začenjal
razpor
.
—
In
vendar
jih
ukrotim
in
ugonobim
,
vse
te
zunanje
in
notranje
sovražnike
,
se
je
rotil
prijor
Celestin
in
jezno
stiskal
pesti
,
kakor
bi
se
hotel
na
mestu
spoprijeti
s
svojimi
nasprotniki
.
V
svoji
duši
pa
je
delal
strašne
načrte
in
koval
grozne
naklepe
,
kako
zlomi
vsak
odpor
in
zatre
vse
samostanove
sovražnike
.
Ko
je
šel
mimo
odprtega
okna
,
je
slišal
,
da
je
eden
v
refektoriju
zbranih
menihov
rekel
:
—
Meni
se
zdi
,
da
so
punti
in
odpadi
nemogoči
,
kjer
so
posvetni
in
cerkveni
vladarji
pravični
,
kjer
skrbe
za
svoje
podložne
tako
,
da
ti
nimajo
vzroka
,
biti
nevoljni
,
tako
,
da
so
podložni
zadovoljni
in
srečni
.
Samo
krivice
rode
punte
in
odpad
od
vere
.
Prijor
Celestin
se
je
pri
teh
besedah
glasno
zakrohotal
.
—
Ti
si
osel
,
moj
ljubi
pater
Tomaž
,
je
zaklical
prijor
Celestin
s
sarkastičnim
glasom
.
Daj
ti
mačku
vsak
dan
pečenih
kapunov
na
srebrnem
krožniku
,
vendar
bo
vedno
lovil
blatnih
miši
.
In
ravno
takšni
so
tudi
ljudje
.
Zadovoljni
niso
nikdar
.
Zato
pravim
,
da
se
iz
lepa
ne
doseže
ničesar
in
da
je
tudi
pravičnost
le
prazna
beseda
,
ker
si
jo
vsak
drugače
tolmači
.
Samo
z
železno
pestjo
se
da
vladati
svet
,
moj
ljubi
pater
Tomaž
.
Zapomni
si
to
.
Prijor
Celestin
je
šel
dalje
in
ni
več
slišal
,
ko
je
pater
Tomaž
rekel
:
—
Jaz
pa
mislim
,
da
je
Kristus
s
svojo
krvjo
tudi
kmeta
odrešil
in
da
nastane
na
zemlji
Kristusovo
kraljestvo
šele
tedaj
,
ko
bodo
vsi
ljudje
na
svetu
imeli
enake
pravice
in
enake
dolžnosti
,
kakor
jim
gredo
,
ker
pravi
sv.
sporočilo
,
da
so
vsi
ljudje
pred
Bogom
enaki
.
Prijor
Celestin
se
je
še
dolgo
šetal
po
vrtu
.
Tudi
ko
so
bili
že
menihi
šli
k
počitku
,
je
nadaljeval
svojo
pot
.
Bila
je
tiha
in
mila
noč
.
Cvetlice
na
vrtu
so
izdihavale
omamljiv
vonj
,
drevje
je
šumelo
in
metalo
blede
sence
,
v
ozadju
se
je
videl
temnemu
do
neba
kipečemu
zidu
podoben
gozd
.
A
visoki
mož
v
meniški
halji
ni
bil
pristopen
krasotam
pomladne
noči
in
je
mislil
samo
na
boje
in
na
kri
.
Prijor
Celestin
je
dogovorno
s
sosednjimi
župniki
napravil
natančen
načrt
,
kako
se
duhovščina
maščuje
za
dogodke
pri
proščenju
na
Vrhniki
in
kako
poskusi
zatreti
začetek
reformacijskega
gibanja
.
S
svojimi
kmeti
je
Celestin
posebej
obračunal
.
Vedoč
,
da
so
samostanu
podložni
kmetje
najnevarnejši
,
da
so
najbolj
podpirali
Erazma
pri
njegovem
nastopu
na
Vrhniki
,
ter
da
se
najbolj
razvnemajo
za
reformacijo
,
jim
je
za
kazen
naložil
novo
breme
.
Poleg
vsega
tega
,
kar
so
morali
že
do
sedaj
dajati
samostanu
,
jim
je
naložil
novo
desetino
na
kuretnino
,
na
jajca
in
na
perje
ter
zahteval
,
da
morajo
dajati
samostanu
tudi
vsako
deseto
tele
in
vsakega
desetega
prašička
.
To
je
bil
strašen
udarec
za
itak
silno
obremenjene
kmete
,
toliko
strašnejši
,
ker
so
bili
samostanski
hlapci
poslani
,
da
to
novo
desetino
takoj
izterjajo
.
Kmetje
so
v
divji
jezi
stiskali
pesti
,
ženske
so
jokale
,
a
pomagalo
jim
ni
ničesar
.
Sicer
so
se
kmetje
takoj
pritožili
na
višjo
oblast
in
ugovarjali
,
da
postopa
samostan
nepostavno
,
ali
prijor
Celestin
se
je
temu
smejal
,
zakaj
vedel
je
,
da
potečejo
desetletja
,
predno
se
pritožbe
rešijo
.
Nekaj
nedelj
po
proščenju
na
Vrhniki
pa
se
je
pri
farnih
cerkvah
na
Vrhniki
in
v
Polhovem
gradcu
,
v
Cerknici
in
na
Igu
ter
pri
mnogih
podružnicah
,
koder
so
menihi
iz
Bistre
maševali
,
razglasilo
med
duhovniki
dogovorjeno
oznanilo
,
ki
je
vzbudilo
med
kmeti
strah
in
trepet
.
V
oznanilu
je
bilo
najprej
povedano
,
da
je
Erazem
pl.
Obričan
iz
samostana
v
Bistri
ubegel
menih
in
sicer
je
pobegnil
,
da
se
odtegne
kazni
,
ki
ga
je
čakala
za
njegova
hudodelstva
.
Erazem
je
bil
v
oznanilu
popisan
kot
nekak
tolovaj
,
ki
ima
kdove
kaka
grozodejstva
na
vesti
in
ki
punta
ljudi
,
da
bi
se
obvaroval
sodbe
in
se
maščeval
duhovščini
.
Zaraditega
se
je
grozilo
z
najhujšimi
posvetnimi
in
cerkvenimi
kaznimi
vsem
,
ki
mu
dajo
prenočišča
ali
hrane
,
ki
ga
poslušajo
ali
ubogajo
,
in
zaukazalo
se
je
,
da
ga
je
prijeti
in
izročiti
cerkvenemu
sodišču
.
Ali
to
ni
bilo
še
vse
.
Oznanilo
se
je
tudi
,
kake
cerkvene
kazni
zadenejo
vse
tiste
,
ki
razširjajo
nove
nauke
ali
o
njih
sploh
le
govore
,
ki
se
ustavljajo
duhovščini
in
govore
slabo
o
nji
,
ki
ne
hodijo
redno
k
spovedi
,
k
maši
in
k
obhajilu
po
rimskem
običaju
.
Povedalo
se
je
,
da
bo
takim
ljudem
sploh
prepovedan
vstop
v
cerkev
,
da
ne
bodo
cerkveno
.
pokopani
in
njihovi
otroci
da
se
ne
bodo
krstili
.
Tudi
vse
tiste
,
ki
bi
s
takimi
ljudmi
občevali
,
ki
bi
hodili
v
njihove
hiše
,
ž
njimi
kupčevali
,
ali
jim
pomagali
pri
delu
,
zadene
ravno
tista
kazen
.
Naposled
je
omenilo
to
oznanilo
še
dogodke
pri
proščenju
na
Vrhniki
.
Reklo
se
je
,
da
so
Erazem
in
vsi
tisti
,
ki
so
pomagali
pregnati
kapucina
in
uničiti
njegove
odpustke
,
oropali
Boga
in
zahtevalo
se
je
,
da
morajo
storjeno
škodo
povrniti
s
tem
,
da
plača
vsak
deset
srebrnikov
,
sicer
da
bodo
izobčeni
.
To
oznanilo
je
med
kmetskim
ljudstvom
,
zlasti
med
ženstvom
obudilo
velik
strah
.
Sicer
je
marsikdo
mislil
,
da
ostane
pri
tej
grožnji
in
da
duhovščina
teh
pretenj
ne
bo
izvršila
,
ali
mnogo
jih
je
bilo
,
ki
jih
je
že
samo
oznanilo
tako
zbegalo
,
da
je
Antona
Magajno
bolelo
srce
,
ker
je
spoznal
iz
tega
,
kako
malo
pravega
sadu
je
obrodilo
vse
njegovo
in
Erazmovo
delovanje
.
Toda
tudi
vzpričo
temu
ni
obupal
.
Rekel
si
je
,
da
je
treba
dolgoletnega
,
vztrajnega
dela
,
predno
se
kmeta
spreobrne
,
predno
začne
samostalno
misliti
in
se
otrese
tisočletnih
privzgojiti
predsodkov
.
Upal
je
na
končno
zmago
toliko
bolj
,
ker
je
bil
prepričali
,
da
se
bo
moral
nadvojvoda
Karel
naposled
vendar
le
vdati
zahtevi
deželnih
stanov
in
priznati
ravnopravnost
avgsburške
konfesije
z
rimsko
konfesijo
,
in
ker
je
videl
,
kako
slab
vtisk
je
to
oznanilo
napravilo
na
Vrhniko
samo
.
Vrhničanje
so
bili
ogorčeni
in
ne
da
bi
se
kaj
dogovarjali
,
je
bilo
gotovo
,
da
bodo
duhovščini
do
skrajnosti
kljubovali
in
se
z
vso
vnemo
lotili
boja
proti
duhovniškemu
terorizmu
.
Že
k
popoldanskim
litanijam
ni
bilo
razen
nekaj
poslov
nobenega
Vrhničana
v
cerkev
,
a
ko
je
župnik
stopil
k
altarju
,
je
tam
našel
podobico
,
s
katero
se
je
rimska
duhovščina
zasmehovala
.
Jezno
je
zmečkal
papir
in
ga
vrgel
v
stran
,
po
litanijah
pa
imel
ogovor
,
v
katerem
je
prisegal
Vrhničanom
maščevanje
.
Rekel
je
,
da
so
tako
ošabni
,
kakor
štajerski
plemenitaši
Stubenbergi
.
Ti
so
imeli
na
svojem
gradu
veliko
podobo
Zveličarja
na
križu
,
pred
katerim
je
stal
plemeniti
Stubenberg
s
klobukom
v
roki
.
Kristus
je
imel
v
ustih
listek
,
na
katerem
je
bilo
zapisano
:
»
Le
pokrite
se
,
gospod
boter
.
«
Stubenberg
pa
je
imel
v
ustih
listek
,
na
katerem
je
bilo
čitati
:
»
Hvala
,
gospod
boter
,
saj
se
nisem
.
Vam
odkril
.
«
A
kakor
so
bili
tisti
ošabni
Stubenbergi
ponižani
,
tako
se
je
rotil
vrhniški
župnik
Kozina
—
bode
tudi
on
ponižal
Vrhničane
.
Toda
Vrhničanje
so
se
njegovi
grožnji
samo
smejali
in
si
le
belili
glave
,
kako
bi
svojega
župnika
mogli
kar
najbolj
jeziti
.
Prijor
Celestin
je
imel
trden
namen
,
da
izvede
do
skrajnosti
vse
svoje
grožnje
,
ki
jih
je
dal
oznaniti
po
cerkvah
,
kajti
prepričan
je
bil
,
da
samo
na
ta
način
zatre
sovražnike
rimske
cerkve
.
Preskrbel
je
,
da
so
različni
njegovi
vohuni
hodili
po
vaseh
in
stikali
po
hišah
tako
,
da
je
v
kratkem
času
precej
dobro
vedel
,
katere
ljudi
mora
zadeti
njegova
roka
.
Vohunstvo
na
Vrhniki
je
prevzel
njegov
prijatelj
Simon
Kozina
.
A
še
nekaj
je
ukrenil
prijor
Celestin
,
česar
pa
ni
zaupal
nikomur
.
Kupil
je
samostanskemu
stražarju
gluhemu
Tobiju
novo
obleko
,
mu
napolnil
žepe
s
srebrniki
in
ga
poslal
iz
samostana
.
Menihi
so
le
toliko
vedeli
,
da
je
moral
gluhi
Fobija
pred
odhodom
storiti
v
samostanski
cerkvi
slovesno
prisego
.
Česa
se
je
tikala
,
niso
uganili
,
vprašali
pa
tudi
niso
,
vedoč
,
da
je
gluhi
Tobija
prijorju
Celestinu
brezpogojno
vdan
in
da
od
njega
ne
bo
ničesar
izvedeti
.
Erazem
ni
bil
v
strahu
za
svojo
osebno
varnost
.
Sicer
so
ga
znanci
na
Vrhniki
vabili
,
naj
pride
tja
,
češ
,
da
je
tam
popolnoma
siguren
,
a
zanašal
se
je
na
svoje
prijatelje
v
Polhovem
gradcu
in
na
vdanost
ljudstva
.
Sodil
je
,
da
ga
je
pri
proščenju
na
Vrhniki
kdo
spoznal
in
ga
izdal
;
da
ga
je
izdala
Angela
,
tega
ni
slutil
.
Iz
Polhovega
gradca
je
delal
izlete
na
razne
strani
ter
oznanjal
nauke
evangelijev
,
in
ljudi
budil
iz
stoletnega
sna
,
zvečer
pa
je
preživljal
pri
sodnikovih
v
Polhovem
gradcu
,
kamor
so
radi
in
pogostoma
prihajali
tudi
kmetski
ljudje
,
da
slušajo
Erazmovo
razlaganje
sv.
pisma
.
Večkrat
je
prijezdil
tja
tudi
Magajna
in
časih
se
je
oglasila
tudi
gospa
Regina
.
Zgodilo
se
je
neko
nedeljo
zvečer
,
da
je
prihitela
iz
Lesnega
brda
stara
ženica
in
vprašala
za
domačega
župnika
.
Poslali
so
jo
v
župnikovo
gostilno
.
Tam
je
našla
dušnega
pastirja
med
pijanimi
oglarji
in
hlapci
,
katerim
je
pridno
stregel
,
da
niso
bili
vrči
nikdar
prazni
.
In
da
bi
več
popili
,
je
svoje
goste
kratkočasil
s
kosmatimi
pripovedkami
.
—
Kaj
še
v
nedeljo
ni
miru
,
se
je
župnik
osorno
zadrl
na
staro
ženico
,
ko
je
ta
stopila
v
njegovo
krčmo
.
Kaj
pa
hočeš
?
—
Oh
gospod
,
moj
sin
umira
!
Prosim
Vas
,
pojdite
ga
previdet
.
Saj
je
bil
zmerom
dober
kristjan
!
Tako
je
vzdihovala
stara
ženica
in
s
sklenjenima
rokama
prosila
,
naj
župnik
ponese
umirajočemu
sinu
zadnjo
popotnico
.
—
Kaj
ne
vidiš
,
koliko
imam
dela
,
se
je
jezil
župnik
.
Ali
misliš
,
da
bom
zaradi
tvojega
sina
vse
popustil
,
še
gostilno
.
—
Gospod
,
prosim
Vas
!
—
Kaj
pa
je
tvoj
sin
?
—
V
gozdu
je
delal
pri
drvarjih
.
—
Torej
drvar
,
je
rekel
župnik
.
In
dober
kristjan
je
bil
,
praviš
.
Kake
grehe
pa
naj
ima
tak
drvar
?
Časih
je
kako
klobaso
ukradel
ali
se
v
pijanosti
stepel
.
In
župnik
se
je
ustavil
sredi
sobe
,
mrmral
kratko
latinsko
molitvico
in
napravil
križ
,
kakor
bi
hotel
od
daleč
blagosloviti
umirajočega
drvarja
,
potem
pa
rekel
ženi
:
—
Le
pojdi
mirno
domov
—
jaz
sem
tvojemu
sinu
že
grehe
odpustil
in
odprl
vrata
v
nebeško
kraljestvo
.
In
prijel
je
ženico
za
ramo
ter
jo
tako
naglo
odpravil
iz
krčme
,
da
sama
ni
vedela
,
kako
je
prišla
na
cesto
.
Za
njo
pa
je
stopil
iz
krčme
postaren
kmet
in
ji
rekel
:
—
Pojdi
v
grad
in
prosi
gospoda
Erazma
,
naj
gre
k
tvojemu
sinu
.
Ta
poide
gotovo
in
te
ne
odpravi
tako
,
kakor
župnik
.
Mož
je
šel
z
ženico
v
grad
in
Erazem
je
bil
kaj
voljan
,
da
gre
k
umirajočemu
drvarju
.
Sodnik
Strniša
je
dal
upreči
voziček
in
kmalu
sta
Erazem
in
stara
ženica
drdrala
proti
Lesnemu
Brdu
.
A
pilišla
sta
prepozno
.
Mladi
drvar
je
v
mali
revni
koči
ležal
mrtev
na
slami
,
poleg
njega
pa
je
sedel
zarasel
mož
v
razdrapani
obleki
,
ki
ga
je
pa
Erazem
vendar
na
prvi
pogled
spoznal
.
—
Dolgi
Laban
,
je
vzkliknil
Erazem
skrajno
presenečen
.
Kaj
si
res
ti
?
—
I
seveda
sem
!
In
vi
ste
gospod
Erazem
.
Kaj
ne
da
?
Tako
sem
Vas
vesel
,
kakor
če
bi
prijorja
Celestina
videl
na
vešalih
.
Stara
ženica
se
je
vrgla
na
truplo
umrlega
sina
in
bridko
jokala
,
med
tem
ko
sta
si
Erazem
in
dolgi
Laban
prijateljsko
segla
v
roke
.
Ker
nista
hotela
motiti
stare
žene
,
sta
šla
pred
kočo
in
se
tam
sedeč
na
klopi
pomenkovala
o
svojih
doživljajih
.
Med
tem
,
ko
je
Erazem
svojemu
prijatelju
izza
samostanskih
dni
vse
razodel
,
je
bil
dolgi
Laban
skrajno
redkobeseden
in
ni
hotel
nič
prav
z
barvo
na
dan
.
—
Magajna
mi
je
pravil
,
da
si
hotel
iti
k
ciganom
,
je
rekel
Erazem
.
Ali
si
bil
res
pri
njih
?
—
Kaj
še
!
Nikoli
.
Prisežem
,
da
nikoli
,
je
lagal
Laban
.
Kaj
pa
mislite
.
Ko
bi
bil
pri
ciganih
,
bi
me
še
obesili
!
—
Kaj
pa
vendar
delaš
?
Laban
je
bil
nekoliko
v
zadregi
in
nekaj
trenotkov
ni
našel
odgovora
.
Potem
pa
se
je
nagnil
k
Erazmu
in
mu
skrivnostno
šepetaje
rekel
:
—
Vi
ste
pošten
gospod
,
Vi
me
ne
bodete
izdali
.
Saj
bi
bilo
tudi
za
Vas
slabo
,
če
bi
me
izdali
.
—
Zakaj
?
—
Le
poslušajte
!
Ali
vidite
tam
gori
razvalino
Baurnkircherjevega
stolpa
.
Ko
je
cesar
dal
ta
stolp
podreti
,
je
Baumkircherjev
oskrbnik
ves
denar
in
mnogo
zlatnine
zakopal
v
zemljo
.
Cigani
vedo
,
kje
je
ta
zaklad
zakopan
,
in
jaz
ga
zdaj
iščem
.
Erazem
ni
nič
prav
verjel
,
Labanovim
besedam
,
a
zanimale
so
ga
,
ker
je
bil
Baumkircherjevega
rodu
in
je
bil
ta
zaklad
pravzaprav
njegova
last
.
—
Čuj
Laban
,
je
rekel
po
kratkem
premišljevanju
,
tudi
jaz
ti
moram
nekaj
povedati
.
Edini
živeči
naslednik
Andreja
Baumkircherja
sem
jaz
.
—
Vem
!
Saj
zato
sem
rekel
,
da
bi
bilo
slabo
za
Vas
,
če
bi
me
izdali
.
Če
dobim
zaklad
,
si
ga
razdeliva
;
vsak
polovico
,
pa
bo
za
oba
dovolj
.
—
Povej
mi
,
Laban
,
kako
si
pa
ti
izvedel
za
to
stvar
?
Laban
pa
ni
hotel
resnice
povedati
,
in
ker
se
je
bal
,
da
bi
ga
Erazem
z
različnimi
vprašanji
ujel
,
je
jezno
odgovoril
:
—
Nič
Vam
ne
bom
povedal
!
Prav
nič
!
Če
mi
hočete
pomagati
,
bo
prav
,
če
nečete
,
bo
pa
tudi
prav
!
—
Kako
pa
naj
ti
pomagam
?
je
smeje
vprašal
Erazem
.
—
Za
zdaj
s
tem
,
da
nikomur
ne
poveste
,
da
ste
me
videli
.
Pozneje
Vas
bom
že
poiskal
in
Vam
povedal
,
kaj
je
storiti
.
Saj
vem
,
da
ste
na
gradu
v
Polhovem
gradcu
.
Več
ni
mogel
Erazem
spraviti
iz
Labana
,
čeprav
ga
je
lovil
z
različnimi
vprašanji
.
Končno
je
bil
prepričan
,
da
se
mu
je
Laban
samo
lagal
in
to
ga
je
spravilo
v
nevoljo
.
Ker
se
je
bilo
že
stemnilo
,
se
je
Erazem
poslovil
od
žene
,
ki
je
v
koči
jokala
in
molila
,
ter
od
Labana
in
se
odpeljal
proti
Polhovemu
gradcu
.
—
Morda
ga
cigani
napadejo
,
če
ga
pustim
samega
,
je
govoril
Laban
sam
sebi
,
ko
je
gledal
za
vozičkom
.
Z
menoj
je
bil
vedna
dober
in
kdo
mi
bo
pomagal
dobiti
zaklad
,
če
se
Erazmu
kaj
zgodi
.
Laban
je
vzel
svojo
puško
izpod
slame
in
po
bližnicah
pohitel
za
Erazmom
,
da
bi
od
daleč
spremljal
voziček
,
dokler
ne
pride
na
varen
kraj
.
Kmalu
je
zaslišal
zopet
drdranje
voza
,
a
koj
na
to
se
je
voz
ustavil
in
zaslišalo
se
je
kričanje
.
Tedaj
pa
se
je
Laban
pognal
in
stekel
kar
so
ga
noge
nesle
,
za
Erazmovim
vozom
.
Laban
je
tekel
čez
travnike
in
čez
polja
in
kmalu
zagledal
Erazmov
voz
.
V
temi
je
razločil
le
to
,
da
se
okrog
voza
gnete
več
ljudi
.
Skril
se
je
v
visoko
travo
in
se
previdno
,
da
bi
ga
nihče
ne
zagledal
,
plazil
proti
vozu
.
Zdaj
je
tudi
slišal
posamezne
glasove
,
in
koj
na
to
je
spoznal
,
da
se
je
zgodil
napad
.
Voz
je
bil
prevrnen
.
Erazem
je
ležal
na
tleh
in
neki
mož
mu
je
brisal
kri
s
čela
,
dočim
sta
se
dva
druga
moža
trudila
,
da
bi
zvezala
kočijaža
,
ki
se
je
branil
na
vso
moč
in
—
dasi
mu
je
eden
tiščal
usta
—
vendar
glasno
klical
na
pomoč
.
Toda
nikogar
ni
bilo
.
Daleč
naokrog
ni
bilo
človeškega
bivališča
,
in
kadar
se
je
zmračilo
,
ni
nihče
hodil
po
ti
samotni
in
zapuščeni
poti
.
Laban
pa
je
tičal
v
travi
,
zadrževal
sapo
in
se
ni
ganil
,
nega
samo
gledal
,
kaj
se
godi
.
—
Hitro
,
hitro
,
da
kdo
ne
pride
,
je
zdaj
mož
,
ki
je
bil
sklonjen
nad
Erazmom
,
zaklical
svojima
tovarišema
,
ki
sta
se
borila
s
kočijažem
.
Laban
je
ta
glas
takoj
spoznal
in
hipoma
mu
je
bilo
jasno
,
da
tu
ne
gre
za
rop
,
nego
za
to
,
da
se
napadalci
polaste
Erazma
.
—
Čakaj
,
gluhi
Tobija
,
je
mrmral
Laban
,
tebi
zagodem
tako
,
da
zadobiš
takoj
sluh
.
Videl
je
,
da
je
samo
Tobija
imel
puško
,
ki
je
ležala
poleg
Erazma
na
tleh
.
Tobija
je
ravno
vzel
debel
konopec
iz
žepa
in
vezal
Erazmu
roke
,
ko
je
kočijaž
enega
napadalcev
tako
sunil
z
nogo
,
da
je
odletel
in
padel
.
V
tem
trenotku
je
planil
Laban
pokonci
,
dvignil
puško
in
tuleč
kakor
volk
skočil
k
vozu
.
Najprej
je
zamahnil
proti
Tobiji
in
udarec
po
glavi
je
bil
tako
silovit
,
da
se
je
Tobiia
hipoma
zgrudil
brez
zavesti
.
Zdaj
se
je
obrnil
Laban
h
kočijažu
,
a
temu
ni
bilo
treba
več
pomoči
.
Mož
,
s
katerim
se
je
boril
kočijaž
,
se
je
Labana
prestrašil
in
izpustil
kočijaža
.
V
tem
trenotku
ga
je
že
kočijaž
podrl
na
tla
.
Drugi
napadalec
pa
je
ta
trenotek
porabil
,
da
je
zbežal
gor
proti
gozdu
,
pustivši
svoja
tovariša
na
cedilu
.
Bitka
je
bila
dobljena
.
Laban
in
kočijaž
sta
najprej
zvezala
svoja
jetnika
,
potem
pa
se
obrnila
k
Erazmu
,
ki
je
bil
prišel
k
zavesti
in
se
ves
začuden
oziral
okrog
sebe
.
—
Kaj
se
je
zgodilo
?
je
vprašal
Erazem
in
si
brisal
kri
raz
lica
.
—
Kaj
še
tega
ne
veste
?
se
je
čudil
Laban
.
Napadeni
ste
bili
in
jaz
,
dolgi
Laban
,
sem
Vas
rešil
.
Zdaj
se
je
tudi
Erazem
spomnil
,
da
je
med
vožnjo
naenkrat
padel
konj
,
koj
na
to
so
pa
priskočili
trije
možje
in
prevrnili
voz
.
Pri
tem
je
bil
padel
tako
nesrečno
ob
kamen
,
da
se
je
na
glavi
močno
ranil
in
izgubil
zavest
,
tako
da
ni
vedel
,
kaj
se
je
pozneje
zgodilo
.
Laban
in
kočijaž
sta
Erazmu
pomagala
,
na
noge
in
mu
povedala
,
kako
se
je
izvršil
napad
in
kako
je
Laban
o
pravem
trenotku
priskočil
na
pomoč
ter
rešil
Erazma
in
kočijaža
.
Huje
kakor
napad
sam
je
potrlo
Erazma
dejstvo
,
da
je
bil
vodja
napadalcev
samostanski
stražar
iz
Bistre
.
Erazem
in
Laban
nista
niti
trenotek
dvomila
,
da
je
gluhi
Tobija
prišel
po
prijorjevem
naročilu
z
namenom
,
da
se
Erazma
polasti
in
ga
pripelje
Celestinu
pod
noža
Ker
deželna
gosposka
ni
hotela
pomoči
prijorju
Celestinu
,
je
ta
s
ponočnim
napadom
poskusil
dobiti
sovražnega
Erazma
v
roke
in
se
v
to
svrho
poslužil
gluhega
Tobije
.
Kočijaž
in
Laban
sta
tudi
Fobijo
in
njegovega
pomagača
naložila
na
voz
,
dasi
je
kočijaž
odločno
plediral
za
to
,
naj
se
ju
kot
razbojnika
obesi
na
prvo
drevo
,
in
se
je
jako
nerad
vdal
Erazmovi
zahtevi
,
da
je
napadalca
izročiti
pristojni
gosposki
.
Končno
je
bilo
vse
pripravljeno
za
odhod
.
—
Kako
naj
se
ti
zahvalim
,
dobri
,
zvesti
moj
Laban
,
je
rekel
Erazem
,
obrnivši
se
k
svojemu
rešitelju
.
Da
ni
bilo
tebe
,
bi
bil
že
v
nekaj
urah
v
samostanski
ječi
in
bi
morda
nikdar
več
ne
videl
belega
dne
.
Rešil
si
mi
življenje
,
Laban
,
in
jaz
ne
vem
,
kako
naj
ti
izkažem
svojo
hvaležnost
.
—
Jaz
pa
dobro
vem
,
je
odgovoril
Laban
,
o
prav
dobro
in
kmalu
pride
čas
,
ko
Vas
bom
na
to
spomnil
.
—
Zahtevaj
kar
hočeš
,
je
odgovoril
Erazem
,
jaz
storim
vse
.
Kočijaž
je
pognal
in
voz
se
je
odpeljal
proti
Polhovemu
graden
,
Laban
pa
se
je
vrnil
k
samotni
koči
,
kjer
je
bil
postavljen
za
stražo
.
Na
gradu
so
bili
že
v
velikih
skrbeh
,
da
se
Erazem
tako
dolgo
ne
vrne
in
vse
je
prihitelo
na
dvorišče
,
ko
se
je
zaslišal
ropot
koles
.
Anka
je
prestrašena
vzkliknila
,
ko
je
zagledala
Erazma
,
ki
je
bil
po
obrazu
ves
krvav
in
je
imel
obvezano
glavo
in
tudi
drugi
so
strmeli
.
Erazem
je
na
kratko
povedal
,
kaj
da
se
je
zgodilo
,
med
tem
,
ko
mu
je
Anka
z
vodo
opirala
rano
,
dočim
je
sodnik
dal
jetnika
spraviti
v
ječo
in
ju
tam
izpraševal
.
Izvedel
je
,
kar
sta
bila
Erazem
in
Laban
takoj
uganila
,
da
je
bil
namreč
prijor
Celestin
poslal
gluhega
Tobijo
,
naj
se
z
zvijačo
ali
s
silo
polasti
ubeglega
meniha
Erazma
in
ga
spravi
v
samostan
.
Tobija
je
povedal
,
da
se
je
že
več
dni
potikal
okrog
Polhovega
gradca
in
prežal
na
Erazma
,
njegova
pomočnika
pa
da
mu
je
preskrbel
polliovgraški
župnik
.
Med
tem
,
ko
je
sodnik
Strniša
v
ječi
izpraševal
jetnika
,
je
Anka
Erazmu
spretno
obvezala
rano
in
smehljaje
poslušala
,
ko
se
ji
je
zahvaljeval
za
njeno
samaritansko
delo
.
Erazem
jo
je
držal
za
roko
in
ona
mu
ni
branila
;
iz
njenih
jasnih
oči
je
odsevala
sreča
in
v
Erazmovi
duši
budila
hrepenenje
,
da
bi
to
cvetoče
dekle
pritisnil
na
svoje
srce
.
Nekaj
časa
sta
sedela
molče
in
si
gledala
v
oči
.
Ne
da
bi
zinil
besedo
,
je
Erazem
položil
svojo
roko
okrog
njenega
pasu
in
jo
privil
k
sebi
.
Za
hip
se
mu
je
uprla
ali
njena
volja
je
omagala
,
njena
glava
se
je
sklonila
nazaj
in
premagana
je
ležala
na
njegovi
rami
,
tresoč
se
tistega
tajinstvenega
razkošja
,
ki
ga
obudi
prvi
poljub
.
Erazmova
rana
se
je
kmalu
zacelila
.
Ostala
je
samo
brazgotina
,
ki
je
segala
čez
čelo
in
lice
ter
dajala
mladeniškemu
obrazu
nekaj
marcijaličnega
,
in
ostal
je
spomin
na
dogodivši
se
napad
.
Morda
bi
bil
ta
napad
vzel
Erazmu
pogum
za
nadaljnje
delo
proti
papistom
,
saj
je
pokazal
v
strašni
podobi
,
kako
znajo
rimski
duhovniki
sovražiti
in
kako
se
ne
ustrašijo
nobenega
hudodelstva
,
da
se
odkrižijo
svojih
nasprotnikov
,
ali
sreča
njegova
je
bila
,
da
je
ravno
tisti
dan
našel
nevesto
,
ki
je
bila
pripravljena
deliti
ž
njim
sladkosti
in
grenkobe
življenja
in
ki
je
bila
polna
mladostne
vneme
za
zmago
evangelija
.
V
tej
skupni
oduševljenosti
za
evangelij
in
v
ljubezenski
sreči
,
se
Erazem
ni
mogel
vdajati
prvim
vtisom
,
ki
jih
je
napravil
nanj
napad
gluhega
Tobije
.
Pogum
njegov
ni
bil
upognjen
,
in
krepka
je
bila
slej
ko
prej
njegova
volja
,
da
nadaljuje
začeto
delo
.
Podvizal
se
je
toliko
bolj
,
ker
je
bilo
dogovorjeno
,
da
gre
naslednje
leto
v
Tubingen
studirat
da
si
ustvari
eksistenco
,
ki
mu
omogoči
postaviti
si
svoje
lastno
ognjišče
in
popeljati
sodnikovo
Anko
pred
altar
.
To
ga
je
podžigalo
,
da
je
s
podvojeno
neutrudnostjo
nadaljeval
oznanjevanje
evangeljskih
resnic
.
Ko
je
izvedela
gospa
Regina
,
da
je
Anka
postala
Erazmova
nevesta
,
je
prihitela
v
Polhov
gradec
,
da
čestita
mladi
prijateljici
,
a
ko
je
objela
Anko
,
ni
mogla
reči
drugega
nego
:
»
Blagor
ti
,
da
smeš
slušali
glas
svojega
srca
.
«
Potem
je
svojo
glavo
s
težkimi
temnimi
kitami
naslonila
na
Ankino
ramo
in
se
razjokala
ter
s
svojimi
solzami
izdala
prijateljici
skrivnost
in
bolest
svojega
srca
.
In
prav
ta
dan
je
nanesel
slučaj
,
da
je
prijezdil
na
Polhov
gradec
tudi
Anton
Magajna
in
gospa
Regina
ni
mogla
odkloniti
spremstva
,
ker
sta
imela
isto
pot
.
Molče
sta
jezdila
drug
poleg
drugega
.
Le
sem
in
tja
sta
izpregovorila
nekaj
konvencijonalnih
besed
in
se
oba
čudila
,
da
ravno
med
njima
ni
bil
mogoč
razgovor
o
vsakdanjih
rečeh
.
Naenkrat
je
gospa
Regina
ustavila
svojega
konja
.
—
Nekaj
se
mi
je
pokvarilo
na
sedlu
,
je
rekla
;
skoro
bi
bila
s
konja
padla
.
Magajna
je
takoj
skočil
s
konja
,
da
popravi
storjeno
nezgodo
.
Preiskal
je
sedlo
in
rekel
:
—
Jermen
je
odtrgan
,
prav
pod
sedlom
.
Prosim
gospa
,
stopite
doli
,
drugače
ga
ne
morem
popraviti
.
Magajna
je
stal
tik
gospe
Regine
in
stegnil
je
roke
,
da
bi
ji
pomagal
s
konja
.
Ona
se
ni
ganila
.
Ozirala
se
je
nekako
plaho
,
kakor
bi
iskala
drugega
človeka
,
ki
ji
naj
pomaga
,
kakor
bi
ne
zaupala
Magajni
.
Ko
pa
je
vzrla
njegovo
resno
oko
,
ko
je
videla
njegovo
globoko
žalost
nad
to
nezaupnostjo
razodevajoči
pogled
,
tedaj
je
izpustila
vajeti
in
položila
svoje
roke
okrog
njegovega
vratu
.
In
Magajna
je
trepetajočo
ženo
dvignil
s
sedla
in
jo
rahlo
postavil
na
tla
.
Samo
trenotek
jo
je
držal
na
rokah
,
samo
trenotek
je
čutil
njen
dih
,
je
bilo
njeno
telo
v
njegovi
bližini
,
a
vendar
je
njegovo
srce
prevzelo
dotlej
neznano
blaženstvo
.
Sedlo
je
bilo
kmalu
popravljeno
in
zopet
sta
gospa
Regina
in
Anton
Magajna
jahala
drug
poleg
drugega
in
molčala
.
Ozirala
sta
se
po
temnozelenih
gozdih
,
občudovala
polja
,
na
katerih
je
vze
zorelo
,
poslušala
veselo
žvrgolenje
ptic
,
ali
se
vsaj
delala
,
kakor
da
ju
vse
to
močno
zanima
,
in
pri
tem
molčala
.
Saj
o
tem
,
kar
jima
je
bilo
na
srcu
,
nista
smela
govoriti
.
Prišedši
na
Vrhniko
,
sta
se
tiho
ločila
.
Podala
sta
si
roke
in
edino
to
,
da
je
Magajna
držal
roko
gospe
Regine
nekaj
dlje
,
nego
je
običajno
,
in
da
mu
Regina
ni
tega
branila
,
edino
to
je
kazalo
,
da
si
nista
tuja
.
Baccalaureus
iuris
utrisque
Simon
Kozina
,
ki
je
slonel
ob
oknu
svojega
stanovanja
,
je
pa
to
dobro
zapazil
in
hudoben
usmev
mu
je
legel
na
tanke
ustne
.
—
Sicer
je
navadno
maj
tisti
mesec
,
ko
moškim
najlaglje
rogovi
zrasejo
,
je
Simon
Kozina
modroval
sam
s
seboj
,
ali
vsako
pravilo
ima
svojo
izjemo
.
Skoraj
bi
kaj
stavil
,
da
so
bili
danes
na
potu
med
Polhovim
gradcem
in
Vrhniko
ustvarjeni
prav
izdatni
rogovi
za
gospoda
Završana
.
Gospa
Regina
je
odšla
na
svoj
dom
.
Anton
Magajna
pa
je
jezdil
nadalje
proti
svojemu
domu
.
Srečen
je
bil
in
obenem
nesrečen
.
Da
ga
gospa
Regina
ljubi
,
to
je
vedel
in
to
ga
je
osrečevalo
,
ali
srce
mu
je
krvavelo
,
ker
je
danes
spoznal
,
da
je
njegova
ljubezen
brezupna
.
Simon
Kozina
je
s
temnimi
pogledi
spremljal
odhajajočega
Magajno
.
Peklo
ga
je
,
da
si
je
ta
mož
pridobil
ljubezen
one
žene
,
po
kateri
je
hrepenel
Simon
Kozina
,
ali
da
bi
se
odpovedal
upanju
in
hrepenenju
,
na
to
ciganski
vohun
ni
mislil
,
marveč
prisegal
,
da
odstrani
vse
ovire
.
—
In
ko
bi
morali
vsi
v
grob
,
vsaj
enkrat
bo
gospa
Regina
moja
,
tako
se
je
rotil
Simon
Kozina
,
ko
je
zaprl
okno
svojega
stanovanja
in
se
odpravil
z
doma
.
Kar
sem
usejal
,
je
začelo
zoreti
.
Še
nekaj
časa
in
imeli
bomo
žetev
in
tedaj
udari
plamen
do
oblakov
in
tekla
bo
kri
.
Le
delaj
,
Anton
Magajna
,
le
pripravljaj
veliki
prevrat
;
ogenj
,
ki
ga
raznetiš
,
sežge
tudi
tebe
in
lepo
gospo
Regino
bo
poljubljal
baccalaureus
iuris
ustriusque
Simon
Kozina
.
In
Simon
Kozina
je
zavil
v
stran
,
in
ko
se
je
zmračilo
,
je
urnih
korakov
krenil
proti
Lesnemu
brdu
.
Zopet
je
pokrivala
zemljo
bela
odeja
,
zvezde
na
temnomodrem
nebu
pa
so
napovedovale
jasno
božično
noč
.
Vse
se
je
pripravljalo
na
božične
praznike
,
zlasti
tisti
,
ki
so
iz
evangelijev
imeli
določnejšo
podobo
o
Zveličarju
,
nego
oni
,
ki
so
vedeli
o
njem
samo
to
,
kar
jo
rimskim
mašnikom
kazalo
,
da
so
jim
povedali
.
Pripravljali
so
se
s
toliko
večjo
gorečnostjo
,
ker
jim
je
bilo
znano
,
da
je
stopil
boj
za
ravnopravnost
evangelikov
s
papisti
v
odločilni
stadij
.
Nadvojvoda
Karel
se
je
pogajal
s
kranjskimi
,
štajerskimi
in
koroškimi
deželnimi
stanovi
zastran
pravic
,
ki
naj
se
dovolijo
evangelikom
.
Potreboval
je
zopet
denarja
,
mnogo
denarja
za
vojno
s
Turki
,
in
ker
je
vedel
,
da
mu
ga
deželni
stanovi
izlepa
ne
dovolijo
,
je
bil
pripravljen
vsaj
deloma
odnehati
.
Predno
pa
je
sklical
deželne
stanove
,
se
je
ž
njimi
skrivaj
pogajal
in
vsi
evangeliki
so
z
največjo
napetostjo
čakali
na
izid
teh
dogovorov
.
Evangeliki
niso
bili
še
oblastveno
pripoznani
in
zato
niso
imeli
ne
svoje
cerkvene
organizacije
,
ne
svojih
cerkva
,
da
,
imenovali
so
se
še
katoličane
in
čeprav
so
se
izogibali
katoliškemu
bogoslužju
,
maši
,
spovedi
,
obhajilu
in
procesijam
,
so
vendar
vsaj
ob
velikih
praznikih
hodili
v
katoliške
cerkve
in
so
tudi
v
božični
noči
hoteli
tako
storiti
.
Prijor
Celestin
je
s
tem
računal
in
je
prav
za
božične
praznike
pripravljal
velik
udarec
vsem
nasprotnikom
papistov
.
V
nedeljo
pred
božičnimi
prazniki
je
dal
po
vseh
cerkvah
oznaniti
razglas
,
ki
je
v
premnogih
hišah
obudil
globoko
žalost
ali
tisti
srd
,
ki
ne
usahne
,
dokler
ne
zadobi
zadoščenja
.
Celestin
je
izvedel
svojo
grožnjo
,
ki
jo
je
bil
dal
na
spomlad
razglasiti
.
V
nedeljo
pred
božičnimi
prazniki
se
je
oznanilo
,
katere
osebe
zadene
maščevalnost
papistov
;
imenoma
so
bili
na
prižnici
navedeni
vsi
tisti
,
katerim
se
je
prepovedalo
hoditi
v
cerkev
in
prejemati
zakramente
.
Iz
vsake
vasi
so
rimski
duhovniki
izbrali
nekaj
najbolj
odločnih
svojih
nasprotnikov
in
poskusili
jih
uničiti
.
Ne
le
,
da
se
je
njim
in
njihovim
rodovinam
prepovedalo
hoditi
v
cerkev
,
oznanilo
se
je
tudi
,
da
ne
bodo
ne
krščeni
,
ne
poročeni
,
ne
v
blagoslovljeni
zemlji
pokopani
,
in
da
zadene
ta
ista
kazen
tudi
vse
tiste
,
ki
bi
ž
njimi
občevali
ali
kupčevali
.
V
prvi
vrsti
je
ta
kazen
zadela
kmetsko
ljudstvo
,
kajti
Vrhničanov
samih
so
se
duhovniki
vendarle
bali
in
se
niso
upali
nastopiti
proti
njim
tako
,
kakor
proti
kmetom
.
Ali
vzlic
temu
je
to
razglasilo
obudilo
tudi
na
Vrhniki
silno
nevoljo
in
so
se
Vrhničanje
takoj
pogovorili
,
da
ne
pojde
nobeden
več
v
cerkev
,
da
nobeden
več
ne
bo
občeval
z
rimskimi
duhovniki
in
povrh
so
tudi
svojim
poslom
prepovedali
hoditi
v
cerkev
.
Božični
večer
je
bilo
na
Vrhniki
vse
živo
.
Tržani
so
okrog
cerkve
postavili
straže
,
ki
so
imele
nalogo
,
zabraniti
,
da
bi
šel
kdo
v
cerkev
,
in
ki
so
vsakega
,
ki
je
prišel
s
tem
namenom
,
zavrnili
,
če
ni
šlo
zlepa
,
pa
s
silo
.
Klin
s
klinom
,
je
bilo
njihovo
geslo
in
to
postopanje
se
je
obneslo
.
Samo
župnika
so
pustili
v
cerkev
in
tako
ni
bilo
na
Vrhniki
l.
1571.
nič
božičnega
polunočnega
opravila
.
Anton
Magajna
je
šel
na
božični
večer
v
Borovnico
,
kajti
prav
Borovničane
je
bil
prijor
Celestin
najhuje
zadel
.
Skoro
vse
borovniške
rodovine
je
izključil
iz
cerkve
,
ne
le
take
,
ki
so
v
verskem
oziru
stale
na
strani
evangelikov
,
nego
tudi
take
,
ki
so
imele
s
samostanom
prepire
ali
pravde
zaradi
desetine
ali
zaradi
meja
.
Borovničanje
so
Celestinovo
odredbo
najbolj
občutili
,
in
zato
je
Magajna
na
božični
večer
pohitel
mednje
.
V
vasi
je
bilo
tiho
in
mirno
.
Večinoma
so
šli
ljudje
že
zgodaj
k
počitku
,
saj
v
cerkev
tako
niso
smeli
.
Le
tu
in
tam
je
v
kaki
hiši
svetlikala
borna
luč
ali
je
na
ognjišču
tlelo
nekaj
žerjavice
,
okrog
katere
so
ljudje
posedali
in
se
tiho
menili
o
dogodkih
zadnjih
dni
.
Magajni
se
je
zdelo
,
kakor
da
je
žalost
objela
celo
vas
in
se
naselila
v
nji
tuga
in
težko
mu
je
bilo
pri
srcu
.
A
obšla
ga
je
tudi
jeza
,
da
so
ljudje
tako
slabotni
in
nespametni
ter
se
dajo
zatirati
,
izkoriščati
in
varati
.
Obstal
je
pred
hišo
,
iz
katere
je
slišal
živahno
govorjenje
.
Okrog
ognjišča
je
sedelo
več
moških
,
ki
so
ali
povešali
glave
in
jadikovali
,
ali
pa
se
jezili
na
cerkvene
in
na
posvetne
oblastnike
,
ki
žive
v
razkošju
,
med
tem
ko
velika
,
večina
ljudstva
gineva
v
bedi
in
v
nesnažnosti
ter
umira
lakote
.
Magajna
je
nekaj
časa
poslušal
to
govorjenje
in
trpek
usmev
je
legel
na
njegove
ustne
.
—
Žabe
so
prosile
Zena
,
naj
jim
da
kralja
,
je
mrmral
sam
pri
sebi
,
in
Zen
jim
je
postavil
štorkljo
za
vladarico
in
štorklja
je
ravnala
z
žabami
,
kakor
so
pač
te
bedaste
žabe
zaslužile
.
Okrog
ognjišča
zbrani
kmetje
so
tiho
nadaljevali
svoje
pogovore
o
kmetski
bedi
in
o
krivicah
,
ki
se
gode
kmetu
od
cerkvenih
in
posvetnih
velikašev
in
kako
se
množe
te
krivice
.
Vse
te
pogovore
je
prevevala
misel
,
kdaj
bo
konec
sužnosti
,
kdaj
bo
zavladala
pravica
,
kdaj
pride
dan
,
ko
dobi
tlačeni
kmetski
stan
zadoščenja
za
vnebovpijoča
hudodelstva
,
ki
jih
je
rod
za
rodom
prenašal
.
