Tudina
visoškem
dvorišču
,
ko
sem
prijezdil
tja
,
se
je
zbrala
družina
,
in
brat
Jurij
se
ni
malo
začudil
,
ko
je
moral
najprej
pomagati
mladi
deklici
,
da
je
mogla
s
sedla
na
tla
.
Agata
ni
veliko
prinesla
s
sabo
:
culico
cunj
—
kakor
pravimo
pri
nas
—
rdeča
lica
in
dobro
voljo
,
pomagati
pri
delu
.
Moja
duša
pa
je
bila
odrešena
od
velikega
bremena
,
ko
sem
imel
pod
svojo
streho
mlado
deklico
in
ko
se
je
tako
izpolnila
želja
,
katero
je
izrekel
oče
ob
smrtni
svoji
uri
!
Če
se
ne
motim
—
v
takih
rečeh
se
v
teh
časih
lahko
dogodi
pomota
—
je
bila
Agata
tedaj
stara
morda
sedemnajst
let
.
Imeli
smo
jo
za
svojo
in
pri
mizi
je
sedela
tik
mene
,
da
bi
družina
ne
mislila
,
da
je
tuja
in
samo
posel
pri
hiši
.
Sv.
Filip
in
Damjan
1691
Stanovala
je
zgoraj
v
majhni
čumnati
,
in
z
bratom
Jurjem
sva
ji
prepustila
vse
,
kar
je
bilo
ostalo
po
materi
,
tako
da
je
živela
kakor
živi
hči
,
ki
se
je
rodila
pri
hiši
.
Agata
Schwarzkobler
!
da
bi
Bog
blagoslovil
tvoj
prihod
pod
našo
visoško
streho
!
Agata
se
je
hitro
privadila
novemu
življenju
.
Takoj
se
je
lotila
vsakega
dela
;
kar
pa
se
tiče
pridnosti
,
sem
jo
lahko
stavil
v
zgled
drugim
poslom
.
Od
pričetka
se
je
sicer
nekoliko
dolgočasila
in
za
staro
materjo
je
večkrat
jokala
.
Spremenila
je
obleko
in
pričela
se
je
nositi
po
naše
.
Kmalu
je
postajala
veselejša
.
Pri
delu
ali
kjersi
je
bilo
,
je
rada
zapela
pesem
,
ki
nam
je
bila
všeč
,
in
najsi
je
pela
v
tujem
jeziku
.
Ni
še
minilo
leto
,
pa
je
že
gostolela
v
naši
govorici
—
najprej
težko
,
okorno
in
z
vmešavanjem
nemških
besed
,
da
smo
se
ji
morali
vsi
smejati
.
Tudi
ona
se
je
smejala
in
se
ni
dala
spraviti
v
zadrego
toliko
časa
,
da
je
govorila
,
kakor
smo
govorili
mi
sami
.
Bila
je
vesele
in
krotke
narave
.
Z
nikomer
se
ni
prepirala
.
Imela
je
kmalu
kup
prijateljic
—
vse
hčere
naših
kmetov
so
iskale
njenega
znanja
.
Ob
praznikih
popoludne
so
prihajale
te
znanke
na
Visoko
,
da
je
bil
pravi
semenj
okrog
stare
hiše
in
da
se
ni
čutil
več
tisti
temni
duh
,
ki
je
obdajal
očeta
Polikarpa
in
njegovo
staro
kmetijo
.
Ko
je
prvič
s
pečo
na
glavi
stopala
v
moji
in
Jurjevi
družbi
k
nedeljski
maši
,
je
bilo
pri
cerkvi
veliko
občudovanja
in
dopadenja
.
Sodilo
se
je
,
da
je
v
dolini
malo
tako
zalih
deklet
,
kot
je
naša
Agata
.
Bila
je
tudi
pobožna
.
Rada
je
molila
in
tako
lepo
se
je
vedla
pri
božji
službi
,
da
jo
je
hvalil
gospod
župnik
Jager
,
kadar
sem
govoril
ž
njim
.
Bil
je
pobožen
in
pameten
mašnik
,
samo
prezgodaj
je
umrl
.
Pokopali
smo
ga
tik
cerkvenega
zida
,
pri
malih
stranskih
vratih
.
Tudi
drugače
mi
deklica
ni
delala
skrbi
,
posebno
ne
,
ker
ni
gledala
za
moškimi
.
Na
plese
je
časih
zašla
in
tudi
na
prejo
,
pa
vselej
z
bratom
Jurjem
.
Nikdar
nista
dolgo
izostala
,
kar
mi
je
bilo
kot
gospodarju
prav
,
ker
ples
in
preja
prav
rada
pokvarita
mlado
žensko
.
Zato
je
duhovni
oče
v
cerkvi
večkrat
govoril
proti
obema
.
Odkar
je
bila
Agata
pri
hiši
,
se
je
brat
Jurij
docela
spremenil
.
Prej
ga
ni
bilo
plesa
pri
ti
ali
oni
podružnici
,
da
bi
ne
silil
nanj
.
Tudi
koledovanja
ni
bil
nikdar
sit
.
Privabil
je
iz
Poljan
,
iz
Sestranske
vasi
in
še
od
drugod
štiri
ali
še
več
konjikov
,
da
so
potem
cele
tedne
jezdarili
po
loški
okolici
okrog
in
peli
od
hiše
do
hiše
.
Fant
je
bil
čedno
rastel
in
dekleta
ga
niso
zametavala
.
Sedaj
je
tičal
doma
.
Na
plese
je
hodil
,
če
je
šla
Agata
ž
njim
,
o
kateri
pa
zapišem
,
da
ni
rada
obiskovala
plesov
.
Na
koledovanje
pa
se
Jurij
sploh
ni
več
podajal
,
in
najboljši
prijatelji
ga
niso
mogli
pregovoriti
,
dasi
so
imeli
najlepše
in
najboljše
konje
.
Marljiv
je
bil
v
gospodarstvu
in
brigal
se
je
za
najmanjšo
reč
.
Lahko
torej
zapišem
,
da
smo
pričeli
na
Visokem
novo
življenje
in
da
se
nam
je
dobro
godilo
.
Dosti
smo
pridelavali
in
brez
težave
smo
plačevali
štibre
in
davščine
,
dasi
jih
je
bilo
več
od
kamenja
v
Sori
.
O
sebi
ne
morem
nič
posebnega
zapisati
.
Agata
mi
je
napravljala
zadovoljno
življenje
—
to
je
res
.
Na
kaj
drugega
nisem
mislil
.
Prikrivati
pa
vendar
ne
smem
,
da
mi
je
pričelo
na
dekletu
vse
dopadati
,
in
sicer
vse
vedno
bolj
.
Njena
postava
je
bila
lepša
od
postave
vsakega
drugega
dekleta
;
in
tudi
njena
govorica
se
mi
je
zdela
pametnejša
od
govorice
drugih
dekličev
,
katere
se
me
niso
ogibale
,
ker
se
je
vendar
vedelo
,
da
pride
prej
ali
slej
mlada
nevesta
na
Visoko
.
Tudi
tega
ne
tajim
,
da
sem
se
z
velikim
veseljem
ozrl
časih
Agati
v
mladi
obraz
in
da
mi
je
bilo
posebno
všeč
nekaj
zaručenih
rumenih
las
,
katerih
pri
ušesih
ni
mogla
spraviti
pod
ruto
.
In
še
nekaj
je
bilo
,
kar
naj
se
tudi
zapiše
.
Kakor
sem
se
jaz
tu
in
tam
zagledal
v
deklico
,
tako
se
je
tudi
brat
Jurij
zagledal
v
njo
,
in
nekaterikrat
sem
opazil
,
da
sta
se
Agata
in
brat
vjela
s
pogledi
,
kar
se
pri
meni
ni
nikdar
zgodilo
.
Vselej
me
je
pri
tem
znotraj
zbodlo
,
da
bi
bil
najrajši
pokaral
brata
,
ki
je
moral
vendar
vedeti
,
da
dekle
ni
za
njega
in
da
jo
mora
puščati
v
miru
,
kakor
so
jo
v
miru
puščali
hlapci
.
To
je
vse
,
kar
morem
na
tem
mestu
zapisati
o
svoji
osebi
,
to
je
o
osebi
visoškega
gospodarja
.
1693
Anno
1693
sem
bil
na
gradu
v
najem
vzel
desetino
v
javorski
in
hubanjski
županiji
.
Tudi
sem
tisti
čas
kupil
pravico
za
plese
po
celi
dolini
.
Škof
je
oddajal
pravico
dovoljevati
plese
za
tri
leta
.
Za
vsa
tri
leta
sem
plačal
trideset
cekinov
.
Meni
pa
je
moral
oni
,
ki
je
hotel
prirediti
kak
ples
,
plačati
vselej
cekin
.
Imel
pa
sem
obilo
prepirov
,
ker
je
ljudstvo
trdilo
,
da
gre
davščina
samo
za
plese
pri
cerkvenih
semnjih
,
kjer
se
je
plesalo
na
prostem
,
ne
pa
tudi
za
plese
po
pivnicah
in
hišah
,
ki
da
niso
spadali
pod
cekin
.
Pravdati
se
nisem
hotel
,
ker
izgube
ni
bilo
,
posebnega
dobička
pa
tudi
ne
.
Ti
najemi
,
posebno
desetina
,
katero
je
ljudstvo
plačevalo
v
obrokih
,
so
mi
dajali
dosti
novega
posla
.
Plačila
so
se
morala
zapisati
,
da
se
pozneje
ni
moglo
ugovarjati
,
da
se
je
plačalo
več
,
kakor
se
je
v
resnici
.
Tudi
tu
me
je
podpirala
Agata
,
ker
je
dobro
pisala
,
tako
da
se
je
tudi
pri
tem
izkazalo
,
da
bi
bila
pripravna
visoška
gospodinja
.
Naj
Bog
po
svoje
odloči
,
on
,
ki
je
prvi
gospodar
vseh
gospodarjev
!
—
Ples
v
Sestranski
vasi
na
dan
sv.
Janeza
Krstnika
.
Na
dan
sv.
Janeza
Krstnika
je
bilo
cerkveno
blagoslovljenje
pri
podružnici
v
Sestranski
vasi
.
Tičnikov
Janez
je
položil
pri
meni
tri
cekine
za
ples
,
ker
je
hotel
postaviti
tri
odre
na
Čadeževem
travniku
,
in
sicer
enega
za
Sestransko
vas
,
drugega
za
Hotavlje
in
tretjega
za
podružnico
Sv.
Križa
pri
Srednji
vasi
.
Vsaka
podružnica
je
morala
zase
plesati
in
takoj
bi
se
bil
vnel
prepir
in
pretep
,
če
bi
hotel
kdo
brez
posebnega
dovoljenja
plesati
na
odru
tuje
podružnice
!
Ti
pregrešni
plesi
povzročajo
veliko
pretepov
in
stanejo
tu
in
tam
celo
človeško
življenje
,
da
bi
bilo
prav
,
če
bi
jih
gosposka
odpravila
.
Pa
jih
odpravi
!
Dušni
pastirji
govore
proti
njim
,
ali
gospodi
na
gradu
je
več
za
cekine
,
nego
za
božjo
besedo
!
Jurij
me
je
pregovoril
,
da
smo
se
popoldne
podali
v
Sestransko
vas
.
Jahala
sva
.
K
meni
je
prisedla
tudi
Agata
,
ker
se
je
bila
do
tedaj
dolina
že
privadila
,
da
se
ni
več
pohujševala
,
če
je
sedela
ženska
tik
moškega
na
konju
.
Taka
sedla
so
bila
,
kakor
sem
izvedel
pozneje
,
na
angleških
zemljah
v
navadi
;
meni
ga
je
pa
napravil
sedlar
v
Škofji
Loki
in
še
precej
drago
mi
ga
je
zaračunil
.
Ko
smo
prijezdili
v
Sestransko
vas
,
je
okrog
Čadeževe
pivnice
že
mrgolelo
občinstva
.
Na
vseh
treh
odrih
se
je
že
pridno
plesalo
,
tako
da
je
imel
Tičnikov
Janez
obilo
opravila
,
da
ni
pregledal
plesalca
,
ki
je
moral
za
vsako
vižo
plačati
svoj
sold
.
Kdor
je
hotel
plačati
več
,
je
lahko
plačal
tudi
več
,
kar
se
je
štelo
v
čast
dekletu
,
ki
ga
je
pripeljal
na
oder
.
Okrog
odrov
so
bile
postavljene
mize
in
klopi
.
Izbral
sem
si
mizo
,
pri
kateri
je
sedelo
nekaj
gospodarjev
s
svojimi
gospodinjami
.
Radi
so
me
sprejeli
,
posebno
oni
,
ki
so
imeli
hčere
za
možitev
.
Tudi
sestranska
podružnica
si
je
štela
v
nekako
čast
,
da
nam
je
dovolila
,
da
smo
smeli
plesati
na
njenem
odru
.
Agata
je
sedla
k
meni
,
Jurij
pa
je
šel
pogledat
po
plesiščih
in
po
svojih
znancih
.
Bilo
je
veliko
kričanja
in
vriskanja
kakor
vselej
pri
takih
pregrešnih
prilikah
.
Jaz
sam
niti
plesati
nisem
znal
.
Pač
pa
je
Jurij
parkrat
peljal
Agato
,
da
se
je
naplesala
,
da
ji
je
lice
kar
gorelo
.
Govorili
smo
z
gospodarji
o
različnih
rečeh
,
predvsem
o
visokih
davkih
in
drugih
nadlogah
,
katere
nam
gosposka
na
vrat
pošilja
.
Za
ples
se
nismo
brigali
,
tudi
za
mladost
ne
,
ki
je
razsajala
okrog
odrov
.
Kar
se
je
začul
glas
:
»
Ta
rejnata
gre
!
«
Ravno
pod
Čadeževim
travnikom
,
kjer
se
je
plesalo
,
je
bila
plitvina
v
Sori
.
Po
ti
plitvini
je
prebredla
vodo
na
lepem
in
živem
konjiču
gosposka
ženska
,
za
njo
pa
hrust
hlapec
,
ki
je
nosil
za
pasom
dva
samokresa
in
ki
je
tudi
sedel
na
lepem
in
dobro
rejenem
konju
.
Čudna
prikazen
za
te
kraje
in
za
nižje
ljudstvo
,
ki
se
je
bilo
tukaj
zbralo
!
Ana
Renata
pleše
.
Ali
nikdo
se
ni
čudil
,
ker
se
je
skoraj
pri
vsakem
plesu
zgodilo
,
da
je
prijezdila
iz
Scheffertna
Ana
Renata
,
o
kateri
sem
že
na
drugem
mestu
nekaj
omenil
.
Prikupljiva
ženska
,
močna
in
še
ne
preveč
ošabna
!
Govorilo
se
je
,
da
je
veliko
podedovala
po
svojem
stricu
,
ki
je
bil
škof
v
Ljubljani
in
ki
je
bil
hrom
na
obe
nogi
,
tako
da
so
ga
morali
v
šenklavško
cerkev
prinašati
,
če
se
je
hotel
udeležiti
svete
maše
.
Vzlic
temu
je
govorila
prijazno
z
vsakim
,
tudi
najnižjim
človekom
,
da
jo
je
cela
dolina
do
Žirov
poznala
in
rada
imela
.
Prijazna
pa
je
bila
le
toliko
časa
,
dokler
se
je
tudi
ž
njo
spodobno
ravnalo
.
Če
je
pri
plesu
ali
po
plesu
hotel
kak
fantè
,
da
bi
mu
dajala
kake
posebne
pravice
,
je
takoj
odgovorila
z
bičem
,
ki
ga
tudi
med
plesom
ni
odložila
.
Nesramnež
se
je
moral
čutiti
srečnega
,
če
mu
ni
potegnila
preko
obraza
debelih
klobas
.
Pripovedovalo
se
je
,
da
je
Ana
Renata
močnejša
ko
njen
hlapec
in
da
je
posla
,
če
se
ji
je
ustavljal
,
tako
otleskala
,
da
se
mu
je
kar
bliskalo
pred
očmi
.
In
med
tednom
,
dasi
je
bila
škofovega
sorodstva
,
si
jo
lahko
videl
pri
različnem
delu
.
Lahko
si
jo
videl
,
da
je
z
voliči
pripeljala
koš
gnoja
ter
ga
lastnoročno
prevrnila
na
njivo
.
Kaj
je
bilo
vzrok
,
da
jo
je
bogata
obitelj
prisilila
,
da
je
morala
samevati
na
samotnem
scheffertenskem
dvorcu
,
ne
vem
;
tudi
nisem
po
tem
povpraševal
.
Bila
je
obenem
gospodar
in
gospodinja
,
pa
oboje
dobro
.
V
tednu
je
delala
,
ob
nedeljah
in
praznikih
pa
je
hotela
plesati
.
Kaka
ženska
!
Spustila
se
je
s
konja
kakor
najspretnejši
jezdec
,
da
so
gorjanci
kar
usta
odpirali
.
Pristopila
je
z
bičem
v
roki
,
pustivši
konja
svojemu
hlapcu
,
in
obstala
pred
našo
mizo
.
Z
očmi
je
premerila
zbrane
,
ne
ošabno
,
pa
vendar
tako
,
da
je
kazala
,
da
se
čuti
plemenitega
stanu
.
Spoznala
me
je
,
pristopila
še
bliže
in
vprašala
:
»
Boš
plesal
,
Izidor
Khallan
?
«
Tedaj
se
ji
je
približal
Ramovšev
Štefan
,
še
čisto
nerazvit
fant
iz
lučenske
fantovske
kompanije
.
Ker
je
bil
sin
imovitega
,
desetini
in
tlaki
nepodvrženega
kmeta
,
so
mu
na
svetokriškem
odru
dovolili
plesati
.
In
ta
žival
se
je
predrznila
siliti
v
gosposkega
dekleta
,
rekoč
:
»
Pojdi
pit
,
ta
rejnata
,
potem
pa
se
enkrat
ali
dvakrat
zasučeva
!
«
Malo
je
zavriskal
,
kakor
mlad
petelinček
,
ki
poje
na
gnojnem
kupu
sredi
dvorišča
.
Pa
mu
je
takoj
zmanjkalo
sape
,
ker
ga
je
Ana
Renata
zaničljivo
pogledala
.
Potem
je
še
bolj
zaničljivo
spregovorila
:
»
Pri
nas
taki
še
kozé
pasejo
!
«
Z
bičem
je
švrknila
po
zraku
in
Štefan
je
moral
prav
odskočiti
,
da
ga
ni
zadelo
.
»
Tu
imaš
dve
libri
,
pa
si
pri
cerkvi
kaj
kupi
!
«
Iskala
je
denar
v
obleki
,
Štefan
pa
je
osramočen
izginil
med
glasnim
smehom
cele
družbe
.
Še
enkrat
je
vprašala
:
»
Boš
kaj
plesal
,
Izidor
?
«
Povedal
sem
ji
,
da
ne
znam
plesati
,
kar
ji
nikakor
ni
ugajalo
.
Tedaj
se
je
polastila
brata
:
»
Boš
pa
ti
,
Jurij
!
«
Ta
je
bil
za
take
reči
kot
nalašč
.
Zaiskrile
so
se
mu
oči
in
zadovoljno
je
odgovoril
:
»
Pa
res
rad
plešem
!
«
Še
je
dostavila
:
»
V
gosle
dam
jaz
,
da
veš
!
«
To
sicer
ni
bila
navada
pri
nas
,
ker
je
moral
plesalec
dajati
»
v
gosle
«
,
ali
Ana
Renata
je
imela
svoje
navade
.
Poiskala
je
srebrno
beneško
krono
ter
jo
vrgla
v
gosli
,
da
je
bil
Tičnikov
Janez
čez
vse
mere
zadovoljen
.
Takoj
je
izpraznil
svetokriški
oder
,
ker
si
je
Ana
Renata
z
beneško
krono
kupila
pravico
,
da
je
eno
igro
smela
sama
plesati
na
odru
.
Plesala
sta
,
kakor
bi
bila
drug
za
drugega
ustvarjena
,
in
dolinske
gospodinje
pri
naši
mizi
so
šepetale
,
da
tak
par
še
ni
plesal
pri
žegnanju
sv.
Janeza
Krstnika
.
Skoraj
celo
popoludne
je
plesala
ž
njim
in
kar
iz
rok
ga
ni
pustila
;
nečimrnemu
fantetu
pa
se
je
z
obraza
bralo
,
kako
je
ponosen
na
gosposko
svojo
plesalko
!
Izbrala
si
je
posebno
mizo
,
pri
kateri
je
dajala
za
pijačo
,
tako
da
je
pil
,
kdor
je
hotel
.
Bilo
je
to
v
bližini
naše
mize
in
vsaka
beseda
od
tam
se
je
čula
pri
nas
.
Čuli
smo
,
kako
je
Ana
Renata
hvalila
bratovo
plesanje
,
ta
pa
je
zopet
večkrat
glasno
povedal
,
da
je
njegova
plesalka
najgorše
dekle
,
kar
jih
je
na
svetu
.
Ni
vsekala
z
bičem
po
njem
,
ampak
prijazno
je
odgovorila
:
»
Ti
pa
najgorši
fant
,
kar
jih
ima
dolina
!
«
Ni
čudo
,
da
je
bil
reva
moj
brat
kar
pijan
od
same
kmečke
napihnjenosti
!
Medtem
sem
pozabil
na
Agato
.
Sedela
je
tik
mene
kakor
pišče
,
ki
se
je
izgubilo
od
koklje
.
Kar
naenkrat
me
je
prijela
za
roko
ter
dejala
:
»
Pojdiva
domov
,
Izidor
!
«
Opazil
sem
,
da
je
bleda
,
in
ker
je
bila
šibkega
teleša
,
sem
menil
,
da
je
bolna
.
Takoj
sem
osedlal
konja
,
pri
čemer
sem
še
Juriju
pripomnil
,
da
je
čas
osedlati
in
odriniti
proti
domu
.
Jurij
in
Ana
Renata
sta
z
enim
glasom
odgovorila
:
»
Kdo
bo
že
sedaj
domu
hodil
?
«
In
Jurij
je
še
nekako
osato
pristavil
:
»
Plesal
bom
,
dokler
bom
sam
hotel
!
Tudi
nisem
več
tako
mlad
,
da
bi
sam
ne
poznal
pota
do
Visokega
,
in
najsi
je
v
noč
!
«
Ana
Renata
je
pritrjevala
:
»
Pa
ravno
ponoči
bova
mimo
prijahala
!
«
In
zopet
sta
plesala
.
—
Ko
sva
z
Agato
jahala
od
Gorenje
vasi
do
Poljan
,
ni
spregovorila
besedice
.
Tu
in
tam
je
lahno
vzdihnila
,
kar
mi
ni
ušlo
.
Časih
je
konj
stopal
hitreje
,
da
se
je
dekle
nehote
pritisnilo
k
meni
,
kar
sem
občutil
.
Preobdala
me
je
skušnjava
,
tudi
sem
bil
nekaj
vina
preveč
pil
,
kar
pogreje
kri
človeku
,
zatorej
sem
,
pozabivši
na
gospodarja
,
izustil
to-le
prašanje
:
»
Kaj
vzdihuješ
,
Agata
?
Če
ti
je
slabo
,
morda
se
ustaviva
v
Poljanah
?
«
»
Kaj
naj
mi
bo
slabo
?
«
je
odgovorila
.
»
...
pa
vendar
ne
misliš
,
da
mi
bo
slabo
,
če
Jurij
pleše
s
tisto
gosposko
vlačugo
?
«
Ta
ostra
beseda
me
je
osupnila
.
»
Vlačuga
ji
ne
smeš
praviti
!
Iz
dobre
hiše
je
;
njen
stric
je
bil
škof
,
kar
ni
majhna
reč
.
V
Loki
sem
slišal
,
da
so
Skarlikijevi
jako
poštena
in
bogata
rodbina
,
katera
ima
s
Scheffertnom
še
druga
posestva
.
«
Hladno
je
odgovorila
:
»
Zavoljo
mene
se
lahko
pajdaši
z
vsemi
moškimi
v
Poljanski
dolini
—
kaj
meni
mar
!
«
Iz
Poljan
sva
jo
krenila
po
tovorni
poti
proti
Visokemu
.
Tedaj
sem
pričel
:
»
Jurij
je
lahkomiseln
in
komaj
bi
bil
za
gospodarja
na
takem
posestvu
,
kakor
je
moje
.
«
Zbadljivo
se
je
oglasila
:
»
Naj
pa
se
na
Schefferten
priženi
—
kaj
meni
mar
!
«
Nato
jaz
:
»
Tudi
meni
ne
bo
drugega
ostajalo
,
kakor
da
dobim
nevesto
na
Visoko
.
Brez
gospodinje
ne
bom
mogel
ostati
.
«
Zajokala
je
:
»
Je-li
ti
ne
gospodinjim
dobro
?
«
Moja
ponesrečena
snubitev
pri
Agati
.
»
Ravno
zato
bi
rad
,
da
postaneš
moja
prava
gospodinja
—
moja
nevesta
in
moja
žena
,
Agata
!
«
Nekaj
je
zastokala
,
da
sem
se
obrnil
proti
nji
.
Oprijela
se
je
z
roko
moje
rame
,
ker
bi
bila
sicer
zdrknila
s
sedla
.
Usta
je
malo
odprla
,
oči
pa
je
dvignila
plaho
,
da
sem
videl
,
v
kako
veliko
stisko
jo
je
spravila
moja
beseda
.
»
Pri
ljubem
Gospodu
Jezusu
,
«
je
vzdihnila
,
»
te
prosim
,
Izidor
,
nikar
mi
ne
govori
kaj
takega
!
Nimam
nič
—
beračice
ne
boš
vodil
na
Visoko
!
«
Že
mi
je
silila
beseda
na
jezik
,
da
bi
ji
na
pameten
način
razložil
,
da
je
njen
stari
oče
posodil
mojemu
očetu
veliko
denarja
,
da
se
ta
denar
ni
vrnil
in
da
je
sedaj
vsaj
polovica
obeh
visoških
kmetij
njena
.
Ob
pravem
času
sem
premislil
,
da
se
takih
reči
ne
govori
in
da
bo
že
prišla
prilika
,
da
se
z
Agato
razgovoriva
.
Če
ne
bo
ugovarjala
drugega
kakor
beraštvo
,
se
bo
dalo
vse
urediti
.
Par
let
še
prav
lahko
počakam
,
da
postane
Agata
starejša
in
močnejša
.
Nato
sva
molče
jezdarila
do
doma
.
Jurij
se
je
vrnil
pozno
v
noč
.
Drugo
jutro
sem
se
nekaj
zaležal
,
ker
sem
bil
od
vina
utrujen
.
Ko
sem
vstal
,
je
belila
Agata
peč
za
kruh
.
Zdelo
se
mi
je
,
da
se
pred
pečjo
z
nekom
razgovarja
.
Ob
steni
sem
se
približal
.
V
tistem
hipu
sem
razločil
,
da
je
govoril
Jurij
:
»
Ne
bodi
huda
,
Agata
!
«
Ošabno
mu
je
odgovorila
:
»
Ne
vem
,
čemu
naj
bi
bila
!
«
Jurij
je
še
pristavil
:
»
Ne
bom
več
plesal
z
ono
iz
Scheffertna
!
«
Zasmejala
se
je
:
»
Zavoljo
mene
lahko
plešeš
s
frajmanovo
iz
Ljubljane
!
Mene
puščaj
pri
miru
,
pa
bo
prav
!
«
Stopil
sem
okrog
stene
pred
peč
.
Agata
se
je
takoj
sklonila
,
pograbila
dračja
ter
ga
metala
v
ogenj
.
Jurij
je
odšel
brez
besede
.
Prav
se
mu
je
zgodilo
,
da
ga
je
deklica
tako
odločno
odgnala
.
—
Prestali
smo
zimo
.
Jesen
je
bila
lepa
in
dolga
,
zatorej
smo
se
s
steljo
in
kurjavo
preskrbeli
,
da
smo
v
mrazu
lahko
izhajali
.
Posebnega
nismo
doživeli
,
samo
kaj
neznatnega
,
kar
se
je
kmalu
pozabilo
.
Pokojni
škof
Albreht
Sigismund
je
imel
na
gradu
v
Loki
hčer
svojega
brata
,
Evo
Magdaleno
,
suho
in
okrog
trideset
let
staro
žensko
.
V
cerkev
je
rada
hodila
;
ali
pa
je
znala
kaj
delati
,
nismo
izvedeli
.
Visokemu
gospodu
je
bila
prejkotne
v
nadlego
in
je
menda
grajskemu
glavarju
večkrat
pisal
,
da
naj
jo
skuša
omožiti
na
kak
grad
.
Grajski
glavar
se
je
na
vse
strani
trudil
,
da
bi
jo
spravil
v
kako
imovitejšo
rodbino
,
ali
Eva
Magdalena
je
ostala
samica
,
ker
je
od
graščinskih
ljudi
nikdo
ni
hotel
vzeti
.
Imela
je
velik
nos
,
dote
pa
malo
,
ker
se
škof
Albreht
Sigismund
ni
hotel
vezati
,
nego
kvečjemu
s
petimi
sto
goldinarji
.
Pri
tem
se
ni
niti
jasno
izrekel
,
ali
nemške
ali
deželne
veljave
,
kar
se
takoj
precej
pozna
.
Za
svojo
osebo
Eve
Magdalene
nisem
poznal
in
je
v
svojem
življenju
nikdar
nisem
videl
,
zato
ne
vem
,
je-li
bil
njen
nos
res
tako
dolg
,
kakor
se
je
govorilo
.
O
božiču
me
je
obiskal
mestni
pisar
Konrad
Fuehrnpfeill
.
S
tem
gospodom
sva
bila
sklenila
nekako
znanstvo
,
ker
mi
je
šel
v
marsičem
na
roko
.
Tudi
se
je
rad
oglašal
na
Visokem
in
ni
nikdar
odhajal
praznih
rok
,
ker
taki
gospodje
,
ki
imajo
malo
plače
in
dosti
otrok
,
radi
kaj
vzamejo
.
Grajski
glavar
ženi
Evo
Magdaleno
na
Visokem
.
Ko
je
torej
prišel
tistega
božiča
gospod
Fuehrnpfeill
na
Visoko
,
mi
je
po
dolgih
ovinkih
namigaval
,
da
bi
me
Eva
Magdalena
rada
vzela
,
da
bi
me
to
prikupilo
pri
gospodu
grajskem
glavarju
in
da
bi
svetli
gospod
škof
tudi
ne
delal
težav
.
Pa
se
nisem
dal
pregovoriti
,
ker
Eve
Magdalene
nisem
hotel
vzeti
in
naj
se
je
baron
na
gradu
še
tako
jezil
;
bil
sem
tudi
prepričan
,
da
je
ravno
on
pisarja
k
meni
poslal
.
Izvedeti
pa
je
moral
za
vse
to
tudi
brat
Jurij
;
morda
mu
je
pisar
sam
kaj
izklepetal
.
Tudi
družina
je
izvedela
ter
se
je
tisto
zimo
zaradi
te
snubitve
dostikrat
smejala
.
Jezikala
je
reči
,
ki
niso
bile
umestne
,
ker
se
sploh
ni
imela
vtikati
v
moje
zadeve
.
Dalje
sem
tudi
opazil
,
da
se
je
Agata
odtistihmal
še
glasneje
smejala
in
da
me
je
tu
in
tam
prav
čudno
pogledala
,
kar
mi
je
služilo
v
tolažbo
.
Toliko
lahko
zapišem
,
da
je
takrat
moje
srce
že
bilo
polno
ljubezni
do
tega
veselega
in
pridnega
dekliča
in
da
sem
bil
že
takrat
trdno
sklenil
,
da
postane
ona
moja
gospodinja
,
ali
pa
nobena
druga
.
Od
takrat
,
ko
je
brat
Jurij
toliko
plesal
z
Ano
Renato
,
nista
bila
več
prijatelja
z
Agato
,
da
,
skoraj
pogledala
ga
ni
več
,
kar
je
bilo
v
redu
,
meni
pa
v
tolažbo
.
Okrog
sv.
Jurija
smo
doživeli
nekaj
nepričakovanega
.
Pričela
so
se
dela
na
polju
in
delavec
mi
je
dohajal
prav
,
naj
je
prišel
,
od
koder
je
hotel
.
Marks
Wulffing
pride
na
Visoko
.
Ko
smo
nekoč
večerjali
,
je
stopil
v
hišo
človek
,
dolg
kakor
hrast
,
da
sem
takoj
vedel
,
da
dela
kakor
živina
.
Tak
delavec
mi
je
bil
vsekakor
všeč
.
Voščil
nam
je
,
da
bi
Bog
blagoslovil
,
kar
jemo
.
Nato
je
hotel
sesti
k
peči
,
kakor
da
je
sit
do
vrata
.
Vzlic
bradi
,
katera
mu
je
bila
zarasla
obraz
,
sem
ga
vendar
spoznal
.
Ni
me
pograbila
jeza
,
ker
to
,
kar
se
je
bilo
zgodilo
v
Loki
,
sem
bil
že
davno
izbrisal
iz
svojega
spomina
.
Kot
sorodnik
je
prišel
pod
mojo
streho
in
kot
takega
sem
ga
hotel
sprejeti
.
Zato
sem
spregovoril
:
»
Ti
si
,
Marks
?
—
K
mizi
sedi
in
najej
se
!
—
Od
kod
prihajaš
?
«
Sedel
je
k
mizi
ter
odgovoril
:
»
Naravnost
iz
Davč
.
—
Nisem
mislil
,
da
me
spoznaš
,
Izidor
.
«
»
Slaba
bi
bila
,
da
bi
svojega
bratranca
ne
spoznal
,
«
—
in
vprašal
sem
:
»
Kaj
pa
oče
Jeremija
?
Je
pri
dobrem
zdravju
?
«
»
Pri
zdravju
je
že
,
ali
siten
je
,
da
ni
izhajati
ž
njim
.
«
Hotel
je
povedati
še
več
,
pa
mu
nisem
pustil
,
ker
je
bilo
morda
kaj
takega
vmes
,
česar
ni
smela
slišati
družina
.
Pozval
sem
ga
torej
,
da
naj
se
najprej
najé
in
da
mi
pozneje
lahko
vse
pove
,
kar
mi
povedati
hoče
.
Jedel
je
za
tri
in
morda
še
za
več
oseb
.
Ko
je
odšla
družina
,
smo
ostali
z
Marksom
in
Jurjem
pri
mizi
,
da
smo
izpili
nekaj
vina
,
kar
se
ni
moglo
opustiti
,
če
je
prišel
sorodnik
v
hišo
!
Marks
je
veliko
pripovedoval
:
da
je
Jeremija
Wulffing
star
kakor
zemlja
,
da
visi
na
svojem
posestvu
kakor
klop
na
pasjem
repu
in
da
hoče
imeti
,
da
naj
mu
otroci
tlačanijo
in
le
tlačanijo
.
On
,
Marks
Wulffing
,
postaja
starejši
,
in
ni
je
kmetije
,
katere
bi
si
ne
upal
prevzeti
in
pametno
gospodariti
na
nji
.
Tudi
ima
že
izbrano
nevesto
,
ki
bi
rada
prišla
v
Davče
,
pa
seve
ne
za
deklo
,
pač
pa
za
ženo
,
ki
daje
poslom
ukaze
.
Tudi
on
noče
biti
več
brezplačen
hlapec
,
kar
je
očetu
že
povedal
.
Ta
se
ni
dal
premakniti
,
ker
je
trmast
,
kakor
je
trmasta
vsaka
nemška
glava
,
najsi
je
stara
,
najsi
je
mlada
.
Z
očetom
sta
se
torej
grdo
sporekla
in
da
pové
vse
po
pravici
in
resnici
:
ušel
je
z
očetovega
doma
.
Če
že
mora
hlapčevati
,
hlapčuje
lahko
pri
tujih
in
ne
pri
očetu
,
kjer
si
zasluži
komaj
obleko
.
Če
ga
čem
vzeti
,
ostane
pri
meni
,
če
ne
,
si
poišče
službe
drugod
.
Vedel
sem
,
da
se
taka
jeza
hitro
ohladi
in
da
jo
bo
Marks
Wulffing
v
štirinajstih
dneh
zopet
odkuril
.
Vzel
sem
ga
torej
v
službo
ter
mu
obljubil
plačo
prvega
hlapca
z
dostavkom
,
da
se
lahko
vsak
hip
povrne
k
očetu
,
da
ne
bo
mislil
,
da
hočem
zdraho
delati
med
njim
in
sinom
.
Tako
je
prišel
Marks
Wulffing
.
S
sabo
pa
je
prinesel
nesrečo
in
sicer
najhujšo
,
ki
se
more
v
hišo
prinesti
.
—
Preteklo
je
štirinajst
dni
,
ali
prav
nič
se
ni
pripravljal
,
da
bi
zopet
odšel
.
Lotil
se
je
dela
z
veliko
vnemo
in
bil
prvi
hlapec
,
kakor
boljšega
do
tistih
dni
še
nisem
imel
.
Margareta
pride
po
Marksa
.
Ko
so
pretekli
trije
tedni
,
je
prišla
ponj
sestra
Margareta
,
ali
skril
se
je
pred
njo
,
da
ga
niti
videla
ni
.
Bila
je
še
lepše
dekle
,
kakor
prej
,
pa
me
ni
prav
nič
ganila
,
ker
sem
takrat
že
mislil
na
Agato
,
ki
morda
ni
bila
bolj
zala
od
Wulffingove
hčere
,
ki
mi
je
pa
bila
namenjena
.
—
Pred
hišo
na
Visokem
smo
imeli
ozko
klopco
,
in
na
to
sva
sedla
z
Margareto
,
ki
se
je
tisti
dan
odpravljala
.
»
Pri
nas
,
«
je
pričela
tarnati
,
»
pri
nas
je
sam
prepir
in
prav
je
,
da
ni
Marksa
doma
,
ker
sta
se
z
Othinrihom
skoraj
vsak
dan
stepla
do
krvi
.
«
»
Potrpeti
se
mora
v
življenju
,
«
sem
jo
tolažil
.
»
Koliko
sem
moral
jaz
potrpeti
s
svojim
očetom
!
«
»
Vem
,
vem
,
«
je
hitela
,
»
ali
vendar
je
težko
.
«
Čez
nekaj
časa
je
vprašala
:
»
Ali
imaš
še
facoleteljček
,
ki
sem
ti
ga
dala
?
«
Ko
sem
pritrdil
,
se
je
zažalostila
:
»
Kako
si
mogel
tako
pozabiti
name
!
«
»
Margareta
,
«
sem
ji
odgovoril
,
»
človek
ni
gospodar
svojega
življenja
.
Če
plezaš
vrh
drevesa
,
si
visoko
pod
nebom
;
če
se
zlomi
veja
pod
tabo
,
padeš
na
zemljo
in
polomiš
se
,
morda
do
smrti
.
Pod
mano
se
je
zlomila
veja
in
sedaj
nisem
več
gospodar
svojega
življenja
.
«
»
Nič
ne
rečem
,
«
je
zajokala
,
»
ali
pozabiti
te
ne
morem
.
«
Mirno
sva
vzela
slovo
,
a
skoraj
govoriti
ni
mogla
in
kakor
lešniki
debele
solze
so
ji
prihajale
iz
očesa
.
Povedala
mi
je
še
enkrat
,
da
bo
čakala
name
in
da
me
morda
le
pričaka
.
V
resnici
me
je
pričakala
!
Bila
je
tako
božja
volja
,
ki
navsezadnje
vse
prav
naredi
in
se
usmili
vsakega
siromaka
.
In
kdo
je
bil
večji
siromak
od
mene
,
ki
sem
bil
gospodar
obeh
kmetij
na
Visokem
!
—
Marks
je
ostal
pri
hiši
,
pa
se
je
čudno
spremenil
.
Bil
je
ponižen
in
pokoren
,
da
se
je
prikupil
meni
,
gospodarju
,
in
družini
.
Bil
je
tudi
silno
zgovoren
in
veliko
je
vedel
pripovedovati
.
Kadar
smo
sedeli
pri
mizi
,
je
bilo
vedno
dosti
smeha
.
Da
bi
se
bil
Marks
za
Agato
kaj
pehal
,
ne
morem
zapisati
.
Kadar
je
ž
njo
govoril
,
je
govoril
tako
kakor
z
vsako
drugo
.
Vzlic
temu
je
bila
deklica
pristopna
njegovim
šalam
,
in
če
je
utihnil
,
je
zaprosila
:
»
Marks
,
še
kaj
povej
!
«
In
zopet
jih
je
bril
Marks
in
Agata
se
je
smejala
,
da
je
kar
zvonilo
po
čumnati
!
Tu
in
tam
se
je
pripetilo
,
da
je
z
Marksom
klepetala
v
nemščini
,
kakor
je
navada
v
njenem
rojstnem
kraju
.
Mi
nismo
umeli
ničesar
,
a
Davčar
je
umel
vse
.
Pri
ti
tuji
govorici
,
na
kateri
pa
čisto
nič
ni
bilo
,
je
Marksu
včasih
nekaj
iz
očesa
šinilo
,
in
sicer
naravnost
proti
deklici
.
Pa
tudi
na
tem
nisem
opazil
nič
krivičnega
,
ker
se
veseli
ljudje
radi
spogledujejo
,
kar
gotovo
ni
pregrešno
.
Še
dobro
mi
je
délo
,
da
je
bila
deklica
tako
zadovoljna
in
da
je
pri
tem
pozabila
na
kraje
,
kjer
je
prišla
na
svet
.
Te
govorice
ni
bil
vesel
brat
Jurij
.
Če
sta
pričela
Marks
in
Agata
govoriti
nemško
,
je
vselej
utihnil
in
ni
več
spregovoril
besede
.
Nekaj
časa
je
še
obsedel
,
nato
pa
je
odšel
od
mize
,
in
najsi
še
ni
bila
prinešena
zadnja
skleda
.
Meni
se
je
tako
obnašanje
videlo
otročje
,
ker
je
brat
Jurij
moral
vendarle
vedeti
,
da
Agata
zanj
ne
mara
in
da
deklica
ni
bila
namenjena
njemu
!
—
Prišla
je
jesen
,
za
njo
je
prišla
zima
,
in
ta
je
bila
od
leta
1694
na
leto
1695
posebno
trda
in
huda
.
Padlo
je
toliko
snega
,
da
ljudje
niti
k
maši
niso
hodili
in
da
tudi
pri
podružnicah
ni
bilo
sv.
opravila
,
ker
radi
zametov
ni
mogel
priti
k
božji
službi
niti
gospod
niti
drug
človek
.
Živeli
smo
na
kupu
;
kar
je
bilo
dela
,
smo
ga
hitro
in
lahko
opravili
.
Pri
jedi
pa
smo
sedeli
neskončne
čase
,
in
dobro
je
bilo
,
da
smo
imeli
Marksa
,
ki
nas
je
kratkočasil
s
svojo
govorico
.
Dosti
je
bilo
snega
,
ali
poti
so
se
le
ugladile
in
poglobile
;
še
celo
v
hribih
so
se
napravile
gazi
,
po
katerih
se
je
pripravno
hodilo
.
Pričele
so
se
preje
.
Imenitna
je
bila
preja
v
hiši
soseda
Jakoba
Debeljaka
.
Prav
dobro
je
bila
obiskana
in
še
celo
iz
oddaljenih
selišč
Gabrške
gore
in
Gore
sv.
Sobote
so
prihajale
deklice
s
svojimi
spremljevalci
.
Kadar
so
se
v
pozni
noči
vračali
,
so
prižigali
baklje
,
da
se
je
iz
dalje
videlo
,
kot
bi
se
vlekla
rumena
kača
po
gazéh
.
Od
nas
smo
imeli
blizu
do
Debeljakovih
,
zatorej
ni
Agata
z
deklama
nikoli
izostala
od
preje
.
Kadar
je
družbica
odhajala
,
je
bilo
nekaj
pisanih
pogledov
,
ker
sta
se
Marks
in
Jurij
prepirala
,
kdo
bo
nosil
dekletov
kolovrat
.
Agata
je
odločila
,
da
nosi
enkrat
Jurij
,
enkrat
Marks
.
Ta
z
razsodbo
ni
bil
zadovoljen
ter
se
je
skliceval
na
to
,
da
je
pravica
hlapcev
nositi
kolovrate
,
domači
sinovi
pa
nimajo
te
pravice
,
ker
bi
se
sploh
ne
spodobilo
,
da
bi
opravljal
hlapčevska
dela
.
Odločba
je
bila
pametna
,
pa
sta
vendar
oba
kazala
dolge
nosove
,
Jurij
in
Marks
,
dokler
nisem
potrdil
dekletovih
besed
.
Najraje
bi
bil
sam
nosil
kolovrat
,
kar
pa
bi
bilo
veliko
pohujšanje
,
ker
je
proti
vsaki
spodobnosti
,
da
bi
gospodar
zahajal
na
prejo
,
še
bolj
pa
,
če
bi
nosil
kolovrate
predicam
.
Hudobni
jeziki
namreč
nikdar
ne
mirujejo
in
grde
govorice
nastanejo
kar
čez
noč
,
da
si
zapreden
v
pajčevino
,
pa
sam
ne
veš
kako
in
kdaj
.
Sicer
se
na
teh
prejah
pri
Debeljakovih
ni
posebnega
pripetilo
.
Po
dolini
se
ni
govorilo
o
njih
in
še
celo
gospod
župnik
mi
nikdar
ni
omenil
besede
o
njih
,
ker
je
bil
Jakob
Debeljak
pobožen
mož
,
ki
bi
gotovo
ne
pripuščal
nespodobnosti
pod
svojo
streho
.
Po
Svečnici
,
ko
se
je
imel
pričeti
štiridesetdnevni
post
,
se
je
morala
preja
razdreti
.
»
Danes
bomo
prejo
razdrli
,
«
je
omenil
Marks
pri
južini
,
»
in
dogovorili
smo
se
,
da
je
vino
moje
.
Izidor
,
pripravi
mi
torej
sodček
dobrega
vina
in
pri
moji
plači
ga
potem
v
račun
postavi
,
če
ti
je
prav
.
«
Prav
mi
je
bilo
,
ker
je
bila
navada
,
da
je
takrat
,
kadar
se
je
preja
razdrla
,
preskrbel
ta
vino
,
drugi
pa
druge
potrebščine
.
Pripravil
sem
torej
sodček
dobrega
vina
;
Marks
in
hlapec
sta
ga
še
popoldne
spravila
k
Debeljakovim
.
Drugi
so
prinesli
suhega
mesa
in
tudi
bele
pogače
;
fantje
iz
Loga
so
najeli
dva
godca
,
in
sam
Debeljak
je
zaklal
jareta
,
ker
se
ni
hotel
delati
grdega
.
Tako
smo
živeli
,
dasi
je
šiba
božja
še
vedno
visela
nad
nami
.
Cesar
je
imel
vojske
na
vse
strani
svojega
cesarstva
in
človeška
kri
je
tekla
v
potokih
po
zemljah
,
ki
so
nam
bile
tuje
in
kjer
nismo
imeli
ničesar
iskati
.
Da
pa
je
mogel
peljati
vojsko
,
je
jemal
cesar
svete
podobe
našim
cerkvam
ter
jih
spreminjal
v
denar
.
Odnehati
ni
hotel
!
In
ravno
tiste
dni
je
šla
govorica
po
deželi
,
da
nam
bodo
vzeli
vsakega
petindvajsetega
moža
,
češ
gospod
Eugenius
potrebuje
armade
.
Ali
mi
koljemo
jareta
,
mi
pečemo
pogače
in
še
celo
godci
nam
piskajo
,
da
se
moremo
sukati
v
pregrešnem
plesu
!
Koliko
pa
je
bilo
let
,
kar
našim
gospodinjam
ni
ostalo
drugega
kakor
trava
za
lonec
.
Prav
ima
gospod
Bog
,
da
nas
še
vedno
tepe
!
Komaj
se
je
stemnilo
in
ravno
da
smo
še
imeli
čas
povečerjati
,
že
so
se
oglasili
godci
pri
Debeljaku
.
Moja
družina
je
kar
drla
k
sosedu
,
ali
poprej
je
bil
vsak
površno
opravil
svoj
posel
,
tako
,
da
sem
moral
sam
vse
pregledati
,
ali
je
dobila
živina
in
drobnica
,
kar
ima
dobiti
,
in
če
se
ni
pustilo
kaj
ognja
,
da
bi
nastala
nesreča
.
K
Debeljakovim
sem
prišel
malo
pred
deseto
.
Doma
je
ostala
hiša
čisto
brez
človeka
.
Vsa
vrata
sem
vestno
zaklenil
,
da
bi
ne
prišel
tat
nad
moje
blago
.
Pa
bi
bil
tudi
lahko
prišel
,
ker
se
poslopje
ne
da
tako
zapahati
,
da
bi
se
hudobnež
ne
priplazil
v
njega
,
če
že
hoče
krasti
tuje
imetje
.
Tako
je
tiste
dni
viselo
moje
srce
na
posvetnem
imetju
,
in
prvo
,
kar
je
imelo
pri
meni
najvišjo
ceno
,
je
bilo
ime
visoškega
gospodarja
.
To
ime
sem
obdajal
z
okvirjem
svojega
samoljubja
,
kakor
se
obda
lepa
podoba
z
zlatim
okvirjem
ter
se
obesi
na
prvo
mesto
v
hiši
.
Kakor
Mojzesovo
zlato
tele
je
stalo
to
ime
vsak
hip
pred
mano
in
daritve
sem
mu
prinašal
,
dokler
ni
prišel
Gospod
Jezus
,
pa
je
razbil
tele
in
mene
,
in
sicer
oba
na
drobne
kosce
!
Tako
sem
bil
kaznovan
—
prvič
,
ker
nisem
vedel
,
da
je
človek
samo
smet
v
božji
roki
in
da
je
smešno
,
če
ga
ni
v
življenju
sama
ponižnost
,
—
drugič
pa
nisem
vedel
,
da
je
naša
presveta
vera
čista
in
zgolj
čista
ljubezen
:
če
imaš
torej
kake
dvome
,
odloči
se
vedno
za
ono
stran
,
kamor
ti
kaže
ljubezen
,
gola
in
čista
ljubezen
!
Ker
vsega
tega
nisem
vedel
,
me
je
pohodil
gospodar
sveta
in
kakor
drobno
zrnje
me
je
vrgel
v
prah
na
cesto
,
da
so
po
meni
hodili
težki
vozovi
življenja
.
—
Ko
sem
pri
Debeljakovih
vstopil
,
je
bila
preja
že
skoraj
ponehala
.
Trske
so
sicer
še
močno
gorele
v
svojih
železnih
obročih
,
ali
le
nekaj
predic
je
še
gonilo
svoje
kolovrate
,
nekaj
takih
,
katere
niso
bile
najgorše
in
za
katere
se
ni
dosti
brigal
nespametni
moški
spol
.
Plesali
so
.
Miza
je
bila
obložena
kakor
pri
svatovski
pojedini
.
Vino
se
je
točilo
in
temu
in
onemu
je
že
stopalo
v
prazno
glavo
.
Čula
se
je
že
tista
neslana
govorica
pijanih
gorjanskih
fantov
,
iz
katere
se
tako
rad
napravi
pretep
.
Marks
je
bil
danes
stari
Marks
:
prav
tak
kakor
tisti
dan
,
ko
se
je
hotel
metati
z
mano
in
Lukežem
.
Pri
plesu
je
segal
po
najgorših
,
in
če
je
vedel
,
da
ima
ta
ali
ona
svojega
,
je
posebno
dolgo
plesal
ž
njo
,
kar
je
vzbujalo
jezo
in
nevoljo
.
Govoril
je
čez
mero
veliko
,
vsem
je
hotel
zapovedovati
,
in
če
ga
niso
hoteli
poslušati
,
je
storil
vendar
to
,
kar
se
je
zdelo
primerno
njemu
.
Kazal
je
Tajčarja
,
ki
je
surov
in
ošaben
,
kadar
misli
,
da
se
ga
vse
boji
.
Po
deseti
uri
je
Marks
zahteval
svoj
ples
.
Ker
se
je
točilo
njegovo
vino
,
se
mu
je
ta
ples
moral
dovoliti
,
ker
je
bila
to
stara
pravica
.
Za
plesalko
si
je
izbral
Agato
,
ki
je
bila
danes
posebno
čedna
s
svojimi
rumenimi
kitami
in
s
svojim
rdečim
licem
.
Bila
mi
je
tako
všeč
,
da
kar
očesa
nisem
mogel
odtrgati
od
nje
.
Vzel
jo
je
torej
Marks
ter
se
postavil
ž
njo
.
»
Sedaj
,
telički
,
glejte
,
kako
plešemo
mi
,
ki
smo
Tajčarji
!
«
je
vpil
napihnjeno
.
Od
strani
je
stala
domača
mladina
in
krvavih
oči
ga
je
gledala
,
pa
se
ni
upala
ničesar
odgovoriti
,
ker
je
pila
njegovo
vino
.
Podal
je
dekletu
roko
in
plesala
sta
,
da
kaj
takega
še
nismo
videli
v
ti
dolini
.
Meni
sicer
to
skakanje
ni
dopadlo
,
ali
dekletom
se
je
žarilo
po
obrazih
,
če
je
Marks
Wulffing
med
plesom
skočil
posebno
visoko
.
Skakal
je
v
resnici
,
kakor
bi
ga
kdo
z
nožem
suval
v
stegno
.
Časih
je
telo
še
celo
tako
zavrtel
,
da
je
z
nogami
silil
proti
stropu
,
z
glavo
pa
proti
tlom
.
Ko
smo
mislili
,
da
bo
ž
njo
ravnokar
sunil
ob
zemljo
,
se
je
bliskoma
obrnil
,
da
je
zopet
stal
na
nogah
.
Našim
dekletom
je
bilo
to
vrlo
všeč
.
V
kupu
,
ki
se
je
nabral
okrog
mene
,
so
sedele
hčere
imovitih
kmetov
s
pogorja
ter
si
pomenljivo
pripovedovale
,
da
Marks
ni
hlapec
,
temveč
da
je
sin
premožnega
kmeta
iz
Davč
.
Vse
je
kazalo
;
da
se
Marksu
odpira
pot
do
kmečkih
hčera
,
ki
se
v
naših
časih
ne
smejo
možiti
pri
hlapcih
.
Ali
Marks
se
za
te
ženske
ni
zmenil
;
pozabil
je
še
celo
na
ono
,
ki
si
jo
je
bil
že
izbral
na
domu
v
Davčah
.
Ali
tembolj
je
silil
v
Agato
.
Veliko
je
govoril
,
ali
ona
mu
ni
odgovarjala
,
še
smejala
se
ni
,
kar
rade
store
plesalke
,
in
to
na
vsako
plesalčevo
nespametno
besedo
.
Plesala
sta
mirneje
.
Nekaj
sta
tleskala
z
rokami
in
hodila
drug
eden
drugega
,
kakor
da
bi
ne
mogla
dočakati
,
da
prideta
zopet
skupaj
.
Navsezadnje
se
Marks
ni
mogel
več
krotiti
.
Prijel
jo
je
okrog
pasa
,
jo
dvignil
visoko
nad
svojo
glavo
ter
se
zavrtel
ž
njo
,
da
so
Agatina
bela
krila
kar
šumela
.
Hipoma
jo
je
spustil
k
sebi
,
jo
objel
ter
se
z
bradatim
svojim
obrazom
smukal
okrog
njenega
,
da
me
je
napolnila
kar
najhujša
jeza
.
»
Moja
si
,
«
je
kričal
kakor
obseden
,
»
moja
in
nikogar
drugega
!
«
Okrog
sebe
je
gledal
kakor
bik
na
paši
.
»
Pa
mi
jo
vzemi
kdo
,
če
si
upate
!
«
je
še
pristavil
in
meril
s
pogledom
Jurija
in
tovariše
.
Tudi
mene
je
meril
s
tem
pogledom
,
da
je
—
najsi
sem
bil
desetkrat
gospodar
—
zakipela
kri
v
mojem
telesu
.
Pa
Agata
ni
bila
zadovoljna
s
tako
snubitvijo
.
Upirala
se
je
,
in
ker
je
le
ni
nehal
stiskati
k
sebi
,
smo
videli
,
da
je
dvignila
svojo
roko
in
da
je
začela
švrkati
ž
njo
po
njegovem
kosmatem
obrazu
,
da
je
tleskalo
.
»
Pusti
!
«
je
govorila
ostro
,
»
pusti
me
—
kdo
te
mara
grdoba
grda
!
«
Ta
udarec
je
vzel
Marksu
vso
moč
,
ker
izgubi
mlad
človek
vsako
ime
,
če
ga
je
tepla
ženska
.
Spustil
je
Agato
in
kakor
izgubljena
ovca
obtičal
sredi
hiše
.
Obdajala
sta
ga
smeh
in
krohot
,
kar
ga
je
zapeljalo
,
da
je
storil
nekaj
,
kar
je
bilo
v
takem
trenutku
najnespametnejše
:
siknil
je
grdo
besedo
,
ki
je
veljala
vsem
in
ki
je
torej
vse
razdražila
.
Prvi
je
bil
Jurij
v
njem
,
potem
ga
je
obsula
cela
drhal
,
ki
je
zavoljo
njegove
ošabnosti
kuhala
jezo
oni
večer
.
Branil
se
je
,
kolikor
se
je
mogel
,
pa
so
ga
imeli
v
hipu
na
tleh
;
tepli
so
ga
in
ga
suvali
s
težko
okovanimi
čevlji
.
Ubili
bi
ga
bili
,
da
nisva
prihitela
z
Debeljakom
ter
razmetala
vse
,
kar
jih
je
viselo
na
njem
,
prav
tako
kakor
čebele
,
če
padejo
na
potnega
konja
.
Ko
se
je
s
težavo
vzdigoval
,
je
ječal
in
stokal
.
Marksa
Wulffinga
je
bilo
groza
pogledati
:
na
glavi
lasje
šopoma
izpuljeni
,
obleka
raztrgana
;
ko
je
počasi
zlezel
na
noge
,
se
je
pokazalo
,
da
je
na
eni
nogi
krevljal
;
po
obrazu
in
po
rokah
pa
je
silila
na
dan
kri
v
debelih
kapljah
.
Vzlic
temu
se
je
odkrivalo
na
tem
obrazu
toliko
jeze
in
toliko
divjega
sovraštva
,
da
sem
kaj
takega
videl
pozneje
še
samo
pri
Turkih
,
kadar
smo
vjete
v
vrste
postavljali
in
jim
sekali
glave
!
»
Ste
me
,
«
je
tarnal
,
»
ker
vas
je
bilo
preveč
!
Kakor
mravlje
ste
se
usuli
na
enega
!
Najbolj
pa
me
peče
,
da
me
je
tepla
ženska
—
ženska
,
ki
je
od
naših
ljudi
!
Da
bi
vas
vse
hudič
vzel
!
«
S
to
željo
,
ki
mu
je
gotovo
prihajala
od
srca
,
je
odkrevsal
.
Tako
se
je
razdrla
preja
pri
Debeljakovih
nekaj
časa
po
svečnici
v
letu
1695.
Drugo
jutro
je
bil
Marks
Wulffing
izginil
.
Noč
ga
je
pobrala
,
in
še
svojega
plačila
ni
zahteval
.
Prišla
je
spomlad
in
pozabili
smo
kaj
hitro
na
Jeremijevega
sina
.
Na
polju
se
je
delalo
,
prav
pridni
smo
bili
in
časa
nismo
imeli
,
da
bi
mislili
na
kaj
drugega
.
Tudi
Agata
je
bila
pri
vsakem
delu
vesele
in
dobre
volje
,
da
smo
jo
gospodar
in
družina
vsak
dan
še
rajši
imeli
.
Med
njo
in
Jurjem
nisem
opazil
ničesar
,
ker
sem
vedel
naprej
,
da
si
bo
fant
take
in
enake
muhe
iztrebil
iz
glave
.
Bilo
je
okrog
binkošti
in
prav
lepo
je
solnce
sijalo
.
Stal
sem
pred
hišo
in
ko
sem
gledal
proti
Debeljakovi
brvi
,
sta
stopala
po
nji
dva
loška
biriča
,
vsak
z
dolgo
sulico
na
rami
.
Pred
njima
je
korakal
grajski
ječar
Mihól
Schwaiffstrigkh
.
Prav
gotovo
se
nisem
motil
:
nihče
drug
ni
mogel
to
biti
,
kakor
Schwaiffstrigkh
,
ker
je
nosil
na
hrbtu
veliko
bisago
,
katere
ni
nikdar
puščal
doma
,
kadar
je
nosil
pečate
po
dolini
.
Napadla
me
je
nemirna
slutnja
,
da
prihajajo
ti
trije
k
nam
in
da
ne
prinašajo
nič
dobrega
s
sabo
.
V
veži
sta
odložila
hlapca
svoji
sulici
ter
ju
prislonila
k
steni
.
Schwaiffstrigkh
pa
je
veselo
spregovoril
:
»
Jesti
nam
boš
dal
,
Izidor
—
smo
res
lačni
!
Ta
,
Flekte
’
nas
je
na
vse
jutro
spodil
iz
postelje
,
da
smo
morali
odriniti
,
ne
da
bi
bili
kaj
zaužili
.
«
Hlapca
sta
molčala
.
Čudno
pa
se
mi
je
videlo
,
kako
sta
ta
dva
človeka
upirala
oči
v
našo
Agato
,
prav
kot
bi
se
bala
,
da
bi
jima
kam
ne
odfrčala
.
Če
je
vmes
birič
,
tedaj
ni
veselja
v
kmečki
družbi
.
Zatorej
se
je
med
jedjo
le
malo
govorilo
.
Pač
sem
vprašal
Mihóla
po
loških
novicah
.
Malo
se
je
zamislil
,
potem
pa
je
počasi
odgovoril
:
»
Najboljša
novica
je
,
da
pride
čez
teden
dni
novi
naš
gospod
škof
,
Joannes
Franciscus
,
ki
je
ravnokar
prevzel
vlado
.
Pregledati
hoče
svoja
loška
posestva
,
in
glavarju
bi
kar
privoščil
,
da
bi
ne
bilo
vse
v
redu
.
Pa
kako
hoče
biti
vse
v
redu
,
ko
vem
,
da
spravlja
ta
hudič
v
svojo
malho
,
kar
le
more
!
«
Ko
smo
pojužinali
,
je
odšla
družina
po
opravkih
in
ž
njo
tudi
grajska
hlapca
.
Zdelo
se
mi
je
,
da
jima
je
Schwaiffstrigkh
nekaj
pokimal
,
nakar
sta
se
hitro
vzdignila
.
Pri
oknu
sem
videl
,
da
sta
z
družino
,
ki
je
odhajala
z
Agato
na
polje
,
hodila
tudi
biriča
in
da
sta
imela
pri
sebi
dolgi
svoji
helebardi
.
Mihól
je
hotel
nekaj
z
mano
govoriti
.
Pričel
je
:
»
Kako
je
?
Si
kaj
prida
pridelal
lansko
leto
?
«
Odgovoril
sem
,
da
ne
preveč
,
da
letina
ni
posebna
.
»
Pa
je
že
kaj
ostalo
,
«
me
je
zavrnil
kratko
,
posegel
po
svoji
bisagi
ter
jo
položil
predme
na
mizo
.
»
V
mestu
smo
reveži
:
mi
ne
orjemo
in
ne
sejemo
in
tudi
žanjemo
.
«
Takrat
sem
že
vedel
,
da
mi
ima
nekaj
posebnega
povedati
in
da
to
,
kar
govori
,
ni
bilo
še
tisto
,
kar
je
hotel
povedati
.
Bal
sem
se
,
da
bo
kaj
hudega
.
Zopet
je
pričel
:
»
Čudni
časi
so
.
Pregrehe
se
godé
,
in
gorje
nam
,
če
bi
na
gradu
pravice
ne
bilo
!
«
Resno
je
gledal
in
nekako
mimogrede
je
še
omenil
:
»
Svinjsko
gnjat
bi
kupil
,
če
bi
se
dobila
kje
tod
,
in
nekaj
moke
.
Bogve
,
da
sem
je
potreben
!
«
Vedno
dajati
in
le
dajati
—
tega
se
naveliča
najimovitejši
gospodar
!
Schwaiffstrigkh
je
opazil
,
da
mi
njegove
besede
niso
všeč
,
in
se
ni
dotaknil
prejšnje
zahteve
.
Pri
oknu
je
pogledal
ter
spregovoril
:
»
Čas
bo
,
da
se
odpravimo
,
če
hočemo
še
pri
dnevu
v
Loko
priti
.
—
Agato
pokliči
!
«
»
Čemu
?!
«
sem
vprašal
in
že
so
se
mi
šibila
kolena
.
»
Z
nami
bo
morala
,
«
je
odgovoril
Mihól
suhotno
.
»
Na
gradu
jo
hočejo
imeti
—
pa
mislim
,
da
ne
bo
nič
hudega
.
«
V
strahu
sem
pograbil
Schwaiffstrigkhovo
bisago
,
drl
ž
njo
na
kaščo
ter
jo
napolnil
z
vsem
,
kar
je
poprej
hotel
imeti
.
Prosil
sem
in
mož
mi
je
tudi
obljubil
,
da
bo
z
dekletom
v
ječi
človeško
ravnal
.
Jurja
sem
poslal
po
Agato
.
Ž
njo
je
pridrla
v
hišo
vsa
družina
,
in
ko
se
je
izvedelo
,
da
hočejo
Agato
odpeljati
,
je
vse
jokalo
.
Samo
deklica
je
bila
mirna
in
še
tedaj
,
ko
so
ji
hlapci
zvezali
roke
,
ni
izgubila
poguma
.
Deklam
je
dajala
ukaze
,
da
naj
ne
pozabijo
na
to
in
ono
,
da
naj
ne
porabijo
preveč
masla
,
da
naj
skrbe
,
da
bodo
Jurjeve
in
moje
reči
o
pravem
času
oprane
in
pripravljene
.
Zase
je
le
malo
skrbela
.
Nekaj
cunj
je
bila
nabrala
v
culo
,
in
to
je
nosil
Jurij
,
dočim
sem
nosil
jaz
nabasano
Schwaiffstrigkhovo
bisago
.
Spremljala
sva
jo
do
Loke
,
ker
se
mladega
dekleta
ne
more
puščati
v
rokah
surovih
hlapcev
,
ki
v
samoti
in
mraku
niso
izbirčni
.
Koder
smo
hodili
,
so
prihajali
ljudje
iz
koč
in
vsi
so
povpraševali
:
»
Jezus
—
kaj
je
naredila
?
«
Sramota
je
hodila
z
nami
in
le
malo
smo
govorili
na
tem
žalostnem
izprehodu
.
Moledoval
sem
pri
Schwaiffstrigkhu
,
da
naj
z
Agato
lepo
ravna
in
da
naj
ji
v
ječi
ne
napravlja
posebnih
težav
.
Obljubljal
mi
je
in
ponavljal
:
»
Izidor
,
ne
delaj
si
skrbi
!
Kaj
more
biti
?
Kaka
malenkost
,
kaka
lažnjiva
čenčarija
poljanskih
babnic
.
Če
bi
bilo
kaj
hujšega
,
veruj
mi
,
da
bi
mi
ne
bilo
ostalo
neznano
,
ker
mi
gospod
glavar
vse
pove
,
kar
je
imenitnejšega
.
«
Po
kratkem
premolku
je
še
dostavil
:
»
Ko
si
pa
ravno
v
Loki
,
ne
bo
napačno
,
če
stopiš
h
gospodu
baronu
,
da
naj
mehko
ravna
z
Agato
!
«
Ali
ni
mi
hotelo
v
glavo
,
da
bi
prosjačil
okrog
»
Flekteta
«
,
ki
me
je
vrgel
v
klado
.
Tako
močna
je
bila
takrat
v
meni
posvetna
ošabnost
!
Še
to
naj
zapišem
:
Ko
smo
prišli
do
prvih
hiš
v
Zmincu
,
se
je
stemnilo
nebo
in
kar
v
hipu
se
je
usula
toča
,
debela
ko
kurja
jajca
.
Komaj
smo
zbežali
pod
streho
.
Toča
pa
je
razbila
polja
in
zeleno
drevje
od
Brodov
do
loškega
mosta
.
Žita
,
ki
so
lepo
kazala
,
je
stolkla
v
zemljo
,
in
marsikomu
je
vzela
kruh
,
da
je
potem
stradal
v
zimi
.
Pri
temni
noči
smo
oddali
Agato
na
grad
.
Jaz
sem
takoj
odrinil
domu
,
Jurij
pa
je
ostal
v
mestu
.
Schwaiffstrigkh
mi
je
potem
pripovedoval
,
da
je
brat
drugi
dan
prišel
h
grajski
glavarici
ter
jo
na
kolenih
prosil
,
da
bi
se
zavzela
za
revno
deklico
in
jo
branila
pred
surovimi
hlapci
.
Jurij
mi
o
tem
ni
ničesar
povedal
,
pač
pa
se
je
gospa
v
resnici
brigala
za
deklico
.
Živeli
smo
v
groznih
časih
!
Jezus
Kristus
pa
mi
je
bil
prva
in
zadnja
tolažba
!
Nad
mojo
hišo
je
ležala
Gospodova
roka
!
Težka
kakor
železo
in
trda
kakor
skala
,
ki
tiči
v
trebuhu
gore
,
odkar
je
bila
ustvarjena
!
Molili
smo
,
udeleževali
smo
se
božje
službe
,
—
ali
Gospod
se
ni
omehčal
,
ker
ni
mogel
pozabiti
Jošta
Schwarzkoblerja
krvave
smrti
!
In
tako
se
je
srdil
,
da
je
trl
otroke
obeh
in
otrok
otroke
,
ker
sta
bila
oba
velika
grešnika
,
tako
Polikarp
Khallan
kakor
Jošt
Schwarzkobler
!
Ne
vem
,
koliko
tednov
pozneje
je
bilo
,
ko
se
je
sosed
Debeljak
na
poti
iz
Loke
ustavil
pred
mojo
vežo
.
Videl
sem
,
da
bi
rad
govoril
z
mano
.
Tedaj
smo
sosedje
živeli
med
sabo
v
ljubezni
:
kar
je
bolelo
enega
,
je
občutil
tudi
drugi
,
in
če
je
ta
jokal
,
se
prvi
ni
smejal
,
kakor
je
to
v
Nemcih
menda
v
navadi
.
Od
takrat
,
ko
so
nam
Agato
odpeljali
,
se
pri
meni
ni
veliko
delalo
.
Le
toliko
smo
gledali
,
da
živina
ni
stradala
in
da
ni
žeje
trpela
;
v
drugem
pa
smo
roke
križem
držali
ter
si
skrivoma
brisali
oči
.
Tudi
gospodar
ni
bil
drugim
v
zgled
,
postopal
je
,
kakor
je
postopala
družina
.
Tisto
popoldne
,
ko
se
je
sosed
vračal
iz
mesta
,
sem
torej
sedel
brez
dela
na
klopci
pred
hišo
.
Glodalo
mi
je
po
možganih
:
kaj
je
mogla
,
pri
ljubem
Jezusu
in
Kristusu
,
zagrešiti
,
kaj
je
vendar
počela
Agata
,
da
jo
je
smela
pravica
potegniti
k
sebi
?
V
cerkvi
in
povsod
pa
so
nas
poučevali
,
da
pravica
ne
dela
nikomur
krivice
!
V
moji
glavi
se
je
vse
vrtelo
,
vse
se
je
sukalo
v
ti
glavi
,
da
bi
me
bilo
,
da
me
ni
v
svojo
brambo
sprejel
patron
sv.
Izidor
,
zapustilo
še
tisto
malo
pameti
,
katero
je
delil
gospod
Bog
visoškim
sinovom
!
Pred
mano
je
torej
obstal
Jakob
Debeljak
.
Opazil
sem
,
da
išče
besede
,
katere
je
hotel
spregovoriti
.
Njegovo
lice
ni
kazalo
krvi
in
ustnice
so
se
mu
tresle
,
ko
jih
je
skušal
odpreti
.
Nekaj
trenutkov
sva
se
gledala
in
takoj
sem
opazil
,
da
ima
sosed
v
očeh
vse
polno
vode
.
»
Utrgala
se
bo
skala
,
«
—
sem
si
dejal
—
»
in
kakor
se
je
zvalila
na
očetov
grob
,
se
bo
zvalila
sedaj
name
!
«
—
Sosed
si
je
opomogel
ter
izpregovoril
s
prisiljeno
lahkodušnostjo
:
»
Novi
škof
je
včeraj
prišel
.
Loka
je
bila
pokonci
.
Dve
imeni
ima
,
Janeza
Frančiška
ga
imenujejo
.
«
Vedel
sem
,
da
to
ni
tisto
,
kar
mi
je
hotel
povedati
.
Tiščal
sem
pogled
v
njegov
nemirni
obraz
in
ničesar
mu
nisem
odgovoril
.
»
Pri
vodnih
vratih
je
prijahal
,
«
je
govoril
Debeljak
,
»
in
starešinstvo
ga
je
pozdravilo
.
Janeza
Frančiška
ga
imenujejo
,
da
ti
povem
.
«
»
O
našem
dekletu
si
kaj
slišal
?
«
sem
zajecljal
boječe
.
Nisem
bil
slep
in
opazil
sem
,
da
je
ravno
radi
dekleta
prišel
k
meni
.
Pogledal
je
proti
nebu
in
beseda
je
težko
prihajala
iz
njega
.
»
Čakaj
no
,
da
ti
povem
!
Na
trgu
sva
se
srečala
z
mestnim
pisarjem
,
saj
ga
poznaš
,
gospoda
Boltežarja
.
In
ta
mi
je
naročil
,
da
naj
ti
povem
—
Čakaj
no
,
da
ti
povem
—
«
Na
čelu
se
mu
je
nabirala
rosa
.
»
Kaj
mi
je
že
naročil
?
Čakaj
no
,
da
ti
povem
—
Novi
škof
je
prišel
,
in
gospod
Boltežar
,
ki
je
tvoj
prijatelj
,
bi
ti
svetoval
,
da
stopiš
k
škofu
,
da
bo
prav
in
da
ne
bo
škodovalo
—
«
»
Zavoljo
—
dekleta
?
«
sem
zaječal
.
»
Füehrnpfeill
pravi
,
da
zavoljo
dekleta
!
Čakaj
no
,
ravno
zavoljo
dekleta
,
in
da
ne
bo
škodovalo
—
«
»
Ali
se
briga
škof
za
take
malenkosti
?
«
sem
vprašal
plaho
.
»
Füehrnpfeill
pravi
,
da
se
briga
!
«
Zaihtel
sem
:
»
Za
božjo
voljo
,
kaj
pa
imajo
proti
dekletu
?!
«
Odgovora
ni
hotelo
biti
.
Debeljak
je
na
vse
strani
obračal
svoj
obraz
,
tudi
je
nekaj
brskal
s
prsti
po
sivih
laseh
.
Končno
je
zamolklo
odgovoril
:
Sosed
Debeljak
pripoveduje
grozne
reči
in
da
se
postavlja
grmada
na
Gavžniku
.
»
Dolže
jo
,
da
je
delala
točo
,
da
je
tvoje
prašičke
jahala
nad
tvojo
hišo
in
da
se
je
s
hudičem
rada
imela
.
«
Planil
sem
kvišku
.
Kri
je
zakipela
v
meni
in
svet
je
razpadal
okrog
mene
!
»
Jezus
Kristus
!
—
ali
ste
nori
?
—
naša
Agata
,
moja
Agata
—
«
Jakob
je
miril
:
»
Čakaj
no
,
da
ti
povem
—
Jaz
nič
ne
vem
.
Füehrnpfeill
pravi
,
da
Marks
nekaj
pričuje
in
da
hoče
priseči
—
«
»
Marks
Wulffing
?!
«
sem
zakričal
.
V
meni
je
nekaj
počilo
in
kakor
iz
dalje
sem
čul
sosedov
glas
:
»
Füehrnpfeill
pravi
,
da
se
mudi
,
da
je
že
prišel
frajman
iz
Ljubljane
,
da
na
Gavžniku
že
grmado
postavljajo
—
«
Obdal
me
je
temen
oblak
;
po
zemlji
sem
padel
in
občutek
sem
nosil
v
sebi
,
da
letim
v
globok
prepad
.
Ko
sem
se
prebudil
,
sem
ležal
v
gorenji
hiši
in
z
vodo
so
mi
močili
glavo
.
Dva
dni
in
še
več
sem
ležal
v
svoji
postelji
in
sveta
okrog
sebe
nisem
poznal
.
Proti
stropu
sem
bil
obrnjen
in
pred
mojo
ubogo
dušo
je
stala
—
Agata
z
milim
obrazom
pod
rumenim
vencem
rumenih
kit
in
dvoje
očes
je
imela
,
iz
katerih
je
sijala
deviška
nedolžnost
.
Po
tej
ženski
je
hrepenelo
srce
visoškega
gospodarja
!
Odkar
je
ni
bilo
,
sem
jo
pogrešal
vsak
dan
;
pri
vsakem
koraku
,
ki
sem
ga
napravil
,
je
zdihovalo
v
meni
nekaj
po
nji
,
na
katero
me
je
neločljivo
vezala
prelita
kri
Jošta
Schwarzkoblerja
!
Vsak
trenutek
sem
mislil
le
nanjo
,
ki
mi
je
bila
namenjena
.
In
sedaj
?
Kaj
je
že
pravil
Füehrnpfeill
:
Da
so
jo
zaprli
,
ker
se
je
s
hudičem
rada
imela
,
in
da
je
uganjala
pregrehe
,
kakor
jih
uganjajo
hudobne
čarovnice
??
—
Cele
noči
sem
se
premetaval
po
plevnici
in
cele
noči
sem
premolil
k
Materi
božji
na
Gori
,
da
bi
mi
podelila
milost
,
izvedeti
,
so
li
čarovnice
na
svetu
,
ali
jih
ni
?
Dragi
moj
Odrešenik
Jezus
,
pomagaj
mi
!
Ali
vse
kriči
po
meni
,
da
so
,
da
so
,
ker
bi
jih
drugače
stoletja
sem
ne
sežigali
na
grmadah
!
In
vendar
tudi
vem
,
da
so
jih
sežigali
šele
potem
,
ko
so
same
skesano
vse
priznale
.
Čarovnice
so
—
to
lahko
zapišem
,
ali
da
Agata
ni
,
to
tudi
zapišem
,
ker
bi
je
sicer
ne
bil
