Bled
odsev
plinovih
luči
je
objema
v
zaspano
jesensko
poljutro
zavito
neestetično
tovarno
.
Sto
velikih
oken
se
je
lesketalo
v
mračni
svetlobi
;
le
tupatam
se
je
pojavila
ob
oknu
mračna
senca
,
zverižena
človeška
figura
.
V
ozadju
tovarne
so
se
dvigali
proti
nebu
vitki
in
visoki
dimniki
,
iz
katerih
se
je
leno
kadilo
;
dim
se
je
polagoma
izgubljal
v
oblačno
nebo
in
le
sempatje
se
je
v
zraku
zalesketala
neznatna
iskra
.
Cesta
pred
tovarno
je
bila
blatna
in
na
gosto
pokrita
z
lužami
.
Umazana
voda
je
pljuskala
izpod
težkih
konjskih
kopit
.
Železne
ograje
,
ki
je
delila
tovarno
in
cesto
,
se
je
v
tem
času
krčevito
oprijemalo
sto
dolgih
in
ozkih
ženskih
ročic
.
Roke
se
bile
od
mraza
že
na
pol
višnjeve
in
na
nekaterih
so
se
prav
močno
izbočile
nelepe
plave
žile
.
Same
ženske
.
Večinoma
še
zelo
mlada
dekleta
z
zdravo
rdečico
na
licih
,
močnih
in
polnih
teles
.
Sempatje
je
bilo
opaziti
med
njimi
tudi
že
starejšo
žensko
z
lici
,
ki
so
se
že
videle
gube
na
njih
.
Tam
zadaj
na
dolnjem
koncu
se
je
vzpenjala
pokonci
noseča
ženska
;
stala
je
na
prstih
,
odpirala
zardele
oči
na
široko
in
se
skušala
preriti
do
prve
vrste
.
Vse
te
ženske
so
imele
ta
trenotek
samo
eno
željo
:
Priti
v
tovarno
in
delati
za
velikimi
,
v
mračni
svetlobi
se
topečimi
okni
.
Mlajše
punice
so
postrani
,
zavidno
gledale
starejše
ženske
in
so
se
tudi
norčevale
iz
njih
.
Tem
se
je
pri
tem
storilo
milo
in
marsikatera
se
je
ta
žalostni
trenotek
zasmilila
sama
sebi
.
Toda
jeza
in
pa
ponos
,
ki
je
menda
prirojen
vsaki
ženski
,
jim
ni
dopustil
,
da
bi
na
izzivanju
molčale
,
pa
se
odgovarjale
torej
na
posmeh
s
pikrimi
besedami
.
»
Ve
ste
mlade
,
pa
lahko
delate
na
polju
!
«
je
pripomnila
noseča
ženska
,
ki
ji
je
mlada
soseda
nasvetovala
iti
domov
.
»
Tako
!
Mladih
ljudi
potrebujejo
tu
notri
,
žilavih
in
močnih
!
«
je
odvrnilo
komaj
petnajstletno
dekletce
in
pokazalo
s
prstom
proti
vhodu
.
Stoječa
na
kamniti
plošči
tik
vrat
,
se
je
ponosno
ozrla
po
množici
.
»
Kakšen
otrok
!
Komaj
je
ušel
materi
in
že
hlepi
po
lenarjenju
.
«
Ženska
štiridesetih
let
,
ki
je
stala
poleg
nje
,
je
izpregovorila
te
besede
z
rezkim
,
pojočim
glasom
.
Jezni
je
zamahnila
z
roko
in
potegnila
z
vso
silo
zlobno
kratkokrilo
s
plošče
in
je
v
trenutku
tudi
že
sama
stopila
na
njeno
mesto
.
Smeh
in
vpitje
sta
sledila
temu
naglemu
početju
.
Posamezne
punce
,
ki
se
zavidale
štiridesetletnico
za
prostor
,
so
kričale
zelo
glasno
:
»
Vrzite
jo
doli
!
«
»
Bij
nesramnico
!
«
»
Kje
se
je
potepala
doslej
!
«
Začelo
se
je
živahno
prerivanje
in
suvanje
s
komolci
.
Gruča
se
je
zazibala
.
Posameznim
ženskam
so
pri
tem
močnem
gibanju
in
prerivanju
ušle
rute
z
glave
.
Lasje
so
se
vsuli
po
licih
in
čelu
.
Hoteč
izrabiti
ugodni
trenotek
,
so
se
nekatere
ženske
,
ki
so
stale
zadaj
,
pripognile
in
silile
z
glavo
naprej
.
Prepir
pa
se
je
razvnemal
bolj
in
bolj
.
Sedaj
so
padale
že
hujše
besede
,
časih
naravnost
sirove
in
prešerne
.
»
Postopačke
!
Ne
ljubi
se
vam
delate
in
mislite
,
da
boste
v
tovarni
lenarile
!
«
»
Usojeno
vam
je
,
da
postanete
cestne
vlačuge
!
«
»
Kmalu
umrjete
,
mati
.
Molimo
!
«
se
je
oglasilo
več
nežnih
ženskih
glasov
in
punice
so
se
vrgle
na
starejšo
žensko
.
Kmalu
so
bili
obrazi
opraskani
do
krvi
.
»
Domov
pojdite
;
tam
cvilijo
črvi
!
Vaši
črvi
!
«
»
Tiho
,
staruha
;
molči
in
misli
na
smrt
!
«
»
Zapovedano
je
tako
!
«
Štiridesetletnica
,
trdno
stoječa
na
plošči
,
se
nikakor
še
ni
mislila
vdati
.
Roki
vprti
ob
bok
,
je
krepko
vpraševala
:
»
Kaj
pa
vaši
ljubčki
?
Zapuste
vas
,
če
boste
smrdele
po
tobaku
.
«
»
Beštija
!
«
Tridesetletna
bolehna
ženska
,
rumenih
las
in
zelo
velikih
oči
je
,
držeča
se
z
eno
roko
železne
ograje
,
začela
besno
pljuvati
okoli
sebe
.
Hrup
se
je
začel
znova
;
besede
so
padale
na
gosto
,
in
tudi
psovk
ni
manjkalo
.
Mimo
so
prihajali
težki
tovorni
vozovi
s
pijanimi
vozniki
.
Sedeč
visoko
na
zabojih
so
se
škodoželjno
krohotali
prepirajočim
ženskam
.
Ker
je
enemu
teh
voznikov
noseča
ženska
odvrnila
zelo
pikro
in
ga
imenovala
siroveža
in
pijanca
,
se
je
ta
zelo
razburil
,
ponovil
svoje
trde
besede
po
duši
ter
jo
močno
oplazil
z
bičem
.
Vsled
tega
se
je
prepir
med
ženskami
poostril
.
Del
žensk
se
je
zavzel
za
tepeno
,
drugi
del
pa
za
pijanega
voznika
.
Že
se
je
grozeče
dvignilo
kup
pesti
.
Mnoge
ženske
so
to
izrabile
in
so
skušale
kar
po
vseh
štiri
se
preriniti
v
prvo
vrsto
.
Tam
so
se
nenadoma
vzdignile
s
tal
,
kakor
bi
zrasle
iz
zemlje
.
To
pa
je
dajalo
nov
povod
prepirom
in
jezi
.
Med
tem
so
luči
po
tovarni
že
pogasnile
.
Nastal
je
dan
.
Sedaj
se
je
vsaka
izmed
žensk
bojevala
kar
na
svojo
pest
.
Krik
ni
prenehal
niti
za
hip
.
Že
so
si
segle
ženske
v
lase
,
praskale
po
licih
,
grizle
,
cvilile
...
»
Hinavka
!
«
»
Vlačuga
!
«
»
Nesramnost
!
«
In
nove
ženske
grče
so
prihajale
venomer
.
Množica
se
je
neprestano
zibala
,
vzpenjala
se
kvišku
in
zopet
padala
.
Naval
zadnjih
je
postal
sedaj
naravnost
srdit
.
Velika
gnječa
je
nastala
.
Vse
upehane
so
že
bile
ženske
,
zasople
in
pordele
v
lica
.
Lasje
razmršeni
,
oči
svetle
,
usta
široko
odprta
.
Druga
se
je
druge
oprijemala
za
roke
ali
pa
krilo
.
Zdelo
se
je
,
da
nastane
mir
.
Toda
kamlo
se
je
vnelo
pri
zaprtih
vratih
zopet
silno
prerivanje
,
suvanje
,
cviljenje
...
Vrata
so
škripala
,
nekdo
je
vpil
nad
ženskami
.
»
Živina
ste
,
ne
ljudje
.
Proč
!
Napravite
prostor
!
«
Prikazal
se
je
star
uradnik
s
čepico
na
glavi
.
Malce
je
odprl
vrata
in
jih
takoj
zopet
zaprl
.
Kakih
petdeset
žensk
je
ostalo
na
dvorišči
—
vse
posvalkane
,
z
mokrimi
lasmi
,
lesketajočimi
očmi
in
težko
dihajoče
od
silnega
napora
.
Uradnik
z
rumenkasto
brado
in
čepico
na
glavi
,
je
ogledoval
ženske
,
ki
so
se
prerile
na
dvorišče
.
Kmalu
je
popisal
njihova
imena
.
Ko
je
zapazil
naposled
tudi
nosečo
žensko
,
je
izbulil
oči
.
»
Čemu
se
silite
?
Ali
ne
veste
,
da
ne
sprejemamo
dveh
ljudi
za
enega
?
Kako
ste
sitne
!
«
je
izpregovoril
.
»
Gospod
!
«
...
izpregovori
noseča
ženska
,
zardi
in
pobesi
oči
.
»
Danes
vas
ne
morem
sprejeti
.
Prihodnjič
!
«
pripomni
naglo
uradnik
,
boječ
se
,
da
ga
bo
ženska
nadlegovala
z
milimi
prošnjami
.
»
Ampak
,
gospod
!
«
Malo
milosti
,
prosim
.
In
usmiljenja
.
Vdova
sem
in
doma
imam
lačne
otroke
.
Nič
zaslužka
...
«
Jok
jo
je
posilil
in
v
trenutku
je
bila
na
kolenih
.
Visoko
je
vzdignila
roko
in
prosila
usmiljenja
.
Toda
mrki
uradnik
se
je
že
oziral
po
ostalih
.
Kričale
so
:
»
Jaz
sem
pridna
!
«
...
»
Revna
sem
in
podpore
potrebna
«
...
»
Močna
sem
!
«
...
»
Mene
—
mene
!
«
»
Seveda
...
seveda
...
Dobro
,
zelo
dobro
!
«
...
je
klical
uradnik
in
izbiral
.
Kje
bo
obstal
njegov
mrki
pogled
;
kam
bo
padla
sreča
?
Veliko
,
močno
in
tudi
še
zelo
mlado
dekle
je
stalo
ob
strani
.
Uradnik
jo
je
naglo
premeril
od
nog
do
glave
.
Zdelo
se
je
,
da
jo
je
slekel
z
enim
samim
pogledom
.
»
Kakšno
ime
je
tvoje
,
dekle
?
«
»
Mina
.
«
»
Rodbinsko
ime
,
sakrament
!
«
»
Grobotek
!
«
Postavil
jo
je
na
svojo
levo
stran
med
izbrane
.
Ravno
dvajset
jih
je
bilo
.
Dovolj
!
In
vsem
se
je
bralo
globoko
duševno
zadovoljstvo
z
obraza
.
Nek
notranji
,
čudni
nemir
se
je
polastil
vseh
.
Mirno
in
lahko
se
reče
dostojanstveno
so
stopale
za
uradnikom
,
ki
jih
je
vodil
k
zdravniku
.
Vse
druge
so
ostale
za
durmi
.
Velika
,
nemirna
čreda
.
Molče
in
mirno
so
gledale
za
svojimi
srečnimi
tovarišicami
.
Ko
so
se
zaprla
iznova
velika
vrata
,
so
nekatere
gnusno
klele
,
a
še
več
jih
je
bilo
,
ki
so
imele
solzne
oči
.
Vsem
pa
se
je
tisti
hip
rodila
v
srcu
nesrečna
zavist
.
Uradnik
je
privedel
svoje
skromno
žensko
krdelce
v
prostorno
sobano
z
dvema
velikima
oknoma
,
ki
sta
gledala
na
prostorno
dvorišče
.
Soba
je
bila
polna
zveriženih
stolov
,
z
nizko
in
majhno
pisalno
mizico
in
shrambami
s
steklenimi
durmi
.
Neprijetno
je
zadišalo
po
medikamentih
.
Na
vse
je
to
napravilo
slab
vtisk
:
težko
jim
je
bilo
v
prsih
.
Nekatere
so
bile
blede
kot
zid
,
a
druge
je
oblivala
rdečica
,
ker
jim
je
vsled
notranjega
nemira
silila
kri
v
glavo
.
Roke
se
nemirno
prekladale
semintja
,
kakor
človek
,
ki
pride
nenadoma
v
veliko
zadrego
.
S
široko
odprtimi
usti
so
strmele
v
prazen
strop
.
Čez
dolgo
je
vstopil
mlad
zdravnik
v
dolgem
platnenem
površniku
in
sedel
na
nizki
okrogli
stol
.
Ko
je
nekaj
časa
premotrival
ženske
,
si
je
popravil
naočnik
in
se
približal
prvi
.
Ustna
na
smeh
,
je
izpregovoril
.
»
Pokaži
mi
jezik
!
Ali
si
zdrava
?
«
Glas
mu
je
bil
suh
in
tudi
dolgočasen
.
Pogledal
je
deklici
ostro
v
oči
,
da
je
zardela
do
ušes
.
Dekle
je
molčalo
.
Ko
se
je
mimogrede
zdravnik
ozrl
po
ostalih
,
je
hladno
nadaljeval
:
»
Odpri
jopič
,
prosim
!
«
Nemo
se
je
ozrla
nanj
in
potem
v
tla
.
Oči
so
bile
resne
.
Kakor
si
se
obotavljala
slediti
povelju
zdravnikovemu
,
ki
je
bil
mlad
in
lep
,
se
je
ozrla
v
strop
.
Nekaj
prezirljivega
in
nelepega
je
bilo
v
njenih
očeh
.
Nato
se
je
okrenila
in
začela
naglo
slačiti
.
Svojo
obleko
je
metala
sedaj
na
bližnji
stolec
,
sedaj
zopet
kar
na
tla
.
Obraz
je
bil
sedaj
bled
,
sedaj
rdeč
.
Na
vrsto
je
prišla
tudi
druga
,
tretja
...
Naslednje
zdravnik
že
ni
več
preiskoval
tako
strogo
.
Hitro
ji
je
odpuščal
.
Vendar
pa
je
dve
deklici
slabo
kvalificiral
,
ker
je
bila
ena
kratkovidna
,
druga
pa
je
imela
nalezljivo
kožno
bolezen
.
Osemnajst
deklic
je
dobilo
po
končani
vizitaciji
od
uradnika
listič
,
na
katerem
je
bilo
napisano
njihovo
ime
in
pa
oddelek
,
h
kateremu
je
bila
dodeljena
.
Počasi
,
z
enakomernimi
koraki
so
odvajali
pazniki
deklice
na
njihove
nove
delavne
prostore
.
Bilo
jih
je
sedem
teh
paznikov
,
ki
so
dobili
dva
po
štiri
,
nekateri
pa
tri
in
dve
in
eden
celo
eno
samo
delavko
.
To
je
bila
Mina
.
Po
celem
životu
je
trepetala
notranjega
razburjanja
,
ki
je
ni
zapustilo
,
odkar
je
stopila
v
veliko
in
prazno
zdravnikovo
sobo
.
Vendar
je
stopala
z
velikimi
,
močnimi
koraki
za
paznikom
,
ki
je
bil
že
star
in
upognjen
.
Vstopila
sta
v
veliko
,
nekoliko
zakajeno
dvorano
.
Vse
polno
žensk
,
mladih
in
starih
,
je
bilo
notri
.
Izbirale
se
tobak
in
ga
vezale
b
posebne
zavitke
;
pridno
so
odnašale
in
prinašale
nove
zaboje
.
Nekaj
sključenih
moških
postav
se
je
kretalo
med
ženskimi
gručami
.
Prišedša
iz
mrzlega
zraka
v
gorko
,
s
tobakovim
duhom
prenasičeno
dvorano
,
v
kateri
so
ženske
govorile
med
seboj
polglasno
,
kako
bučele
v
panju
,
ji
je
postalo
v
prsih
zelo
težko
:
v
glavi
se
ji
je
mahoma
zavrtelo
.
Za
hip
se
je
naslonila
na
zid
,
a
takoj
se
je
zopet
zavedla
in
krepko
šla
za
svojim
vodnikom
.
Do
tega
trenotka
ni
mogla
pojmiti
,
kakšno
je
delo
žensk
po
tovarnah
.
Doslej
je
na
ulici
prodajala
pecivo
in
vlekla
ljudi
za
obleko
,
če
si
hoteli
brez
kupa
mimo
nje
.
Ona
je
namreč
dobro
vedela
,
koliko
izkupička
mora
napraviti
,
da
se
bo
mogla
živiti
in
da
bodo
njena
teta
,
debela
revmatična
starka
,
zadovoljna
z
njo
.
Brez
določenega
izkupička
ni
šla
domov
in
je
zato
hodila
po
ulicah
do
poznega
večera
in
se
je
potem
vlegla
v
posteljo
brez
večerje
.
Videla
je
pri
tem
pestunje
,
ki
so
nevoljno
prekladale
tuje
otroke
z
roke
na
roko
,
kuharice
,
ki
so
hodile
našopirjene
po
ulicah
za
svojimi
gospodinjami
,
videla
je
naposled
tudi
priproste
delavke
,
ki
so
nosile
apno
in
opeko
na
visoka
stavbišča
in
gospe
,
ki
so
se
samo
izprehajale
in
vozile
.
Kakšno
je
delo
onih
žensk
,
ki
pohajajo
dan
za
dnevom
v
tovarno
,
ko
tam
vendar
ne
pestujejo
,
ne
kuhajo
,
ali
se
celo
izprehajajo
in
vozijo
,
temveč
izdelujejo
papiroske
in
smotke
,
lepe
,
enakomerne
in
ravne
—
o
tem
ni
imela
najskromnejšega
pojma
.
Tudi
sedaj
še
ni
pojmila
.
Njena
napol
še
otroška
domišljija
ni
mogla
dobiti
trdnih
tal
.
Niti
na
misel
ji
ni
prišlo
,
kako
je
tako
delo
veliko
in
kaka
družbena
veličina
je
delo
.
Ni
pojmila
tudi
tega
,
da
je
delo
rodilo
njo
samo
in
ji
naložilo
težko
nalogo
,
postati
družbena
činiteljica
mogočnega
in
prostranega
sveta
.
Ona
je
videla
v
duhu
le
lepe
izdelke
svojih
tovarišic
,
ki
so
jo
zvedave
sprejele
med
se
.
Tudi
tega
še
ni
pojmila
,
zakaj
hodijo
te
ženske
vsaki
dan
ob
določenih
urah
in
izključene
in
smrdeče
po
tobaku
domov
.
Pristopila
je
k
prvi
mizi
.
Vse
je
bilo
novo
:
vse
pa
tudi
strašansko
zmedeno
in
razmetano
.
Stopila
je
ta
trenotek
na
prag
novega
nepoznanega
sveta
.
Vse
to
je
tako
silno
delovalo
na
njo
,
da
je
bobnelo
v
mladi
glavi
.
Odslej
je
videla
Mina
vsak
dan
zjutraj
in
opoldne
nepregledne
vrste
žen
in
deklic
in
tudi
mož
vreti
v
tovarniško
žrelo
.
Vrsta
se
je
vlekla
za
vrsto
,
kakor
v
sanjah
na
pol
bdečih
ljudi
.
Videla
je
vsaki
dan
dvakrat
na
tisoče
teh
ljudi
,
med
katere
se
je
odlej
tudi
sama
prištevala
;
in
videla
je
končno
kako
so
velika
vrata
to
ljudstvo
na
večer
zopet
izpljuvala
.
Vsaka
sekunda
jih
je
dala
do
deset
in
jih
v
jutro
zopet
požrla
.
Nihče
pa
ni
zapazil
,
in
tudi
ona
ne
,
da
je
zmanjkalo
vsako
dan
nekaj
teh
ljudi
,
ki
se
se
neznano
kam
izgubili
in
nikoli
več
vrnili
...
Mina
se
je
kot
tovarniška
delavka
nastanila
pri
stari
vdovi
,
kjer
so
stanovale
še
tri
druge
njene
tovarišice
.
Ta
starka
je
ves
svoj
čas
porabila
pri
pletenju
nogavic
,
sicer
pa
si
je
lajšala
svoje
staro
življenje
na
ta
način
,
da
je
imela
tovarniške
delavke
pri
sebi
na
stanovanju
.
Skrbeti
ji
je
bilo
namreč
tudi
za
nezakonskega
sina
svoje
umrle
sestre
.
Štirinajstletni
plavolasi
deček
se
je
tačas
nahajal
v
nekem
nemškem
penzijonatu
,
kjer
je
užival
vso
oskrbo
skoro
zastonj
.
Njegova
mati
je
končala
s
tem
,
da
si
je
,
ko
jo
je
njen
zapeljivec
zapustil
,
z
britvijo
prerezala
žile
na
rokah
.
Ko
se
je
Mina
prvikrat
oglasila
v
pritličnem
stanovanju
gospe
Lene
,
jo
je
ta
zelo
prijazno
sprejela
.
Odkazala
ji
je
posteljo
,
ki
je
stala
v
temnem
,
vlažnem
kotu
,
in
katero
je
morala
vsako
jutro
sama
urediti
.
Tako
je
zahteval
hišni
red
gospe
Lene
.
Nad
posteljo
je
visela
mala
,
ozka
polica
,
neokusno
pritrjena
na
zid
z
žico
.
Začetkoma
se
je
Mina
zelo
dolgočasila
.
Vse
njene
še
naivne
misli
so
vile
v
tovarni
,
katere
se
ni
mogla
privaditi
.
Bila
je
vsak
večer
in
vsako
noč
zelo
nemirna
,
neprestano
živeča
v
strahu
,
da
je
delo
,
ko
ga
je
izvršila
čez
dan
,
izkaženo
.
Pri
gospe
Leni
je
stanovala
tudi
velika
,
vedno
vesela
in
zelo
odločna
ženska
,
Pučanova
.
Druga
ženska
,
ki
je
stanovala
v
isti
sobi
,
je
bila
Nežika
,
zelo
pobožno
in
trpeče
dekle
.
Končno
se
je
vedno
nervozno
sukala
med
mračnimi
meblji
temne
sobe
mala
rdečelaska
Katinka
.
Katinka
je
bila
na
slabem
glasu
;
rada
se
je
opila
in
tudi
običajna
morala
ji
ni
bila
priljubljena
.
»
V
nedeljo
te
povedem
v
veselo
družbo
,
Mina
,
da
ne
boš
vedno
tako
čmerna
kot
pepelična
sreda
!
«
je
dejala
neki
večer
Pučanova
,
sede
pri
mali
petrolejki
in
krpajoča
svoje
krilo
.
»
Ah
!
Gospica
Mina
,
ne
svetovala
bi
vam
že
sedaj
hoditi
po
gostilniških
veselicah
!
«
se
je
vmešala
v
pogovor
Lena
ter
se
preko
velikih
očal
ozrla
po
Mini
,
ki
je
tiho
in
brez
dela
slonela
ob
svoji
postelji
.
»
Kako
vendar
sodite
o
meni
!
«
Pučanova
se
je
sklonila
preko
mize
in
njen
debeli
glas
je
bil
jezen
,
skoro
togoten
.
»
Resnico
je
govorila
gospa
Lena
,
«
je
s
ponižnim
glasom
pripomnila
Nežika
,
klečeča
na
kolenih
pred
svojim
kovčekom
in
uravnajoča
perilo
.
»
Kdo
te
je
vščipnil
?
Kaj
blebetaš
?
«
je
siknila
vznejevoljena
Pučanova
z
osupnim
glasom
.
Odložila
je
nenadoma
svoje
delo
.
Nežika
je
molčala
,
Katinka
pa
se
je
začela
smejati
.
»
Glej
,
Mina
!
Kako
zelo
te
vsi
ljubimo
!
«
je
rekla
z
visokim
glasom
in
tolkla
s
svojimi
suhimi
,
nenavadno
dolgimi
rokami
po
kolenih
.
»
O
—
o
!
Kako
se
je
vnela
naša
devičica
.
Ampak
lepa
je
pobožnost
naše
Nežike
!
«
je
zopet
izpregovorila
v
šaljivem
tonu
gospa
Lena
.
Nežika
je
imela
poten
obraz
in
nagubano
čelo
.
Njen
resni
glasek
je
kar
odmeval
v
temotni
sobi
.
»
Čim
več
in
odločneje
se
odrekamo
zapeljivostim
tega
goljufivega
sveta
,
temvečji
bo
večni
blagor
.
Bodočnost
našega
kratkega
življenja
ni
na
tem
svetu
.
«
Pučanova
se
je
zaničljivo
namuznila
.
»
Že
zopet
pričenja
...
Kolika
hinavščina
!
«
Nežika
se
je
nenadoma
razburila
.
Reče
:
»
Grda
brezverka
si
in
tudi
druge
zapeljuješ
.
«
»
Tiho
!
«
»
Tebi
ne
!
«
Nežika
je
bila
zelo
razburjena
.
Zakričala
je
silno
in
se
zgrudila
na
svoj
kovčeg
.
Nato
je
zaihtela
.
»
Ta
stara
ihta
!
«
je
pripomnila
Katinka
.
»
Ni
lepo
,
da
se
prepirate
za
malenkosti
,
«
je
pomirjevala
gospa
Lena
.
Odložila
je
očala
in
se
prešerno
naslonila
na
mizo
.
»
Lepo
ali
grdo
!
Zakaj
sitnari
tercijalka
?
«
se
je
razvnemala
rdečelaska
.
In
udarila
je
z
roko
po
mizi
.
»
Take
brezmejne
hinavščine
še
nisem
doživela
!
«
Globoko
je
pocmakala
z
ustmi
.
»
Zakaj
se
vmešava
ta
grda
ženska
?
Opila
se
je
menda
zopet
!
«
je
ponižno
,
a
pikro
odvrnila
Nežika
brisoča
se
z
robcem
okoli
oči
.
Zaprla
je
svoj
kovčeg
in
sedla
nanj
.
»
Ti
lenoba
...
miš
cerkvena
!
«
»
Kako
grdo
!
«
»
Reci
še
kaj
!
«
je
togotno
zakričala
Katinka
in
skočila
k
Nežiki
.
»
Kako
grdo
,
«
...
dalje
Nežika
ni
mogla
,
kajti
razdražena
rdečelaska
je
skočila
v
njo
.
Ta
hip
je
priskočila
Mina
,
prijala
sopihajočo
Katinko
čez
pas
in
jo
vlekla
proč
.
Tudi
gospa
Lena
se
je
razsrdila
:
»
Tu
se
ne
boste
pretepale
!
«
Med
tem
ste
se
onidve
psovali
in
si
dajali
razne
priimke
.
Naposled
se
je
Katinki
posrečilo
,
oprostiti
se
Mine
in
v
trenitki
je
iztrgala
Pučanovi
šivanko
iz
rok
.
Huda
borba
se
je
pričela
.
Katinka
je
udarila
Nežiko
po
glavi
,
a
Nežika
nič
manj
urna
jo
je
prasnila
po
obrazu
.
Naposled
sta
se
zleknili
po
kovčeku
.
Katinka
,
krčevito
držeča
šivanko
v
rokah
,
je
ubadala
njeno
ostrino
v
suho
Nežikino
telo
in
v
njen
slučajni
obraz
.
Ta
se
končno
tudi
ni
nič
branila
,
le
kričala
je
in
lovila
z
rokami
udarce
.
Kmalu
je
bil
Nežikin
mučeniški
obraz
poln
krvi
.
Ko
ste
končno
Mina
in
Pučanova
ukrotili
Katinko
,
je
je
hotela
ta
še
osuvati
,
a
ker
ni
mogla
,
je
pljuvala
pred
njo
na
tla
.
Gospa
Lena
se
je
tako
prestrašila
,
da
je
ušla
v
kuhinjo
,
in
ko
se
se
za
trnotek
vse
štiri
močno
pehale
in
se
valjale
po
tleh
,
da
se
videla
meča
borečih
se
žensk
,
je
tako
zakričala
,
da
so
ženske
za
hip
prestrašene
obstale
.
Še
dolgo
potem
je
Katinka
psovala
Nežiko
,
ki
je
v
kotu
stisnjena
polglasno
ihtela
.
Pozno
so
se
ta
večer
ženske
podale
k
počitku
.
Mina
je
v
postelji
tiho
in
prisrčno
molila
.
Prosila
je
Boga
,
da
bi
ji
naklonil
svojo
mogočno
varstvo
in
jo
varoval
zlega
.
Z
nasprotnega
konca
sobe
se
je
čulo
pritajeno
ihtenje
.
Nežika
je
ihtela
žalosti
in
boli
.
Tudi
ona
je
molila
k
Bogu
.
Rdečelaska
se
je
nekaj
časa
premetavala
po
postelji
,
naposled
pa
reče
:
»
Drugikrat
ti
razpraskam
obraz
do
dobra
,
da
me
boš
pomnila
!
«
Nežika
je
začela
na
to
še
glasneje
vzdihovati
,
dokler
se
ni
oglasila
gospa
Lena
na
svoji
postelji
.
»
Prav
se
ti
godi
Nežika
!
Prihodnje
brzdaj
svoj
jezik
!
«
Njen
glas
je
bil
zamolkel
,
kakor
bi
prihajal
iz
globočine
in
se
je
tresel
po
vlažnem
vzduhu
.
Nežiki
pa
je
bilo
hudo
.
V
njenem
srcu
je
bila
smrtna
žalost
.
Spomnila
se
je
nehote
svoje
prve
in
edine
ljubezni
,
čiste
kakor
kristal
.
Bil
je
mlad
krojač
,
ki
jo
je
neprestano
mučil
,
zasmehoval
,
navsezadnje
tudi
tepel
.
A
ona
ga
je
ljubila
kljub
vsemu
tako
zelo
.
In
sedaj
,
ko
se
je
spomnila
na
,
vendar
so
in
precej
naglo
.
Tam
pred
njimi
se
je
zasvetilo
ob
potu
par
hiš
,
poleg
katerih
je
kakor
za
stražo
stalo
nekaj
visokih
smrek
.
Ko
so
se
približali
,
so
začuli
melanholičen
,
otožen
glas
harmonik
in
kmalu
so
vstopili
v
gostilno
.
V
gostilni
je
bilo
precej
ljudi
in
mladi
svet
je
kar
v
veži
plesal
;
suvajoči
se
pari
so
žareli
razvneti
veselja
in
dobre
volje
.
V
hiši
se
je
kadilo
od
tobaka
in
zrak
je
bil
težak
,
pokvarjen
.
Ko
so
si
natočili
vina
in
se
odpočili
,
je
znova
zavriskala
harmonika
.
Trebar
in
Mina
sta
šla
plesat
in
pri
tem
se
je
nji
zazdelo
vse
lepo
in
udobno
.
Trebar
je
bil
že
zelo
uren
in
spreten
,
a
kljub
temu
ga
je
še
težka
Mina
upehala
,
da
mu
je
stopil
znoj
na
čelo
.
Zavladala
je
v
zakajenem
prostoru
omotica
,
v
kateri
so
gostje
glasno
govorili
.
Vmes
pa
je
cvilil
glas
pokvarjene
harmonike
.
Gostje
so
naposled
drug
drugega
suvali
s
komolci
in
polivali
vino
po
mizah
.
Ko
se
je
družba
napotila
proti
domu
,
je
bilo
hladno
.
Noč
je
jasno
žarela
in
sneg
se
je
zopet
strdil
v
mrazu
.
Pot
je
polzela
in
temno
so
stali
samotni
holmi
ob
strani
.
Trebar
se
je
krepko
oprijel
Mine
in
razvnet
od
zavžitega
vina
,
ji
je
govoril
izmišljene
pravljice
iz
svojega
študentovskega
življenja
.
Za
njima
sta
počasnih
korakov
stopala
Pučanova
in
Karin
.
Tiho
sta
govorila
in
le
časih
so
bile
njune
besede
glasnejše
.
Razločno
se
je
čulo
,
kako
je
Karin
tiščal
v
njo
in
kako
se
ga
je
ona
odločno
branila
.
Šla
sta
vedno
počasneje
in
zaostajala
.
Mina
je
bila
nekoliko
omamljena
od
vina
in
plesa
.
Naslanjala
se
je
na
Trebarja
,
ki
je
je
držal
z
desno
roko
okrog
vitkega
pasu
.
Četudi
vznevoljena
,
je
vendar
prepustila
,
da
jo
je
Trebar
vedno
silneje
pritiskal
k
sebi
.
V
mestu
so
električne
luči
mračno
brlele
in
izvoščki
so
tesno
zaviti
v
svojih
kožuhih
sedeli
na
kozlih
svojih
kočij
.
Konji
so
stali
kakor
okamneli
,
glave
povešene
globoko
k
tlom
.
Ulice
so
bile
prazne
.
Tupatam
so
se
odprla
vrata
in
zmrzel
človek
se
je
zapodil
po
tlaku
.
Pred
domačo
hišo
je
Trebar
stisnil
Mino
k
sebi
in
jo
nenadoma
poljubil
.
Ona
se
mu
je
branila
,
toda
bila
je
brez
moči
in
volje
.
Dolgo
jo
je
držal
na
svojih
prsih
.
Ko
je
pozneje
že
ležala
v
postelji
in
se
je
Trebar
v
sosedni
sobici
spravljal
k
počitku
,
se
je
spomnila
Pučanove
in
čutila
je
nehote
,
da
se
je
ta
večer
oddaljila
od
nje
.
Premišljevala
je
dolgo
o
Trebarju
in
svoji
naklonjenosti
napram
njemu
,
a
do
jasnega
rezultata
ni
prišla
.
Zjutraj
je
vstala
trudna
in
zmučena
,
s
težko
glavo
.
Pučanova
je
prišla
domov
šele
proti
jutru
ter
je
ležala
na
svoji
postelji
nerazpravljena
,
oprta
z
nogama
na
bližnji
kovčeg
.
Naslednjega
jutra
je
bila
Mina
trudna
.
Glava
ji
je
bila
težka
,
oči
medle
in
spominjala
se
je
prejšnjega
dne
z
nekakim
gnusom
.
Spomin
na
ples
in
na
omotenost
vsled
pijače
in
dima
jo
je
le
težil
.
Začutila
je
bolečine
v
nogah
,
naposled
po
vsem
telesu
.
Kakor
megla
se
je
vlekla
po
obljudeni
cesti
.
Cesta
je
postala
živa
in
pestra
.
Delavci
raznih
strok
so
hiteli
na
delo
.
Tupatam
je
stopical
med
njimi
človek
v
obleki
boljšega
kroja
in
s
krvjo
podplutimi
očmi
.
Ozrl
se
je
radoveden
za
Mino
,
ki
se
je
zibala
od
utrujenosti
po
račje
.
Mlad
človek
,
še
neprespan
in
s
šopkom
ovenelih
rož
na
prsih
,
jo
je
nenadoma
prijel
za
roko
.
»
Ah
—
kako
vas
ljubim
!
«
In
smejal
se
je
po
satansko
.
Razžalostil
je
je
pijanec
in
pahnila
ga
je
od
sebe
.
Pospešila
je
korak
in
rdeča
v
lice
in
nekoliko
potna
je
prišla
v
tovarno
.
Naposled
jo
je
omamil
spomin
na
Trebarja
.
Spomnila
se
je
,
kako
gorko
jo
je
sinoči
privijal
k
sebi
in
jo
poljuboval
.
Čutila
je
še
njegovo
vročo
,
gorko
roko
,
s
katero
jo
je
pobožal
po
licih
.
Pričakovala
je
,
da
bo
še
odločnejši
,
vsled
česar
ni
niti
poizkusila
ga
braniti
.
In
sedaj
se
jo
je
sredi
dima
in
mnogoštevilnih
tovarišic
polastila
blaženost
,
zopet
je
zardevala
in
nikomur
ni
pogledala
v
obraz
,
misleča
,
da
ji
vsakdo
bere
s
čela
misli
in
vso
njeno
včerajšnjo
preteklost
.
Naposled
jo
je
premagal
glavobol
in
dan
se
ji
je
vlekel
v
večnost
.
Ko
se
je
pod
noč
vrnila
domov
,
spominjala
se
je
Trebarja
kakor
v
sanjah
,
čeprav
je
bila
nehote
v
mislih
ves
ljubi
dan
pri
njem
.
Gospa
Lena
je
počasi
hodila
po
kuhinji
in
ječala
.
Mučil
jo
je
revmatizem
v
nogah
.
Obuta
v
velike
copate
se
je
premikala
nervozno
semmintja
.
Rdečelasa
Katinka
je
imela
upadla
lica
prstene
barve
.
Sedela
je
na
stolu
poleg
postelje
,
glavo
naslonjena
na
blazino
.
Pučanova
je
molčala
,
zdehala
venomer
in
gledala
skozi
okno
.
Ko
je
prišel
domov
z
izprehoda
tudi
Trebar
,
je
vil
njegov
obraz
prav
tak
kot
prejšnji
dan
,
le
ustnice
so
se
gubičile
v
posmehljiv
izraz
.
»
Kako
je
z
vami
?
«
je
vprašal
smeje
Mino
,
se
sklonil
naprej
in
ji
gledal
v
izmučeni
,
a
lepi
obraz
.
Njo
je
pretresal
mraz
po
vsem
telesu
in
je
le
zmignila
z
rameni
.
On
pa
se
je
le
brezmiselno
smehljal
,
tolkel
s
palico
po
mizi
in
se
končno
vsedel
.
Obrnjen
proti
Pučanovi
,
je
pričel
glasno
pripovedovati
,
kaj
se
mu
je
sanjalo
ponoči
.
Sanjalo
se
mu
je
,
da
je
trpel
grozne
bolesti
in
končno
tudi
umrl
.
Ko
je
tako
ležal
mrtev
,
položil
mu
je
nekdo
roko
na
čelo
in
odprl
je
zopet
oči
.
Poleg
njega
je
stala
visoka
,
krasna
,
bujna
mladenka
,
ki
je
torej
izpregovorila
:
»
Umrl
si
,
toda
jaz
sem
te
zopet
oživela
.
Živi
in
uživaj
!
«
Pučanova
ga
je
poslušala
brezbrižno
,
Mini
pa
je
postalo
vroče
,
ko
se
je
pri
zadnjih
besedah
Trebar
ozrl
po
nji
in
zapičil
svoje
ostre
oči
naravnost
v
njene
.
Ker
pa
nihče
ni
ničesar
pripomnil
,
je
bila
Mina
v
zadregi
in
nevede
se
je
igrala
z
namiznim
prtom
.
Ko
je
prišla
še
Nežika
z
molitvenikom
pod
pazduho
,
so
se
vsedle
za
mizo
in
molče
večerjale
.
Po
večerji
je
poklical
Trebar
Mino
v
svojo
sosednjo
sobico
.
Ona
se
je
čudila
,
a
naposled
je
šla
vendar
za
njim
.
Trebar
ji
je
govoril
šepetaje
in
se
prisiljeno
smejal
.
Pučanova
je
bila
zaspana
in
se
ni
brigala
za
njiju
.
Nežika
se
je
v
svojem
kotu
obrnila
v
zid
in
začela
opravljati
šepetaje
svojo
dolgo
večerno
molitev
,
a
rdečelaska
je
sedela
na
svoji
postelji
in
zrla
v
strop
.
Ko
je
odšla
Mina
s
Trebarjem
,
se
je
pričela
gibati
s
svojim
zgornjim
telesom
zdah
na
levo
,
zdaj
na
desno
.
Nekaj
ljubosumnega
je
bilo
b
nji
,
čemu
in
zakaj
,
sama
ni
vedela
.
S
Trebarjem
ni
občevala
več
kakor
ljudje
,
ki
so
prisiljeni
v
občevanjem
s
tujim
človekom
.
Skočila
je
s
postelje
in
bosa
,
kakršna
je
ravno
bila
,
se
je
splazila
k
vratom
in
očividno
poslušala
tuje
besede
.
»
Danes
ste
bili
gotovo
nekoliko
bolehni
!
«
se
je
pošalil
Trebar
.
»
O
,
ne
,
nil
nisem
bila
zmačkana
!
«
se
je
lagala
Mina
.
»
No
...
no
!
«
je
neverjetno
odkimaval
on
.
»
Včeraj
ste
bili
nadležni
.
«
Trebarju
se
je
zazdelo
,
da
mu
je
nekdo
nenadoma
zlil
curek
mrzle
vode
za
vrat
.
Toda
svojo
zadrego
je
zakril
spretnimi
gestami
.
Tišje
reče
:
»
Zaradi
poljuba
;
vendar
jaz
sam
nisem
zagrešil
ničesar
.
«
Mina
je
zardela
.
»
Ali
je
bilo
to
dobro
in
ne
slabo
.
Zakaj
lju
—
bim
vas
,
Mina
!
«
ji
reče
zopet
on
s
patosom
,
ki
je
bil
prepričevalen
.
»
Nepoboljšljivi
ste
!
«
odvrne
Mina
v
še
večji
zadregi
in
zardi
še
bolj
.
Tedaj
je
pri
polzaprtih
vratih
nekaj
zaropotalo
in
se
zganilo
.
Oba
sta
umolknila
.
Trebarja
se
je
polotila
strast
.
Potisnil
je
Mino
na
stol
in
se
tudi
sam
vsedel
tako
,
da
sta
se
gledala
naravnost
v
obraz
.
Sedaj
šele
,
se
mu
je
zazdelo
,
je
videl
vso
krasoto
njenega
bajnega
telesa
,
njene
razvite
prsi
in
okrogle
,
močne
roke
.
Naslonil
je
na
njeno
ramo
glavo
in
se
z
rokami
oklenil
njenega
pasu
.
Branila
se
ga
je
z
nespretnimi
kretnjami
,
toda
s
tem
je
le
še
bolj
podžigala
njegovo
strast
.
Trebar
se
je
ta
trenotek
zdel
sam
sebi
otročji
in
slaboten
napram
tej
neznatni
ženski
.
Ona
pa
je
medtem
zapadla
sladki
omotici
,
ki
jo
je
povsem
zadovoljevala
.
Ona
,
še
nedavno
povsem
zavrženo
bitje
,
čutila
se
je
ta
trenotek
enakopravna
s
tem
gladko
počesanim
,
skrbno
oblečenim
možem
.
To
ji
je
prijalo
in
budilo
zavest
lepe
žene
,
ponosne
na
čast
in
moč
,
ki
je
bila
zvezana
s
tem
.
In
v
tej
sladki
omotici
je
bila
brezbrižna
in
je
dovoljevala
,
da
jo
je
poljuboval
neprestano
.
Tedaj
je
pri
vratih
zaropotalo
zelo
močno
.
Prestrašena
se
je
Mina
iztrgala
iz
Trebarjevih
objemov
in
si
v
naglici
popravila
zmedene
lase
.
On
je
bil
ves
rdeč
in
spodnja
ustnica
se
mu
je
pobesila
.
Z
eno
roko
,
ki
se
je
nekoliko
tresla
,
jo
je
še
vedno
objemal
okrog
pasu
.
Tedaj
se
je
zavedla
in
stopila
v
drugo
sobo
.
Gospa
Lena
je
pri
slabi
svetilki
čitala
iz
stare
knjige
z
velikimi
črkami
,
rdečelaska
se
je
pripogibala
pri
svoji
postelji
in
je
očividno
bila
v
zadregi
.
Nežika
je
še
vedno
klečala
v
svojem
kotu
in
molila
.
Mini
se
je
zazdelo
za
hip
,
da
ji
je
Nežika
sovražnica
.
Tega
čustva
si
ni
znala
razlagati
.
Ni
razumela
,
da
njeno
odločno
stremljenje
po
življenju
in
ljubezni
ne
more
prenašati
velikega
samozatajevanja
,
ki
ga
je
gojila
tako
vztrajno
Nežika
.
Ko
je
šla
mimo
Pučanove
,
ki
je
globoko
smrčeča
ležala
vznak
na
postelji
,
sta
se
starka
in
Katinka
začudeni
ozrli
za
njo
.
Mina
se
je
delala
,
kakor
da
tega
ne
vidi
in
z
glavo
pokonci
,
s
fanatičnim
ponosom
lepe
žene
,
se
je
pričela
spravljati
k
počitku
.
Strastna
,
plamteča
ljubezen
do
Trebarja
je
gorela
v
njeni
mladi
duši
.
Trebarjeva
sigurnost
do
Mine
je
rastla
in
govoril
je
o
nji
kot
k
svojem
kovčegu
.
Smatral
jo
je
za
svojo
last
.
Vsled
tega
je
bil
njegov
nastop
napram
nji
odločen
in
siguren
.
Sedeč
v
soji
majhni
sobici
,
je
mnogokrat
premišljeval
o
nji
.
Da
je
ne
ljubi
,
to
je
vedel
.
Toda
čemu
njegova
velika
laž
?
To
je
bilo
vprašanje
,
ki
ni
vedel
odgovora
nanj
.
Čemu
?
Neki
notranji
nagon
ga
je
silil
k
tej
laži
,
ljubezni
,
to
mu
je
bilo
jasno
.
Dalje
ni
vedel
.
Zavedel
pa
se
je
,
da
mi
je
imponirala
njena
zunanjost
,
ženska
lepota
,
mlado
še
nedotaknjeno
telo
.
Pri
tem
se
ni
domislil
njenih
duševnih
vrlin
in
slabosti
.
Poznal
pa
je
jako
dobro
svojo
strast
,
in
da
more
zadostiti
svoji
strasti
,
si
je
poželel
Mine
,
prepričan
,
da
ga
njegova
skrita
misel
ne
ukani
.
Zato
se
ni
bal
nobenih
ovir
.
Vrata
njegove
sobe
so
bila
le
priprta
.
V
sosednji
sobi
so
ženske
že
spale
.
Čul
je
razločno
vzdih
Pučanove
.
Njena
močna
postava
se
mu
je
pojavila
pred
očmi
,
prav
takšna
kakoršna
je
bila
tisto
nedeljo
,
ko
se
je
izgubila
s
svojim
ljubimcem
v
megli
.
Obžaloval
je
sedaj
,
da
takrat
ni
bil
predrznejši
napram
Mini
in
hudoval
se
je
sam
nad
seboj
.
Bos
in
v
sami
spodnji
obleki
je
pričel
hoditi
po
sobici
gorindol
.
Ves
se
je
mrzlično
tresel
in
srce
mi
je
močno
bilo
.
Skozi
edino
okno
je
svetila
zimska
noč
s
svojo
mrtvo
,
nečisto
svetlobo
.
V
tej
svetlobi
se
je
nerazločno
Trebarjeva
bela
obleka
in
črni
prostor
pri
vratih
.
Pri
vratih
je
bilo
še
vedno
čuti
zaspane
vzdihe
Pučanove
,
ki
je
očividno
ležala
zopet
vznak
.
S
ceste
so
prihajali
v
sobo
nerazločni
glasovi
ponočnjakov
,
se
oddaljevali
,
izginili
in
zopet
prihajali
.
Sedaj
je
poslušal
brezmiselno
te
glasove
,
sedaj
se
zopet
priplazil
k
vratom
in
poslušal
...
Glavo
naslonjeno
na
mrzel
zid
,
je
čutil
,
kako
mu
bijejo
žilice
v
sencih
.
Že
je
prestopil
tiho
prag
,
ko
začuje
spet
tiho
,
pretrgano
ječanje
,
ki
se
je
spremenilo
v
šepet
združen
z
rožljanjem
rožnega
venca
.
Naglo
se
je
umaknil
in
bil
je
ves
jezen
.
Za
Nežiko
se
nikdar
ni
brigal
,
zakaj
mu
torej
hodi
danes
na
pot
?
Prišla
mu
je
končno
neumna
misel
,
kako
bi
se
radosti
smejal
,
če
bi
ta
hip
zaspal
gospod
bog
in
ne
bi
slišal
brezmiselnega
čvekanja
pobožne
Nežike
.
Zopet
je
stal
mirno
sredi
sobe
.
Zdajci
se
je
oglasil
pod
oknom
globok
bas
in
nekdo
je
grdo
zaklel
.
Postajal
je
radoveden
.
»
Slišiš
,
samo
dva
solda
mi
še
daj
!
«
je
prosil
debel
glas
.
Trebar
je
nalahko
,
trudeč
se
,
da
ne
bi
vzbudil
šuma
,
odprl
okno
.
Pri
sosedni
hiši
,
kje
je
bila
majhna
krčma
,
je
stal
v
snegu
pijan
človek
,
najbrže
delavec
nižje
vrste
,
s
srajco
nad
hlačami
.
Blizu
njega
je
stala
ženska
,
zavita
v
ruto
in
trepetajoča
od
mraza
.
Trebar
se
je
stresnil
.
»
Prosim
te
,
pojdi
domov
!
Dovolj
si
pil
,
«
je
prosila
ženska
pijanca
.
Toda
ta
se
je
gugal
h
krčmi
,
odprla
vrata
,
pa
se
zopet
vrnil
.
»
Sem
pojdi
!
«
se
je
hudoval
pijanec
.
Ženska
se
je
medtem
obrnila
in
šla
dalje
.
Ko
je
pijanec
videl
,
da
ne
opravi
ničesar
,
je
šel
tudi
on
za
njo
,
se
spodtikal
,
držeč
nekaj
denarja
v
stisnjeni
pesti
in
se
hudoval
.
Ko
je
žensko
—
očividno
svojo
ženo
—
došel
,
se
je
zavalil
za
njo
in
oba
sta
se
zavalila
v
sneg
.
Pri
tem
se
je
čulo
,
kako
jo
je
tepel
po
hrbtu
in
po
glavi
.
Ko
je
ona
vstala
in
ihteča
na
glas
šla
dalje
,
se
je
tudi
pijanec
težko
pobral
in
zopet
glasno
prosil
:
»
Slišiš
,
samo
dva
solda
mi
še
daj
!
«
Trebar
je
zaprl
okno
.
V
sobi
je
postalo
hladno
in
on
se
je
tresel
mraza
.
Vlegel
se
je
v
posteljo
in
pokril
.
Nastala
je
tihota
in
vsak
še
tako
nežen
vzdih
se
je
čul
!
Čez
nekaj
časa
je
zopet
vstal
in
se
približal
vratom
ter
poslušal
.
Vse
je
bilo
tiho
,
zakaj
tudi
Pučanova
je
nehala
smrčati
.
Trebarju
je
sedaj
srce
bilo
še
huje
kor
prej
,
vse
žile
in
žilice
njegovega
telesa
so
razburjenosti
in
razdraženosti
trepetale
.
Strast
je
vzbudila
njegovo
živčevje
in
ga
napravila
besnega
.
Njegov
izraz
je
bil
grozovit
.
Napravil
je
korak
v
sosednjo
sobo
.
Skozi
okna
sobe
se
je
zlivala
medla
in
nerazločna
svetloba
,
zakaj
okna
so
bila
preprežena
z
rdečimi
zavesami
.
Le
težko
je
razločeval
posamezne
temne
predmete
v
sobi
.
Stopil
je
oprezno
še
za
korak
dalje
.
Vštric
Nežikine
postelje
je
razločil
nejasne
konture
njenega
koščenega
obraza
,
napol
obrnjenega
proti
bližnjemu
oknu
.
Počasi
in
oprezno
se
je
premaknil
dalje
,
loveč
se
z
rokama
po
zraku
.
Tu
ni
bilo
okna
in
zato
je
bil
naenkrat
v
popolni
temi
.
Pri
tem
je
z
roko
zadel
na
trd
predmet
.
Postal
je
in
računal
,
kje
bi
se
sedaj
nahajal
,
dokler
se
ni
spomnil
,
da
mora
biti
v
obližju
Pučanove
.
Zopet
se
je
premaknil
in
naposled
dosegel
končnico
njene
postelje
.
Postal
je
zopet
,
nato
se
okrenil
na
desno
in
napravil
dva
koraka
.
Zadel
je
z
nogo
ob
stol
,
ki
je
nekoliko
zaropotal
v
nočni
tišini
.
Bil
je
pri
mizi
sredi
sobe
.
Trebarju
se
zobje
zašklepetali
,
njegova
razdraženost
se
je
vsled
nenadnega
strahu
pomnožila
in
da
bi
ne
bilo
čuti
njegove
močne
sape
,
je
na
široko
odprl
usta
.
Ko
je
stol
zaropotal
,
se
je
sklonil
in
se
obrnil
,
pripravljen
z
brzim
begom
rešiti
se
iz
situacije
.
Tako
je
mirno
prečepel
dve
,
tri
minute
.
Ostalo
pa
je
vse
mirno
;
vsi
so
bili
pogreznjeni
v
globok
spanec
.
Zopet
je
vstal
in
hitel
naprej
,
ko
je
začul
od
one
strani
,
kjer
je
ležala
gospa
Lena
globok
vzdih
,
za
prvim
drugega
,
tretjega
,
dokler
niso
prišle
ne
površje
nerazumljive
besede
.
Sklonil
se
je
še
enkrat
,
opirajoč
se
z
rokama
na
tla
.
Spoznal
je
,
da
govori
gospodinja
v
sanjah
in
zato
je
lezel
po
vseh
štirih
dalje
.
Bil
je
v
bližini
svojega
cilja
.
Srce
mu
je
bilo
naravnost
glasno
,
sapa
mi
je
postala
težka
,
roki
sta
se
mu
nervozni
tresli
in
zadovoljujoč
občutek
je
objel
njegovo
telo
.
Bil
je
pri
Mini
.
Stegnil
je
roko
po
njeni
postelji
in
prijel
jo
je
za
lase
.
Bili
so
vlažni
in
ležali
razmršeni
po
blazini
.
Takoj
je
vstala
tudi
ona
in
sedla
.
Oba
sta
gledala
v
temo
,
oba
sluteča
z
različnimi
občutki
isto
.
»
Mina
!
Moja
Mina
!
«
je
zašepetal
nežno
Trebar
.
»
Kaj
hočeš
?
Kaj
hočete
?
«
je
vprašala
ona
prav
tako
tiho
.
V
njenem
glasu
je
bilo
polno
groze
.
On
ni
rekel
ničesar
.
Čutil
je
,
da
ga
njene
ročice
suvajo
od
sebe
,
a
moči
niso
imele
nobene
.
Nato
je
tiho
zaihtela
in
njen
obraz
je
nil
ves
polit
od
solz
.
Ko
je
zopet
vstal
,
je
bil
povsem
miren
.
Nek
dobrodušen
čut
se
ga
je
polastil
in
v
temi
se
je
smehljal
brez
povoda
.
Naglo
in
odločno
je
stopal
v
svojo
sobico
brez
prejšnje
bojazljivosti
.
V
svoji
sobici
se
je
vsedel
na
posteljo
.
Svetloba
se
je
med
tem
povečala
,
toda
on
še
ni
mislil
na
spanje
.
Spomnil
se
je
na
prvo
ljubezen
,
neko
petnajstletno
dekle
,
ki
je
umrlo
na
jetiki
.
Vse
to
je
bilo
žalostno
,
zato
ga
je
jezilo
,
da
ni
mogel
pregnati
iz
spomina
pijanca
,
ki
ga
je
videl
prej
v
snegu
.
Ta
pijanec
je
venomer
tiščal
vanj
in
mu
kazal
denar
v
stisnjenji
pesti
.
Njegova
duša
je
bila
ta
hip
polna
najraznovrstnejših
občutkov
.
Njegov
čin
se
mi
sedaj
ni
dozdeval
tako
enostaven
in
priprost
,
kot
malo
prej
.
Razmišljal
je
o
tem
in
tudi
o
tem
,
da
ga
vse
to
ni
zadovoljilo
,
ker
je
izvršil
hudodelstvo
brez
vsake
notranje
vsebine
.
Naposled
je
brezskrbno
zaspal
in
se
je
zbudil
šele
opoldne
.
Mina
je
ljubila
Trebarja
z
ono
veliko
močjo
in
naivnostjo
,
ki
jo
premore
le
velika
,
prva
ljubezen
razgrete
žene
.
Prepričana
je
bila
globoko
,
da
ta
ljubezen
ne
mine
nikoli
,
ker
je
ogenj
večen
.
Njena
vera
je
bila
trdna
in
po
svoji
moči
jeklena
.
Ravnala
se
je
po
njem
,
posnemala
ga
je
v
vseh
detajlih
in
živela
tako
,
kako
je
želel
on
.
Celo
če
si
je
kupila
obleko
ali
klobuk
je
moral
on
odločitvi
o
barvi
,
modi
,
šivilji
.
Vodila
ga
je
s
seboj
k
šivilji
,
ki
je
v
mali
podstrešni
izbi
pri
oknu
,
skozi
katero
se
je
videlo
le
azurno
nebo
,
šivala
vse
svoje
življenje
,
da
je
tam
izrekel
svoje
misli
o
vseh
mogočih
stvareh
,
ki
jih
preje
ni
opazil
nikdar
.
Njemu
je
bilo
to
mučno
in
njena
ljubezen
do
njega
se
mu
je
videla
brezobzirna
,
tiranska
,
to
tembolj
,
ker
je
Trebarjevo
srce
ostalo
hladno
.
Poznal
pa
je
tudi
dobre
in
slabe
strani
njenega
značaja
,
svojo
lastno
nečimernost
in
laž
in
tako
je
prišla
v
njegovo
srce
če
ne
ljubezen
,
pa
vsaj
osamljenost
.
V
takih
trenotkih
si
je
hotel
usiliti
ljubezen
do
nje
in
se
je
s
tem
zelo
mučil
,
toda
končno
je
bil
resultat
vedno
enak
:
poznal
je
svojo
veliko
laž
,
temelečo
v
egoizmu
telesne
strasti
.
In
prišel
je
do
odločitve
,
da
ji
pove
naravnost
vse
,
da
je
ne
ljubi
tako
,
kakšna
naj
bi
bila
prava
,
čista
ljubezen
in
da
je
njegova
laž
pravzaprav
le
sanjav
,
nepremišljen
odmev
sebičnega
iskanja
po
zunanjih
užitkih
.
Ko
je
prišel
k
nji
,
je
sedela
na
stolu
in
se
ukvarjala
z
vezenjem
.
Nasmehnila
se
mu
je
tako
blaženo
,
da
ni
mogel
izustiti
besede
,
ki
mu
je
tičala
v
grlu
.
Iz
njenih
oči
se
je
čitala
brezmejna
zapunost
naivne
in
ljubeče
deklice
in
vspričo
tega
je
postal
tako
prestrašen
,
da
se
je
zmedel
in
ni
vedel
,
kako
in
kaj
naj
začne
.
Izpoznal
je
jasno
,
da
je
ta
naivna
zaupljivost
njenih
oči
zanj
tiranija
,
kateri
se
je
pripogibala
njegova
laž
in
hinavščina
.
In
rodilo
se
je
banalno
vprašanje
,
ali
sme
biti
on
galanten
,
oziren
človek
tako
surov
,
da
z
eno
samo
kruto
besedo
,
z
enim
samim
brezobzirnim
smehljajem
uniči
njeno
krasno
kraljestvo
sanj
!
Pa
to
so
bili
le
momenti
,
ki
so
se
svetili
kakor
zarja
in
njegovega
sicer
tako
mrzlega
naziranja
o
življenju
.
Ti
težki
in
jasni
trenotki
so
nastopili
vedno
tedaj
,
kadar
je
globokeje
razmišljal
o
svojem
življenju
in
njega
namenih
.
Razmišljanje
pa
ni
vodilo
nikamor
,
zakaj
manjkalo
mu
je
duševne
poglobljenosti
in
enotnosti
in
zaradi
tega
ni
mogel
priti
na
čisto
.
Skakal
je
torej
iz
enega
kamna
na
drugega
in
vsak
hip
pljuskal
v
lužo
.
Bil
je
torej
lahkomiseln
in
neodločen
in
tako
se
je
počutil
še
najbolj
srečnega
in
zadovoljnega
.
Toda
prišlo
je
huje
.
Nestalnost
v
kateri
je
živel
,
ga
je
dostikrat
razdražila
in
pobesnila
.
Mina
mu
je
bila
naravnost
nadležna
in
sit
njenega
lepega
telesa
,
jo
je
suval
od
sebe
.
Njene
duše
ni
poznal
in
nikoli
mu
ni
prišlo
na
um
,
baviti
se
z
njenimi
duševnimi
vrlinami
in
njenimi
duševnimi
zmožnostmi
.
Zelo
jo
je
mučil
ter
ubijal
njeno
žensko
svetost
na
drzovit
in
ostuden
način
.
Ona
je
mirno
pretrpela
vse
in
ga
celo
v
svoji
skromnosti
in
ponižnosti
,
ki
ji
je
bila
privzgojena
,
prosila
odpuščanja
.
Vse
to
je
videl
in
spoznal
,
ko
ji
je
sedel
naproti
.
In
namesto
,
da
bi
razkril
svojo
naturo
,
ji
je
začel
govoriti
o
svojem
življenju
in
svojih
načrtih
za
bodoče
.
Rekel
je
,
da
namerava
opustiti
svoje
juristične
študije
,
ker
mu
manjka
sredstev
.
Štipendijo
,
ki
jo
je
še
užival
doslej
,
je
izgubil
,
ker
ni
napravil
pravočasno
izpitov
.
Sklenil
je
torej
,
da
si
poišče
kjerkoli
kako
službo
,
da
si
najde
primerno
eksistenco
.
Ona
ga
je
pazno
poslušala
in
zelo
se
ji
je
smilil
.
Naglo
se
je
odločila
in
rekla
:
»
Dragi
,
vem
,
da
si
v
stiskah
.
Ali
dokler
se
ne
izpremeni
vse
to
na
kakršenkoli
način
,
je
tvoje
,
kar
je
moje
!
Saj
živim
tudi
za
te
,
ne
le
zase
.
«
Trebarja
so
njene
besede
močno
poparile
.
Sram
ga
je
bilo
in
čudil
se
je
njeni
veliki
in
močni
ljubezni
.
»
Ali
je
ta
mladenka
res
tako
velika
in
neskončna
v
svoji
ljubezni
,
da
je
pripravljena
vse
žrtvovati
meni
,
mrtvemu
egoistu
!
«
se
je
vpraševal
.
»
Res
je
!
Res
!
«
je
ponavljal
sam
pri
sebi
in
bil
vzradoščen
.
Ona
pa
se
je
sklonila
do
njega
in
naivno
vprašala
:
»
Janko
,
ali
te
smem
poljubiti
?
«
In
ga
poljubila
močno
ter
iskreno
.
Sama
dobrota
jo
je
bilo
.
Ni
čutila
v
tem
veselju
,
ki
jo
navdajalo
iz
ljubezni
,
kako
mrzel
privesek
je
Trebar
.
Zvonovi
so
zvonili
po
cerkvah
in
močni
glasovi
brona
se
se
družili
v
Minini
duši
z
njenimi
gorkimi
čutili
.
Trebar
pa
je
ostal
sam
,
zaprt
vsemu
svetu
.
Nejasnost
ga
je
pokrila
bolj
kot
kedaj
.
On
,
egoističen
,
mrzel
človek
,
živeč
le
na
zunaj
in
prezirajoč
gorka
čutila
dobrih
ljudi
,
je
postal
uganjka
vsem
.
Sedel
je
v
svoji
sobici
in
gledal
razmišljeno
skozi
okno
.
Zunaj
je
cel
dan
snežilo
,
sneg
se
je
trgal
v
debelih
cunjah
iz
neba
.
Mračnemu
dnevu
je
sledila
jasna
noč
.
Mraz
se
je
širil
,
ivje
je
pokrilo
ves
kraj
in
čez
vode
se
je
razgrnil
led
...
Gospa
Lena
se
je
pripravila
,
da
praznuje
svoj
letošnji
godovni
dan
kakor
vsako
leto
v
ožjem
domačem
kraju
in
slovesno
.
V
ta
namen
je
na
predvečer
napovedala
skupno
večerjo
že
ob
šesti
uri
zvečer
.
Kar
ji
je
primanjkovalo
,
si
je
izposodila
pri
hišnemu
peku
in
gospodu
Dralki
,
manjše
vsotice
pa
tudi
pri
Pučanovi
,
Katinki
in
Mini
.
Nežika
se
je
izgovarjala
,
da
ničesar
nima
,
vendar
je
stresla
končno
nekaj
drobiža
na
mizo
.
Celi
ljubi
dan
se
se
pripravljala
v
kuhinji
jedila
,
pecivo
in
na
štedilniku
je
venomer
vrelo
.
Pod
večer
se
je
gospa
Lena
domislila
tudi
velikega
šopka
,
ki
naj
bi
stal
sredi
mise
.
Poslala
je
Pučanovo
k
vrtnarju
z
naročilom
,
da
plača
šopek
pozneje
.
Pučanova
se
je
nejevoljna
vrnila
brez
šopka
.
Vrtnar
je
hotel
imeti
takoj
plačilo
.
Tudi
gospa
Lena
se
je
hudovala
nad
vrtnarjevo
nesramnostjo
,
preiskala
je
vse
žepe
,
toda
potrebnega
denarja
ni
mogla
spraviti
skupaj
.
Pučanova
je
na
kratko
odbila
zopetno
prošnjo
na
nadaljno
posojilo
.
—
Stvar
se
ji
je
dozdevala
smešna
.
Gospa
Lena
je
po
dolgem
premisleku
napravila
nov
sklep
,
naprositi
še
enkrat
Nežiko
.
Ta
pa
se
dolgo
ni
prikazala
in
ko
je
končno
prišla
domov
,
se
je
gospa
Lena
prestrašila
njenega
shujšanega
obraza
.
Gospa
Lena
se
ni
mogla
potolažiti
.
Na
njenem
srcu
je
obležal
težak
kamen
,
kajti
kakšna
naj
bo
slovesnost
,
če
ni
šopka
lepih
rož
na
mizi
?
Hudo
in
tesno
ji
je
bilo
v
prsih
.
Za
ta
dan
je
prišel
domov
tudi
Miroslav
,
ki
je
vkljub
svojim
petnajstim
letom
nosil
še
kratke
hlače
.
Sitnaril
je
nad
vsakim
praškom
,
ki
ga
je
našel
kjerkoli
in
nad
nerodno
nastavljenim
pohištvom
.
Z
njegovo
pomočjo
so
znosile
ženske
eno
omaro
,
skrinjo
in
cel
kup
kovčekov
v
sosedno
Trebarjevo
sobico
,
ki
je
bila
na
večer
tako
natlačena
z
vsakovrstnimi
ropotijami
,
da
ni
nihče
več
mogel
v
njo
.
Zato
so
prinesli
od
hišnega
peka
dolgo
mizo
ter
jo
postavili
sredi
sobe
.
Katinka
je
naposled
oblekla
mizo
v
beli
prt
ter
nastavila
stole
.
Povabljenih
je
bilo
nekaj
tujih
ljudi
.
Že
zgodaj
se
je
oglasila
gospa
Dežmanova
,
ki
je
stanovala
s
svojim
sedemletnim
sinkom
v
tretjem
nadstropju
hiše
.
Bila
je
če
že
ne
lepa
,
pa
vsaj
zelo
čedna
ženska
,
polnega
,
močnega
telesa
,
komaj
v
tridesetih
letih
.
Oče
njenega
bledega
in
bolehavega
otroka
je
bil
star
,
premožen
trgovec
v
Trstu
,
s
katerim
je
imela
ljubavno
razmerje
in
kateri
jo
je
tudi
pošteno
izdržaval
.
Kmalu
za
njo
je
prišel
gospod
Dralka
,
ki
je
prinesel
s
seboj
velik
šopek
belih
rož
,
katerih
se
je
gospa
Lena
razveselila
najbolj
.
Bil
je
to
hišni
gospodar
,
star
vdovec
.
Imel
je
velik
,
močno
naprej
viseč
trebuh
.
Njegova
lica
so
bila
temnordeča
in
napeta
,
tako
da
so
mu
skoraj
zakrivala
male
,
lokave
oči
.
Glava
se
mu
je
svetlikala
od
prostorne
pleše
in
le
redek
,
tanek
kolobar
sivih
las
mu
je
zakrival
devel
vrat
.
Neprestano
se
je
smehljal
in
časih
je
bušil
v
gromski
smeh
brez
vsakega
povoda
.
Menda
iz
navade
.
Pučanova
je
kar
na
svojo
roko
povabila
malega
Karina
,
človeka
,
katerega
obraz
se
je
svetil
jovijalne
odkritosrčnosti
.
On
je
privedel
s
seboj
še
nekega
prijatelja
,
ki
je
bil
vsem
docela
neznan
in
katerega
kratko
telo
se
je
zibalo
na
silno
visokih
,
tankih
nogah
.
Kmalu
so
sedeli
za
mizo
v
živahnem
pogovoru
.
Nato
so
jedli
juho
,
ki
je
bila
zelo
mastna
.
Ko
so
že
končali
,
je
vstopil
v
sobo
sta
poduradnik
iz
tovarne
.
Povabila
ga
je
Katinka
kar
mimogrede
,
da
se
mu
prikupi
.
Toda
ona
ni
resno
mislila
nanj
in
se
je
sedaj
prestrašila
.
Nosil
je
star
,
a
vrlo
dobro
osnažen
frak
.
V
zadregi
je
pričel
migati
z
brki
,
nerodno
se
je
klanjal
na
vse
strani
ter
se
končno
useknil
.
Bil
je
v
zadregi
,
kajti
njegovo
bistro
oko
je
spoznalo
,
da
ga
ni
nihče
pričakoval
.
Katinka
je
vstala
,
suho
predstavila
gospoda
Suhadolnika
in
pristavila
,
da
ga
je
ona
povabila
,
ker
bode
gotovo
vse
navzoče
zelo
razveselilo
.
Nato
so
vsi
ostali
razmaknili
svoje
sedeže
in
gospod
Dralka
mu
je
prvi
podal
roko
.
Prinesli
so
še
stol
,
po
katerega
so
hiteli
gospa
Lena
,
Pučanova
,
gospa
Dežmanova
in
Miroslav
.
Vrnili
so
se
s
stolom
kakor
v
procesiji
.
Gospod
Suhadolnik
je
dobil
prostor
med
gospo
Dežmanovo
in
Dralko
,
Trebar
se
je
vsedel
med
Katinko
in
Mino
:
poled
je
stoloval
Miroslav
,
nato
Karin
,
poleg
njega
pa
dolgi
neznanec
.
Na
koncu
te
mize
se
je
vsedla
dostojanstveno
gospa
Lena
.
Pučanova
je
stregla
in
bila
ta
večer
silno
vljudna
.
Juho
je
gospod
Dralko
hitro
pojedel
ter
se
potem
tožen
oziral
po
ostalih
,
ki
so
mučno
pihali
v
žlice
.
Pučanova
,
ki
je
to
opazila
je
znova
napolnila
njegov
krožnik
.
Vse
je
šlo
lepo
po
programu
.
Vsaka
jed
je
bila
izborno
pripravljena
in
okusna
.
Ko
je
prišel
na
mizo
pečen
puran
,
je
dobil
gospod
Dralka
od
gospe
Lene
nalog
,
da
ga
razkosa
.
Izvršil
je
to
vkljub
svoji
navidezni
neokretnosti
prav
dobro
.
Vsakemu
posebej
je
pohvalil
njegov
kos
s
strokovnjaškimi
besedami
.
Pučanova
mu
je
spretno
pomagala
,
ponavljajoč
cel
večer
običajno
frazo
:
»
Prosim
,
poslužite
se
,
gospoda
!
«
Zadnje
besede
ji
je
vedno
pol
ostalo
v
grlu
.
Gospa
Lena
je
zadovoljno
kimala
z
glavo
in
ponavljala
samo
nekatere
besede
.
Najbolj
vesela
je
bila
gospa
Dežmanova
.
Svojemu
sosedu
gospodu
Suhadolniku
je
pripovedovala
lepe
stvari
o
svojem
pridnem
sinčku
,
ki
je
nadvse
nadarjen
in
priden
,
pa
ubogljiv
.
Časih
se
je
obrnila
tudi
na
drugo
stran
mize
in
ponovila
,
kar
je
povedala
na
tej
strani
.
»
Tako
priden
je
moj
Fridolinček
,
da
se
moram
res
čuditi
.
V
šoli
je
prvi
,
njegove
naloge
,
veste
...
izborne
,
da
.
Veliko
dopadanje
imam
nad
njim
.
«
Gospod
Suhadolnik
je
leno
prikimoval
ter
se
vztrajno
boril
s
svojim
krožnikom
.
Tudi
ostali
so
čebljali
,
ponajveč
o
vremenu
in
draginji
.
Samo
gospod
Dralka
se
ni
pustil
motiti
.
Njegova
lica
so
se
še
bolj
pordečila
,
apetit
se
mu
je
pomnožil
.
Ko
je
Pučanova
servirala
tolsto
prašičjo
pečenko
,
so
se
njegove
male
oči
zablestele
iznova
.
Večina
gostov
ni
mogla
prebaviti
maščobe
,
zato
so
rezali
velike
kose
od
svojih
deležev
in
jih
z
dovoljenjem
pokladali
na
krožnik
gospoda
Dralke
.
Vsi
so
se
muzali
njegovemu
apetitu
in
dolgi
neznanec
je
menil
sarkastično
,
da
je
ta
pojav
»
pravi
naravni
čudež
.
«
Med
tem
se
je
razlezel
po
sobi
težav
vzdih
in
ko
so
prižgači
svetilke
,
je
postalo
v
zaprtem
prostoru
malce
vroče
.
Zabaval
se
je
vsak
po
svoje
.
Gospod
Dralka
je
slovesno
pohvalil
kuharico
.
Karin
je
tiho
govoril
s
svojim
dolgim
prijateljem
,
kateremu
je
pravil
zelo
žive
anekdote
o
Pučanovi
,
za
katero
je
bil
navdušen
.
Mina
je
molče
sedela
in
le
tupatam
izpregovorila
besedilo
s
Trebarjem
.
Miroslav
je
mirno
opazoval
Mino
in
je
bil
očividno
že
zaljubljen
v
njo
do
ušes
.
Bilo
je
pravzaprav
dolgočasno
.
Gospod
Dralka
se
po
gostih
ni
oziral
.
Njegove
male
oči
si
že
popolnoma
izginile
za
lici
in
videti
je
bilo
samo
obrvi
.
Le
svoj
stol
je
čedalje
bolj
odmikal
od
mize
,
da
je
mogel
videti
na
krožnik
.
Pučanova
pa
je
donašala
na
mizo
vedno
nova
jedila
in
točila
gostom
močno
črno
vidno
.
Zadišalo
je
po
teranu
...
Gospod
Suhadolnik
je
vino
pohvalil
.
Obračal
je
kozarec
proti
luči
,
poskušal
tekočino
in
glasno
cmokal
z
jezikom
.
Naenkrat
pa
je
to
opustil
in
govoril
o
antialkoholnem
gibanju
.
Govoril
je
zelo
dolgo
,
poudarjal
z
važnim
glasom
nekatere
besede
in
naposled
nenadoma
umolknil
,
kakor
bi
se
sredi
pota
pretrgala
nit
.
Karinov
sosed
mu
je
odgovarjal
suho
,
zaspano
,
dokler
ni
srdit
vzkliknil
:
»
Da
,
tako
je
!
Nisem
prijatelj
pijančevanja
,
a
spoznam
,
da
sem
slabič
.
Drugi
so
hinavci
!
Vraga
,
da
...
v
gostilni
nam
hvalijo
vino
in
pivo
...
v
kavarni
...
liker
!
Da
!
Kaj
bomo
s
teorijami
?
Nič
!
«
Nekateri
so
glasno
pritrjevali
.
Celo
gospod
Dralka
se
je
ozrl
in
rekel
z
osupaim
glasom
:
»
Hm
...
Če
bi
šel
v
gostilno
in
zatrjeval
pregreto
mleko
...
potem
bi
se
smejali
!
Kaj
?
«
Smeh
je
sledil
tem
besedam
,
»
Smejali
bi
se
in
delali
norca
,
«
so
kričali
vsi
vprek
.
Družba
je
postala
živahnejša
.
Govorili
so
sedaj
glasno
.
Le
Mini
je
bilo
dolgočasno
.
Miroslav
se
je
v
splošni
veselosti
in
zmedenosti
ojunačil
in
pričel
ogovarjati
Mino
.
Pripovedoval
ji
je
razne
naivne
doživljaje
iz
penzijonata
ter
je
ves
gorel
od
nasprotovanja
profesorjem
.
Mina
se
mu
je
smehljala
,
četudi
ni
vsega
razumela
.
Gost
dim
se
je
začel
plaziti
pod
stropom
,
zakaj
skoro
vsi
se
kadili
.
Katinka
je
odprla
okno
;
sedaj
pa
je
vstala
gospa
Lena
in
začela
tožiti
o
mrazu
.
Dolgi
neznanec
se
je
sicer
zavzel
za
Katinko
,
toda
končno
so
vsi
rekli
,
naj
se
okno
zopet
zapre
.
Trebar
je
bil
že
nekoliko
pijan
,
gledal
je
mrko
in
se
naslanjal
s
komolci
na
mizo
.
Da
bi
ugodili
vsem
,
je
vstal
ter
odprl
vrata
na
hodnik
.
S
tem
je
bilo
vsem
ustreženo
.
Mina
je
med
tem
,
ko
je
Trebar
vstal
,
začutila
,
da
se
plazi
neka
roka
okrog
njenega
pasu
.
Bil
je
Miroslav
.
Smejala
se
je
in
se
sklonila
do
njegovega
otroškega
obraza
,
misleče
,
da
ji
hoče
nekaj
povedati
.
Ne
,
on
je
molčal
,
bil
ji
je
hvaležen
.
Toda
še
vedno
se
je
oklepal
Mine
in
ji
zašepetal
na
uho
:
»
Ljubim
vas
zelo
,
gospodična
!
«
Njen
obraz
se
je
zelo
izpremenil
.
»
Neumnež
!
«
je
siknila
in
nato
zapadla
proti
svoji
volji
smehu
,
ki
je
prišel
prav
od
srca
.
On
pa
je
globoko
zardel
.
V
tem
hipu
je
Trebar
razlil
po
mizi
poln
kozarec
vina
.
Mina
je
naglo
vstala
in
hitela
brisati
.
Vsi
so
ji
pri
tem
pomagali
.
Trebar
je
bil
nekoliko
moker
,
a
se
je
kmalu
pomiril
.
Karinov
prijatelj
,
tudi
že
nekoliko
vinjen
,
je
začel
sedaj
pripovedovati
svojo
povest
.
Bil
je
učitelj
nekje
na
deželi
,
kjer
je
poučeval
kmetsko
ljudstvo
,
mimogrede
tudi
o
krivicah
,
ki
se
mu
gode
vsak
dan
.
Vzel
si
je
dopust
,
da
je
mogel
studirati
»
novi
svet
človeka
«
,
kakor
je
imenoval
svoj
sistem
,
po
katerem
naj
bi
zavladala
nemotena
sreča
na
zemlji
.
Ko
bo
s
svojimi
tozadevami
studijami
gotov
,
hoče
stopiti
pred
ljudi
,
prepričan
,
da
bo
žel
hvalo
in
priznanje
.
Govoril
je
navdušeno
in
s
patosom
,
ki
je
lasten
nedolžnim
idealistom
.
Poslušali
so
njegov
govor
brez
zanimanja
in
brez
veselja
.
Med
njegovim
pripovedovanjem
je
gospa
Lena
zaspala
in
glasno
smrčala
na
svojem
stolu
.
Zavrtelo
se
je
Mini
v
glavi
od
dima
in
slabega
zraka
.
Odšla
je
naglo
iz
sobe
in
stopila
na
dvorišče
.
Hladno
je
bilo
zunaj
in
njej
je
sveži
zrak
dobro
del
.
Kmalu
je
čula
,
da
nekdo
zapira
vrata
in
se
težko
prestopa
po
kamnitem
tlaku
.
»
Kdo
je
?
«
je
mislila
in
gledala
v
temo
.
Temna
postava
je
očividno
nekoga
iskala
in
Mina
je
,
ko
je
opazila
močan
trebuh
in
plešo
,
spoznala
gospoda
Dralko
.
»
Gospodična
Mina
...
he
...
he
...
«
Ona
je
molčala
.
»
Ušli
ste
nam
...
he
...
he
...
zakaj
vendar
?
«
»
Šla
sem
na
zrak
,
gospod
Dralka
,
«
je
odvrnila
jezno
.
»
Gospodična
Mina
...
he
...
he
...
«
