golotosvoje
glave
zakrival
z
vlasuljo
in
si
barval
lice
,
obrvi
in
listne
,
da
bi
poleg
mlade
cvetoče
žene
ne
izgledal
presmešno
.
»
Ne
,
Mihael
,
tega
ne
smeš
storiti
,
«
so
mrmrale
njene
ustne
.
»
Kaj
mi
je
mar
za
moje
dobro
ime
,
kaj
mi
je
mar
za
mir
v
zakonu
in
za
čast
—
samo
da
ti
nisi
za
me
izgubljen
.
«
Razgrnila
je
Mihaelovo
pismo
vnovič
in
je
zopet
čitala
,
tako
pazno
,
kakor
da
se
je
hoče
na
pamet
naučiti
.
»
Ali
—
kdo
mi
pravi
,
da
sem
jaz
tista
žena
,
ki
jo
Mihael
ljubi
in
zaradi
katere
se
hoče
žrtvovati
?
«
Prevzela
jo
je
ta
misel
s
toliko
silo
,
to
je
zatrepetala
po
vsem
životu
.
»
Nikdar
ni
z
nobeno
besedo
izdal
,
da
me
ljubi
.
V
njegovih
pogledih
se
mi
je
pač
časih
zdelo
,
da
nekaj
gori
,
toda
,
kako
naj
iz
tega
sklepam
da
je
svojo
ljubezen
meni
posvetil
?
Občeval
je
z
menoj
vedno
hladno
,
kakor
z
vsako
drugo
,
nikdar
ni
pokazal
,
da
ima
za
me
kaj
več
simpatije
,
nikdar
ni
poskusil
doseči
od
mene
niti
najmanjšega
izraza
,
da
mi
je
na
njem
kaj
ležeče
.
Zakaj
ni
tega
storil
?
«
Ta
dvom
se
je
vse
bolj
zajedel
v
njeno
srce
in
vse
bolj
je
verjela
,
da
vidi
Mihael
v
njej
samo
boljšo
,
zaupanja
vredno
prijateljico
in
da
ljubi
drugo
.
Pri
obedu
je
bil
njen
mož
resen
in
malobeseden
.
Renati
se
je
zdelo
,
da
je
žalosten
.
Nekaj
časa
se
ni
zmenila
za
to
,
a
končno
jo
je
obšlo
le
usmiljenje
ž
njim
,
saj
je
bil
baron
Benalja
na
svoj
način
zelo
dober
ž
njo
.
»
Kaj
ti
pa
je
danes
,
«
ga
je
vprašala
po
končanem
obedu
.
»
Nekaj
potrt
si
,
ali
se
ti
je
zgodilo
kaj
neprijetnega
?
«
Stari
baron
je
zavzdihnil
in
nekako
tožno
pogledal
Renato
.
»
Da
,
da
,
«
je
rekel
,
»
nekaj
neprijetnega
se
je
zgodilo
.
Dobil
sem
nesramno
brezimno
pismo
.
Saj
ne
verjamem
nobene
besede
,
prav
nobene
besede
,
prav
nobene
;
vem
,
da
je
laž
,
a
neprijetno
je
vendar
,
da
krožijo
take
govorice
«
.
Renata
se
je
zganila
.
Zadnja
beseda
je
vzbudila
njeno
pozornost
.
»
Kake
govorice
pa
krožijo
,
«
je
vprašala
in
ni
mogla
zakrivati
svoje
vznemirjenosti
.
»
Prav
neverjetno
,
«
je
odgovoril
baron
Benalja
.
»
Kakor
sem
ti
že
rekel
,
sem
dobil
danes
brezimno
pismo
.
«
Vzel
je
iz
žepa
pismo
in
je
počasi
razgrnil
.
»
Predno
ti
je
dam
čitati
,
naj
ti
še
enkrat
povem
,
da
ničesar
ne
verjamem
.
«
Molče
je
Renata
vzela
pismo
.
Z
nerodno
—
najbrž
nalašč
popačeno
pisavo
je
bilo
pisano
:
»
Gospa
baronica
Renata
Benalja
upa
,
da
bo
podedovala
vse
premoženje
svojega
soproga
in
da
bo
ta
popolnoma
pozabil
na
svoje
sorodnike
.
V
ta
namen
zna
prav
spretno
skrivati
svoje
grešno
razmerje
z
Mihaelom
Kržinarjem
.
Rogovi
,
ki
Vam
,
gospod
baron
,
krase
čelo
,
so
že
prav
veliki
.
Vaša
smešnost
je
pa
toliko
večja
,
ker
je
Vaša
žena
vzrok
,
da
je
Mihael
Kržinar
popolnoma
pozabil
na
dolžnosti
,
ki
jih
ima
napram
neki
drugi
osebi
.
«
Renati
je
padlo
pismo
iz
rok
.
Kakor
smrt
bleda
je
uprla
svoje
velike
črne
oči
v
moža
,
a
še
predno
je
mogla
kaj
reši
,
se
je
baron
Evzebij
sklonil
nad
njeno
roko
in
jo
poljubil
.
»
Vem
da
je
to
ostudno
peklensko
obrekovanje
,
«
je
jecljal
stari
mož
,
»
prisegam
ti
,
da
ničesar
ne
verjamem
in
odpusti
mi
,
da
sem
ti
pismo
pokazal
.
«
Evzebij
je
čutil
,
da
ni
prav
ravnal
,
ko
je
Renati
pokazal
to
pismo
,
a
čutil
je
to
šele
sedaj
.
Žal
mu
je
bilo
,
da
pisma
ni
zamolčal
in
uničil
in
vedel
je
,
da
bo
Renata
smatrala
kot
izraz
nezaupanja
,
da
ji
je
pismo
pokazal
.
Toda
obdolžitve
v
brezimnem
pismu
so
bile
tako
velike
,
težke
,
da
Renata
na
to
okolnost
niti
mislila
ni
.
Zadostovalo
ji
je
,
da
njen
mož
teh
obdolžitev
ne
verjame
.
»
Hvala
ti
za
tvoje
zaupanje
,
«
je
rekla
in
je
podala
soprogu
roko
.
»
Dokler
mi
ti
verjameš
in
zaupaš
,
naj
govore
ljudje
kar
hočejo
.
«
Renata
in
njen
mož
sta
bila
tako
razdražena
vsled
surovih
obdolžitev
tega
brezimnega
pisma
,
da
sta
čisto
prezrla
kar
je
bilo
v
pismu
rečeno
o
Mihaelu
Kržinarju
,
dasi
sta
pismo
ponovno
prebrala
.
Renati
niso
bila
brezimna
pisma
nič
novega
.
Dobivala
jih
je
večkrat
;
časih
so
obsegala
ljubezenska
razkritja
,
časih
pekoča
zasmehovanja
,
da
se
je
staremu
možu
prodala
za
denar
,
časih
pa
tudi
vsakovrstne
obdolžitve
.
Tako
brutalnega
pisma
,
kakor
ta
dan
,
pa
še
ni
imela
v
rokah
.
Ogledovala
je
pismo
in
pisavo
z
vso
pozornostjo
,
če
bi
kaj
ne
našla
,
iz
česar
bi
se
dalo
sklepati
,
kdo
je
pisec
.
Pismo
je
bilo
pisano
na
jako
slabem
papirju
in
pisava
je
izdajala
,
da
pisec
nima
dosti
opraviti
s
peresom
.
Sumljivo
je
bilo
,
da
v
pismu
ni
bilo
jezikovnih
napak
,
iz
česar
se
je
dalo
sklepati
,
da
je
besedilo
nekdo
drugi
sestavil
,
pisec
pa
je
to
besedilo
le
prepisal
.
A
kdo
bi
mogel
to
biti
,
tega
nista
uganila
niti
Evzebij
,
niti
Renata
.
Ko
je
baron
Benalja
končno
zapustil
svojo
ženo
,
je
Renata
vnovič
vzela
pismo
v
roke
in
zdaj
je
njeno
pozornost
vzbudil
odstavek
glede
Mihaela
Kržinarja
.
»
Kaj
pomeni
to
očitanje
,
da
je
Mihael
po
moji
krivdi
popolnoma
pozabil
na
dolžnost
,
ki
jo
ima
napram
neki
drugi
osebi
?
«
se
je
vprašala
Renata
.
»
Katera
oseba
bi
to
mogla
biti
?
Ali
Terezija
Ahčinova
?
«
Renata
je
začela
sumiti
,
da
je
morda
gospa
Terezija
v
kaki
zvezi
z
brezimnim
pismom
.
»
Če
je
name
ljubosumna
,
če
misli
,
da
sem
jaz
vzrok
,
da
se
je
je
Mihael
toliko
časa
branil
,
je
lahko
mogoče
,
da
je
dala
to
pismo
pisati
.
«
je
ugibala
Renata
.
»
Ali
—
kako
more
ta
ženska
govoriti
,
da
ima
Mihael
napram
nji
kake
dolžnosti
?
Ne
,
ne
,
Terezija
ni
v
zvezi
s
tem
pismom
.
«
Zaman
je
bilo
vse
ugibanje
,
kdo
je
pisec
ali
pisateljica
pisma
.
Renata
je
imela
navado
,
da
je
brezimna
pisma
uničila
.
To
pot
pa
je
napravila
izjemo
.
Zdelo
se
ji
je
,
da
utegne
to
pismo
še
enkrat
prav
priti
in
zato
je
je
shranila
.
Zvečer
je
šla
,
kakor
vsak
dan
z
nekima
prijateljicama
na
sprehod
.
Takrat
je
bilo
shajališče
Ljubljančanov
na
Cojzovem
vrtu
,
ki
je
bil
tam
,
kjer
je
zdaj
Cojzova
cesta
.
Od
šeste
do
osme
ure
zvečer
je
bila
na
tem
vrtu
zbrana
vsa
ljubljanska
gospoda
.
Renata
je
s
svojima
prijateljicama
sedla
na
klop
pod
staro
lipo
.
Zbralo
se
je
okrog
njih
mnogo
mladega
sveta
in
tudi
nekaj
starejših
gospodov
in
končno
se
je
prikazal
tudi
Mihael
Kržinar
ter
se
pridružil
okrog
Renate
in
njenih
prijateljic
zbrani
družbi
.
Topli
pogled
,
s
katerim
ga
je
sprejela
Renata
,
je
razgnal
slabovoljnost
,
ki
ga
je
trpinčila
od
dneva
,
ko
je
bil
lov
na
barju
in
sestanek
v
Preserju
,
in
mu
je
dal
pogum
,
da
se
je
približal
Renati
.
Ko
se
je
družba
razhajala
,
je
nanesel
srečen
slučaj
,
da
je
mogel
Mihael
iti
nekaj
korakov
sam
z
Renato
.
»
Dovolite
mi
neko
vprašanje
,
milostiva
baronica
,
«
je
naglo
rekel
Mihael
.
»
Ali
ste
prejeli
moje
pismo
?
«
Renata
je
povesila
glavo
.
Spomnila
se
je
ne
le
Mihaelovega
,
nego
tudi
brezimnega
pisma
in
ni
ničesar
odgovorila
.
»
Pisal
sem
Vam
,
ker
upam
,
da
bodete
pravično
sodili
moje
postopanje
,
«
je
nadaljeval
Mihael
.
»
Kaj
Vam
more
biti
na
tem
,
če
Vas
jaz
sodim
pravično
ali
krivično
?
«
je
trpko
vprašala
Renata
.
»
Če
se
hočete
žrtvovati
,
da
obvarujete
čast
dami
,
ki
jo
ljubite
,
bo
vsakdo
rekel
,
da
je
to
plemenito
.
«
Renata
je
bila
zopet
v
dvomih
,
kdo
je
ona
,
zaradi
katere
se
hoče
Mihael
žrtvovati
;
kar
verjeti
ni
mogla
,
da
ljubi
Mihael
njo
in
zato
je
govorila
hladno
in
ostro
.
»
Ni
mi
na
tem
,
kaj
bodo
rekli
ljudje
,
«
je
menil
Mihael
.
»
Razen
Vas
in
mene
ne
bo
nihče
vedel
na
svetu
,
zakaj
sem
se
poročil
z
gospo
Terezijo
in
torej
ne
bo
nihče
mogel
soditi
o
mojem
koraku
.
«
»
Potem
pripisujete
mojemu
mnenju
preveč
važnosti
,
«
je
odgovorila
Renata
.
»
Sploh
ne
umejem
,
zakaj
ste
se
v
tej
zelo
skrivnostni
stvari
obrnili
name
.
«
Renata
je
vedela
,
da
se
igra
z
ognjem
.
A
hotela
je
priti
na
jasno
,
hotela
je
Mihaela
prisiliti
,
da
pove
polno
resnico
,
da
razodene
,
kdo
je
ona
,
ki
jo
ljubi
,
da
pove
vsaj
eno
,
če
ljubi
njo
ali
kako
drugo
.
Negotovosti
ni
mogla
več
prenašati
.
Pozabljeni
so
bili
vsi
njeni
trdni
sklepi
,
popolnoma
pozabljeni
;
ljubila
je
Mihaela
preveč
,
da
bi
mogla
še
dalje
prenašati
negotovost
.
»
Prav
pravite
,
milostiva
,
«
je
rekel
Mihael
,
»
moja
stvar
je
zdaj
še
zelo
skrivnostna
.
Žal
mi
je
,
da
sem
Vam
povedal
premalo
,
a
ne
morem
Vam
povedati
več
.
«
»
Neki
vzrok
pa
ste
morali
vendar
imeti
,
da
ste
mi
zaupali
en
del
svoje
skrivnosti
in
imeti
morali
tudi
poseben
vzrok
,
da
mi
ne
poveste
vsega
.
«
Renata
je
to
rekla
naglo
in
razdraženo
;
komaj
je
končala
,
ji
je
bilo
že
žal
teh
besedi
;
ves
svet
bi
bila
dala
,
ko
bi
jih
mogla
preklicati
,
a
bilo
je
prepozno
.
Mihael
je
odgovoril
hitro
,
z
glasom
,
ki
je
zvenel
,
kakor
da
se
je
z
največjo
težavo
izvil
iz
njegovega
grla
.
Obraz
mu
je
bil
ves
bled
,
zobje
se
zadevali
eni
ob
druge
,
a
oči
so
mu
žareli
,
kakor
dve
črni
zvezdi
.
»
Da
—
milostiva
—
vzrok
sem
imel
—
tista
dama
,
ki
jo
ljubim
,
ste
Vi.
«
Renata
je
zadrhtela
,
kakor
onemogla
se
je
naslonila
ob
ograjo
,
pri
kateri
sta
stala
in
povesila
je
oči
.
Pred
njo
je
stal
Mihael
,
ves
prepaden
,
nepremično
,
kakor
bi
bil
izklesan
iz
kamna
.
V
njegovi
notranjosti
pa
je
divjal
vihar
in
pekla
ga
je
vest
,
da
se
ni
znal
premagovati
in
da
ni
znal
ohraniti
tajnost
svojega
srca
,
čeprav
je
vedel
,
da
je
bila
to
njegova
dolžnost
in
da
bi
ne
bil
smel
razodeti
Renati
svoje
ljubezni
.
Glasovi
bližajoče
se
družbe
so
vzbudili
Renato
in
Mihaela
.
»
Odpustite
,
milostiva
,
kar
sem
se
predrznil
povedati
,
«
je
dejal
Mihael
.
Proseče
je
uprl
svoje
poglede
na
Renato
,
a
ta
ni
dvignila
glave
.
»
Lahko
noč
,
«
je
rekla
in
je
šla
počasi
iz
vrta
.
Mihael
se
ji
je
molče
priklonil
in
se
obrnil
k
družbi
,
od
katere
se
je
v
naglici
poslovil
in
potem
na
gornji
strani
vrta
pri
vratih
odšel
.
Vse
je
v
njem
trepetalo
in
hoteč
najprej
umiriti
svoje
živce
,
je
krenil
proti
mestnemu
logu
,
vedoč
,
da
bo
tam
sam
in
nemoten
.
Zavedal
se
je
zdaj
docela
,
da
je
storil
to
,
o
čemer
je
vedno
sodil
,
da
tega
kot
pošten
človek
ne
sme
storiti
.
Srce
je
govorilo
,
dasi
sta
mu
pamet
in
vest
toliko
časa
velevali
,
naj
molči
.
Rekel
si
je
pač
,
da
ga
je
Renata
izzvala
,
a
sodil
je
,
da
je
to
storila
,
ker
niti
slutila
ni
,
da
ljubi
samo
njo
.
Bolelo
ga
je
da
je
izdal
svojo
tajnost
,
ker
je
imel
vtis
,
da
je
s
svojim
razkritjem
globoko
užalil
Renato
in
da
v
prihodnje
še
občevati
ne
bo
več
hotela
ž
njim
.
Renata
nikdar
ni
dala
niti
najneznatnejšega
povoda
misliti
,
da
zanj
kaj
več
čuti
,
kakor
za
druge
ljudi
in
da
torej
tudi
ni
imel
nobene
pravice
,
govorili
ž
njo
o
svoji
ljubezni
.
Do
poznega
večera
je
begal
po
mest
nem
logu
.
Mir
,
ki
je
tu
vladal
in
sveži
zrak
sta
mu
umirila
živce
tako
,
da
je
naposled
mogel
trezno
razmišljati
,
kaj
naj
stori
.
»
Najbolje
bo
,
da
za
nekaj
časa
zapustim
Ljubljano
.
«
si
je
rekel
.
»
Renata
bo
iz
tega
spoznala
,
da
sem
ji
v
prenagljenosti
razkril
svoja
čustva
in
kako
mi
je
žal
,
da
sem
za
trenotek
pozabil
na
ozire
,
ki
jih
mora
imeti
pošten
človek
napram
omoženi
dami
,
če
jo
ljubi
.
Videla
bo
,
da
nečem
motiti
njenega
zakonskega
miru
in
odpustila
mi
bo
ter
mi
dovolila
,
da
občujem
ž
njo
.
še
dalje
.
«
Mihael
je
bil
mož
,
ki
je
storjene
sklepe
vedno
takoj
izvršil
.
Predno
se
je
naslednji
dan
še
prav
zjasnilo
,
se
je
Mihael
že
odpeljal
na
Lesno
brdo
pri
Vrhniki
,
kateri
gradič
je
bil
last
njegovega
očeta
.
Mihael
Kržinar
je
tako
nenadoma
in
nepričakovano
izginil
iz
Ljubljane
,
da
se
njegovi
znanci
niso
mogli
prečuditi
.
Štefan
vitez
Ogulin
se
je
skrivnostno
smehljal
,
kadar
se
je
govorilo
o
Mihaelovem
begu
;
kdor
mu
je
pogledal
v
obraz
,
si
je
moral
misliti
»
ta
ve
nekaj
«
,
ali
če
je
kdo
kaj
vprašal
,
ni
dobil
odgovora
in
razjasnila
.
Štefan
Ogulin
je
bil
veliko
preveč
previden
,
da
bi
bil
zinil
le
besedico
.
Renata
je
čutila
v
svojem
srcu
vročo
željo
,
da
bi
vsaj
videla
Mihaela
.
Noč
po
njegovem
ljubezenskem
razodetju
ni
zatisnila
nobenega
očesa
,
in
teško
glavo
je
imela
,
kakor
da
so
jo
Mihaelove
besede
omamile
.
Ko
pa
se
je
poleglo
to
razburjenje
,
ko
se
je
umirilo
srce
,
jo
je
prevzelo
čustvo
blaženosti
.
Srečna
je
bila
,
da
ljubi
Mihael
njo
in
ne
kake
druge
;
nad
vse
je
bila
srečna
in
niti
na
misel
ji
ni
prišlo
ugibati
,
kaj
bo
konec
te
ljubezni
.
Želela
ga
videti
,
želela
je
pogledati
v
njegove
oči
in
vsaj
v
njih
citati
,
kar
so
ji
bile
povedale
Mihaelove
ustne
na
Cojzovem
vrtu
.
Begala
je
po
mestu
in
po
javnih
šetališčih
,
da
bi
ga
srečala
,
a
nikjer
ga
ni
bilo
videti
.
Šele
čez
nekaj
dni
je
izvedela
,
da
je
odšel
na
gradič
Lesno
brdo
in
da
misli
sam
več
tednov
»
nadzorovati
sekanje
lesa
.
«
Kdor
ji
je
omenil
Mihaela
,
vsak
je
s
povdarkom
dvoumnosti
ponavlja
,
da
nadzoruje
Mihael
sekanje
lesa
in
napravil
je
tak
obraz
,
kakor
Štefan
Ogulin
,
ko
je
vrgel
to
frazo
med
ljudi
.
Renata
se
ni
dala
zbegati
.
Smešno
in
nizkotno
se
ji
je
zdelo
to
sumničenje
in
v
svoji
odkritosrčnosti
je
brez
ovinkov
povedala
vsakemu
,
da
Mihaela
obrekuje
.
A
skrbela
jo
je
Mihaelova
odsotnost
vendar
.
Kmalu
so
ljudje
tudi
izvedeli
,
da
je
Mihael
večer
pred
svojim
odhodom
na
Cojzovem
vrtu
imel
daljši
pogovor
z
baronico
Renato
in
začeli
so
ugibati
,
da
je
morda
ta
razgovor
vzrok
nenadnemu
odpotovanju
.
Gospa
Terezija
Ahčinova
se
je
najbolj
zagrizla
v
misel
,
da
je
Mihael
odpotoval
vsled
pogovora
,
ki
ga
je
imel
z
baronico
Renato
.
Nebroj
sumov
in
domnevanj
se
je
porodilo
v
njenem
srcu
.
Najbolj
verjetno
se
ji
je
zdelo
,
da
je
baronica
Renata
nanjo
ljubosumna
in
da
je
pri
Mihaelu
kaj
spletkarila
proti
nji
.
»
Kdo
ve
kaj
mu
je
vse
natvezila
o
meni
,
samo
da
bi
naju
razdvojila
,
«
je
ugibala
gospa
Terezija
.
»
Morda
sta
imela
kaj
skupaj
in
je
Renata
prepodila
Mihaela
iz
Ljubljane
,
da
bi
ga
obvarovala
pred
menoj
in
ga
ohranila
zase
.
«
Gospa
Terezija
absolutno
ni
verjela
v
žensko
krepost
.
Ni
se
ji
moglo
sicer
ničesar
očitati
,
ali
krepost
gospe
Terezije
je
imela
izvor
v
njeni
ljubezni
do
Mihaela
.
Ko
bi
imela
moža
,
bi
ne
bila
niti
trenotek
omahovala
in
se
mu
izneverila
v
prvem
hipu
,
ko
bi
bil
to
zahteval
mož
po
njenem
srcu
.
Zaradi
tega
tudi
ni
Verjela
,
da
je
baronica
Renata
zvesta
svojemu
možu
,
nego
je
le
mislila
,
da
zna
Renata
svoje
ljubezenske
doživljaje
tako
spretno
skrivati
,
da
nihče
o
njih
ničesar
ne
izve
.
Ljutost
gospe
Terezije
je
še
narasla
naslednjo
nedeljo
.
Za
ta
dan
je
povabila
Mihaela
z
drugimi
go
spodi
in
gospemi
k
sebi
na
večerjo
.
Gospa
Terezija
je
ljubila
take
prijateljske
sestanke
in
jih
je
večkrat
prirejala
.
Prišli
so
vsi
drugi
,
povabljenci
,
samo
Mihaela
ni
bilo
.
Pozabil
je
na
povabilo
,
hote
ali
nehote
in
pozabil
se
je
opravičiti
.
In
prav
za
ta
dan
je
preskrbela
gospa
Terezija
tako
imenitno
večerjo
,
da
niti
pri
cesarskem
guvernerju
take
nikdar
niso
imeli
.
Štefan
Ogulin
se
je
na
tihem
zadovoljno
smejal
.
Večkrat
ga
je
obšla
želja
,
da
bi
se
iz
gospe
Terezije
malo
ponorčeval
,
a
vselej
je
to
željo
premagal
,
dobro
vedoč
,
da
bi
se
hudo
zameril
in
sam
sebi
pokvaril
tako
previdno
in
prekanjeno
zasnovane
načrte
.
Renata
ni
vsega
tega
ničesar
slutila
.
Samo
bolelo
jo
je
da
Mihaela
ne
more
videti
m
skrbelo
jo
je
kaj
da
ga
je
pregnalo
iz
Ljubljane
.
Očitala
si
je
,
da
ga
je
sama
pregnala
,
ker
na
njegovo
ljubezensko
razodetje
ni
odgovorila
nobene
besede
,
ker
mu
niti
enega
pogleda
m
več
privoščila
in
ker
je
šla
od
njega
,
ne
da
bi
mu
bila
dala
roko
.
»
Užaljen
je
in
odšel
je
,
da
bi
me
laglje
pozabil
.
«
To
je
bil
končni
sad
njenega
razmišljevanja
in
ta
misel
ji
je
ležala
na
duši
in
jo
bolela
,
kakor
sveža
opeklina
.
Ljubljana
je
bila
v
onih
časih
malo
mesto
in
majhne
so
bile
tudi
družabne
razmere
ljubljanske
.
Javnih
priredb
ni
bilo
skoro
nobenih
.
V
predpustnem
času
sta
bila
dva
plesa
in
pozimi
nekaj
gledaliških
predstav
,
to
je
bilo
vse
.
Ni
bilo
pevskih
družb
,
ni
bilo
godbe
,
ni
bilo
vsem
pristopnih
zabav
in
razen
Cojzovega
vrta
tudi
ni
bilo
sprehajališč
.
Premožnejše
rodovine
so
si
pomagale
s
prirejanjem
domačih
zabav
,
na
katere
so
vabile
znance
in
znanke
.
Ljubljana
je
bila
tedaj
bogato
mesto
.
Cvetela
je
trgovina
in
cvetela
je
obrtnost
,
a
koder
je
mnogo
denarja
,
tam
je
tudi
mnogo
življenjskega
veselja
.
Gostije
so
bile
na
dnevnem
redu
.
Evzebij
baron
Benalja
ni
bil
prijatelj
gostij
.
Ljubil
je
red
in
mir
in
ni
maral
glasnih
gostov
,
posebno
ne
takih
,
ki
so
se
radi
sukali
okoli
njegove
žene
.
A
ker
se
družabnim
dolžnostim
ni
mogel
odtegniti
,
je
priredil
vsako
zimo
tri
ali
štiri
posebno
bogate
pojedine
.
Tudi
sedaj
je
nameraval
prirediti
tako
domačo
zabavo
.
Hitel
je
posebno
,
ker
je
želel
,
da
bi
se
vršila
,
dokler
je
Mihael
Kržinar
odsoten
.
Dasi
ni
verjel
nobene
besede
brezimnega
pisma
,
mu
je
bilo
vendar
neprijetno
,
da
bi
se
Renata
sešla
z
Mihaelom
,
vsaj
dokler
ni
slednji
zaročen
z
gospo
Terezijo
.
Priprave
so
bile
že
vse
gotove
,
le
nekaj
dni
je
še
bilo
do
le
priredbe
,
ko
je
baron
Evzebij
Benalja
nenadoma
zbolel
.
Našli
so
ga
brez
zavesti
v
njegovi
sobi
in
pri
njem
mladega
popolnoma
neznanega
moža
,
ki
mu
je
močil
čelo
in
z
mogočnim
glasom
klical
na
pomoč
.
Ko
je
Renata
prihitela
v
sobo
,
se
ji
je
tujec
predstavil
.
»
Jaz
sem
Lenard
baron
Benalja
«
je
rekel
z
globokim
glasom
in
se
okorno
priklonil
.
»
Kako
ste
rekli
?
«
se
je
začudila
Renata
.
»
Lenard
baron
Benalja
?
Ali
ste
mar
sorodnik
mojega
moža
?
«
»
Evzebij
je
moj
pravi
stric
«
je
odgovoril
Lenard
.
Renata
se
je
začudila
in
strme
je
gledala
čvrstega
mladega
moža
,
ki
je
stal
pred
njo
.
Iz
nekih
besed
svojega
moža
ji
je
bilo
sicer
znano
,
da
ima
nekje
na
kmetih
še
nekaj
sorodništva
,
ali
natančnega
ni
ničesar
vedela
,
kajti
baron
Evzebij
ni
hotel
ničesar
vedeti
o
svojih
sorodnikih
,
ni
maral
nikdar
o
njih
govoriti
in
jih
sploh
ni
hotel
poznati
.
Z
enim
samim
pogledom
je
premerila
Renata
netjaka
svojega
moža
.
Lenard
je
bil
po
njeni
sodbi
kakih
šestindvajset
let
star
.
Obleka
njegova
je
kazala
,
da
živi
na
kmetih
in
sicer
ne
gosposko
.
Lice
njegovo
je
bilo
od
solnca
in
vetra
zagorelo
in
ustrojeno
,
roke
njegove
so
bile
velike
in
malo
čedne
,
a
kar
je
na
Renato
napravilo
najslabši
utis
,
to
je
bila
nestalnost
v
Lenardovem
pogledu
.
Nekaj
zavratnega
in
grozečega
je
plapolalo
v
očeh
tega
mladega
moža
in
Renati
se
je
vsilil
sum
,
da
je
ta
Lenard
baron
Benalja
vzrok
,
da
se
je
onesvestil
njen
mož
.
»
Obiskal
sem
danes
prvič
svojega
strica
«
je
dejal
Lenard
,
čuteč
,
da
mora
pojasniti
svojo
navzočnost
.
»
Nisem
mislil
,
da
je
že
tako
star
in
slab
.
«
Evzebij
baron
Benalja
je
ležal
na
svoji
postelji
,
kamor
so
ga
položili
posli
z
Lenardovo
pomočjo
.
Renata
je
stala
kraj
postelje
.
Ko
je
Lenard
rekel
,
da
je
Evzebij
star
in
slab
,
se
je
Renata
nehote
ozrla
na
svojega
moža
in
se
ga
je
kar
ustrašila
.
Vlasulja
mu
je
bila
padla
z
glave
in
videla
se
je
vsa
golota
te
glave
.
Lice
je
bilo
upadlo
in
vse
nagubančeno
—
Evzebij
to
jutro
še
ni
imel
časa
si
lice
poslikati
—
oči
so
bile
motne
.
Tako
strašno
star
in
slab
je
bil
Evzebij
baron
Benalja
.
Močenje
z
octom
in
z
vodo
je
baronu
Evzebiju
dobro
storilo
;
prišel
je
kmalu
k
zavesti
.
Njegovi
plahi
pogledi
so
iskali
Renato
,
ki
je
stala
sicer
pri
njegovem
vzglavju
,
a
je
pustila
poslom
,
da
so
močili
njenega
moža
.
Ko
je
videla
,
da
je
baron
Evzebij
prišel
k
sebi
,
se
je
sklonila
nad
njega
.
»
Ali
ti
je
bolje
?
«
vprašala
je
to
nekako
mehanično
,
brez
sočutja
.
V
tem
trenutku
se
ji
mož
niti
smilil
ni
,
kajti
videla
je
samo
,
da
je
silno
star
in
strašno
grd
in
misel
,
da
se
je
temu
človeku
prodala
,
je
zadušila
v
njej
celo
človeško
sočutje
.
»
Zdaj
mi
je
že
dobro
,
ljuba
moja
Renata
,
«
je
zavzdihnil
baron
Evzebij
in
koščeni
njegovi
prsti
so
se
oklenili
drobne
in
mehke
roke
njegove
žene
.
»
Saj
ni
bilo
nič
posebnega
;
le
brez
skrbi
bodi
.
«
»
Poslala
sem
po
zdravnika
,
«
je
dejala
Renata
,
»
vsak
čas
mora
priti
.
«
Zdaj
,
ko
je
minila
nevarnost
za
Evzebija
,
se
je
Renata
novic
domislila
,
da
se
je
moralo
med
njenim
možem
in
njegovim
netjakom
Lenardom
nekaj
posebnega
zgoditi
,
kar
je
Evzebija
tako
razburilo
,
da
se
je
onesvestil
.
Rada
bi
bila
vprašala
,
ali
pričo
Lenarda
tega
ni
mogla
storiti
.
Renard
je
stal
nekaj
korakov
od
nje
sredi
sobe
,
kakor
bi
čakal
,
da
ga
Evzebij
pokliče
ali
da
ga
Renata
odslovi
.
Ko
je
videl
,
da
je
začel
Evzebij
govoriti
,
zanj
pa
da
se
nihče
ne
zmeni
,
je
nepoklican
stopil
k
postelji
.
»
Vidim
,
da
Vam
je
bolje
,
stric
,
«
je
rekel
s
trdim
glasom
.
»
Nisem
mislil
,
da
ste
tako
slabi
.
«
»
Saj
nisem
slab
,
«
je
zahreščal
baron
Evzebij
.
»
Še
nikdar
se
mi
ni
kaj
tacega
primerilo
.
Prav
čvrst
in
zdrav
sem
navadno
.
«
Evzebij
je
pri
tem
mislil
samo
na
Renato
.
Pred
njo
je
skrbno
prikrival
svojo
starost
in
svojo
oslabelost
,
zaradi
nje
je
nosil
vlasuljo
in
se
je
lepotičil
in
v
tem
trenutku
mu
je
bilo
silno
neprijetno
,
da
ga
vidi
tako
onemoglega
in
starega
.
»
Ljuba
Renata
—
hvala
ti
za
tvojo
nežno
skrb
,
«
je
dejal
Evzebij
.
»
Ker
vidiš
sama
,
da
mi
nič
ni
,
da
me
je
prevzela
le
hipna
slabost
,
si
lahko
zame
brez
skrbi
.
Predno
pride
zdravnik
,
bi
se
rad
še
nekaj
pomenil
s
svojim
netjakom
.
Dovoli
,
da
ti
ga
predstavim
-
«
»
Predstavil
se
je
že
sam
,
«
je
Renata
prekinila
svojega
moža
.
»
Le
pogovorita
se
;
kadar
pride
zdravnik
,
se
že
oglasim
.
«
Pokimala
je
svojemu
možu
,
pozdravila
z
lahnim
nagnenjem
Lenarda
in
odšla
iz
sobe
.
Evzebij
je
tudi
poslom
ukazal
oditi
in
se
je
potem
obrnil
k
svojemu
netjaku
.
Nekaj
trenotkov
je
vladala
v
sobi
tišina
.
Lenard
je
stal
pri
postelji
in
gledal
s
svojimi
mrkimi
pogledi
starega
strica
tako
grozeče
,
da
ta
njegovih
pogedov
ni
mogel
vzdržati
.
»
Ti
ostaneš
torej
pri
svojem
sklepu
?
«
je
vprašal
Evzebij
.
»
Da
,
«
je
trdo
odgovoril
Lenard
.
»
Pojasnil
sem
vam
vse
in
če
mirno
presodite
naš
položaj
,
bodete
sprevideli
,
da
drugače
ne
morem
ravnati
.
«
»
Strašno
—
strašno
,
«
je
vzdihoval
Evzebij
.
»
Tako
sorodništvo
—
to
je
grozno
.
«
»
Kaj
niste
sam
krivi
,
da
je
z
nami
prišlo
tako
daleč
?
Nikdar
se
niste
za
nas
zmenili
,
še
poznati
nas
niste
hoteli
,
šele
od
tujih
ljudi
smo
izvedeli
,
da
ste
živi
in
da
ste
bogati
,
med
tem
,
ko
smo
se
mi
morali
boriti
z
uboštvom
.
Lenard
baron
Benalja
si
je
primaknil
stol
k
postelji
in
se
nanj
vsedel
tako
trdo
,
da
je
stol
zaječal
.
»
Ne
zahtevani
mnogo
od
vas
,
ali
če
mi
moje
prošnje
ne
izpolnite
,
uničim
celo
rodovino
,
svojo
in
vašo
,
«
je
nadaljeval
Lenard
.
»
Ljudje
v
mojem
položaju
ne
morejo
poznati
usmiljenja
.
«
Stari
baron
Evzebij
je
trepetal
,
kakor
bi
ga
tresla
mrzlica
.
Strah
ga
je
bilo
pred
netjakom
prav
,
kakor
bi
se
mu
bilo
bati
,
da
ga
na
mestu
umori
.
Lenard
je
videl
,
da
je
starega
strica
premagal
.
»
Poslušajte
mirno
,
stric
,
da
Vam
vse
povem
,
«
je
dejal
mehkeje
.
»
Pravičen
,
moder
in
izkušen
mož
ste
in
vem
,
da
se
ne
obračam
zaman
do
vas
.
Ali
me
hočete
poslušati
?
«
Evzebij
je
molče
prikimal
;
hotel
je
zdaj
vse
poslušati
,
da
bi
vedel
,
kako
bi
se
v
prihodnje
ravnal
.
»
Vsi
bratje
ste
se
razšli
po
svetu
in
zapustili
ste
mojega
očeta
v
bedi
«
,
je
pripovedoval
Lenard
.
»
Pokopal
je
očeta
in
mater
,
a
nihče
izmed
vseh
bratov
ni
prišel
na
pogreb
.
Dočim
so
starši
Vas
in
vse
druge
spravili
do
kruha
,
so
držali
njega
doma
.
Ni
znal
druzega
,
kakor
hoditi
na
lov
.
Zabredel
je
kmalu
v
take
dolgove
,
da
bi
ga
bili
upniki
lahko
pognali
po
svetu
.
V
tem
strašnem
položaju
se
je
sprijaznil
z
rokovnjači
;
postal
je
njih
zaveznik
in
kmalu
tudi
njih
tovariš
.
Pomagal
jim
je
pri
njih
roparstvih
in
spravljal
poropano
blago
v
Trst
;
saj
je
pristen
baron
tako
blago
laglje
unovčil
,
kakor
vsak
drugi
.
«
»
Strašno
—
strašno
—
«
je
vzdihnil
baron
Evzebij
.
»
Kakor
sem
Vam
že
prej
rekel
,
je
bila
moja
mati
rokovnjaško
dekle
in
naravno
je
,
da
smo
tudi
mi
,
njeni
otroci
,
bili
vzgojeni
v
rokovnjaškem
duhu
.
Že
kot
otroka
me
je
oče
jemal
seboj
na
rokovnjaške
pojezde
;
ravno
tako
moje
brate
.
Podnevi
smo
bili
sinovi
obubožanega
barona
,
ponoči
smo
bili
rokovnjaški
otroci
.
Ko
je
oče
umrl
,
sem
jaz
v
rokovnjaški
družin
stopil
na
njegovo
mesto
in
ko
bi
bil
sam
,
bi
si
prav
nič
ne
želel
,
priti
iz
te
družbe
.
Toda
obljubil
sem
očetu
na
smrtni
postelji
,
da
bom
vestno
skrbel
za
svoji
sestri
in
to
obljubo
sem
izpolnil
.
Vzgojeni
sta
bili
v
škofjeloškem
samostanu
.
Nič
ne
slutita
,
da
je
mati
rokovnjaška
hči
in
nič
ne
slutita
,
da
so
bratje
rokovnjači
.
Zdaj
sta
zapustili
samostan
.
Starejša
ima
osemnajst
let
,
mlajša
sedemnajst
.
Naravno
je
,
da
ne
moreta
ostati
pri
nas
na
kmetih
.
Ali
naj
se
poročita
s
kakimi
kmeti
?
Baronica
Benalja
vendar
ne
more
postati
kmečka
žena
;
posebno
ne
,
ko
je
vzgojena
gosposko
.
Če
hočem
,
da
se
primerno
množita
,
se
moramo
preseliti
v
Ljubljano
.
Vsi
moramo
priti
sem
,
zakaj
doma
se
ne
moremo
več
otresti
rokovnjaške
družbe
.
A
kaj
bi
bilo
iz
sester
,
če
bi
slučajno
prišlo
na
dan
,
da
so
bratje
razbojniki
?
Kaj
bi
bilo
z
vami
,
stric
,
če
bi
nekega
dne
kakega
barona
Benaljo
obsodili
na
smrt
na
vešalih
in
bi
isti
povedal
,
da
ste
Vi
njegov
stric
ter
morda
še
pojasnil
—
«
»
Molči
,
molči
,
«
je
zaječal
baron
Evzebij
.
»
Dobro
,
pustiva
to
,
«
je
rekel
Lenard
.
»
Prosim
Vas
samo
,
preudarite
sedaj
le
to
,
kaj
naj
storimo
.
Sprevideli
bodete
,
da
nam
je
odprta
ena
sama
pot
—
da
se
preselimo
v
Ljubljano
.
In
to
se
mudi
,
kajti
rokovnjaški
poglavar
—
znan
je
samo
z
imenom
Rudeči
Jakob
—
in
nihče
ne
ve
,
kaj
je
bil
prej
—
se
je
začel
ozirati
po
moji
sestri
Eleonori
in
treba
je
,
da
mu
hitro
izginemo
izpred
oči
.
Rudeči
Jakob
je
strašen
človek
;
če
bi
mu
ne
dali
Eleonore
,
nas
vse
uniči
.
«
Lenard
je
umolknil
in
je
čakal
,
da
zdaj
izreče
Evzebij
svoj
sklep
.
Toda
baron
Evzebij
se
je
samo
nemirno
premetaval
po
svojem
ležišču
in
je
bolestno
vzdihoval
.
»
Torej
,
stric
,
«
je
končno
zopet
povzel
Lenard
,
»
odločite
se
zdaj
.
Naša
usoda
je
v
Vaših
rokah
,
ali
tudi
Vaša
usoda
je
nekoliko
v
naših
rokah
.
V
Ljubljano
pridemo
na
vsak
način
,
ali
kot
Vaši
prijatelji
,
ali
pa
kot
Vaši
sovražniki
.
«
»
Kaj
torej
zahtevaš
,
«
je
čez
ne
kaj
trenotkov
vprašal
baron
Evzebij
»
Pomisli
,
jaz
nisem
bogatin
in
ne
morem
vsega
tega
storiti
,
kar
morda
pričakuješ
.
«
»
Bogati
ste
dovelj
,
«
se
je
razhudil
Lenard
,
»
a
jaz
ne
zahtevam
nič
pretiranega
,
ker
hočem
živeti
z
Vami
v
prijateljstvu
.
Obljubite
,
da
bodete
nam
vsem
skupaj
dajali
dvatisoč
tolarjev
na
leto
;
če
bi
se
moji
sestri
omožili
,
izplačajte
jima
primerno
doto
in
pomagajte
tudi
nam
bratom
,
da
se
dobro
oženimo
.
Ker
pa
človek
nikoli
ne
ve
,
kje
ga
smrt
čaka
,
bo
prav
,
da
naredite
takoj
svojo
oporoko
in
da
v
njej
ne
pozabite
mojih
najbližjih
sorodnikov
.
«
Te
zahteve
so
oživile
ostanke
eneržije
,
ki
jih
je
še
imel
baron
Evzebij
.
Obrnil
se
je
naglo
proti
svojemu
netjaku
in
zarohnel
:
»
Kar
zahtevaš
,
to
že
ni
več
pretirano
,
to
je
nesramno
.
«
»
Kaj
si
o
mojih
pogojih
mislite
,
mi
je
vseeno
,
«
je
brezobrazno
rekel
Lenard
.
»
Rokovnjač
sem
in
lahko
prenašam
take
besede
.
Toda
če
morajo
moji
bratje
in
moji
sestri
ostati
v
bedi
in
sramoti
,
potegnem
tudi
Vas
v
to
nesrečo
.
Še
enkrat
Vam
povem
:
rokovnjač
sem
in
strahu
ne
poznam
.
«
Evzebij
baron
Benalja
je
padel
nazaj
na
svoje
ležišče
in
skoro
bi
se
bil
zopet
onesvestil
,
tak
blazen
strah
ga
je
prešinil
.
»
Torej
?
«
je
vprašal
Lenard
,
ko
je
čul
trkanje
na
vratih
,
naznanjajoče
,
da
je
prišel
zdravnik
.
»
Storim
kar
zahtevaš
,
«
je
zaječal
baron
Evzebij
ves
onemogel
.
»
Dobro
,
«
je
dejal
Lenard
in
je
odšel
brez
slovesa
mimo
vstopivšega
zdravnika
iz
sobe
.
Ko
je
Lenard
baron
Benalja
vstopil
v
sobo
Štefana
viteza
Ogulina
,
je
ta
kar
planil
z
zofe
,
na
kateri
je
ležal
,
ter
zaklical
.
»
Torej
—
kaj
ste
opravili
?
«
»
Vse
je
dobro
izteklo
,
tako
,
kakor
sva
se
dogovorila
.
«
Lenard
je
vrgel
klobuk
na
posteljo
in
se
vsedel
za
mizo
.
Močni
mladi
mož
je
šele
zdaj
čutil
,
da
ga
je
razgovor
z
njegovim
stricem
tako
razburil
,
da
je
bil
ves
utrujen
.
»
Stari
je
bil
z
vsem
zadovoljen
?
«
je
začel
izpraševati
Ogulin
.
»
Ali
se
je
zelo
branil
?
Kaj
je
rekel
?
«
Lenard
je
moral
vse
natančno
povedati
.
Ogulin
ga
je
poslušal
z
največjo
pozornostjo
in
si
zdaj
zadovoljno
mel
roke
,
zdaj
se
glasno
in
prešerno
zasmejal
.
Vse
je
šlo
tako
,
kakor
je
sam
hotel
,
točno
in
natančno
po
njegovem
načrtu
in
kar
mu
je
bilo
najbolj
po
volji
,
je
bilo
to
,
da
mladi
Lenard
baron
Benalja
niti
najmanj
ni
slutil
,
da
je
samo
orodje
v
njegovih
rokah
.
Na
tihem
je
Ogulin
samega
sebe
občudoval
.
Slučaj
je
nanesel
,
da
se
je
v
Trstu
pri
kvartanju
seznanil
s
človekom
,
ki
je
bil
v
zvezi
s
kranjskimi
rokovniači
.
Kupoval
je
od
njih
poropano
blago
in
je
prodajal
naprej
.
Ogulin
in
rokovnjaški
prekupec
sta
postala
prijatelja
in
zaveznika
.
Ogulin
je
lahko
marsikaj
vedel
in
izvedel
,
kar
je
bilo
za
rokovnjače
velikega
pomena
in
to
je
napotilo
tržaškega
prekupca
,
da
je
seznanil
Ogulina
z
Rdečim
Jakobom
,
takratnim
poglavarjem
gorenjskih
rokovnjačev
.
Rdeči
Jakob
je
od
tedaj
prihajal
večkrat
prav
gosposko
opravljen
v
Ljubljano
in
imel
z
Ogulinom
v
njegovem
stanovanju
dolge
pogovore
.
Ogulin
se
je
z
vnemo
posvečal
Rdečemu
Jakobu
in
je
vselej
spravil
lepe
tolarje
,
kadar
ga
je
rokovnjaški
poglavar
zapustil
.
Od
Rdečega
Jakoba
je
izvedel
Ogulin
za
sorodnike
barona
Evzebija
Benalje
in
za
njih
razmere
.
To
je
bilo
za
njegove
naklepe
velikanskega
pomena
,
kajti
spoznal
je
takoj
,
da
bo
Popadlo
rodovino
lahko
izkoristil
za
svoje
namene
.
»
Vam
vsem
bo
pomagano
,
«
je
Ogulin
prigovarjal
Rdečemu
Jakobu
,
»
če
se
bodete
ravnali
po
mojih
nasvetih
.
Lenard
n
njegovi
bratje
in
sestre
bodo
prišli
do
premoženja
,
saj
je
baron
Evzebij
že
star
in
so
mu
dnovi
šteti
.
S
starim
je
treba
le
odločno
govoriti
in
udal
se
bo
koj
,
posebno
če
mu
zagrozi
Lenard
,
da
pride
na
dan
kako
je
prišel
do
premoženja
.
Pa
tudi
za
vas
bo
to
dobro
.
Rokovnjaški
poglavar
vendar
ne
morete
ostati
.
Ta
poklic
je
združen
z
velikimi
neprijetnostmi
in
nevarnostmi
.
Če
imate
Eleonoro
radi
in
če
vas
ona
ljubi
,
morate
vendar
misliti
na
:
prihodnjost
.
Pustite
Eleonoro
v
mesto
,
vsaj
za
toliko
časa
,
da
umrje
Evzebij
,
potem
pa
gresta
v
kako
drugo
mesto
,
kjer
bodeta
nepoznana
lahko
v
miru
živela
.
«
Rdečemu
Jakobu
so
Ogulinovi
načrti
zelo
ugajali
in
znal
je
tudi
Lenarda
zanje
pridobiti
.
Oba
sta
pri
tem
mislila
,
da
ukaneta
drug
druzega
.
Rdeči
Jakob
je
hotel
Eleonoro
dobiti
,
Lenard
pa
je
hotel
to
preprečiti
.
Niti
eden
,
niti
drugi
pa
ni
slutil
,
kake
temne
naklepe
kuje
njiju
prijatelj
in
zaveznik
.
»
Kadar
bo
čas
žetve
,
vas
spravim
vse
na
vešala
«
se
je
smejal
sam
pri
sebi
Štefan
vitez
Ogulin
,
med
tem
pa
z
vso
prekanjenostjo
pomagal
skovati
načrte
za
Lenardovo
delovanje
.
Ogulin
je
bil
zelo
zadovoljen
z
uspešnim
nastopom
svojega
gojenca
Lenarda
.
Ko
mu
je
ta
natančno
pove
dal
,
kako
se
je
upeljal
pri
Evzebiju
in
kaj
je
dosegel
,
ga
je
Ogulin
navdušeno
hvalil
.
»
To
ste
izvrstno
naredili
,
to
ste
imenitno
izvedli
in
videli
bodete
,
da
se
vam
bo
kraljevsko
izplačalo
.
«
Nekaj
tednov
po
prvem
Lenardovem
nastopu
pri
baronu
Evzebiju
se
je
priselila
v
Ljubljano
doslej
popolnoma
neznana
rodovina
.
Vse
mesto
se
je
čudilo
,
ker
ni
nihče
vedel
,
da
ima
baron
Evzebij
Benalja
tako
bližnje
sorodnike
.
»
Ti
moji
sorodniki
so
jako
ponosni
ljudje
.
Jako
ponosni
«
je
pripovedoval
baron
Evzebij
,
koder
so
ga
hoteli
poslušati
.
»
Dokler
so
bili
revni
in
niso
mogli
stanu
primerno
nastopati
,
se
niso
nikdar
približali
in
so
celo
zatajevali
svoje
plemstvo
.
Zdaj
so
napravili
malo
dedščino
,
ki
jim
omogoča
brezskrbno
življenje
in
so
vsled
tega
prišli
v
Ljubljano
.
Tak
ponos
mi
zelo
iniponira
.
«
Na
ta
način
je
baron
Evzebij
upeljal
svoje
sorodstvo
v
ljubljansko
družbo
.
Lenardova
mati
je
bila
bolehna
.
Gosposke
družbe
ni
poznala
in
se
je
je
bala
.
Lenard
jo
je
moral
vprav
prisiliti
,
da
se
je
preselila
v
Ljubljano
in
udala
se
je
le
ker
je
vedela
,
da
ne
pojde
nikdar
iz
hiše
.
Lenard
in
njegovi
sestri
Eleonora
in
Cecilija
so
bili
edini
,
ki
so
reprezentirali
ronovino
na
zunaj
,
kajti
Lenardova
brata
sta
bila
še
majhna
.
Baronici
Renati
ni
to
doslej
neznano
sorodništvo
njenega
moža
prav
nič
ugajalo
.
Zdelo
se
ji
je
,
da
je
svakinja
neomikana
,
navadna
ženska
,
ki
je
morala
bili
v
svoji
mladosti
jako
lepa
,
ki
pa
je
zdaj
vprav
odurna
.
»
Skrbi
in
delo
so
jo
prezgodaj
uničile
,
«
je
rekla
Renata
,
ko
je
po
želji
svojega
moža
obiskala
svakinjo
.
»
Nekaj
posebnega
,
nekaj
nenavadnega
pa
je
na
njej
in
na
njenih
otrocih
.
«
»
Da
,
to
se
tudi
meni
zdi
«
je
pritrjeval
svoji
ženi
baron
Evzebij
.
»
Tuja
kri
se
je
pomešala
s
krvjo
Benaljev
,
to
je
očividno
.
«
Sam
pri
sebi
si
je
rekel
,
da
ta
kri
ne
more
biti
dobra
,
a
prav
svoji
ženi
je
to
skrbno
zamolčal
.
Renata
je
,
dasi
nerada
,
prevzela
nalogo
,
da
bo
netjakinjama
svojega
noža
nekaka
voditeljica
in
nadzornica
.
Teška
ta
naloga
ni
bila
,
kajti
dekletoma
ni
»
teta
Renata
«
prav
nič
ugajala
in
občevali
sta
z
njo
le
kar
je
bilo
neizogibno
potrebno
.
Renati
e
bilo
to
prav
všeč
,
zlasti
ko
je
spoznala
,
kako
živi
,
prešerni
in
neukrotjivi
sta
Eleonora
in
Cecilija
.
Štefan
vitez
Ogulin
je
imel
svoje
veselje
,
kadar
je
prilika
nanesla
,
da
je
mogel
opazovati
Lenarda
in
njegovi
sestri
.
Z
Lenardom
sta
se
domenila
,
da
bodeta
občevala
samo
kot
navadna
znanca
,
Eleonora
in
Cecilija
pa
nista
nič
vedeli
,
da
se
Ogulin
in
Lenard
že
od
prej
poznata
.
Ker
je
baron
Evzebij
med
tem
popolnoma
okreval
od
svoje
slabosti
,
ki
ga
je
bila
popadla
pri
prvem
obisku
barona
Lenarda
,
se
je
zdaj
končno
odločil
,
da
vender
priredi
večerjo
,
ki
jo
je
bil
že
prej
pripravljal
.
Poleg
običajnih
znancev
in
znank
je
povabil
seveda
tudi
Lenarda
in
njegovi
dve
sestri
,
da
jih
takorekoč
slovesno
vpelje
v
družbo
ljubljanskih
aristokratov
.
Domača
zabava
v
hiši
barona
Evzebija
Benalje
je
privabila
vso
ljubljansko
gospodo
.
Samci
so
po
takratni
navadi
prišli
zgodaj
,
kajti
običaj
je
zahteval
,
da
so
zbrani
okrog
hišnega
gospodarja
asistirali
prejemanju
gostov
ter
došle
dame
peljali
do
hišne
gospodinje
.
Med
prvimi
,
ki
so
prišli
,
je
bil
baron
Lenard
Renalja
s
svojima
sestrama
.
Starega
Evzebija
je
nekako
zazeblo
,
ko
je
svoje
sorodnike
zagledal
pred
sabo
,
kakor
ga
je
zazeblo
vselej
,
kadar
je
moral
pogledati
svojemu
netjaku
v
oči
.
Ko
je
bilo
zbrano
že
lepo
število
gostov
,
je
vstopil
Mihael
Kržinar
.
Nihče
ga
ni
pričakoval
,
da
,
celo
nekoliko
pozabljen
je
že
bil
,
ker
se
več
tednov
ni
prikazal
v
mestu
in
se
ni
čulo
ničesar
drugega
o
njem
,
kot
da
na
Lesnem
brdu
meri
hlode
in
hodi
na
lov
.
Mihael
je
izgledal
utrujen
,
kakor
da
se
je
mnogo
mučil
s
težkim
delom
,
a
bil
je
izjemoma
prav
zgovoren
in
je
prijateljsko
pozdravil
ne
le
vse
dobre
znance
,
nego
tudi
druge
povabljence
.
Renati
se
je
približal
nekako
plaho
in
jo
kratko
pozdravil
.
»
Dolgo
vas
ni
bilo
videti
,
«
je
rekla
Renata
.
»
Opravki
so
me
zadrževali
na
Lesnem
brdu
,
«
je
odgovoril
Mihael
.
Poleg
Renate
je
stal
prazen
stol
.
A
Mihael
ni
dal
Renati
časa
,
da
bi
ga
bila
povabila
,
naj
se
vsede
.
Naglo
je
izpregovoril
nekaj
brezpomembnih
besed
in
se
umaknil
,
čim
so
prišli
novi
gostje
pozdravit
hišno
gospodinjo
.
Renata
je
z
napeto
pozornostjo
gledala
na
Mihaela
,
ko
ga
je
njen
mož
seznanil
z
Lenardom
.
Na
Mihaelovem
obrazu
je
hotela
citati
kako
mu
ugaja
ta
sorodnik
njenega
moža
.
Toda
na
Mihaelovem
obrazu
se
ni
spremenila
nobena
poteza
,
samo
v
njegovih
očeh
je
zaplapolalo
nekaj
,
kar
si
je
Renata
tolmačila
kot
začudenje
.
Samo
najnavadnejše
pozdravne
besede
sta
izpregovorila
Mihael
in
Lenard
,
zelo
ceremonijelno
,
kakor
je
to
zahtevala
družabna
navada
,
a
oba
sta
si
bila
svesta
,
da
ne
bodeta
nikdar
prijatelja
.
Prihod
ljubljanskega
škofa
je
njiju
pogovoru
naredil
konec
.
Vsa
družba
je
silila
naprej
,
da
pozdravi
priljubljenega
škofa
,
ki
je
obiskoval
vse
priredbe
v
odličnejših
ljubljanskih
hišah
,
se
rad
mudil
v
družbi
izobraženih
dam
in
tudi
sam
večkrat
prirejal
v
škofiji
zabave
,
na
katerih
se
je
prav
tako
veselo
plesalo
,
kakor
v
zasebnih
hišah
.
Pozdravljal
je
z
ljubeznivostjo
finega
moža
,
zdelo
se
je
,
kakor
da
ima
za
vsakega
posameznika
poseben
usmev
in
poljubil
baronici
Renati
roko
.
Vsa
družba
povabljencev
se
je
strnila
okrog
škofa
in
baron
Evzebij
je
hitel
mu
predstaviti
tiste
,
ki
jih
škof
še
ni
poznal
,
največ
le
mlada
dekleta
.
Tudi
Lenard
in
njegovi
sestri
sta
bili
predstavljeni
škofu
.
Premotril
jih
je
s
hitrim
,
a
ostrim
pogledom
in
se
potem
obrnil
do
barona
Evzebija
.
»
Kje
pa
ste
doslej
skrivali
svojo
sorodnike
,
da
se
niti
vedelo
ni
,
da
so
na
svetu
?
«
je
šegavo
vprašal
škof
:
»
Mislil
sem
vedno
,
da
ste
vi
zadnji
mojega
rodu
;
sedaj
imam
upanje
,
da
slavno
ime
barona
Benalja
še
dolgo
ne
izgine
.
«
Evzebija
je
spravilo
škofovo
vprašanje
v
veliko
zadrego
,
a
na
srečo
mu
ni
bilo
treba
odgovoriti
,
ker
je
vsa
družba
govorila
obenem
in
je
tudi
Lenard
hitel
pripovedovati
,
da
je
živel
na
kmetih
in
se
preselil
v
Ljubljano
samo
zaradi
sester
.
Škof
se
je
vsedel
poleg
baronice
Renate
in
kramljal
ž
njo
prav
prijateljsko
,
dočim
je
mladino
nagovarjal
,
naj
se
ne
da
motiti
po
njegovi
navzočnosti
,
nego
se
naj
zabava
in
kratkočasi
,
kakor
ji
je
drago
.
»
Najbolj
mi
ugaja
mladina
,
ki
je
vesela
,
«
je
dejal
škof
.
»
Mladi
svet
naj
se
veseli
življenja
;
taka
mladina
,
ki
ne
ljubi
zabav
in
plesa
,
ki
je
resnobna
in
kritična
,
mi
ni
všeč
;
samo
ljudje
,
ki
se
znajo
smejati
in
veseliti
so
dobrega
srca
.
«
Skoro
celo
uro
je
ostal
škof
v
hiši
barona
Evzebija
.
Za
vsakega
,
ki
se
mu
je
približal
,
je
imel
prijazno
besedo
,
vse
njegovo
vedenje
je
pričalo
,
da
je
bil
salonski
mož
.
A
nihče
ni
zapazil
,
kako
bistro
in
kritično
je
motril
zbrano
družbo
in
kako
vprašujoče
je
večkrat
obstal
njegov
pogled
zlasti
na
Lenardu
in
na
njegovih
sestrah
.
Ko
se
je
škof
že
poslavljal
,
je
zagledal
Mihaela
Kržinarja
.
Nasmehnil
se
mu
je
,
ga
pozdravil
z
očmi
m
z
roko
in
mu
dal
z
glavo
znamenje
,
naj
mu
sledi
.
Zapazila
je
to
družba
in
vsled
tega
ni
silila
v
predsobo
,
kamor
je
Mihael
sledil
škofu
.
Samo
baron
Evzebij
je
hotel
spremiti
škofa
do
stopnic
,
a
škof
je
to
odklonil
.
V
tem
,
ko
je
vsa
družba
ugibala
,
kaj
da
moreta
škof
in
Mihael
Kržinar
imeti
tako
nujnega
govoriti
,
je
škof
v
predsobi
položil
Mihaelu
roko
na
ramo
.
»
Kje
ste
bili
toliko
časa
,
prijatelj
?
«
»
Na
Lesnem
brdu
,
Vaša
milost
«
,
je
odgovoril
Mihael
.
»
Torej
kupčijske
stvari
,
«
je
menil
škof
.
»
No
,
to
je
prav
.
Povedati
Vam
moram
namreč
,
da
sem
bil
nekoliko
v
skrbeh
za
Vas
.
«
»
Kako
to
?
«
se
je
začudil
Mihael
.
»
Kaj
se
je
takega
govorilo
,
da
ste
bili
Vaša
milost
zame
v
skrbeh
?
«
»
Govori
se
,
ljubi
prijatelj
,
da
se
bodete
poročiti
z
gospo
Terezijo
Ahčinovo
.
Lepa
je
,
mlada
in
bogata
,
a
dovolite
mi
,
ljubi
prijatelj
da
Vam
povem
svoje
mnenje
:
za
Vas
to
ni
prava
žena
.
«
Mihael
je
odstopil
za
pol
koraka
,
n
egov
obraz
se
je
zresnil
in
pogled
njegov
je
postal
teman
.
»
Dovolite
mi.
Vaša
milost
,
spoštljivo
opomnjo
,
da
sem
že
šestintrideset
let
star
in
torej
zmožen
sam
izbrati
ženo
.
Gospa
Terezija
Ahčinova
hodi
k
maši
,
k
spovedi
in
k
obhajilu
,
je
torej
dobra
katoličanka
in
sodim
,
da
s
cerkvenega
stališča
ne
morete
ničesar
reči
proti
njej
.
Sicer
pa
se
mi
zdi
,
da
v
zakonskih
zadevah
nimam
dolžnosti
,
poslušati
svete
.
«
»
Kržinarji
ste
vsi
strašni
ljudje
,
«
se
je
smejal
škof
z
vso
dobrohotnostjo
,
dasi
so
bile
Mihaelove
besede
malo
uljudne
.
»
Poznal
sem
Vašega
starega
očeta
in
poznam
vašega
očeta
;
vi
ste
ravno
taki
,
kakor
ona
dva
.
Ponosen
in
samosvoj
.
Vidite
,
Mihael
,
to
mi
ugaja
,
take
ljudi
imam
jaz
rad
.
Dovolite
mi
pa
vendar
,
da
povem
,
zakaj
mislim
,
da
bi
gospa
Ahčinova
ne
bila
prava
žena
za
vas
.
»
Prosim
pa
,
Vaša
milost
,
da
pri
tem
ne
razžalite
gospe
Ahčinove
,
«
je
z
vso
resnobo
rekel
Mihael
.
»
Ne
bom
je
žalil
in
nimam
vzroka
,
da
bi
jo
žalil
,
«
je
dejal
škof
.
»
Nikar
ne
bodite
preveč
občutljivi
,
opozarjam
Vas
le
na
razliko
v
temperamentu
in
v
vseh
življenjskih
nazorih
,
ki
je
med
Vami
in
med
gospo
Terezijo
.
Vidva
nista
vstvarjena
drug
za
drugega
in
bojim
se
,
da
ne
bodeta
srečna
.
Jaz
pa
Vas
imam
rad
,
ljubi
Mihael
,
želel
bi
,
da
postanete
tako
srečni
,
kakor
le
more
kdo
biti
.
Iz
te
moje
želje
za
Vas
se
je
rodil
moj
opomin
.
«
Mihaelu
je
bil
ta
pogovor
skrajno
neprijeten
.
V
njegovem
srcu
je
bil
storjen
sklep
,
da
se
poroči
z
gospo
Terezijo
,
samo
da
obvaruje
Renato
pred
hudobnimi
govoricami
.
V
dolgih
urah
resnega
premišljevanja
na
Lesnem
brdu
se
je
porodil
ta
njegov
sklep
in
prišel
je
v
Ljubljano
,
da
ga
čim
prej
izvrši
.
Kaj
je
bilo
njemu
na
razliki
v
temperamentu
in
v
življenjskih
nazorih
,
na
katero
ga
je
opozoril
škof
.
Saj
ni
iskal
v
zakonu
z
gospo
Terezijo
ne
sreče
,
ne
harmonije
in
ne
zadovoljstva
,
nego
je
hotel
ž
njim
samo
rešiti
čast
in
mir
baronice
Renate
.
»
Zahvaljujem
se
Vaši
milosti
za
blagohotnr
opomin
,
«
je
dejal
Mihael
.
»
Uvaževal
ga
bom
.
«
»
Prav
tako
,
ljubi
prijatelj
,
uvažujte
moje
besede
—
izrečene
so
bile
iz
najboljega
namena
.
Škoda
bi
Vas
bilo
,
Mihael
,
če
bi
bili
v
zakonu
nesrečni
.
«
Škof
je
odšel
,
Mihael
pa
se
je
obrnil
,
da
se
vrne
v
dvorano
k
družbi
.
Mihaelu
Kržinarju
ni
kar
nič
ugajalo
,
da
se
celo
škof
zanima
za
njegovo
poroko
.
Svest
si
je
bil
,
da
je
moral
škof
imeti
poseben
vzrok
svariti
ga
pred
gospo
Terezijo
,
a
zaman
je
skušal
uganiti
,
kakšen
bi
mogel
biti
ta
vzrok
.
»
Ali
me
svari
pred
Terezijo
,
ker
želi
meni
dobro
,
ali
je
mnenja
,
da
mora
Terezijo
obvarovati
pred
menoj
?
«
Na
to
vprašanje
so
se
naposled
strnile
Mihaelove
misli
,
a
odgovora
si
ni
vedel
dati
.
Ko
bi
se
bil
Mihael
že
za
stalno
in
nepreklicno
odločil
poročiti
se
z
gospo
Terezijo
,
bi
škofa
sploh
ne
bil
poslušal
,
ali
do
stalnega
sklepa
le
še
ni
prišel
.
Ves
čas
,
kar
se
je
mudil
na
Lesnem
brdu
,
je
samo
razmišljeval
,
če
je
res
potrebno
,
da
zaradi
časti
in
miru
baronice
Renate
žrtvuje
samega
sebe
;
stokrat
na
dan
si
je
rekel
,
da
mu
ni
odprta
nobena
druga
pot
in
ravno
tolikrat
si
je
zopet
rekel
,
da
je
to
blaznost
,
da
je
njegov
oče
le
uprizoril
zvijačen
manever
,
ko
je
apeliral
na
njegovo
čast
,
da
bi
ga
tako
speljal
,
ugoditi
njegovi
želji
in
se
poročiti
z
gospo
Terezijo
.
»
Škofove
besede
so
pa
le
napravile
nanj
vtis
,
dasi
se
ga
Mihael
sam
ni
zavedal
.
Razmišljevati
je
začel
o
značaju
in
navadah
gospe
Terezije
.
Tega
doslej
še
nikdar
ni
storil
,
ker
ga
osebnost
gospe
Terezije
ni
prav
nič
zanimala
.
Čim
dalje
je
analiziral
značaj
in
življenje
gospe
Terezije
,
toliko
bolj
se
mu
je
vsiljevalo
mnenje
,
da
škofa
sicer
prav
nič
ne
briga
,
kako
ženo
da
si
izbere
Mihael
Križinar
,
a
da
je
bilo
škofovo
utemeljevanje
njegovega
svarila
res
čudno
.
Mihael
je
imel
dovolj
časa
udajati
se
takemu
razmišljevanju
,
kajti
takoj
po
škofovem
odhoda
se
je
začel
ples
,
kar
je
bil
vzrok
,
da
je
bila
kar
kadilna
soba
popolnoma
prazna
.
Po
tej
sobi
je
hodil
Mihael
gor
in
dol
in
je
čisto
pozabil
,
kje
da
je
in
da
ima
dolžnost
plesati
.
Šele
žvenket
čas
iz
sosedne
sobe
,
koder
so
sedeč
okrog
barona
Evzebija
popivali
starejši
gospodje
,
je
vzbudilo
Mihaela
iz
njegovih
sanj
.
Šele
zdaj
je
slišal
glasove
klavecina
in
gosli
iz
drugih
sob
in
se
zavedal
,
kako
je
grešil
proti
družabnemu
običaju
.
Pohitel
je
v
plesno
dvorano
,
ki
ni
bila
sicer
velika
,
a
lepo
okrašena
in
sijajno
razsvetljena
,
tako
da
se
je
njegovemu
očesu
nudil
pester
razgled
.
Ravno
so
se
pari
pripravljali
na
nov
ples
.
Mihael
se
je
hitro
prerinil
skozi
goste
vrste
,
da
si
zagotovi
plesalko
,
bodi
že
katerokoli
,
ki
je
naenkrat
stal
pred
baronico
Renato
.
Pozneje
sam
ni
vedel
,
kako
se
je
zgodilo
,
da
jo
je
ogovoril
,
dasi
je
imel
namen
se
ogibati
,
in
da
jo
je
celo
nujno
in
srčno
prosil
,
naj
pleše
ž
njim
.
»
Pozneje
-
čez
kako
uro
,
«
mu
je
rekla
,
»
zdaj
sem
preveč
utrujena
«
.
Besede
njene
so
bile
prijazno
izrečene
,
a
njen
pogled
je
bil
tako
hladen
,
da
je
hipoma
streznil
Mihaela
.
»
Če
dovolite
,
se
oglasim
pozneje
,
je
rekel
Mihael
,
a
Renata
se
je
v
tem
trenotku
tudi
že
odvrnila
od
njega
in
šla
drugam
.
Mihael
je
z
nekaterimi
damami
plesal
nekaj
tur
,
potem
se
je
zopet
umaknil
iz
plesne
dvorane
in
se
vsedel
med
nekaj
znancev
,
ki
so
že
kartali
in
praznili
buteljke
,
ne
meneč
se
več
za
ples
.
Ko
je
tako
sedel
med
znanci
,
ne
da
bi
se
beležil
njih
iger
in
zabav
,
je
slišal
v
svoji
bližini
,
da
se
je
govorilo
o
njem
.
Obrnil
se
je
naglo
in
zagleda
barona
Lenarda
Benaljo
in
gospo
Terezijo
;
zdelo
se
mu
je
tudi
,
da
je
Štefan
vitez
Ogulin
švignil
ravno
v
istem
hipu
iz
sobe
,
a
gotovo
tega
ni
vedel
.
»
Ravno
o
vas
sem
govorila
,
«
je
ostro
rekla
gospa
Terezija
na
Mihaelov
vprašajoči
pogled
.
»
Ali
nič
ne
čutite
dolžnosti
se
opravičiti
,
da
ste
zapustili
Ljubljano
ne
da
bi
me
bili
obvestili
,
dasi
ste
obljubili
,
da
pridete
k
meni
na
večerjo
?
«
Mihael
se
je
šele
zdaj
spomnil
svoje
obljube
in
žal
mu
je
bilo
,
da
jo
je
pozabil
.
»
Odpustite
mi
to
,
milostiva
gospa
,
«
je
rekel
najuljudneje
.
»
Imel
sem
toliko
skrbi
,
da
bi
se
lahko
ž
njimi
opravičil
,
toda
priznam
skesano
,
da
se
nisem
vedel
,
kakor
bi
se
moral
.
Odpustite
mi
torej
in
v
dokaz
,
da
ste
mi
odpustili
,
dovolite
mi
kak
ples
.
«
»
Morda
kot
nagrado
,
da
se
danes
ves
večer
še
niste
zame
zmenili
?
«
je
zbadljivo
opomnila
gospa
Terezija
.
»
Sicer
sem
pa
že
angažirana
za
ves
večer
.
«
»
To
mi
je
resnično
žal
,
«
je
dejal
Mihael
iskreno
.
»
No
,
ena
tura
se
bo
naposled
že
dala
dobiti
tudi
še
za
vas
lepi
nezvestnik
«
,
je
zaljubljeno
vzdihnila
gospa
Terezija
.
»
Proti
koncu
prihodnjega
plesa
se
oglasite
«
.
»
Hvala
vam
za
to
milost
«
je
dejal
Mihael
in
se
je
globoko
priklonil
,
dasi
bi
bil
najraje
zbežal
iz
dvorane
.
Gospa
Terezija
se
mu
je
koketno
nasmehnila
,
ga
pogledala
zaljubljeno
in
zopet
odšla
z
baronom
Lenardoni
,
ki
je
z
veliko
nevoljo
zapazil
,
kako
velike
simpatije
goji
njegova
spremljevalka
za
Mihaela
Kržinarja
.
Ko
se
je
začel
nov
ples
,
je
gospa
Terezija
zapustila
Lenarda
.
Ta
je
komaj
čakal
,
da
dobi
nekaj
trenotkov
svobode
.
Odhitel
je
takoj
iskat
Štefana
viteza
Ogulina
,
ga
poklical
na
hodnik
in
ga
začel
nujno
izpraševati
za
razmerje
med
gospo
Terezijo
in
med
Mihaelom
Kržinarjem
.
Štefan
vitez
Ogulin
je
bil
skrajno
presenečen
.
Kakor
jastreb
je
uprl
svoje
poglede
v
Lenarda
,
stopil
prav
blizu
njega
in
mu
grozeče
zašepetal
na
uho
:
»
Ljubi
dečko
—
za
gospo
Terezijo
se
mi
Vi
nikar
preveč
ne
ozirajte
.
Ta
žlahtna
ptica
je
drugemu
namenjena
,
človeku
,
ki
ne
pozna
nobene
šale
.
«
»
Kaj
naj
to
pomeni
?
«
je
zarohnel
polglasno
Lenard
.
»
To
pomeni
,
da
se
morate
točno
držati
sklenjenega
kontrakta
,
cenjeni
gospod
baron
«
.
Ogulin
,
ki
ni
hotel
prepira
z
Lenardom
,
je
zdaj
govoril
uljudno
,
dasi
bi
bilo
dobro
uho
slišalo
porogljivost
;
ki
je
zvenela
iz
njegovega
glasu
.
»
Domenjeno
in
sklenjeno
je
vender
,
da
se
po
smrti
svojega
strica
poročite
z
baronico
Renato
in
je
torej
vaša
naloga
zanimati
se
zanjo
in
si
pridobiti
njeno
ljubezen
.
Evzebij
vas
bo
že
vzdrževal
do
svoje
smrti
in
vas
tudi
v
svojem
testamentu
ne
bo
pozabil
,
a
s
tem
vam
ne
bo
pomagano
;
največ
njegovega
denarja
dobi
vender
Renata
.
«
Lenard
je
začel
slutiti
,
da
je
Štefan
vitez
Ogulin
gospo
Terezijo
zase
izbral
in
da
ga
je
zaradi
tega
tako
resno
opozoril
na
njegov
kontrakt
.
Ni
za
hip
mu
ni
prišlo
na
misel
da
se
temu
dogovoru
ne
sme
izneveriti
,
a
zdelo
se
mu
je
primerno
,
da
prikrije
svoje
misli
.
»
Da
tega
dogovora
ne
bom
pozabil
,
se
samo
obsebi
razume
,
«
je
dejal
osorno
.
»
Kar
obljubim
,
to
tudi
izpolnim
,
a
če
naj
uspešno
tekmujem
pri
Renati
s
tem
Kržinarjem
,
moram
vendar
poznati
vse
razmere
.
«
Štefan
Ogulin
je
natančno
vedel
kako
prazne
so
te
besede
,
a
hotel
je
ostati
v
prijateljstvu
z
Lenardom
in
zato
mu
je
dal
prijaznejši
odgovor
.
»
Gospa
Terezija
je
zaljubljena
v
Kržinarja
ravno
tako
,
kakor
baronica
Renata
«
je
pojasnjeval
Ogulin
,
»
Kržinar
je
zopet
zaljubljen
v
Renato
,
a
morda
se
bo
vendar
poročil
s
Terezijo
,
ker
je
bogata
,
ker
želi
to
njegov
oče
in
ker
Renate
ne
more
vzeti
.
Da
bodete
razmere
še
bolje
poznali
,
vam
povem
,
da
sem
tudi
jaz
zaljubljen
v
gospo
Terezijo
in
se
bom
branil
vsakega
tekmeca
,
vi
pa
glejte
,
da
pri
Renati
izpodrinete
svojega
tekmeca
.
«
Zdaj
je
Lenard
popolnoma
razumel
položaj
in
ko
je
bil
sam
,
si
je
napravil
jasno
sliko
o
njem
.
»
Ogulin
bi
se
rad
poročil
s
Terezijo
,
ker
je
bogata
in
vdova
,
mene
pa
hoče
prisiliti
,
naj
se
peham
za
Renato
,
ki
bo
šele
kdovekdaj
vdova
.
Kontrakt
gor
ali
dol
—
če
bi
bilo
mogoče
ujeti
Terezijo
,
bi
bilo
to
zame
dosti
bolje
,
kakor
lov
na
Renato
.
Treba
bo
previdnosti
.
Pri
Renati
bom
za
vse
slučaje
delal
po
sklenjenem
dogovoru
,
pri
Tereziji
pa
proti
temu
dogovoru
.
Katero
prej
dobim
,
tisto
vzamem
in
vsi
Ogulini
na
svetu
mi
tega
ne
bodo
ubranili
.
«
Tudi
vitez
Ogulin
se
je
umaknil
v
miren
kotiček
in
razmišljeval
o
svojem
prizoru
z
Lenardom
.
»
Lej
ga
fanta
,
lej
«
je
dejal
sam
pri
sebi
.
»
Komaj
je
postal
gorak
v
Ljubljani
,
pa
že
sili
v
moj
zelnik
.
Preklicano
si
pameten
,
moj
ljubi
rokovnjaški
baronček
;
vidi
se
,
da
imaš
laško
kri
v
svojih
žilah
.
Po
zlati
goski
Tereziji
se
oziraš
.
Ne
,
fante
,
ta
je
zame
.
In
če
mi
jo
Kržinar
iztrga
iz
rok
,
potem
moj
ljubi
baron
,
se
mi
boš
tudi
pri
Renati
umaknil
izlepa
ali
iz
grda
.
Prvi
sem
jaz
,
fantič
moj
,
če
pa
misliš
,
da
mi
boš
račune
pokazil
,
ti
posvetim
tako
,
da
bo
veselje
.
«
Ko
sta
se
Lenard
in
Ogulin
čez
pol
ure
zopet
sešla
v
plesni
dvorani
,
sta
se
drug
drugemu
delala
najboljša
prijatelja
,
a
oba
sta
čutila
,
da
sta
smrtna
sovražnika
.
Med
tem
,
ko
je
šel
Ogulin
iskat
gospo
Terezijo
,
je
naročil
Lenardu
,
naj
poišče
baronico
Renato
.
»
Recite
,
da
Mihael
sploh
ni
bil
na
Lesnem
brdu
,
kakor
sam
zatrjuje
,
nego
nekje
drugje
in
skušajte
tudi
doseči
,
da
ga
bodo
poklicali
k
Renati
in
ga
tam
zadržali
.
Pozneje
vam
povem
vse
.
«
Lenard
bi
bil
pač
rad
imel
takoj
pojasnilo
,
ali
Ogulin
ni
hotel
ničesar
povedati
,
češ
,
zdaj
ni
več
časa
,
sicer
se
njegov
načrt
ponesreči
.
Baronica
Renata
je
sedela
v
družbi
nekaterih
posebnih
prijateljic
in
gospodov
v
mali
stranski
sobi
.
Lenard
je
bil
v
skrbeh
,
kako
bi
pogovor
napeljal
na
Kržinarja
.
Na
svoje
veselje
je
slišal
,
da
družba
ravno
govori
o
Mihaelu
.
»
Meni
je
to
všeč
,
da
se
sam
tako
briga
za
gospodarstvo
na
svojih
posestvih
,
naj
sodijo
o
tem
aristokratje
kakor
hočejo
«
je
slišal
Lenard
govoriti
starejšega
gospoda
.
»
Prebiti
skoro
mesec
dni
v
taki
samoti
kakor
je
Lesno
brdo
in
meriti
hlode
,
to
ni
mala
stvar
za
mladega
človeka
.
«
»
Kdo
pa
ve
,
če
je
bil
