vinarja.
Ko
sem
spomladi
prvikrat
sedela
na
soncu
na
klopi
pred
postajo
,
sem
bila
ubožica
suha
kakor
kost
,
brez
las
,
slaba
kakor
ptica
,
ki
je
prezgodaj
padla
iz
gnezda
.
Vsi
moji
trije
mali
bledi
črvički
so
bili
pozimi
umrli
za
davico
,
ki
je
bila
tudi
vratarju
ubila
dva
krepka
fantka
.
Ali
jaz
sem
bila
še
preslaba
,
da
bi
se
zavedala
svoje
izgube
,
da
bi
bila
sposobna
žalosti
.
In
vidiš
,
vse
je
pozneje
postalo
še
dobro
in
srečno
.
Ferdo
,
moj
mož
,
se
je
takrat
zaklel
,
da
ne
bo
nikoli
več
pokusil
vina
.
Temeljito
ga
je
bila
izpreobrnila
tista
strašna
noč
in
moja
bolezen
.
Osem
let
pozneje
sem
rodila
Romana
.
Prelepo
sva
živela
z
možem
,
ljubeč
otroka
nadvse
.
Moj
mož
je
umrl
še
v
sreči
;
še
preden
je
zabredel
Roman
na
lahkomiselna
pota
.
Da
,
vidiš
,
tako
je
življenje
.
Kakor
morje
,
zdaj
gladko
in
ljubeznivo
,
mehko
in
prekrasno
,
potem
pa
zopet
divje
in
hudobno
.
Ali
nič
se
preveč
ne
boj
!
Lepše
ti
bo
,
kakor
je
bilo
meni
.
Pustim
te
zdaj
,
da
se
oblečeš
,
da
boš
lepa
,
ko
se
vrne
Roman
.
Oh
,
res
mi
je
prizadel
velikih
skrbi
,
marsikatero
noč
sem
prejokala
zaradi
njega
.
Ali
kadar
slišim
njegov
smeh
,
pozabim
na
vse
in
še
rajši
ga
imam
.
Njegov
smeh
je
nekaj
posebnega
,
kajne
?
Kar
srce
vzame
s
svojim
smehom
,
kajne
?
"
"
Da
,
smejati
se
zna
zelo
lepo
,
"
je
pritrdila
Tilda
.
Pri
obeduje
vprašala
mati
Tildo
:
"
In
kaj
ti
je
dal
Roman
za
poročni
dar
?
"
"
Zlato
uro
in
dolgo
zlato
,
fino
izdelano
verižico
.
Ali
pozabil
jo
je
doma
.
V
Dragi
jo
dobim
,
"
je
pripovedovala
Tilda
.
"
Kaj
je
res
?
"
je
vprašala
mati
sina
.
"
Zdi
se
mi
,
da
si
se
ji
nalagal
?
"
"
Pa
da
,
mama
,
"
je
priznal
Roman
s
smehom
.
"
Malo
denarja
sem
imel
zadnji
čas
,
a
nekaj
sem
moral
vendar
reči
.
Ne
spodobi
se
za
ženina
,
da
pride
praznih
rok
.
Ti
ji
moraš
kaj
dati
namesto
mene
.
"
"
Dobro
,
dam
ji
uro
in
verižico
,
kakor
si
rekel
,
"
je
dejala
mati
.
"
A
ti
,
Tilda
,
"
je
rekla
snahi
,
"
mu
nikar
vsega
ne
verjemi
,
on
se
rad
zlaže
.
Saj
ne
misli
hudo
,
ali
vseeno
mu
ni
verjeti
vsega
.
"
Z
začudenimi
očmi
je
gledala
Tilda
mater
in
sina
.
Spet
ji
je
posegla
mrzla
,
kruta
pest
v
srce
in
ga
stisnila
,
da
je
zaječalo
v
strahu
.
Prvikrat
v
življenju
se
ji
je
nekdo
zlagal
.
In
to
je
bil
njen
mož
.
Že
tri
tedne
je
bila
Tilda
v
Dragi
,
kjer
je
bil
Roman
graščinski
oskrbnik
.
Lepše
si
je
bila
predstavljala
ta
kraj
in
tudi
hišo
,
vrt
,
vse
.
Stara
hiša
je
bila
to
,
z
nizkimi
sobami
in
majhnimi
okni
;
hiša
,
ki
je
bila
odkazana
oskrbniku
v
stanovanje
.
Lepo
Tildino
pohištvo
,
imenitni
naslanjači
,
preproge
,
kredenca
,
divan
,
zrcalo
,
slike
,
vse
se
je
nekako
čudno
stisnilo
v
sobe
,
kakor
da
nikakor
ne
spada
semkaj
.
Vrt
okoli
hiše
je
bil
neroden
,
kmetiški
,
nobenih
rož
ni
bilo
na
njem
.
Graščina
je
stala
vrh
hriba
,
tudi
že
stara
,
neprijazna
,
vsa
okna
zabita
z
deskami
.
Nekaj
smrek
je
raslo
naokoli
v
parku
,
ki
je
prehajal
v
gozd
.
Vse
je
bilo
zapuščeno
in
neprijazno
.
Vsa
krajina
je
bila
čudno
molčeča
,
nepristopna
in
divja
.
Tudi
gospodarska
poslopja
tu
doli
,
hlevi
,
skednji
,
delavnice
,
vse
zidano
,
staro
,
so
kazala
sledove
zanemarjenosti
in
propadanja
.
V
velikih
,
prostornih
hlevih
,
ki
so
bili
sezidani
nekdaj
za
krdelo
konj
,
so
se
zdaj
stiskale
ovce
.
V
drugem
hlevu
,
za
govedo
,
je
samo
v
enem
kotu
stalo
par
krav
in
volov
,
dva
para
konj
sta
jim
na
drugi
strani
delala
druščino
.
Drugo
je
bilo
vse
prazno
;
steljo
so
morali
spravljati
semkaj
v
hlev
,
prazen
do
dveh
tretjin
,
da
ni
živina
preveč
zmrzovala
pozimi
.
Hiša
za
gozdarja
,
ki
je
stala
gori
na
drugi
strani
,
kjer
se
je
začenjal
gozd
,
je
bila
na
pol
razpadla
in
samo
še
na
eni
strani
se
je
moglo
stanovati
.
Tam
je
graščinski
lovec
,
čudak
,
imel
sobo
in
kuhinjo
in
je
gospodaril
s
svojimi
psi
.
Drugod
na
hiši
so
bila
okna
potrta
in
podi
segniti
,
miši
in
podgane
so
se
tam
redile
.
Mnogo
si
je
prizadevala
Tilda
prve
dni
,
da
se
iznebi
tesnobe
,
ki
jo
je
spenjala
od
vseh
strani
kakor
nevidljiva
mreža
.
Hotela
je
biti
vedra
in
hrabra
.
Spomnila
se
je
besed
,
ki
jih
je
rekla
Romanu
tisti
dan
,
ko
jo
je
zasnubil
,
da
mu
bo
zvesta
in
poštena
žena
.
Tudi
njegovi
materi
je
to
obljubila
.
Roman
je
bil
dober
in
nežen
.
Njegova
blagost
,
njegova
mehka
naklonjenost
ji
je
iznova
odpirala
srce
.
Rada
je
slišala
njegov
smeh
.
"
Kakor
otrok
se
smeje
,
"
si
je
rekla
včasih
;
"
prav
ima
njegova
mati
,
dober
je
...
"
Ko
se
je
nekoliko
privadila
,
ji
je
bilo
laglje
.
Gospodinjila
je
s
svojo
novo
,
dobrodušno
,
četudi
nerodno
deklo
Lizo
po
hiši
in
vrtu
in
že
delala
načrte
,
kaj
bo
drugo
leto
sejala
in
sadila
.
Začela
je
vkuhavati
sadje
in
pripravila
možu
vsak
dan
kakšno
novo
jed
,
ki
je
še
ni
poznal
.
Z
doma
je
dobila
lepo
namizno
perilo
,
srebrnino
,
lepe
vaze
.
Kar
najlepše
je
pogrinjala
možu
opoldne
in
zvečer
in
okrasila
mizo
s
poljskimi
in
gozdnimi
cvetlicami
,
ki
jih
je
sama
natrgala
dopoldne
in
popoldne
.
On
se
je
smejal
;
rekel
je
,
da
jedo
kakor
grofje
,
tako
gosposko
;
da
je
to
pravzaprav
nerodno
;
pokmetil
se
je
,
ko
je
sam
živel
v
tej
pustinji
,
jedel
iz
lončenih
skled
raz
nepogrnjeno
mizo
.
Zdaj
se
igra
s
srebrnimi
noži
in
vilicami
,
krožniki
so
iz
tankega
porcelana
,
postavljeni
na
dragocen
damastni
prt
,
in
sredi
mize
stoje
rože
v
srebrni
vazi
.
Tildi
je
bilo
prijetno
igrati
skrbno
hišno
gospodinjo
.
Rada
je
delala
vsa
domača
dela
.
A
opoldne
se
je
oblekla
čisto
in
sveže
,
zavezala
rdeč
trak
v
črne
lase
,
roke
umila
in
naprašila
s
pudrom
,
da
so
bile
bele
in
nežne
.
Na
nogah
je
imela
lahke
čeveljčke
;
kakor
princesa
je
bila
včasih
,
je
zatrjeval
Roman
.
"
Vse
bo
dobro
,
saj
res
živiva
kakor
goloba
,
"
si
je
mislila
Tilda
.
"
Zakaj
sem
se
toliko
bala
?
Kako
smešno
in
bojazljivo
je
moje
srce
!
Kaj
ne
živiva
prijetno
in
zadovoljno
?
"
Roman
ni
nikamor
zahajal
in
tudi
ona
ne
.
Doli
v
vasi
je
bila
cerkev
,
gostilna
,
prodajalna
,
pošta
,
šola
.
Parkrat
je
šla
dol
kaj
kupit
.
Ali
nikjer
se
ni
zadržala
.
Tudi
ni
bilo
kje
.
Niti
poštar
niti
učitelj
nista
bila
oženjena
,
nobene
izobražene
ženske
ni
bilo
v
vasi
.
V
prodajalni
jo
je
vprašal
nekoč
trgovec
,
ki
je
imel
obenem
tudi
gostilno
,
če
ne
bo
nikoli
dovolila
,
da
pride
njen
mož
dol
k
njim
tarokirat
zvečer
,
kakor
je
imel
prej
navado
.
Nasmehnila
se
je
in
rekla
,
da
svojemu
možu
ničesar
ne
prepoveduje
in
ničesar
ne
dovoljuje
,
da
lahko
dela
,
kar
hoče
.
Ali
če
je
rajši
pri
njej
kakor
pri
svojih
starih
znancih
,
je
to
zanjo
tako
častno
in
prijetno
,
da
ga
nikakor
ne
misli
sama
pošiljati
z
doma
.
V
srcu
se
je
že
veselila
,
da
se
je
Roman
odvadil
družbe
.
Saj
je
vedno
pri
njej
.
Čez
dan
dela
,
nadzoruje
,
na
lov
hodi
,
piše
v
pisarni
.
A
zvečer
ostaja
pri
njej
.
Ona
ga
kratkočasi
,
kolikor
more
.
Še
smejati
se
je
skoro
že
prav
dobro
naučila
zaradi
njega
,
ko
vidi
,
kako
rad
sliši
njen
smeh
.
Ali
nekega
opoldne
ji
je
rekel
,
naj
mu
zvečer
ne
pripravlja
večerje
:
janjca
imajo
v
gostilni
in
so
tudi
njega
povabili
.
Če
hoče
,
gre
lahko
z
njim
.
Ali
malo
se
bodo
pač
zadržali
,
vabijo
ga
na
tarok
.
Rekla
je
,
da
ostane
rajši
doma
,
da
je
trudna
,
da
pojde
kmalu
spat
.
Lepo
in
s
smehom
sta
se
poslovila
.
Brez
skrbi
je
zaspala
.
Pa
kaj
to
,
če
gre
enkrat
po
nekaj
tednih
med
svoje
prijatelje
?
Saj
mu
privošči
malo
razvedrila
.
Priden
je
in
dober
.
Kakor
otrok
je
zaspala
lahko
in
hitro
.
Pozno
ponoči
se
je
zbudila
.
Njega
še
ni
bilo
.
Pogledala
je
na
uro
.
Pol
dveh
.
Zaskelelo
jo
je
v
očeh
,
zganilo
se
ji
je
v
srcu
.
Pozno
je
že
...
Ni
mogla
zaspati
.
Lepa
mesečna
noč
je
bila
zunaj
,
skozi
nezagrnjena
okna
je
prihajala
mirna
,
bleda
svetloba
,
da
se
je
skoraj
vse
natančno
razločilo
.
Čakala
je
.
Čudno
,
da
se
je
tako
dolgo
zadržal
.
Kdaj
si
odpočije
,
vsakovrstno
delo
ga
čaka
jutri
.
Vozniki
pridejo
,
da
zvozijo
deske
do
železnice
,
ki
jih
je
napilila
žaga
ob
potoku
.
Škoda
,
da
ni
šla
z
njim
.
Zdavnaj
bi
bila
že
doma
.
Če
bi
bila
šla
tudi
ona
,
ga
gotovo
ne
bi
toliko
silili
,
naj
še
ostane
...
Zunaj
je
zaslišala
nagle
korake
.
To
je
bil
on
.
Glasno
je
odpiral
vrata
,
trdo
stopal
po
veži
in
stopnicah
,
odpahnil
vrata
in
prišel
v
spalnico
.
"
Pozno
si
prišel
,
Roman
...
Kaj
ste
pa
delali
tako
dolgo
?
"
je
vprašala
.
"
Kaj
?!
Neumno
vprašanje
!
Zabavali
smo
se
,
"
je
rekel
kratko
in
osorno
.
Čudno
neroden
se
ji
je
zdel
njegov
glas
.
Začel
se
je
slačiti
.
Nič
ni
prišel
k
njej
,
da
jo
pozdravi
in
poljubi
.
Zmetal
je
obleko
raz
sebe
po
stolih
;
nekaj
je
je
popadalo
na
tla
,
ni
je
pobral
.
"
Fuj
,
slabo
mi
je
,
"
je
momljal
in
podrigavalo
se
mu
je
.
"
Kaj
si
bolan
?
Morda
ti
je
v
želodcu
slabo
?
Gotovo
si
preveč
jedel
ali
pa
je
bila
mast
zanič
,
"
je
ugibala
nedolžno
.
"
Da
,
da
,
prekleta
mast
!
Uf
!
"
In
začel
je
bruhati
.
Ostudno
je
zasmrdelo
po
sobi
.
Kisel
vinski
duh
se
je
širil
in
gnusno
puhtel
iz
njega
.
"
Kaj
si
bolan
,
moj
bog
!
Kaj
se
je
zgodilo
?!
"
se
je
prestrašila
in
sela
v
postelji
.
"
Bolan
,
hm
,
saj
vidiš
...
"
In
zopet
je
bljuval
,
se
davil
,
pljuval
naokrog
po
postelji
,
po
podu
.
Lovil
se
je
z
rokami
za
stole
in
steno
in
stokal
.
"
Reci
vendar
,
kaj
ti
je
?
Naj
Lizo
pokličem
,
da
ti
kaj
pomagava
?
Od
česa
ti
je
vendar
tako
slabo
,
moj
Bog
?!
"
je
ihtela
Tilda
v
strahu
in
resničnih
skrbeh
.
On
se
je
zasmejal
.
Čisto
tuj
je
bil
njegov
smeh
,
ubit
,
surov
in
oduren
.
"
Oh
,
ti
goska
,
haha
!
Kaj
še
nisi
videla
pijanega
človeka
,
he
?!
Ha
,
ha
,
pijan
sem
in
ta
goska
misli
bogvekaj
!
Bolezen
,
haha
...
O
prekleto
!
"
In
zopetje
bruhalo
iz
njega
.
Pijan
?!
Še
nikoli
ni
videla
Tilda
pijanega
človeka
.
On
je
pijan
...
Roman
,
njen
mož
?!
Zastrmela
je
in
zatrepetala
.
In
kakor
otrok
se
je
skrila
pod
odejo
.
Čez
glavo
se
je
pokrila
,
ušesa
si
zatisnila
,
da
ne
bi
nič
slišala
,
da
ne
bi
nič
videla
.
Njeno
neizkušeno
sedemnajstletno
srce
se
je
čudilo
v
grozi
in
strahu
:
Pijan
?!
Kakor
kladivo
ji
je
nabijalo
v
prsih
:
pijan
,
pijan
,
pijan
...
Prvo
sonce
jo
je
zdramilo
iz
težkih
sanj
.
Kakor
v
klešče
stisnjeno
je
ždelo
njeno
srce
v
prsih
,
vse
preplašeno
in
ubogo
.
Tiho
je
vstala
,
se
umila
in
se
začela
oblačiti
.
Odprla
je
okno
.
Oster
,
gnusen
smrad
je
polnil
sobo
;
tako
strupen
je
bil
zrak
,
da
se
je
skoraj
opotekala
.
Prebudil
se
je
.
Zdrznila
se
je
,
ko
je
slišala
,
kako
se
je
premaknil
v
postelji
.
"
Le
odpiraj
,
le
!
Prestrašila
si
se
ponoči
,
ne
?
Od
kod
pa
si
,
iz
kakšnega
kraja
?
Saj
nič
ne
veš
,
kako
se
živi
...
Prvič
si
videla
pijanega
človeka
,
kajne
?
...
Ha
,
ha
!
"
se
je
smejal
.
Molčala
je
.
S
povešenimi
očmi
si
je
česala
lase
.
Ustnice
so
ji
bile
stisnjene
v
trpko
potezo
,
v
kotih
jim
je
šlo
na
jok
.
"
Malo
nerodno
ti
bo
danes
pospravljati
,
na
...
Nisi
vajena
...
Na
,
naučila
se
boš
.
Vse
je
treba
znati
.
Zakaj
pa
molčiš
,
ko
govorim
s
teboj
?
...
"
"
Ničesar
me
nisi
vprašal
,
"
je
rekla
otroško
in
vzdignila
oči
.
Pohlevne
in
mehke
so
bile
njene
oči
.
Ali
ko
se
je
dotaknil
pogled
njega
,
njegovega
bledega
,
zabuhlega
obraza
,
umazane
srajce
,
ponesnaženih
,
pobljuvanih
belih
blazin
,
so
se
prestrašile
in
zgrozile
.
Skrile
so
se
pod
dolge
,
črne
trepalnice
,
ki
so
se
orosile
,
kakor
rožni
popek
v
jutru
.
"
Kaj
se
čudiš
?!
Bojiš
se
,
da
sem
ti
pokvaril
te
tvoje
cape
,
čipkaste
blazine
pa
svileno
odejo
.
Bledo
modra
svilena
,
dragocena
odeja
za
Romana
Sterleta
,
ki
včasih
pije
in
ima
potem
slab
želodec
!
...
Haha
!
...
Saj
drugega
nisem
dobil
s
teboj
kakor
to
ropotijo
pa
te
cape
...
Še
goldinarja
ne
v
gotovini
...
"
Obstala
je
,
ostrmela
je
,
začudila
se
je
.
Roka
z
glavnikom
se
ji
je
povesila
in
velike
dekliške
oči
so
široko
zastrmele
.
"
Sam
si
dejal
,
da
nečeš
denarja
,
"
je
rekla
tiho
.
"
Zakaj
mi
očitaš
,
ko
nisem
kriva
?
"
Kakor
ptica
je
,
ki
si
jo
ujel
in
jo
držiš
v
roki
.
Vsa
je
preplašena
,
trepeta
in
njeno
malo
srce
bije
,
bije
ob
tvojo
roko
,
prosi
,
da
ji
prizaneseš
.
"
Saj
je
vseeno
,
"
je
rekel
Roman
.
"
V
kuhinjo
pojdi
in
črne
kave
mi
skuhaj
,
bolan
sem
.
"
In
zaril
je
glavo
v
blazine
.
Za
hip
jo
je
spreletela
misel
,
da
bi
šla
k
njemu
,
pokleknila
na
tla
k
postelji
,
roke
ovila
okrog
njegovega
vratu
in
ga
prosila
:
"
Nikar
mi
več
tega
ne
stori
,
nikar
več
!
"
Ali
postelja
je
bila
vsa
ponesnažena
;
pred
njo
je
stala
grda
,
smrdeča
mlaka
na
preprogi
.
Zgnusilo
se
ji
je
,
stemnilo
se
ji
je
pred
očmi
in
molče
je
odšla
skozi
vrata
.
Tako
se
je
začelo
...
Prišlo
je
nekaj
mirnih
,
tihih
dni
in
zopet
se
je
ponovilo
isto
.
Zvečer
ga
ni
bilo
domov
,
pozno
v
noči
je
pritaval
vinjen
.
Že
je
vedela
,
kaj
bo
,
pripravila
mu
je
posodo
pred
posteljo
,
da
ji
ni
vsega
zamazal
in
ponesnažil
.
Sram
jo
je
bilo
zaradi
Lize
.
Kadar
ga
je
to
minilo
,
drugi
,
tretji
dan
,
je
bil
tak
,
kakršnega
je
poznala
prej
.
Smejal
se
je
otroško
,
šalil
se
,
vesel
je
bil
.
Ona
je
ostala
tiha
,
mirna
.
Nič
mu
ni
prigovarjala
,
ni
jokala
pred
njim
.
Ni
mogla
.
Kakor
otrpla
je
bila
po
vsem
telesu
,
v
srcu
in
duši
.
Mislila
je
včasih
na
to
,
da
bi
odšla
domov
;
da
bi
pisala
očetu
ali
materi
,
kako
ji
je
in
da
ne
more
živeti
tako
.
Niti
enkrat
,
nikoli
se
ni
dogodilo
v
njihovi
domači
hiši
kaj
podobnega
;
nobene
surove
besede
se
ni
spomnila
,
ki
bi
jo
bil
rekel
oče
materi
ali
otrokom
.
Ko
bi
doma
slutili
,
kako
ji
je
,
niti
dneva
je
ne
bi
pustili
tukaj
.
Ali
ni
jim
pisala
o
tem
besede
.
Malo
in
redko
je
pisala
;
hladna
in
korektna
so
bila
pisma
,
poročala
je
o
gospodinjstvu
,
o
vrtu
,
o
delu
,
ki
ga
ima
Roman
z
oskrbništvom
na
polju
pa
v
gozdu
.
Njena
nesreča
se
ji
je
zdela
kakor
sramota
,
ki
jo
mora
skrivati
pred
vsemi
ljudmi
,
tudi
pred
očetom
in
materjo
.
Njena
usoda
je
to
,
jarem
,
ki
ga
je
naložilo
življenje
na
njene
rame
.
Molčati
mora
in
nositi
.
Njena
dolžnost
je
to
,
izogniti
se
ji
ni
moči
,
ubežati
bi
bilo
greh
.
Tašča
ji
je
spočetka
večkrat
pisala
.
Polna
svetov
so
bila
njena
pisma
,
naj
bo
dobra
z
Romanom
,
ljubezniva
;
naj
mu
ne
zameri
,
če
se
kdaj
pregreši
,
naj
bo
potrpežljiva
,
nič
mu
naj
ne
kaže
žalostnega
obraza
.
Smeje
naj
se
,
z
mehko
roko
naj
ga
vodi
.
Tudi
prigovarja
naj
mu
,
očita
naj
mu
,
svari
naj
ga
,
ali
z
dobroto
.
Na
kolena
naj
mu
sede
,
objame
naj
ga
in
potem
naj
mu
reče
,
da
mora
biti
dober
,
da
ne
sme
piti
in
kvartati
,
da
je
oženjen
,
da
mora
skrbeti
zanjo
in
za
otroke
,
ki
jih
dobi
.
Naj
ji
piše
,
ali
že
lahko
upa
na
vnuka
.
Tudi
to
bi
še
rada
učakala
.
To
mu
da
silo
,
ga
iztrezni
.
Spoznal
bo
,
da
ima
odgovornost
.
Saj
je
njen
Roman
tako
dober
,
medeno
srce
ima
,
samo
lahek
,
prelahek
je
;
žena
in
otroci
,
ti
ga
rešijo
.
Mož
postane
;
dozori
,
spametuje
se
.
Vse
naj
ji
piše
Tilda
,
če
se
je
že
kdaj
napil
,
kolikokrat
je
že
izostal
ponoči
z
doma
,
kakšne
prijatelje
ima
.
Zatoži
naj
ga
,
če
je
brezobziren
proti
njej
;
ona
tega
ne
veruje
,
vedela
je
,
da
ga
zakon
predrugači
.
Tilda
tudi
tašči
ni
pisala
ničesar
o
Romanovem
ponočevanju
.
Prej
bi
bila
umrla
,
kakor
napisala
besedo
o
njegovi
pijanosti
na
papir
.
Kri
ji
je
ledenela
v
žilah
pri
misli
,
da
bi
komu
pisala
,
kakšen
je
njen
mož
.
Tudi
njegovi
materi
ne
,
živemu
bitju
ne
.
Bila
je
dobra
,
tiha
in
potrpežljiva
.
Vse
je
prenašala
brez
besed
in
brez
očitanj
.
Toda
vesela
ni
mogla
biti
,
smejati
se
ni
znala
.
Ni
mogla
čez
dva
,
tri
dni
pozabiti
,
kaj
je
bilo
ponoči
.
Nasmihala
se
je
Romanovim
šalam
,
ali
njeno
srce
ni
vedelo
o
tem
.
Kakor
svinec
je
bilo
težko
in
jo
je
tiščalo
v
prsih
neprenehoma
.
Meseci
so
potekali
,
zima
je
prišla
.
Trda
in
molčeča
,
neizmerno
resna
in
samotna
je
bila
zima
v
tistem
kraju
.
Glasu
ne
ves
dan
:
kakor
okamnela
je
stala
priroda
zunaj
.
Veličastna
in
tuja
,
neprijazna
človeku
.
Sama
je
sedela
Tilda
popoldne
v
sobi
pri
oknu
,
naslonila
je
glavo
v
dlan
in
gledala
v
ono
stran
v
goro
,
ki
se
je
,
visoka
in
smela
,
vsa
bleščeča
v
snegu
,
vzdigovala
v
nebo
.
Po
cele
ure
je
gledala
vanjo
;
vse
šume
je
poznala
na
njej
,
zaseke
,
pečine
,
ostre
,
globoke
struge
,
ki
so
od
golega
vrha
padale
nizdol
navpično
skoro
in
nevarno
.
Samotna
je
bila
gora
,
ni
bilo
na
njej
sledi
človeške
.
"
Izgubila
sem
se
v
goro
,
"
je
mislila
Tilda
.
"
Nikjer
ni
žive
duše
.
Sama
sem
.
Nevarnosti
prežijo
name
od
vseh
strani
in
nikogar
ni
,
ki
bi
me
svaril
in
mi
pomagal
.
"
V
njenem
telesu
se
je
zganilo
čudovito
in
skrivnostno
.
Sladko
se
je
prestrašila
;
njene
oči
so
se
poglobile
in
s
plahim
spoštovanjem
je
mislila
na
bodočnost
.
Zdrznila
se
je
.
Odtrgala
je
poglede
z
gore
in
začela
šivati
.
Čakala
je
na
svojega
prvega
otroka
in
pripravljala
,
kar
pripravljajo
matere
že
dolge
mesece
naprej
za
plod
svojega
srca
.
Bala
se
je
in
se
veselila
obenem
.
Kakor
da
se
čudež
godi
z
njo
,
tako
ji
je
bilo
.
Kakor
da
je
tabernakelj
!
Novo
dušo
nosi
v
sebi
,
novega
človeka
.
In
ni
mogla
razumeti
,
da
se
Roman
šali
in
smeje
kakor
vedno
,
da
pije
in
ponočuje
,
kakor
se
je
bil
navadil
.
Vidiš
,
na
otroka
čakava
,
na
svojega
otroka
,
mu
je
hotela
reči
.
Velika
skrivnost
naju
obdaja
.
Nekega
dne
bom
držala
dete
v
svojih
rokah
in
podobno
bo
meni
in
tebi
.
Spoznala
bova
v
njem
svoj
obraz
,
najino
dušo
bo
imelo
,
najino
srce
.
Postoj
,
zamisli
se
!
Potopi
se
vase
enkrat
,
edinkrat
!
In
odkrije
se
ti
svetost
življenja
!
Ves
drug
boš
,
ves
prerojen
,
očiščen
in
poboljšan
.
Vse
bo
drugače
,
lepše
,
krasnejše
,
svetlejše
.
Kakor
suženjske
,
nedostojne
verige
padejo
s
tebe
tvoje
slabosti
in
tvoje
strasti
.
Močan
postaneš
in
dostojanstven
.
Prijel
me
boš
za
roko
in
me
peljal
in
vodil
,
kakor
se
spodobi
možu
.
Ti
boš
zavetišče
in
opora
meni
in
otroku
,
učitelj
in
varovalec
.
In
ljubila
te
bom
,
kakor
te
še
nisem
in
kakor
želim
,
da
bi
te
ljubila
.
Ali
ničesar
mu
ni
rekla
.
Nikoli
ni
prišel
pripraven
trenutek
,
da
bi
mu
to
rekla
:
trenutek
,
tih
in
zbran
,
edino
spodoben
čas
za
take
besede
.
In
ko
so
se
izpolnili
meseci
,
je
dobila
hčer
.
Spomlad
je
bila
zunaj
,
skozi
odprta
okna
je
dehtelo
prvo
cvetje
v
sobo
.
Njena
mati
je
prišla
,
da
ji
bo
v
pomoč
.
Tilda
se
je
bala
matere
in
veliko
razmišljala
,
kako
bi
preprečila
njen
obisk
.
Ni
hotela
,
da
vidijo
njene
oči
,
kar
jim
je
prikrivala
.
Ko
je
bilo
že
odločeno
,
kdaj
pride
,
je
hotela
prositi
moža
,
naj
pazi
,
dokler
bo
mati
v
hiši
.
Mislila
je
,
da
ne
bi
preživela
,
če
bi
ga
videla
mati
takega
,
kakršnega
je
videla
ona
vsak
teden
.
Ali
niti
tega
mu
ni
mogla
reči
.
Tudi
deklo
Lizo
je
hotela
prositi
,
naj
molči
pred
materjo
,
naj
ničesar
ne
izda
.
Kolikokrat
je
šla
v
kuhinjo
z
namenom
,
da
ji
to
reče
,
ali
ni
ji
rekla
.
Ni
mogla
.
Po
nepotrebnem
se
je
bala
.
Roman
ni
odhajal
zvečer
z
doma
,
dokler
je
bila
Tildina
mati
v
hiši
.
Veselil
se
je
drobnega
otroka
,
ki
je
imel
njegove
oči
,
dober
je
bil
in
nežen
s
svojo
ženo
,
kakor
prve
dni
zakona
.
Kakor
mirna
,
srečna
postaja
so
se
zdeli
Tildi
ti
štirje
tedni
,
ko
je
bila
mati
pri
njej
in
jo
negovala
in
ji
stregla
ter
je
bil
Roman
kakor
vesel
mladenič
,
ki
nima
greha
nad
seboj
.
Njeno
dekletce
je
bilo
prisrčno
in
ljubeznivo
,
kakor
živ
angel
.
Kadar
ji
je
ležalo
na
prsih
in
sesalo
ter
je
čutila
sladko
toploto
njenega
telesca
,
ji
je
drhtelo
srce
v
čudežnem
in
svetem
materinskem
čustvu
.
Takrat
se
je
spomnila
materinih
besed
:
Tudi
nesrečen
zakon
je
boljši
za
dekle
kakor
prazno
življenje
zunaj
pred
pragom
.
Vedela
je
,
da
Roman
dolgo
ne
zdrži
;
ko
odide
mati
,
se
začne
stara
pokora
zanjo
.
Ali
že
za
te
mirne
,
tihe
tedne
mu
je
bila
hvaležna
.
Zdelo
se
ji
je
,
kakor
da
počiva
in
nabira
novih
moči
tudi
za
to
breme
.
Res
,
komaj
je
mati
odšla
,
že
je
bilo
vse
po
starem
.
Še
tisto
noč
se
je
vrnil
Roman
pijan
domov
;
klel
je
otroka
,
ki
je
jokal
,
in
bolj
surov
je
bil
kakor
kdaj
poprej
,
kakor
da
hoče
s
surovostjo
zakriti
sram
,
kakor
da
hoče
pokazati
,
da
lahko
dela
,
kar
hoče
.
Slutila
je
,
da
je
začel
tudi
kvartati
.
Ne
samo
tarok
.
V
gostilni
v
selu
so
se
shajali
moški
od
daleč
naokrog
.
Prihajali
so
še
iz
višjih
,
odleglejših
vasi
v
hribih
;
in
tudi
po
cesti
so
prihajali
,
ki
se
je
kakor
kača
zvijala
med
hribi
v
svet
proti
železnici
.
Vsak
večer
je
bila
v
Dragi
zbrana
družba
.
Če
je
manjkal
ta
,
je
prišel
gotovo
oni
.
Kakšen
agent
se
je
ustavil
čez
noč
,
gozdar
je
prišel
iz
turnških
hribov
.
Na
drugi
strani
gore
so
delali
cesto
in
tudi
od
ondod
se
je
zmotil
zdaj
ta
,
zdaj
oni
v
Drago
.
Večkrat
se
je
kvartalo
kar
pri
štirih
mizah
.
Začeli
so
s
tarokom
in
končali
s
hazardnimi
igrami
.
Tilda
je
slutila
vse
to
.
Kajti
vedno
manj
denarja
ji
je
dajal
Roman
za
gospodinjstvo
in
druge
potrebe
.
"
Kar
na
dolg
vzemi
pri
trgovcu
in
mesarju
,
kar
potrebuješ
-
bom
že
plačal
.
"
Ali
pri
njih
doma
niso
nikoli
jemali
na
dolg
.
Ni
mogla
iti
k
trgovcu
in
mesarju
in
jima
reči
,
naj
ji
dasta
knjižico
.
Kuhala
je
zdaj
same
take
stvari
,
ki
se
pridelajo
doma
.
Mleka
je
bilo
dovolj
,
tudi
jajc
in
kokoši
.
Sočivja
je
dajal
vrt
in
nekaj
njiv
je
imel
oskrbnik
zase
.
Roman
je
spočetka
malo
godrnjal
,
zakaj
ni
govedine
na
mizi
ne
riža
za
prikuho
in
makaronov
.
Ali
pozneje
se
je
navadil
;
sploh
mu
je
bilo
precej
vseeno
,
kaj
jé
.
Včasih
je
položil
desetak
pred
Tildo
:
"
Tukaj
imaš
,
to
je
tvoje
.
"
Ali
že
čez
dva
,
tri
dni
je
vprašal
,
če
ima
še
denar
,
češ
da
ga
potrebuje
.
Ta
čas
ni
hodil
močno
pijan
domov
,
čeprav
je
včasih
prihajal
šele
ob
zori
.
Ali
v
njej
je
bila
slutnja
o
še
večji
nevarnosti
in
noč
na
noč
je
stala
s
tresočimi
se
koleni
ob
oknu
in
gledala
dol
na
stezo
,
ki
je
držala
v
vas
.
Zvečer
je
zaspala
,
trudna
od
dnevnega
dela
.
Toda
že
čez
nekaj
ur
se
je
prebudila
,
kakor
bi
jo
bila
zdramila
skrivnostna
roka
.
Dvignila
se
je
;
vse
je
bilo
mirno
,
tiho
,
neslišno
je
spal
otrok
;
postelja
poleg
nje
je
bila
prazna
.
Vstala
je
in
stopila
k
oknu
.
Ob
mesečini
je
strmela
ven
,
ob
jasnih
nočeh
,
razsvetljenih
samo
od
zvezd
,
ob
viharju
in
dežju
;
ničesar
ni
razločila
,
samo
črno
,
grozečo
in
skrivnostno
temo
,
in
vendar
je
strmela
ven
proti
vasi
.
Otrok
se
je
prebudil
,
podojila
ga
je
,
previla
in
legla
spat
.
Ali
nič
več
ni
hotel
zatisniti
spanec
njenih
trudnih
oči
.
Zopet
je
vstala
in
šla
k
oknu
gledat
in
poslušat
.
Včasih
je
daleč
spodaj
zalajal
pes
,
visoko
in
razločno
.
Poznala
je
glas
;
to
je
bil
Romanov
pes
;
vedela
je
,
da
se
vrača
mož
domov
.
Legla
je
in
se
pritajila
,
da
bi
mislil
,
da
spi
,
ko
pride
.
Dolge
noči
so
bile
to
,
počasi
so
se
pomikale
k
zori
.
Prišel
je
dan
,
podoben
prejšnjemu
dnevu
.
Roman
je
bil
dobre
volje
,
smejal
se
je
,
vesel
je
bil
,
kakor
da
nima
ničesar
,
kar
bi
prikrival
.
Nikoli
ni
govoril
,
kje
je
bil
zvečer
ali
ponoči
;
nikoli
ni
pripovedoval
,
da
ima
skrbi
,
nikoli
ni
delal
načrtov
,
kaj
bo
jutri
in
pojutrišnjem
.
Če
je
bila
vesela
ura
,
sonce
,
prijeten
dan
,
če
se
mu
je
dekletce
zasmejalo
v
obraz
,
če
je
Tilda
privezala
čist
,
bel
predpasnik
čez
obleko
,
vse
je
užival
,
kakor
uživa
otrok
,
ki
skače
v
gozdu
in
trga
jagode
ob
stezi
.
Tilda
je
molčala
,
nič
ni
izpraševala
,
kakor
da
ničesar
ne
ve
;
delala
se
je
,
kakor
da
je
vse
prav
;
kakor
da
je
od
nekdaj
vedela
,
da
njenega
moža
ne
bo
ob
večerih
doma
in
se
bo
vračal
šele
pozno
po
polnoči
.
Oglašalo
se
je
v
njej
novo
bitje
.
Mala
se
je
komaj
nerodno
in
ljubko
postavljala
na
debele
nožice
,
jecljala
mično
prve
kratke
,
nerazločne
in
sladke
besede
,
in
že
je
morala
pripravljati
Tilda
perilce
za
drugega
otroka
.
Ni
bila
stara
še
devetnajst
let
in
včasih
se
ji
je
stožilo
v
duši
nad
seboj
po
brezskrbni
in
čisti
mladosti
,
ki
je
že
ostajala
za
njo
.
Že
so
obstopile
težke
skrbi
njeno
pot
in
na
ramah
je
občutila
breme
,
skoraj
pretežko
za
njena
mlada
leta
.
Roman
je
začel
vabiti
prijatelje
tudi
na
dom
.
Zbirali
so
se
zvečer
in
Tilda
jih
je
pogostila
,
kakor
je
vedela
in
znala
.
Po
večerji
so
se
vrstile
zdravice
.
Iskrečih
se
oči
in
z
donečimi
glasovi
so
nazdravljali
gostje
domovini
,
ženstvu
in
idealom
.
O
Bismarcku
se
je
govorilo
in
o
Adriji
;
velika
hrabrost
je
bila
v
njihovih
glasovih
in
mnogo
so
obetali
domovini
:
delo
,
požrtvovanje
,
živo
,
rdečo
,
vročo
,
srčno
kri
.
Ali
namesto
krvi
je
teklo
vino
po
mizi
.
Kadar
so
se
malo
navdušili
,
so
zapeli
,
tudi
o
domovini
,
o
ženstvu
,
o
ljubezni
,
luni
in
zvezdah
.
Trudna
in
medla
je
sedela
Tilda
med
njimi
in
po
cele
ure
ni
izpregovorila
besede
.
Še
zapazili
je
niso
in
kadar
je
odšla
spat
vsa
slaba
in
počitka
potrebna
,
je
ni
nihče
pogrešal
.
"
Lepa
je
,
ali
dolgočasna
,
"
to
je
bila
njihova
sodba
.
Nikdar
se
ni
nihče
izmed
njih
izpraševal
,
kaj
misli
mlada
,
resna
in
malobesedna
gospa
o
njihovih
zabavah
,
kaj
misli
o
svojem
možu
,
ali
je
zadovoljna
v
zakonu
ali
ne
.
Brez
besede
je
drugi
dan
z
Lizo
pospravila
razmetano
sobo
,
razvlečene
stole
,
namočila
z
vinom
polite
namizne
prte
in
prtiče
,
umila
steklenice
,
očedila
popljuvani
in
s
čiki
nametani
pod
...
Pozimi
je
rodila
sina
.
Bil
je
popolnoma
podoben
očetu
,
kakor
izrezan
;
nič
Tildinega
ni
imel
na
sebi
.
To
pot
Tildina
mati
ni
mogla
priti
.
Stari
Ribič
se
je
bil
nevarno
prehladil
in
je
ležal
s
pljučnico
;
mati
mu
je
morala
streči
.
Ali
Liza
je
skrbno
negovala
Tildo
in
oba
otroka
;
vse
je
bilo
v
redu
v
hiši
,
mlada
mati
je
bila
dobro
postrežena
.
In
vendar
je
bilo
Tildi
zelo
žal
,
da
ni
mogla
priti
mati
.
Zopet
bi
bila
imela
rada
nekaj
tednov
pokoja
.
Roman
bi
se
sramoval
pred
materjo
popivati
cele
dneve
nepretrgoma
.
Govoril
je
,
da
pije
od
veselja
,
ker
ima
sina
.
Celo
prijatelje
je
povabil
,
komaj
da
je
mogla
stati
Tilda
na
nogah
.
Bilo
je
pitja
in
vpitja
vso
noč
;
Roman
je
silil
tudi
Tildo
,
naj
čuje
z
njimi
,
da
bo
rojstvu
njegovega
sina
slava
,
kakor
se
spodobi
.
Ali
Tilda
je
morala
naslednji
dan
zopet
leči
.
Dekla
Liza
se
je
opogumila
in
rekla
gospodu
,
kar
ji
je
bilo
že
dolgo
na
jeziku
:
da
ne
marajo
doma
teh
njegovih
prijateljev
,
ki
niso
nobeni
prijatelji
,
ki
ga
samo
zapeljujejo
v
zapravljivost
,
ki
pridejo
,
da
bi
se
napili
in
najedli
,
in
ponesnažijo
sobo
kakor
hlev
;
zdaj
imajo
druge
skrbi
doma
,
kakor
pa
gostiti
take
ljudi
,
dva
majhna
otroka
sta
v
hiši
in
če
hoče
imeti
gospod
svoje
prijatelje
,
naj
gre
rajši
dol
v
selo
v
gostilno
.
Najbolje
bi
seveda
bilo
,
ko
bi
vse
te
falote
pustil
v
miru
za
vedno
.
Nobeden
ni
nič
prida
,
samo
zato
se
shajajo
,
da
drug
drugega
pohujšujejo
in
zapeljujejo
v
pijanost
in
kvartanje
.
Za
mašo
bo
dala
v
nedeljo
,
za
dober
namen
,
da
bi
sveti
Anton
rešil
gospoda
iz
njihove
družbe
.
Roman
se
je
smejal
,
da
se
je
kar
zvijal
,
ko
mu
je
Liza
delala
to
pridigo
.
"
O
,
ti
nesrečna
ženska
!
Saj
še
vedel
nisem
,
da
imate
tako
oster
jezik
.
Šment
,
kakor
britev
vam
gre
!
Prefino
je
bilo
,
da
bi
se
jezil
!
Na
,
na
,
saj
vem
,
da
z
ženo
držite
;
pa
naj
bo
!
"
Toliko
je
pa
Liza
le
dosegla
,
da
Sterle
ni
več
vodil
prijateljev
na
dom
.
Tilda
si
je
oddahnila
;
neskončno
je
trpela
v
tistih
nočeh
,
ko
so
pri
njej
doma
popivali
.
Bilo
je
mučno
poslušati
njihove
bedaste
,
pijane
baharije
,
tisto
smešno
pijano
domovinsko
navdušenje
po
polnoči
,
hripave
popevke
,
nesmiselne
zdravice
in
vedno
trkanje
.
Neopisno
težko
ji
je
bilo
gledati
,
kako
njen
mož
pije
;
težko
nehote
šteti
čaše
,
opazovati
,
kako
se
opija
,
kako
mu
izgublja
obraz
pametni
in
prijetni
izraz
in
postaja
top
in
surov
.
Vedela
je
,
da
se
doli
v
gostilni
dogaja
isto
,
da
pridejo
tam
tudi
karte
na
mizo
,
ki
si
jih
doma
zaradi
nje
,
iz
zadnjega
ostanka
sramu
in
ponosa
,
še
niso
upali
potegniti
iz
žepov
.
In
vendar
je
bilo
laglje
,
ko
je
imela
vsaj
v
svojem
domu
zopet
mir
in
tišino
.
Ravnodušna
topost
se
je
polaščala
njenega
srca
.
Še
otroka
je
nista
mogla
razvedriti
.
Stregla
jima
je
,
igrala
se
z
njima
,
objemala
ju
je
,
pritiskala
k
sebi
,
in
vendar
je
bilo
v
njej
kakor
gluho
in
mrtvo
.
Nekaj
se
je
zdrobilo
,
nekaj
je
ugasnilo
sredi
njenega
srca
...
Tako
so
potekla
še
tri
leta
,
enaka
drugo
drugemu
,
pusta
in
nevesela
.
Dnevi
so
bili
prazni
in
težki
,
kakor
môra
,
in
vendar
so
minevali
,
vrstili
se
,
zbirali
se
v
tedne
,
mesece
,
leta
.
Včasih
se
je
spomnila
,
kako
je
njeno
življenje
čudno
in
ubogo
.
Nikoli
ni
mislila
,
da
bo
tako
živela
.
Vse
,
kar
se
je
govorilo
v
njeni
domači
hiši
,
je
bilo
čista
,
zlata
resnica
.
Še
v
šali
ni
bilo
laži
.
A
Roman
,
njen
mož
,
ni
mogel
povedati
najmanjše
reči
,
da
je
ne
bi
malo
polepšal
,
predrugačil
,
obrnil
.
Nikoli
ni
vedela
,
kaj
je
res
in
kaj
ni
res
v
njegovih
besedah
.
In
čutila
je
,
kako
vsi
to
vedo
,
posli
,
delavci
,
grajski
lovci
,
poljski
pazniki
,
kmetje
in
vozniki
,
vsak
,
ki
je
imel
opravka
pri
graščinskem
oskrbniku
.
Roman
se
je
smejal
in
norčeval
iz
tega
.
"
Nihče
nikoli
ne
ve
,
ali
sem
črn
ali
bel
,
še
sam
tega
ne
vem
,
"
je
pravil
.
A
Tildo
je
to
na
njem
motilo
neizmerno
.
In
kadar
je
bil
pijan
!
A
bil
je
pijan
vsak
teden
in
še
večkrat
.
Vsa
je
otrdela
,
kadar
ga
je
videla
takega
;
vsak
živec
se
je
branil
tega
vtiska
in
vsaka
kaplja
krvi
v
njenem
telesu
je
bila
proti
njemu
.
Njegov
smeh
,
njegova
veselost
ji
je
bila
zoprna
in
nenaravna
.
Ni
mogla
razumeti
,
da
v
hipu
pozabi
,
kaj
je
storil
,
da
ni
nič
kesanja
v
njem
,
da
nima
vesti
;
še
zave
se
ne
,
da
je
kaj
kriv
.
Smeje
se
kakor
nedolžen
otrok
,
in
vendar
je
že
odrasel
človek
.
Oče
je
,
mož
.
In
se
vede
kakor
nezrel
fant
in
še
huje
.
Nič
ga
ne
skrbi
,
nič
ga
ne
teži
.
Včasih
je
pomislila
s
strahom
na
to
,
da
pač
tudi
svoj
graščinski
posel
opravlja
tako
,
kakor
je
sploh
sam
:
brez
reda
,
površno
,
lahkomiselno
.
Ni
mnogo
razumela
njegovih
stvari
,
a
toliko
je
vedela
,
da
je
njegova
pisarna
v
groznem
neredu
,
da
so
knjige
zanemarjene
,
računi
se
valjajo
po
predalih
in
njegovih
žepih
kakor
smeti
.
Strah
ji
je
stisnil
srce
,
kadar
je
pomislila
na
to
.
Kaj
bo
z
njo
in
otrokoma
?
Kakšna
bodočnost
jih
čaka
?
Kaj
se
bo
zgodilo
strašnega
,
morda
že
jutri
?
Zopet
je
ležala
v
otroški
postelji
.
Tretjič
.
Materi
je
pisala
,
naj
ne
hodi
k
njej
,
da
nima
prostora
,
da
je
nerodno
,
da
je
rajši
sama
.
Sploh
so
bila
njena
pisma
staršem
hladna
in
redka
.
Čutili
so
,
da
se
jim
je
odtujila
,
in
ker
niso
vedeli
,
zakaj
,
so
jo
v
razžaljenem
ponosu
srca
pustili
,
naj
hodi
svoja
posebna
pota
.
Nikoli
ni
pisala
o
skrbeh
,
nikoli
se
ni
pritoževala
čez
moža
.
Oče
je
parkrat
pisal
,
naj
svetuje
Romanu
,
da
si
poišče
kakšno
drugo
službo
,
da
tam
ni
bodočnosti
zanj
,
že
zaradi
otrok
naj
gleda
,
da
pride
bliže
k
svetu
.
Odgovarjala
je
,
da
ji
je
všeč
v
Dragi
,
da
ne
bi
šla
rada
proč
.
Vedela
je
,
da
je
edino
tu
njen
mož
še
mogoč
,
drugje
bi
bil
že
zdavnaj
ob
službo
in
ob
kruh
.
Mrzla
deževna
jesenje
bila
,
ko
je
bila
na
porodu
.
Hčerko
je
dobila
;
drobno
,
slabotno
stvarco
.
Babica
je
prerokovala
,
da
ne
bo
dolgo
živela
,
takoj
prvi
dan
jo
je
odnesla
h
krstu
.
Tildi
je
bilo
vseeno
.
In
če
umrje
...
Morda
bi
bilo
najbolje
zanjo
...
Kaj
bo
učakala
dobrega
?
Deklica
...
kakšno
življenje
jo
čaka
?
Kdo
jo
dobi
v
roke
,
da
jo
zdrobi
kakor
igračo
?
...
Liza
je
bila
že
leto
dni
od
hiše
.
Nekoč
se
je
skregala
s
Sterletom
,
povedala
mu
je
"
resnico
"
,
kakor
je
rekla
,
in
on
jo
je
spodil
še
tisti
dan
.
"
Saj
grem
rada
,
"
je
rekla
Tildi
.
"
Ne
morem
več
gledati
,
kako
živite
.
Vas
imam
rada
,
vašega
moža
pa
črtim
.
Kako
lepo
življenje
bi
lahko
imela
oba
,
a
on
po
živinski
dela
z
vami
.
Da
se
ne
naveličate
...
Saj
sem
vam
stokrat
svetovala
,
da
nikar
ne
molčite
.
Jaz
bi
ga
kar
s
polenom
,
kadar
pride
tako
pijan
domov
in
posvinja
vso
spalnico
!
Vi
pa
nič
,
še
jokate
ne
,
še
kregate
ga
ne
!
Samo
molčite
!
"
"
To
je
edino
moje
orožje
,
Liza
.
Vi
tega
ne
veste
.
Če
ne
bi
znala
molčati
,
ne
bi
mogla
zdržati
,
"
se
je
branila
Tilda
.
S
solzami
v
očeh
se
je
poslovila
od
zveste
Lize
.
Potem
je
imela
same
nerodne
hribovke
v
hiši
.
Kakšne
boljše
in
pametnejše
si
ni
upala
vzeti
,
da
je
ne
bi
preveč
raznesla
po
občini
;
da
ne
bi
pripovedovala
ljudem
,
kako
pri
oskrbnikovih
perejo
gospodarja
od
pet
do
glave
,
kadar
se
ves
povaljan
in
blaten
vrne
ponoči
iz
gostilne
.
Eno
je
že
malo
naučila
,
ali
poleti
sredi
največjega
dela
se
ji
je
omožila
nekam
v
hribovsko
vas
.
Zdaj
je
imela
neko
Leno
.
Počasna
je
bila
in
pozabljiva
.
Slabo
ji
je
stregla
,
vedno
jo
je
morala
klicati
in
vsako
stvar
ji
je
morala
dvakrat
,
trikrat
vcepljati
v
glavo
.
Štiriletna
Elica
in
triletni
Mirko
sta
bila
vedno
pri
njej
v
sobi
,
zdaj
sta
bila
lačna
,
zdaj
žejna
in
hodila
sta
materi
tožit
Leno
,
da
jima
ničesar
ne
da
.
Neprenehoma
so
loputala
vrata
.
A
Tilda
je
bila
slaba
in
bolna
kakor
še
nikoli
.
V
glavi
ji
je
kljuvalo
,
v
trebuhu
je
čutila
silne
bolečine
.
"
Že
preide
,
"
je
rekla
babica
,
stara
kmetska
ženica
.
"
Malo
dlje
naj
ležijo
,
pa
bo
.
Mene
zdaj
ne
bo
več
sem
,
imam
drugod
po
občini
opravka
in
staram
se
že
,
ne
morem
več
tako
kakor
prej
.
Mala
Mimica
je
pa
dobra
.
Neče
umreti
,
ne
.
Bom
že
naročila
Leni
,
kako
naj
jo
hrani
,
ko
so
oni
to
pot
zanič
.
Nič
mleka
nimajo
in
taka
vročina
v
glavi
,
to
je
slabo
za
otroka
.
Pa
ne
bo
umrla
punčka
,
ne
.
Trmasta
je
,
prav
ima
.
Veseli
me
,
da
smo
ji
napačno
prerokovali
.
"
Tilda
je
ležala
negibno
v
silnih
bolečinah
.
Še
mislila
ni
,
vseeno
ji
je
bilo
,
kaj
se
godi
okrog
nje
.
Nerodna
in
počasna
Lena
je
imela
dobro
srce
,
vzela
je
Mimico
k
sebi
v
kuhinjo
in
tam
gospodarila
z
njo
.
Doma
je
odredila
šest
mlajših
bratov
in
sester
in
nekoliko
razumela
,
kako
se
ravna
s
takimi
črvički
.
"
Res
je
gosposki
otrok
,
"
je
modrovala
zvečer
,
ko
jo
je
kopala
.
"
Malo
bolj
drobno
je
kakor
naše
,
drugače
je
na
isto
vižo
ustvarjeno
.
Se
me
bo
že
privadilo
,
revše
ubogo
.
"
In
res
se
je
privadila
Mimica
Lene
.
Njej
je
bilo
še
najbolje
.
Mleko
je
Lena
že
znala
zavreti
in
malo
kamilic
je
zmešala
vmes
.
Toda
gospe
je
bilo
težko
ustreči
.
Nič
ji
ni
bilo
povšeči
,
karkoli
je
Lena
skuhala
.
Tako
močno
kurjo
juho
je
naredila
,
da
bi
še
mrtvemu
dala
moč
,
a
gospa
jo
je
komaj
pokusila
.
Same
čaje
je
hotela
piti
pa
limonade
,
malinovec
in
take
izmišljave
,
ki
je
samo
delo
z
njimi
,
ne
koristijo
pa
nič
.
Če
bi
bila
Lena
namesto
gospe
,
bi
pojedla
vsak
dan
kos
prašičje
pečenke
pa
zelja
in
takoj
bi
bila
pri
moči
.
Tedni
so
potekali
in
Tilda
je
še
vedno
ležala
bolna
.
Zunaj
je
postajalo
mraz
.
Lena
je
ves
dan
kurila
v
peči
in
štorkljala
s
svojimi
težkimi
čevlji
okrog
po
sobi
;
Tilda
je
mislila
,
da
ji
hodi
po
možganih
.
Neizrečeno
občutljiva
je
postala
.
Kadar
sta
prišla
k
njej
otroka
,
Mirko
in
Elica
,
jo
božala
,
ji
nosila
kazat
igrače
,
ki
jima
jih
je
naredila
Lena
,
je
kar
ječala
in
ju
prosila
,
naj
jo
pustita
pri
miru
,
da
je
mama
bolna
,
da
jo
glava
zelo
zelo
boli
.
Še
za
Mimico
ni
mnogo
izpraševala
.
Nič
ni
jedla
in
vsak
dan
je
je
bilo
manj
,
očividno
je
hujšala
.
"
Naša
gospa
pa
kar
ginejo
,
"
je
pripovedovala
Lena
hlapcu
zunaj
na
dvorišču
.
"
Kar
vzelo
jih
bo
.
Gospod
bi
lahko
malo
posedeli
pri
njih
zvečer
,
saj
dolgo
tako
ne
bodo
več
.
"
"
Grdo
dela
,
grdo
,
"
je
rekel
hlapec
.
"
Vsak
večer
se
zbirajo
doli
pri
Smodletu
v
vasi
in
popivajo
pa
kvartajo
.
Kozinov
Janez
,
tisti
,
ki
je
hotel
v
Ameriko
,
je
eno
samo
noč
med
njimi
zakvartal
tristo
kron
.
Travnik
je
prodal
,
da
bo
imel
za
pot
,
pa
je
moral
še
njivo
drugega
dne
,
da
je
mogel
potem
v
nedeljo
z
doma
.
Kar
sram
ga
je
bilo
;
njegova
žena
,
sirota
,
je
jokala
,
da
se
je
slišalo
do
cerkve
.
Vsi
ljudje
se
že
spogledujejo
nad
to
pregreho
pri
Smodletu
.
Škoda
našega
oskrbnika
,
da
je
tudi
zagazil
,
saj
drugače
je
dober
človek
in
ima
za
vsakega
lepo
besedo
.
"
Tako
so
modrovali
posli
.
Sterle
pa
ni
mnogo
občutil
Tildine
bolezni
.
Čez
dan
je
bil
malo
doma
in
tistih
par
ur
,
ki
jih
je
prespal
doma
,
je
tako
trdno
smrčal
,
da
bi
bila
lahko
umrla
zraven
njega
,
pa
še
vedel
ne
bi
bil
.
Kupil
je
še
dva
psa
.
Zunaj
mu
ju
je
bilo
žal
pustiti
privezana
,
ker
je
bilo
že
mraz
.
In
pa
tudi
privaditi
sta
se
morala
na
hišo
.
Tako
ju
je
pripeljal
v
sobo
,
v
spalnico
,
vrgel
jima
par
starih
vreč
k
peči
in
naročil
Leni
,
naj
pazi
,
da
ne
uideta
,
da
sta
jako
dragocene
pasme
.
Tilde
ni
vprašal
,
če
jo
bosta
psa
motila
ali
ne
;
še
na
misel
mu
ni
prišlo
.
A
psa
sta
lajala
in
renčala
ves
dan
.
Kakor
bičana
se
je
zvijala
bolnica
v
postelji
od
bolečin
in
strašne
glavoboli
.
Čas
je
potekal
.
Minil
je
mesec
,
dva
,
pa
trije
.
Zunaj
je
padal
sneg
,
okna
so
zamrzovala
ponoči
.
In
Tildi
je
bilo
vedno
enako
slabo
.
Skoraj
premakniti
se
ni
mogla
,
roke
so
se
ji
tresle
,
da
ni
mogla
držati
čaše
med
prsti
;
Lena
jo
je
morala
pitati
kakor
majhnega
otroka
.
Čakala
je
,
kdaj
opazi
njen
mož
,
da
gine
in
umira
,
kdaj
se
zgane
in
zdrami
.
Ali
zastonj
je
čakala
.
Njemu
je
bilo
vseeno
.
"
No
,
kaj
ti
je
bolje
danes
?
"
jo
je
vprašal
zjutraj
.
"
Ali
si
kaj
spala
?
"
"
Ne
.
Nisem
,
"
je
rekla
.
"
Na
,
že
preide
,
samo
potrpi
,
"
je
dejal
malomarno
in
odžvižgal
skozi
vrata
.
Neko
jutro
mu
je
rekla
:
"
Roman
,
vzemi
puško
in
ustreli
me
!
"
"
Kaj
ti
pa
je
,
kaj
si
znorela
?
"
"
Puško
vzemi
,
pravim
,
in
sproži
!
Me
bo
vsaj
prej
konec
.
Tebi
je
tako
vseeno
.
Veš
,
kako
dolgo
že
ležim
?
"
"
Kdo
bo
štel
vsak
dan
,
briga
me
...
"
"
Tebe
ne
briga
,
da
.
Ali
mene
briga
.
Tri
mesece
ležim
in
ginem
.
Ali
si
pisal
staršem
?
...
Vem
,
nisi
.
Ali
si
poslal
po
zdravnika
?
...
Še
spomnil
se
nisi
!
Pojdi
,
takoj
,
daj
vpreči
in
pojdi
po
zdravnika
!
Da
bom
vedela
,
kaj
je
z
menoj
,
ali
se
mi
more
pomoči
ali
ne
.
Če
pa
nočeš
,
je
bolje
puška
kakor
tako
umiranje
.
"
Malo
se
je
prestrašil
,
vest
se
mu
je
zganila
.
Saj
ni
bil
slab
človek
,
a
popolnoma
brez
misli
,
površen
.
Pripeljal
je
zdravnika
,
ki
je
napravil
majhno
operacijo
,
in
čez
štirinajst
dni
je
Tilda
vstala
.
Taka
je
bila
njena
mladost
.
Drugo
leto
-
Tilda
je
bila
stara
takrat
nekaj
čez
triindvajset
let
-
se
je
nekoč
pod
večer
naglo
pripeljala
kočija
pred
hišo
.
Siv
,
starejši
gospod
je
stopil
v
sobo
.
Po
fotografiji
je
spoznala
v
njem
Romanovega
strica
Roberta
.
Oh
,
tudi
ta
stric
je
bil
ena
izmed
mnogih
Romanovih
laži
!
Ko
je
stopil
v
sobo
,
se
je
tisti
hip
spomnila
posestva
pri
Ljubljani
,
o
katerem
je
govoril
,
da
mu
ga
stric
kupi
,
ko
se
oženi
.
Že
takrat
v
Trstu
je
pri
tašči
zvedela
,
da
je
bilo
to
pripovedovanje
le
lep
plod
bleščeče
Romanove
domišljije
;
stric
Robert
je
bil
zdavnaj
že
sam
oženjen
in
imel
dva
sina
.
Ni
ji
bilo
takrat
težko
pokopati
misel
na
lastno
posestvo
;
ni
bila
lakomnega
srca
in
če
bi
njen
mož
živel
kakor
pošten
človek
,
bi
si
ne
bila
želela
bogastva
in
večje
sreče
.
Na
njeno
željo
takrat
nista
obiskala
strica
na
poti
iz
Trsta
domov
v
Drago
.
Pisala
sta
mu
,
da
ju
nagla
brzojavka
kliče
prej
nazaj
,
kakor
sta
mislila
,
in
da
zato
ne
moreta
k
njemu
.
Zdaj
,
ko
je
stopil
v
njen
dom
,
se
je
hipoma
spomnila
tistih
pozabljenih
stvari
in
rdečica
ji
je
stopila
v
obraz
,
kakor
da
se
sramuje
pred
tem
človekom
,
da
je
njen
mož
tudi
njega
zaplel
v
svoje
laži
.
Stric
Robert
jo
je
objel
.
"
To
si
ti
,
Tilda
?
Ah
,
škoda
te
je
za
tega
nesrečnega
falota
!
Kje
pa
je
?
"
"
Roman
?
"
"
Da
,
Roman
.
"
"
Ne
vem
.
Meni
je
rekel
,
da
ima
opravke
v
trgu
in
da
ne
ve
,
če
pride
zvečer
domov
,
da
ostane
pri
mojih
starših
čez
noč
.
"
"
Kaj
ima
tvoj
oče
kaj
premoženja
?
"
"
Kaj
bi
imel
?
Morda
par
tisoč
,
če
mu
je
še
kaj
ostalo
.
Izštudiral
je
sinova
in
tudi
moja
oprema
je
za
naše
razmere
mnogo
stala
.
Zakaj
vprašuješ
?
Sedi
,
odloži
!
"
In
vzela
mu
je
površnik
iz
roke
in
ga
peljala
k
divanu
.
"
To
so
reči
,
to
so
reči
!
"
je
vzdihoval
stric
in
si
brisal
z
robcem
obraz
.
"
Nikar
se
ne
ustraši
!
Precej
poguma
ti
bo
treba
,
ko
vse
zveš
.
"
"
Moj
Bog
,
kaj
se
je
zgodilo
?
Kaj
je
storil
?
"
"
Aha
,
že
vprašuješ
,
kaj
je
storil
...
Povej
mi
odkritosrčno
,
kar
veš
,
nekaj
moraš
vedeti
.
"
"
Ničesar
ne
vem
,
popolnoma
ničesar
,
verjemi
,
stric
!
Samo
slutim
in
bojim
se
in
sama
ne
vem
česa
,
"
je
zatrjevala
Tilda
.
"
Ali
je
že
zahteval
kdaj
od
tvojega
očeta
denar
?
"
"
Ne
,
še
nikoli
,
"
je
rekla
Tilda
in
pritisnila
roko
na
srce
.
"
Moji
starši
ničesar
ne
slutijo
,
prav
ničesar
.
Nikoli
jim
nisem
nič
pisala
,
čisto
nič
ne
vedo
,
kako
živim
.
In
rajši
bi
bila
v
grobu
,
kakor
da
to
zvedo
,
"
je
hitela
pripovedovati
,
tresoč
se
od
strahu
.
"
Samo
tega
ne
,
samo
tega
ne
!
"
"
Nikar
se
ne
boj
!
Težko
,
da
je
šel
Roman
k
tvojemu
očetu
.
Če
ve
,
da
ni
premožen
,
gotovo
ni
šel
.
In
malo
sramuje
se
tudi
.
Sploh
mu
pa
to
pot
še
ni
bilo
treba
nadlegovati
tvojih
staršev
.
Saj
je
imel
mater
.
"
Stric
je
obmolknil
,
potem
je
prijel
Tildo
za
roke
.
"
Nekaj
hudega
ti
moram
povedati
.
Smiliš
se
mi
,
tako
mlada
si
še
,
tako
neizkušena
.
In
pa
otroci
...
Troje
jih
imata
zdaj
,
ne
?
...
"
S
tresočim
se
glasom
je
zajecljala
:
"
Da
,
troje
...
"
Za
srce
jo
je
zgrabila
temna
,
grozeča
slutnja
.
"
Roman
je
pil
in
kvartal
,
ne
?
"
"
Da
.
"
"
Od
kdaj
je
spet
tak
?
"
"
Tri
tedne
sem
bila
omožena
,
ko
se
je
začelo
...
"
"
Sirota
...
Zakaj
nisi
pisala
njegovi
materi
nobenkrat
o
tem
?
Vedno
se
mi
je
hvalila
v
pismih
,
da
dobiva
od
tebe
le
dobre
vesti
.
"
"
Nisem
ji
mogla
pisati
vsega
tega
.
Sram
me
je
bilo
...
Moj
mož
je
...
"
"
Pa
da
,
pomagalo
tako
ne
bi
nič
.
In
sirota
je
imela
vsaj
nekaj
lepih
mirnih
let
.
V
samih
sanjah
je
živela
in
vsak
dan
je
hvalila
Boga
,
kako
se
je
njen
Roman
predrugačil
.
Ni
se
ti
treba
za
to
kesati
.
Storila
si
morda
dobro
delo
.
Včeraj
je
umrla
.
"
"
Umrla
?!
"
"
Da
,
včeraj
popoldne
.
"
Tilda
je
zajokala
.
"
Morda
je
najbolje
zanjo
,
da
je
hitro
odšla
,
"
je
rekel
stric
.
"
Roman
je
zakrivil
njeno
naglo
smrt
.
"
"
Roman
?!
"
"
Da
.
Pisal
ji
je
ekspresno
,
da
je
poneveril
okrog
deset
tisoč
goldinarjev
v
teh
nekaj
letih
,
kar
je
tu
.
Da
pride
drugi
teden
revizija
,
vrhovni
oskrbnik
grofovskih
posestev
se
je
že
napovedal
.
In
če
ne
položi
denarja
,
se
mora
ustreliti
ali
ga
pa
zapro
.
"
Vsa
kri
je
izginila
Tildi
z
obraza
in
ji
butnila
ob
srce
.
Padla
je
s
čelom
na
mizo
in
zaječala
,
kakor
da
se
ji
je
oster
nož
zapičil
v
prsi
.
Stric
ji
je
božal
lase
.
"
Nikar
ne
obupuj
!
To
pot
je
rešila
Romana
mati
s
svojo
smrtjo
iz
zanke
.
Ko
je
prebrala
list
,
jo
je
zadela
kap
.
Zdravnik
je
brzojavil
po
mene
in
še
ponoči
sem
se
odpeljal
v
Trst
.
Uredil
sem
tam
,
kar
se
je
dalo
,
in
pohitel
sèm
,
da
tukaj
pomagam
tebi
in
rešim
zaradi
njegovega
očeta
,
svojega
brata
,
tebe
in
otroke
,
ki
ste
nedolžni
,
Romanu
pa
zadnjikrat
pošteno
ime
.
Cena
materine
hiše
v
Trstu
se
je
v
zadnjih
letih
zelo
povišala
in
upam
,
da
se
izkupi
toliko
,
da
se
po
izplačilu
dolgov
poravna
graščini
poneverjena
vsota
.
Ti
greš
lahko
za
nekaj
časa
,
dokler
ne
dobi
Roman
nove
službe
,
z
otroki
domov
k
svojim
staršem
ali
pa
pridi
k
meni
;
rad
storim
,
kar
je
v
moji
moči
.
"
Tilda
je
vzdignila
glavo
.
"
Da
,
prosim
te
,
če
moreš
,
vzemi
me
s
seboj
.
Domov
ne
morem
.
Preveč
me
je
sram
...
"
In
zopet
je
obupno
zajokala
.
"
Zakaj
te
bo
sram
,
saj
nisi
ti
kriva
?
...
"
je
tolažil
stric
,
a
zaman
.
Tisti
dnevi
,
ki
so
sledili
,
so
bili
polni
grenkobe
in
ponižanja
.
Stric
Robert
je
vse
uredil
.
Poslal
je
otroke
in
Tildo
k
sebi
na
dom
,
kjer
jih
je
njegova
žena
,
starejša
in
mirna
gospa
aristokratskega
rodu
,
sprejela
kakor
svoje
.
Uredila
jim
je
stanovanje
v
hišici
konec
velikega
vrta
,
ki
je
bil
skoraj
že
park
.
Dokler
je
bilo
posestvo
še
v
aristokratskih
rokah
,
je
bila
namenjena
za
vrtnarja
.
Tako
je
Tilda
uživala
samoto
,
ki
je
je
bila
zdaj
tako
potrebna
.
Pustili
so
jo
,
da
živi
po
svoje
,
teta
je
ni
nadlegovala
z
vprašanji
in
še
celo
jed
so
ji
ob
delovnih
dnevih
pošiljali
na
dom
,
le
ob
nedeljah
in
praznikih
je
hodila
k
obedu
v
grad
.
Dali
so
ji
deklico
v
pomoč
k
otrokom
,
a
drugače
je
lahko
delala
in
počela
,
kar
se
ji
je
zljubilo
.
Čez
dan
so
jo
zamotili
otroci
,
da
ni
utegnila
razmišljati
o
vsem
,
kar
se
je
pripetilo
.
Mati
jo
je
prišla
enkrat
obiskat
;
še
je
skrivala
pred
njo
,
kolikor
se
je
dalo
skrivati
in
tajiti
.
Zakaj
bi
grenila
še
staršem
življenje
,
ko
se
ne
da
nič
več
popraviti
?
Zakaj
naj
si
očitajo
,
da
so
jo
lahkomiselno
dali
iz
rok
tujemu
človeku
,
ki
ga
niso
poznali
?
In
kakor
njena
tašča
takrat
v
Trstu
,
tako
je
zdaj
govorila
o
Romanu
Tilda
:
ni
slabega
srca
,
le
premehek
je
,
vsem
vplivom
je
pristopen
,
lahkomiselna
družba
ga
je
zmotila
.
Pripovedovala
je
,
kako
je
bil
obupan
takrat
,
ko
je
prišel
domov
in
zvedel
,
da
je
mati
umrla
in
da
je
on
zakrivil
njeno
smrt
.
Morda
ga
bo
to
pretreslo
in
spametovalo
.
Tilda
še
ni
obupala
,
mama
naj
se
nikar
ne
boji
,
tudi
papa
naj
se
ne
vznemirja
.
Vse
se
še
popravi
.
Onadva
sta
res
tako
popolnoma
drugačna
,
tako
nasprotnih
značajev
,
da
ne
moreta
razumeti
človeka
,
kakršen
je
Roman
.
Saj
ga
tudi
ona
,
Tilda
,
ni
razumela
.
Morda
je
bila
preponosna
,
ni
mu
znala
pomagati
,
ni
ga
znala
voditi
.
Mati
ji
je
rekla
,
naj
se
loči
od
moža
in
se
z
otroki
vred
vrne
v
domačo
hišo
k
roditeljem
.
Ali
ona
je
to
odklonila
;
to
je
skrajni
korak
,
ki
zdaj
morda
še
ni
potreben
.
Ne
more
priznati
,
da
je
doživela
popoln
polom
v
zakonu
;
tega
ne
dopušča
.
Nima
srca
,
vest
ji
ne
da
,
da
bi
prišla
domov
in
vso
skrb
zase
in
za
otroke
naložila
na
rame
svojega
že
starega
in
sivolasega
očeta
.
Mlada
je
,
zdrava
je
,
mama
naj
se
ne
boji
zanjo
.
In
pa
-
ve
,
da
jo
ima
Roman
rad
.
Če
ga
zdaj
pahne
od
sebe
,
je
izgubljen
,
ona
mu
je
zdaj
morda
potrebna
kakor
še
nikoli
.
Stric
Robert
je
obljubil
,
da
bo
pomagal
in
svetoval
,
kolikor
bo
mogel
.
Robert
je
pameten
mož
,
pozna
svet
,
njega
bo
poslušala
.
Papa
stoji
previsoko
nad
ljudmi
,
pretuj
jim
je
,
prestrog
je
sam
sebi
in
tudi
drugim
ne
more
biti
drugačen
kakor
pravičen
sodnik
.
Ve
,
da
je
Roman
zanj
defravdant
,
čeprav
se
je
formalno
vse
poravnalo
.
Zato
ne
bi
mogla
strpeti
očetovega
pomilovalnega
pogleda
na
sebi
;
ne
bi
mogla
prenesti
zavesti
,
da
ga
s
svojo
prisotnostjo
vedno
spominja
tega
,
kar
se
je
zgodilo
.
Ona
ne
misli
,
da
je
Roman
,
njen
mož
,
defravdant
;
ni
,
ne
sme
biti
!
Zaradi
sebe
same
in
svojih
otrok
ga
ne
sme
smatrati
za
pokvarjenca
in
ga
ne
smatra
!
Še
veruje
vanj
.
Mati
je
odšla
nekoliko
pomirjena
domov
v
mali
,
odlegli
trg
.
In
rekla
je
možu
,
da
se
ji
stvari
ne
zde
tako
obupne
,
da
je
to
samo
kriza
,
ki
gotovo
preide
;
Tilda
je
polna
poguma
in
vere
.
Toda
Tilda
v
svojem
srcu
ni
imela
toliko
zaupanja
.
Silno
ogorčena
je
bila
njena
duša
in
njen
ponos
je
neizmerno
trpel
.
Zdelo
se
ji
je
,
da
zmanjša
Romanovo
krivdo
,
ako
se
pred
svetom
postavi
na
njegovo
stran
,
ako
vsem
kaže
,
da
ga
ima
še
vedno
za
svojega
moža
.
Kakor
da
bi
s
tem
moralo
preiti
nekaj
njene
moralne
sile
tudi
nanj
!
Skoro
pol
leta
je
ostala
na
Trati
v
gosteh
pri
stricu
Robertu
.
Medtem
je
ta
vse
uredil
.
Skoraj
mesec
dni
je
z
Romanom
in
grofovim
dunajskim
inšpektorjem
v
Dragi
pregledoval
knjige
in
račune
in
posrečilo
se
mu
je
napraviti
toliko
reda
,
da
se
je
našel
primanjkljaj
skoro
za
polovico
manjši
,
kakor
je
mislil
Roman
.
Zahteval
je
od
nečaka
pooblastilo
,
prodal
v
Trstu
hišo
njegove
matere
,
poplačal
dolgove
in
z
ostankom
v
tržaški
okolici
,
že
na
selu
,
kupil
za
Tildo
kmetsko
hišico
,
ki
jo
je
dal
prepisati
na
njeno
ime
.
Romanu
je
našel
novo
službo
nekje
na
Koroškem
,
kjer
je
bilo
sicer
mnogo
dela
,
a
malo
plače
,
pa
še
dobro
,
da
se
je
to
dobilo
.
Informacije
o
njegovem
delovanju
so
se
od
povsod
glasile
zelo
zadržano
in
ljudje
so
vedeli
,
kaj
to
pomeni
.
Jeseni
se
je
preselila
Tilda
na
svoj
novi
dom
.
Imela
je
veselje
za
gospodarstvo
in
neizrečeno
hvaležna
je
bila
stricu
Robertu
,
da
ji
je
pomagal
do
skromne
samostojnosti
.
Imela
je
kravico
v
hlevu
,
okrog
hiše
vrt
in
nekaj
vinograda
.
Sklenila
je
,
da
bo
redila
kokoši
,
prodala
morda
tudi
nekaj
