napasem
mestu
.
“
Vendar
grajščak
ni
bil
enakih
mislij
.
Promalo
mu
je
impozirala
mlada
stražnikova
postava
;
po
hoji
in
po
noši
orožja
sodil
je
,
da
potrebuje
lepi
mladič
največje
kontrole
.
Zaraditega
je
odšel
sicer
grajščalc
po
navadnem
potu
v
grad
,
a
po
nasprotnej
strani
se
je
zopet
tiho
in
skrivaje
vrnol
ter
se
skril
za
oglom
tako
da
je
mogel
na
tanko
opazovati
mladega
stražnika
.
Dolgo
časa
je
slonel
ondi
grajščak
in
žal
mu
je
že
skoro
tega
bilo
.
Hotel
se
je
že
vrnoti
;
kajti
ponosno
korakajóč
ob
zidu
gori
in
doli
,
zrl
je
neprenehoma
stražnih
v
omrežno
lino
.
A
baš
ko
je
mislil
oditi
,
zapazil
je
,
da
je
postal
hlapec
,
poslušal
potém
in
se
oziral
,
ali
ga
nikdo
ne
vidi.
In
ko
je
bilo
mirno
vse
,
prislonil
je
k
zidu
orožje
,
potém
legel
na
trebuh
in
skoti
omreženo
okno
tri
pota
zapored
polglasno
zaklical
:
„
Avnič
,
pripravi
jaz
te
rešim
!
“
Takoj
potém
je
stražnik
izginol
v
gradu
in
hitel
po
stopnicah
in
hitel
k
vratom
podzemeljske
ječe
.
Lastnim
očem
ni
veroval
grajščak
,
ko
je
glodal
nezvestobo
svojega
hlapca
.
V
jezi
zgrabi
takoj
hlapčevo
helebardo
ob
zidu
in
steče
za
njim
v
grad
.
Kmalu
potém
pa
se
je
čel
krik
in
nemir
,
ki
je
vzdramil
grajsko
družino
.
Grajščak
sam
je
vlekel
mladega
strašnika
za
lase
v
dvorano
k
sodbi
za
njegovo
nezvestobo
.
Viharna
je
morala
biti
ta
sodba
in
zastonj
vse
opravičevanje
;
kajti
čulo
se
je
na
dvorišče
,
kako
dívjá
grajščak
po
dvorani
.
A
hipoma
utihne
nemir
.
Hlapci
pa
,
ki
so
pri
zaklenenih
durih
poslušali
skrivno
sodbo
svojega
videznega
tovariša
,
razumeli
niso
drugega
,
kot
besedo
:
„
Res
je
torej
,
da
si
zapeljana
tudi
ti
in
da
si
rešila
Knaflja
ter
hotela
oprostiti
obsojenega
tovariša
!
“
Jok
,
nežen
in
mil
,
odgovarjal
je
tem
klicem
.
Po
njem
so
spoznali
hlapci
grajsko
hčer
Lavro
v
podobi
zasačenega
mladega
stražnika
.
Kake
tri
ure
pozneje
,
ko
se
je
jelo
komaj
ruditi
na
vzhodu
nebo
,
nastane
zopet
šum
in
tekanju
po
gradu
.
Kmalu
se
odpre
grajska
ječa
,
in
oboroženi
hlapci
sprejmó
v
svojo
sredo
mladega
Avniča
.
Dva
jezdeca
v
črnih
plaščih
nad
oklepi
in
z
zaprtima
vizirjema
jezdita
v
prvej
vrsti
in
poleg
obsojenca
krvnik
z
golim
mečem
,
opravljen
v
rudečo
obleko
.
Žalostna
je
bila
ta
procesija
,
ki
se
je
vila
iz
grajskega
dvorišča
na
višino
ob
gozdn
.
Obstala
pa
je
ondi
,
kjer
je
bil
hrastov
hlod
v
zemljo
postavljen
.
A
v
istem
času
je
stala
na
grajskem
dvorišči
naprežena
kočija
.
Mlada
gospica
Lavra
pride
z
objokanim
očmi
poleg
grajščaka
iz
gradu
in
se
vsede
v
pripravljeni
voz
.
Ko
je
zavila
potém
kočija
iz
grajskega
ozemlja
na
cesto
,
ki
je
vodila
proti
vzhodu
,
ozre
se
še
enkrat
ženski
obraz
iz
kočije
na
grajsko
višino
,
a
ondi
vidi
na
veliko
svojo
žalost
,
da
je
že
Avniča
zadela
—
smrtna
kazen
!
Ničesa
!
Idi
k
stolu
jest
in
pit
,
Zvršiti
hoče
mu
še
dones
vse
,
Kar
je
potrebno
,
to
veruj
mi
tvrdno
,
Slovenski
sosed
!
Tugomer
.
Na
pokopališči
v
Podgorji
bila
sta
izkopana
v
enem
tednu
dva
skrivna
luteranska
groba
.
V
prvem
je
počival
ubiti
Knafljev
izdajalec
Goriček
,
v
drugem
v
Strmole
obešeni
Avnič
,
čegar
truplo
so
luteranci
zvečer
ukradli
raz
vislic
,
a
v
prihodnjej
noči
so
ga
skrivaje
ondi
zagrebli
ter
grob
s
kamenjem
zakrili
,
da
nihče
ne
oskruni
počivališča
slavnemu
možu
.
Sedem
dnij
pozneje
slavili
so
spomin
teh
mrtvecev
njihovi
prijatelji
pri
znanem
Bobku
v
Podgorji
.
Ta
mrtvaška
sedmina
bila
je
prav
za
prav
tudi
občni
zbor
vseh
zastopnikov
luteranstva
na
Gorenjskem
.
Trditi
moramo
,
da
je
bil
žalosten
in
precej
obupen
položaj
poslednjih
po
zadnjih
dogodbah
.
Rokavec
je
živel
v
Nemčiji
,
Knafelj
je
bil
tudi
odšel
na
Nemško
posvetovat
se
z
ondotnimi
pospeševalci
krivoverstva
na
Slovenskem
,
goreči
Avnič
je
počival
v
grobu
in
tudi
Gorička
,
najbolj
pogumnega
agitatorja
za
versko
stvar
,
ni
bilo
več
.
Povrh
je
pritiskala
gosposka
tem
bolj
od
dne
do
dne
krivoverce
;
Kamniški
sodnik
Kramar
je
pridobil
v
mestnem
pisarji
Nagliči
izvrstnega
pomočnika
.
Uboj
Cerkljanskega
župnika
,
obsodba
Avničeva
plašila
je
vedno
bolj
skrivne
somišljenike
.
Ljubljanski
škof
Urban
Tekstor
si
je
pridobil
velike
privilegije
za
postopanje
proti
luterancem
.
Njegov
koran
in
glavni
„
commissariuss
reformationis
“
Hren
pa
je
bil
znan
zaradi
osebne
energije
in
ostrosti
.
Krivovercem
je
bilo
osobito
izvrstnega
zastopnika
in
voditelja
potreba
v
tem
žalostnem
položaji
.
A
kje
dobiti
namestnika
Knaflju
?
Lutrova
somišljenika
ni
bilo
na
daleč
okrog
,
priprosti
možje
pa
so
imeti
premalo
omike
in
osebnih
izkušenj
za
težavno
vodstvo
tukajšnjega
luteranstva
,
kteremu
je
jela
skoro
vsa
dežela
stopati
na
pete
.
Knafelj
je
sicer
imenoval
odhajajoč
kovača
Gogalo
svojim
namestnikom
,
a
poslednji
je
bil
v
Kamniškej
okolici
premalo
poznan
.
In
boš
v
tem
okraji
bilo
je
stroge
organizacije
potrobi
ter
neomahljivosti
in
zaupanja
,
v
lastno
moč
.
Pridigarica
Katarina
Stobe
,
ki
je
imela
tu
vso
moč
in
vpliv
v
svojih
rokah
,
povabila
je
torej
ob
priliki
mrtvaške
sedmine
vse
znamenitejše
somišljenike
v
Podgorje
,
kjer
bi
se
naj
določilo
,
kdo
ima
začasno
voditi
luteranstvo
.
Za
ta
važni
shod
bila
je
določena
kakor
večkrat
poprej
Bobkova
hiša
že
zaradi
tega
,
ker
je
stala
na
samoti
konec
vasi
,
kar
jo
omogočilo
in
zlajšalo
stražo
proti
nenadnemu
napadu
biričev
Kamniškega
sodnika
.
Mračiti
se
je
jelo
na
dan
mrtvaške
sedmine
,
ko
je
sprejemal
dolgopeti
,
suhi
Bobek
svoje
imenitne
goste
.
Golorok
in
rdečem
brezrokavniku
pričakoval
jih
je
na
pragu
svoje
pol
zidane
,
pol
lesene
hiše
.
Za
vsakega
posebej
imel
je
kakov
smešen
ali
resen
pozdrav
,
ki
se
je
ravnal
po
individualnosti
posameznega
prišleca
.
Katarini
Stobejki
je
Bobek
celó
v
posebnej
ponižnosti
roko
in
jej
odkazal
prvo
mesto
na
naslonjači
za
hrastovo
mizo
.
Kovaču
Gogali
iz
Kranja
pa
je
napravil
poklon
,
da
bi
bil
kmalu
z
nosom
v
koleno
trčil
.
Tudi
Jurja
Kriškarja
,
Urbana
Kosa
in
Šimona
Voglarja
sprejel
je
nepopisljivo
prijazno
ter
namežikal
vsakemu
posebej
,
kakor
češ
:
Lepo
je
,
da
ste
tudi
Vi
tukaj
.
Stoprav
v
pozno
noč
pričela
se
je
pojedina
,
in
vrč
rumenega
dolenca
jel
se
je
vrstiti
od
gosta
do
gosta
.
Starodavna
slovanska
navada
je
bila
,
da
so
se
popevale
na
grobu
umrlih
sedem
dnij
zapored
otožne
pesni
in
se
pripovedovale
povesti
iz
njihovega
življenja
in
o
njihovih
vrstnih
lastnostih
.
Tudi
nocój
so
po
končanem
obedu
govorili
o
mrtvem
Goričku
in
Avniči
.
Lepa
pridigarica
Stobe
pričela
je
venec
povestij
s
sledečimi
besedami
:
„
Sinoči
se
mi
je
sanjalo
,
da
sem
bila
v
Strmolu
.
Veš
,
kje
je
Strmol
,
ti
Juri
Kriškar
in
ti
kovač
Gogala
?
“
Pogledata
se
nagovorjena
možaka
nekako
začtudjena
ter
odvrneta
:
„
Kaj
bi
ne
vedela
,
a
čemu
vprašaš
to
?
“
Stohejka
nadaljuje
potém
,
kakor
da
bi
ne
bila
čula
poslednjih
besed
:
„
Videla
sem
v
sanjah
lepo
belo
golobico
.
A
pritepel
se
je
sem
iz
Kranja
lisjak
in
zaljubil
se
je
v
grajsko
golobico
,
da
je
pozabil
mladičev
v
lastnem
brlogu
in
popolno
zatajil
svojo
lisičjo
nrav
.
In
ko
so
napravili
njegovi
znanci
lisjaki
na
svojega
nezvestega
tovariša
lov
,
kakoršnega
zaslužil
,
prestrigla
sta
zopet
dva
izmed
njih
to
namero
.
Gledala
sem
v
sanjah
,
kako
sta
se
priplazila
v
noči
skrivaje
v
grad
in
zapustila
v
boji
za
nezvestega
prijatelja
ostale
tovariše
,
izmed
kterih
je
bil
eden
ubit
,
drugi
pa
mu
je
zvonil
z
lastnina
telesom
med
zemljo
in
nebom
k
pogreli
.
“
Izgovorivši
pa
je
povzidignola
vrč
z
vinom
rekóč
:
„
Ker
so
se
moje
sanje
že
tolikokrat
uresničile
,
napijem
na
zdravje
zvestih
prijateljev
in
na
pogin
onih
,
kteri
jih
zapuščajo
v
nesreči
!
“
S
povzdignenim
glasom
končala
je
pridigarica
svojo
napitnico
,
vendar
jej
ni
sledilo
ono
navdušenje
med
poslušalci
,
kot
je
kila
sicer
navada
.
Zbledel
je
vzlasti
pri
zadnjih
besedah
kovač
Gogala
.
In
slaboten
pivec
na
njegovej
strani
,
črevljarček
Kriškar
,
grizel
je
v
zadregi
nohte
na
svojih
prstih
,
kakor
da
bi
bili
medeni
,
in
pod
mizo
je
suval
z
nogo
svojega
tovariša
.
Kakor
da
bi
bil
kovač
razumel
to
skrivno
znamenje
,
vstal
je
takoj
,
z
žulavo
roko
sí
lase
pogladil
in
potem
je
govoril
s
krepkim
glasom
:
„
Jaz
imam
dobro
spanje
in
sanjalo
se
mi
še
ni
nikdar
v
svojem
življenji
da
bil
sem
nekdaj
v
resnici
z
glavo
in
nogami
v
Kamniku
na
Šutni
.
Stobejka
,
veš
,
kje
je
Šutna
?
Videl
sem
ondi
na
svoje
lastne
oči
,
kako
je
postopala
lepa
,
mlada
vdova
za
mlajšim
gospodom
,
kakor
je
sama
.
Kakor
podlasica
za
piščanci
dirjala
je
od
stopinje
do
stopinje
za
njim
.
In
ko
se
je
mladi
mož
ni
mogel
ubraniti
več
,
dejala
je
:
Pustiva
vero
očetov
in
imejva
se
rada
!
Pomislila
pa
ni
,
ali
bode
srečen
tajen
ljubimec
z
njeno
ponudbo
;
kajti
ženska
lepota
je
pravijo
kakor
črešnjevo
cvetje
,
ktero
že
prvi
dan
odnese
mali
veter
,
ona
moškega
pa
je
podobna
hrastovemu
,
ki
ne
diši
in
ne
vabi
,
a
baš
zaradi
tega
hrani
še
v
poznej
dobi
krepke
korenine
in
mlado
življenje
.
In
ker
je
v
resnici
mladi
mož
ljubil
pozneje
bolj
svoje
nove
verske
ideje
kot
ostarelo
ljubico
,
prisegla
mu
je
poslednja
maščevanje
in
prodala
bi
ga
bila
,
ko
bi
se
bilo
dalo
,
za
trideset
iškarijotskih
srebernjakov
.
“
Tiho
je
bila
družba
meti
Gogalovim
govorom
.
Na
čelu
društvene
predsednice
pa
se
je
vrstila
rudeča
in
bela
barva
,
in
potne
kapljico
so
lezle
iz
njega
.
In
v
resnici
,
med
družbo
se
je
pripravljalo
nenadoma
nekaj
takega
kakor
huda
ura
;
kajti
goreči
pogledi
posameznih
so
se
že
kresali
in
užigali
kakor
bliski
,
in
skrivno
mrmranje
čulo
se
je
kakor
oddaljeni
grom
senc
ter
tja
od
raznih
stranij
.
Postrožni
in
izgovorni
Bobek
je
baje
čutil
v
svojih
dolgih
,
suhih
nogah
bližnji
vihar
.
Zaraditega
je
skušal
s
sladkimi
in
pomirljivimi
besedami
pregnati
temne
oblake
.
Delal
je
poklone
na
vse
strani
in
o
vremenu
je
napeljal
govorico
.
Hvalil
je
vinsko
kapljico
Stobejkino
ter
izvrstne
žreblje
iz
Gogalove
kovačnice
.
A
ko
je
zapazil
v
svojo
žalost
,
da
je
nocój
vsa
njegova
govorniška
umetnost
brez
posebnega
upliva
in
veljave
pri
razgretih
glavah
,
jel
je
pripovedovati
tudi
sledéče
lastne
sanje
:
„
Poslušajte
me
,
“
rekel
je
Bobek
.
„
Če
sem
tudi
kmet
in
ne
kdo
zna
kako
učen
,
vendar
se
mi
je
v
sanjah
pritaknolo
tudi
nekaj
posebnega
.
Ceste
v
nebesih
sem
bil
,
se
mi
je
sanjalo
,
in
ondi
sem
obiskal
našega
sveta
Martina
Lutra
.
Vesel
je
bil
starček
,
ko
me
je
zagledal
,
da
je
takoj
raz
svojega
zlatega
sedeža
meni
nasproti
pritekel
,
saj
vedel
je
,
da
sem
iz
Podgorja
crkovnik
njegovej
skrivnej
crkvi
.
„
Lepo
je
,
da
si
prišel
,
“
je
dejal
.
„
Prav
je
,
“
je
dejal
.
„
Pa
slabo
obnašate
gorenjski
luteranci
,
“
je
dejal
,
„
tako
da
bi
vas
s
palico
potipal
,
“
je
dejal
.
„
Prepirate
se
zaradi
mesene
ljubezni
rajši
kot
zaradi
verske
,
“
je
dejal
.
„
Zaradi
tega
ste
prijatelja
Gorička
ubili
in
Avniča
pustili
obesiti
na
kol
.
Knafelj
in
Rokavec
pa
sta
jo
kakor
tihotapca
pobrisala
v
noči
na
Nemško
,
kakor
da
bi
jima
bili
podplatje
goreli
pod
nogami
,
“
je
dejal
Luter
,
ko
sva
se
po
nebesih
sprehajala
.
„
Dobrega
in
zanesljivega
namestnika
potrebujem
zdaj
,
kakor
se
kaže
med
Slovenci
.
A
jaz
te
ljudi
premalo
poznan
,
“
je
dejal
.
„
Svetuj
mi
ti
!
“
pravi
.
„
Ti
si
iz
Podgorja
,
“
pravi
,
„
in
ondi
mrliče
pokopavaš
in
imeniten
si
ondi
kakor
denar
,
“
pravi
.
„
Mojster
moj
in
moj
gospod
!
“
dejal
sem
potém
jaz
.
„
Kako
bi
služil
tebi
,
ker
sem
kmet
in
neučen
?
A
kar
mi
zapoveš
,
storil
bodem
,
če
je
v
moji
moči
.
“
„
Tri
vprašanja
ti
bodem
dal
Bobek
,
“
pravi
zopet
Luter
nato
.
„
Razglasi
jih
v
javnej
družbi
!
In
kdor
jih
ugoni
,
isti
naj
bode
vaš
gospod
in
moj
namestnik
ondi
,
“
povzame
zopet
Luter
besedo
.
„
Kdo
je
zakrivil
prvi
prepir
na
svetu
?
“
vpraša
zdaj
Bobek
zbrane
tovariše
.
Dolgo
ugibljejo
okoli
sedeči
in
se
prepirajo
o
tem
,
a
prídigarica
Stobe
naznani
slovesno
potém
,
da
Kajn
,
ki
je
zaradi
dima
,
ki
nima
nobene
veljave
,
svojega
brata
Abela
ubil
.
Vsi
pritrjujejo
tej
modri
razsodbi
,
le
sajasti
Gogala
odkimuje
in
pravi
smejé
se
:
„
To
je
laž
.
Eva
je
bila
,
naša
prva
mati
.
Zakaj
zaradi
nje
je
moral
celó
stvarnik
spečemu
Adamu
rebro
vzeti
,
da
je
iz
njega
ženo
stvaril
,
ki
se
je
potém
z
možem
zaradi
enega
samega
jabelka
lasala
in
prepirala
,
da
je
bil
jok
in
stok
.
“
„
Tako
je
,
“
oglasi
se
zopet
Bobek
in
ploska
umnemu
kovaču
,
rekóč
:
„
Ti
si
pravo
pogodil
.
“
„
Kdo
je
bil
pa
prvi
kovač
na
svetu
?
“
vpraša
potém
zopet
Bobek
vesel
,
da
se
mu
je
tako
posrečila
prva
uganjka
.
Zopet
so
se
trudili
in
ugibali
poslušalci
na
vse
mogoče
načine
;
kajti
vsak
bi
bil
rad
Lutrov
namestnik
med
Slovenci
.
Bobek
pa
ni
bil
z
nobenim
odgovorom
zadovoljen
.
Pridigarica
Stobejka
je
ménila
,
da
Noe
,
ki
je
prvo
barko
iztesal
in
gotovo
tudi
žreblje
in
železnino
potreboval
za
njo
.
Gogala
pa
se
je
odrezal
,
da
prvi
kovač
ni
moški
bil
,
temveč
pravcata
ženska
.
Zakaj
povsodi
se
bere
,
da
je
ona
dobila
moža
v
svoje
klešče
ter
ga
stiskala
in
ščipala
tako
dolgo
z
njimí
,
da
ga
je
zakovala
napósled
v
svoje
grešne
zanjke
,
ki
so
morale
biti
najmanj
iz
železa
ali
jekla
,
sicer
bi
jih
bil
mož
gotovo
raztrgal
in
jej
utekel
.
“
Smejali
so
se
pri
tem
odgovoru
pivci
,
da
so
se
držali
za
trebuhe
in
Bobek
je
slovesno
priznal
,
ta
je
bil
v
resnicí
ženska
prvi
kovač
.
„
Še
éno
vprašanje
mi
je
naročil
Luter
,
“
nadaljuje
Bobek
,
„
in
to
najimenitnejše
.
“
„
Zakaj
si
je
Eva
po
grehu
baš
iz
figovega
perja
naredila
oblako
?
“
Urno
vzklikne
potém
zopet
Stobe
in
z
njo
še
več
tovarišev
:
„
Zaraditega
,
ker
so
figova
drevesa
obdarjena
z
največjimi
listi
.
“
„
To
ni
nič
“
,
ugovarja
resni
Gogala
.
„
Jaz
pravim
iz
sladkosnedeštva
in
nevošljivosti
,
ker
ni
ona
hotela
,
iz
raja
izpodjena
,
pustiti
ondi
najboljšega
drevesa
v
njegovej
lepoti
.
In
tako
je
še
dandanes
.
Vse
sladkosti
na
svetu
mora
imeti
ženska
in
zmožna
je
,
da
bi
zaradi
enega
samega
figovega
peresa
izdala
—
svojega
prijatelja
!
“
Smejali
so
se
pivci
tem
besedam
.
Stobe
pa
je
zapazila
stoprav
zdaj
,
kam
merijo
uganjke
in
šale
tovarišev
.
Zbledela
je
v
obraz
in
nekako
divje
se
odsevale
njene
črne
,
lepe
oči
izpod
visokega
čela
.
S
pridigarico
vred
bilo
je
razžaljenih
tudi
precejšnje
število
Kamniških
mestjanov
in
kmetov
iz
obližja
,
ki
bi
bili
šli
,
ako
bi
bilo
treba
,
v
ogenj
in
vodo
za
Stobejko
.
Tudi
Bobek
se
je
potuhnol
kakor
jež
,
kedar
ga
pes
oblaja
,
ko
je
čutil
,
da
je
s
svojilni
šaljivimi
sanjami
stoprav
povzročil
srd
in
nevoljo
med
nasprotnimi
si
tovariši
,
ne
pa
da
bi
bil
vzbudil
veselje
in
dobro
voljo
med
njimi
.
„
Prijatelji
,
“
povzdignol
je
potém
svoj
glas
.
„
Ne
kavsajmo
se
kakor
piščeta
za
proseno
zrno
.
Vsi
smo
dobri
Lutrovi
prijatelji
in
vsi
bi
bili
radi
njegovi
namestniki
na
zemlji
,
a
to
ne
gre
.
Prvič
bi
že
vsakemu
posebej
takove
lepe
Katrice
manjkalo
,
kakor
je
bila
Lutrova
,
ko
bi
tudi
naš
vodja
postal
ali
veliki
pastor
,
drugič
smo
pa
mi
Kamničanje
posebno
trde
in
trmaste
glave
.
Ko
bi
postavim
stvarnik
kranjsko
Kokro
v
vino
izpremenil
,
trdili
bi
mi
,
da
je
naša
Bistrica
nebeška
pijača
v
primeri
z
njo
,
in
zakleli
bi
se
,
da
je
Bergantova
gora
trikrat
višja
od
svetega
Jošta
.
“
Poslednje
besedo
so
bile
povod
,
sa
se
je
v
resnici
jelo
razgovarjati
potém
o
razdeljenji
novoverstva
na
Gorenjskem
v
dva
razna
tabora
;
kajti
en
del
jo
zahteval
,
naj
se
izvoli
Gogala
za
namestnika
Knafljevega
,
drugi
pa
je
hotel
Stobejko
za
svojega
voditelja
.
Nekteri
so
imeli
celo
v
mislih
,
združiti
poslednja
dva
v
zakonski
par
,
a
prepričali
so
se
po
današnjih
dovtipih
,
da
je
to
nemogoče
.
Še
le
proti
jutru
razšel
se
je
luteranski
zbor
v
Podgorji
,
dualizem
pa
,
ki
je
bil
ondi
stvarjen
,
imel
je
imenitne
nasledke
v
razvitku
krivoverstva
na
Gorenjskem
.
„
Doch
diese
hieltou
an
ihrem
Irfwahn
fest
und
schickten
eine
Deputation
an
den
erzherzoglichen
Hof
nach
Gratz
.
Sie
beschweren
sich
uber
die
Verbrennung
ihrer
zur
Ehre
Gottes
nach
romisch-Katholischer
Kirchenordnung
erbauten
und
verwahren
sich
dagegen
“
.
Dimitz
Geschichte
der
Reformation
.
Čudno
je
,
da
med
tem
ko
ni
bilo
na
Slovenskem
skoro
niti
večje
vasi
ne
gradu
,
kamer
bi
se
ne
bilo
skrivaje
ali
javno
vselilo
luteranstvo
,
so
ostali
vendar
moški
in
ženski
samostani
pri
nas
popolno
versko
okuženi
.
To
je
morda
manj
pripisovati
na
račun
pobožnosti
tedanjih
menihov
in
nun
kakor
pravilu
,
da
edina
lutrova
vera
ne
pozna
samostanov
in
se
odločno
protiví
vsakemu
oklepu
osebne
svobode
v
kurist
verske
ideje
.
Klausura
in
glavna
načela
samostanskega
življenja
:
pokorščina
,
devištvo
in
vedna
revščina
,
protivijo
se
že
po
principu
vsakej
samostalnosti
in
misli
na
prekucijo
.
Na
podlagi
teh
dobro
premišljenih
in
važnih
pogojev
stvarili
so
razni
možje
samostane
,
in
katoliška
crkev
je
imela
v
njih
vedno
in
povsod
neomahljive
zaščitnike
,
ob
kterih
so
se
ubijali
krivoverski
navali
.
Naravno
je
tedaj
,
da
so
zasloveli
baš
ob
verskih
prekucijah
samostani
;
kajti
v
njih
so
iskale
mnoge
najbolj
imenitne
družine
svojim
nedorastlim
otrokom
zavetja
in
v
samostanskih
učilnicah
bila
je
mladina
varna
svobodomiselnega
duha
in
novoverskega
.
strupa
.
Povrh
je
poveličevala
ime
samostanov
tudi
občna
navada
,
da
se
je
posvečevalo
v
tedanjih
vekih
mnogo
imenitnih
plemenitašev
redovnemu
življenju
,
morda
ne
samo
iz
pobožnosti
,
temveč
tudi
ker
so
navadilo
v
kratkem
času
dospeli
po
tem
potu
do
najvišjih
duhovskíh
častij
,
ktere
so
jim
pripomogle
tudi
do
velikanskega
upliva
v
svetovnem
življenji
in
v
državnej
politiki
.
Izmed
najimenitnejših
samostanskih
redov
v
tedanjem
veku
bil
je
pač
oni
Dominikancev
.
Zaradi
tega
se
je
razširil
tudi
z
nepopisljivo
hitrostjo
skoro
po
vsej
Evropi
.
Ustanovljen
je
bil
od
svetega
Dominika
de
Guzman
(
1215
)
in
njegov
glavni
nalog
bil
jo
proti
krivoverstvu
.
Papež
Gregor
mu
je
izročil
leta
1232.
celo
najimenitnejši
posel
verske
inquisicije
.
Tudí
na
Slovenskem
je
našlo
krivoverstvo
v
tem
samostanskem
redu
veliko
oviro
;
kajti
kranjska
dežela
imela
je
tedaj
razven
v
Ljubljani
še
dva
druga
morska
in
dva
ženska
samostana
.
Med
poslednjima
pa
je
znamenit
v
našej
povesti
osobito
oni
„
Klarissinaric
“
v
Mekinjah
pri
Kamniku
.
Najbolj
uspešen
je
bil
boj
teh
samostanov
proti
luteranstvu
v
tem
,
da
so
zalezovali
po
svojih
skrivnih
poslancih
bolj
imenitne
krivoverce
ter
jih
naznanjali
višjej
duhovskej
in
deželskej
gosposki
,
in
pa
da
so
ustanavljali
učilnice
,
v
ktere
so
vabili
posebno
mladino
iz
višjih
stanov
,
in
po
njej
se
vplivali
potém
neposredno
tudi
na
roditelje
.
Stoprav
zdaj
razumimo
torej
,
da
je
kočija
,
ki
se
je
pripeljala
zadnej
osodepolno
jutro
íz
Strmolskega
dvorišča
.
drdrala
po
cesti
proti
Kamniku
ín
po
mestnem
tlaku
na
ravnost
proti
Mekínjam
.
Ondi
se
je
ustavila
pred
samostanskimi
vrati
,
in
iz
nje
je
stopila
rumenolasa
mlada
deklica
ter
izínola
potem
v
mračnem
zidovji
.
S
tem
dnevom
se
je
zasukalo
tudi
življenje
Strmolske
Lavre
v
čisto
nov
tir
;
kajti
ona
je
bila
ta
rumenolasa
tujka
na
samostanskej
porti
,
in
za
njo
se
je
zaprla
poslednja
.
Zadnje
dogodbe
so
sploh
pričale
,
da
so
zatonoli
lepi
dnovi
krivoverstvu
na
Slovenskem
in
da
bode
iztrebljeno
in
zatrto
v
kratkem
po
nasprotnej
sili
.
Tudi
okoliščina
,
da
je
umrl
baš
v
istem
času
ljubljanski
škof
Urban
Tekstor
,
ki
je
bil
sicer
izvrsten
pridigar
,
a
v
dejanji
premalo
energičen
proti
luteranstvu
,
ni
bila
na
korist
krivovercem
.
Novoizvoljeni
škof
bil
je
namreč
dosedanji
železni
tajnik
in
korar
Hren
,
ki
je
že
doslej
o
mnogih
priložnostih
pokazal
,
da
če
kdo
je
le
on
zmožen
stopiti
na
glavo
strupenej
kači
krivoverstva
in
izruvati
ljuliko
vsejano
med
pšenico
naukov
svete
crkve
.
Zgodovina
trdi
,
da
je
bil
v
resnici
škof
Hren
najbolj
zmnožen
in
vpliven
sovražnik
in
preganjalec
luterancev
,
in
osobito
zaraditega
koristil
je
svojej
crkvi
neizmerno
,
ker
je
začel
majati
visoke
in
najvišje
nasprotne
glave
,
dobro
vedóč
,
da
če
so
podjarmljene
one
,
udá
se
priprosto
ljudstvo
samo
od
sebe
.
Trkal
je
škof
Hren
najprvo
na
vrata
plemenitašev
po
gradéh
na
Slovenskem
,
opiraje
se
na
svoj
osebni
vpliv
in
prijaznost
deželne
vlade
.
V
kratkem
času
je
pripeljal
mnogo
izgubljenih
ovčic
vsaj
videzno
crkvi
nazaj
,
še
več
pa
jih
je
primoral
,
da
so
se
ízselili
iz
domovine
ter
si
iskali
navadno
na
Nemškem
varstva
in
novega
doma
.
Med
poslednjimi
nam
je
vzlasti
omeniti
grajščaka
barona
Pavla
iz
Brda
poleg
Kranja
,
ki
je
moral
bežati
skrivaje
in
v
noči
na
Bavarsko
.
Zakaj
Hren
je
dokazal
gosposki
,
da
je
v
zvezi
s
pregnanim
Knafljem
in
njegov
najimenitnejši
začasni
namestnik
v
domovini
.
Enaka
osoda
je
dohitela
grajščaka
na
Križi
poleg
Kamnika
,
ker
je
javno
nasprotoval
deželnim
verskim
postavam
,
tako
da
je
sezidal
celo
lastno
luteransko
kapelo
,
kamer
so
zahajali
njegovi
somišljeniki
k
službi
božjej
.
In
baš
o
tej
kapeli
pripoveduje
zgodovinar
,
da
je
ona
postala
znamenita
zaradi
tega
,
ker
jo
je
ukazal
škof
Hren
neko
nedeljo
vpričo
tisočernega
ljudstva
in
najvišjih
posvetnih
oblastnij
razstreliti
v
zrak
.
Od
daleč
in
blizu
so
baje
prihiteli
gledalci
k
tej
redkej
katoliškej
slovesnosti
.
Oni
pa
,
ki
niso
imeli
časa
in
priložnosti
priti
na
Križ
,
zrli
so
z
visokih
krajev
in
gorá
.
Na
Šmarnej
gori
bilo
je
neki
vse
natlačeno
gledalcev
,
kako
bodo
pršeli
kosi
hudičevega
poslopja
groméč
na
vse
svetovne
strani
.
Takova
dejanja
kažejo
jasno
,
da
je
bil
škof
Hren
pravi
strah
krivovercem
in
da
jim
je
bilo
o
njegovem
pastirovanji
zabranjeno
najmanjše
javno
postopanje
.
Koliko
pa
se
je
posrečilo
Hrenu
zatreti
skrivno
delovanje
slovenskih
luterancev
,
pokazala
bodo
sledéča
poglavja
.
„
Siehst
du
melu
Kind
,
Ich
halte
Wort
—
und
komme
.
“
Heine
.
Naravno
je
,
da
so
luteranci
,
ko
je
bila
izvita
moč
njihove
javne
verske
aktivnosti
,
dajali
dušek
svojej
strasti
v
sovraštvu
proti
onim
,
ki
so
jim
pregnali
njihove
prijatelje
,
uničili
zaščitnike
,
podrli
svetišča
in
onemogočili
verske
shode
.
Vzbujena
moč
pa
se
ne
ukroti
s
silo
,
prepričanje
se
ne
zatre
z
zvunanjo
zmago
.
Skrivaje
tli
in
se
širi
kakor
ognjenik
,
dokler
ne
najde
izhoda
,
skozi
kteri
se
izlije
potim
s
toliko
večjim
šumom
črez
ograjo
videzno
omejenega
okrožja
.
Enako
je
bilo
med
luteranci
na
Slovenskem
.
Vzet
jim
je
bil
vpliv
do
razširjevanja
krivoverstva
,
a
strta
jim
ni
bila
skrivna
moč
in
navdašenje
,
ktero
so
postavili
nato
v
oseben
boj
s
preganjalci
.
Povrh
niso
bili
tako
onemogli
in
tudi
ne
zapuščeni
,
kakor
se
je
dozdevalo
katoliškej
stranki
.
Dobivali
so
namreč
redno
z
Nemškega
od
Truberja
,
Knaflja
,
Rokavca
in
drugih
v
prognanstvu
živečih
slovenskih
somišljenikov
obilo
verskih
knjig
v
domačem
jeziku
in
tudi
precejšnjo
materijalno
pomoč
.
Prepričani
so
bili
,
da
ko
se
izpremeni
sedanji
njim
sovražni
system
vladin
,
gibali
se
bodo
zopet
svobodnejše
,
kakor
se
je
in
godilo
trdi
do
sedaj
v
času
nalogih
tolerantnih
svetovnih
in
dobovskih
glavarjev
.
Takov
je
bil
vsaj
občni
krivoverski
črtež
in
tolažilo
v
boljše
čase
.
Posamezni
zastopniki
luteranstva
pa
so
storili
v
tej
zadevi
še
celó
važen
korak
dalje
.
Preopolzel
jim
je
bil
optimizem
negotove
bodočnosti
.
Osebna
strast
in
sovraštvo
prisililo
jih
je
k
sklepu
:
„
Zboljšanje
sovražne
systeme
zagotovimo
si
lahko
sami
.
Čemu
bi
čakali
srečnega
slučaja
,
ki
nam
od
strasti
tega
ali
onega
nasprotnika
?
Hajdimo
sami
na
delo
!
Prisilili
so
nas
sami
v
boj
do
noža
.
Mi
si
umijemo
roke
,
če
teče
kri
za
našo
stvar
.
Oni
pa
naj
gledajo
gori
!
“
V
pospeševanjé
te
silovite
ideje
osnoval
se
je
potem
kakor
črez
noč
izvrševalen
odbor
.
Ta
je
nabiral
svoje
skrivne
ude
,
ščuval
in
navduševal
strahljivce
in
pripravljal
vse
,
kar
se
mu
je
dozdevalo
potrebnega
,
da
se
kolikor
mogoče
hitro
odstrani
najbolj
nevarni
sovražnik
luteranstvu
,
Ljubljanski
škof
Hren
.
Načelnik
tega
znamenitega
odbora
na
Gorenjskem
bil
je
naš
znanec
Kranjski
kovač
Gogala
in
njegov
prvi
pribočnik
slavni
črevljar
griškar
iz
Grabna
;
Kamniški
mestni
pisar
Naglič
pa
je
bil
skrivni
tajnik
.
Znamenito
v
tem
luteranskem
odboru
pa
je
bilo
to
,
da
ste
se
podružnici
v
Podgorji
in
Kraglji
popolno
združile
v
boji
proti
gosposki
,
akoravno
ste
v
verskih
zadevah
tekmovali
druga
proti
drugej
.
Ker
pa
ni
bil
glasoviti
Gogala
v
Kranjskej
okolici
,
odkar
je
bil
prognan
njegov
zaščitnik
,
Brdski
grajščak
baron
Pavel
Egg
,
več
varen
pred
biriči
,
naselil
se
je
stalno
v
Mengši
pri
svojem
prijatelji
,
ondotnem
crkovniku
Matevži
Cepudru
.
Že
lega
tega
sela
ob
glavnej
cesti
nad
Ljubljano
in
Kamnikom
bila
mu
je
posebno
ugodna
,
ker
mnogo
se
je
dalo
tu
zvedeti
o
tajnih
namerah
gosposke
proti
krivoverstvu
.
Povrh
so
bili
Mengšanje
precej
tolerantni
in
v
mnogem
številu
skrivni
častitelji
Lutrovi
.
V
tem
novem
lutrovskem
taboru
sklepal
je
skrivni
„
generalni
štab
“
svoje
črteže
,
čakaje
ugodnega
trenotka
in
priložnosti
,
da
pokaže
z
odločnim
dejanjem
,
da
je
krivoverstvo
,
le
utihnolo
,
a
ne
obnemoglo
.
Bil
je
kmalu
potém
poletni
večer
,
nekaj
tednov
po
binkoštih
.
Po
Mengši
so
se
že
bile
ugasnole
luči
;
kajti
polnoči
se
je
že
bližal
čas
.
Le
v
lesenej
koči
za
pokopališčem
poleg
crkve
odseval
je
še
žarek
skozi
majhno
okno
,
in
na
črvivem
hišnem
pragu
sedel
je
kakih
petdeset
let
star
možak
.
Neprenehoma
je
zrl
na
cesto
proti
Trzinu
,
kakor
da
bi
bil
nekoga
pričakoval
.
Napósled
pa
,
ko
se
mu
je
jelo
pogosto
zdehati
,
raztegnol
je
roki
v
zrak
,
potém
pa
je
vstal
in
švedral
na
končišče
kočino
,
priltlanjaje
se
neprenehoma
k
tlom
.
Poslednjega
pa
ni
delal
iz
ponižnosti
ali
pobožnosti
,
temveč
nepovoljno
je
bil
k
temu
prisiljen
.
Njegova
desna
noga
bila
je
namreč
za
nekaj
palcev
kračja
od
leve
,
kar
je
bilo
uzrok
,
da
je
precej
hudo
šepal
.
Prišedši
na
kočin
ogel
,
gledal
je
zopet
nepremakljivo
nekaj
časa
pred
se
.
In
ko
se
je
prikazala
v
dalji
premikajoča
temna
pika
in
postajala
vedno
večja
in
večja
,
potisnol
je
štiri
prste
v
usta
in
zažvižgal
nanje
tri
pote
zapored
.
Poslušal
pa
je
med
posameznim
žvižganjem
ali
urn
nihče
ne
odgovarja
v
daljavi
.
In
ko
obstane
po
tretjem
potu
temna
pika
v
daljavi
,
ki
je
narastla
do
sedaj
že
v
precej
veliko
ravno
črto
,
in
odmeva
napósled
enako
žvižganje
od
one
strani
,
pravi
možak
samemu
sebi
:
„
On
je
,
nihče
drug
.
Vrag
vé
,
kje
se
je
mudil
tako
dolgo
.
Mislil
sem
,
da
ga
ne
bode
več
.
Težko
,
da
prinese
ugodnih
poročil
.
“
Izgovorivši
šepa
bližajočej
se
podobi
nasproti
in
pol
glasno
sam
s
seboj
govori
.
Ko
se
pa
do
kakih
dvajset
korakov
približa
pričakovani
prišlec
,
zakriči
mu
nasproti
:
„
Kod
kolovratiš
gos
ti
suha
,
grešna
tako
dolgo
?
Mislil
sem
že
,
da
te
Ljubljanski
purgarji
obirajo
,
ali
pa
so
te
za
gos
svetega
Martina
spekli
za
škofovo
mizo
in
dali
Hrenu
v
dar
.
“
Prišlec
,
suh
upognen
možiček
,
s
prva
hudobno
pomežíka
svojemu
pričakovalcu
,
potém
pa
zapiči
svojo
gorjačo
predenj
v
tla
,
rekoč
:
„
Ti
zajcu
na
rep
stopati
misliš
in
ga
hočeš
za
roge
ujeti
,
grešnega
oglja
na
svojej
glavi
pa
ne
čutiš
,
miš
crkvena
!
“
Po
teh
ne
baš
prijaznih
pozdravih
podasta
si
tovariša
roki
,
in
pozabivši
na
to
nagajivost
korakata
skupno
proti
omenjenej
koči
za
pokopališčnim
zidom
.
„
Kaj
je
torej
novega
v
Ljubljani
,
kaj
si
zvedel
in
opravil
?
“
vpraša
resno
črez
nekoliko
šepet
.
Prišlec
pa
je
bil
precej
dobre
volje
ter
ni
hotel
tako
hitro
opustiti
svoje
prejšnje
šale
in
je
dejal
:
„
Ali
še
nisi
čul
:
crkovnika
škofijske
crkve
v
Ljubljani
ujeli
so
v
past
,
kakor
crkveno
miš
,
ker
je
po
noči
Lutra
častil
,
po
dnevu
pa
pravim
svetnikom
muhe
branil
.
Tri
dni
ga
postijo
zdaj
v
kleščah
,
četvrti
dan
ga
pa
bodo
tako
počastili
,
da
mu
že
zdaj
tesarji
na
javnem
trgu
gugalnico
tešejo
,
na
kterej
ga
bode
rudeči
rabelj
gugal
in
krokarji
mu
večerno
pesen
krokali
.
“
Prestrašil
se
je
šepet
,
Mengiški
crkovnik
Matevž
Cepuder
teli
besed
in
vprašal
je
tresoč
se
:
„
Smolec
sitni
,
ne
govori
kakor
bi
raztrgano
kvedrino
krpal
,
ki
več
vboda
ne
drži
.
To
kar
praviš
,
to
ni
nič
.
Tudi
ti
še
nisi
zadnjih
hlač
strgal
,
lahko
še
biriči
zá-nje
pod
vislicami
kamenčkajo
in
te
brez
njih
v
krtovo
deželo
pošljejo
.
“
„
To
se
pa
tebi
ne
primeri
lahko
,
griva
Mengiška
!
V
mojej
obleki
bi
še
lahko
Kamniški
Kramar
,
če
ga
v
pest
dobimo
,
po
našej
godbi
plesal
,
—
v
tvojih
,
prijatelj
,
pa
bi
ne
bilo
mogoče
,
da
bi
ne
kazal
nagih
desnih
meč
,
kar
bi
bilo
za
takega
gospoda
vendar
nespodobno
.
“
Dolgo
bi
se
bila
morda
še
pikala
znanca
s
svojilni
smešnimi
puščicami
,
ko
bi
se
ne
bila
med
tem
približala
koči
,
kjer
si
nista
več
upala
glasno
govoriti
.
„
Ali
je
Gogala
doma
?
“
vpraša
potem
prišlec
,
naš
znanec
črevljar
Kriškar
Cepudra
.
„
V
koči
smrči
kakor
polh
v
bukovem
duplu
in
dolge
pete
po
klopi
od
sebe
molí
.
Stoprav
zvečer
se
je
vrnol
s
svojegapotovanja
po
Gorenjskem
in
potém
se
je
vlegel
.
“
„
Vzbudi
ga
!
Jaz
moram
nemudoma
govoriti
z
njim
,
“
déne
naglo
Kriškar
.
„
Véš
,
nekdo
je
medveda
v
brlogu
s
palico
dregal
,
za
plačilo
je
pa
s
taco
po
koku
dobil
,
“
odreže
se
energično
Cepuder
ter
pristavi
:
„
Jezen
se
je
vrnol
sinoči
,
znaš
,
kakor
sršen
ko
se
s
paše
brez
medni
v
satovje
vrača
in
od
jeze
samega
sebe
v
trebuh
pika
.
Slabe
novice
je
moral
zvedeti
,
ti
povém
,
in
nocój
bi
ne
bilo
dobro
z
njim
črešenj
zobati
.
Zaraditega
sem
tudi
tebe
nocoj
pričakoval
na
končišči
,
da
bi
ne
prišel
kar
tebi
nič
meni
nič
njemu
v
pest
;
saj
vedel
sem
,
da
moraš
priti
,
predno
za
Kolovškim
gozdom
juternica
otemni
“
.
„
To
je
pa
tako
,
kakor
hobad
in
obcestni
tropotec
na
otepeno
glavo
,
ti
povém
,
ti
služabnik
božji
;
kajti
jaz
imam
nocoj
takove
novice
za
Gogalo
,
da
mu
mačkino
bolezen
bolje
ozdravijo
,
kakor
krópive
pasji
želodec
,
verjami
mi
!
“
Ta
pogovor
,
ki
se
je
glasneje
vršil
,
kakor
je
bilo
v
Cepudrovih
mislih
,
vzdramil
je
v
kočí
spečega
Gogalo
.
In
ta
je
zaklevši
planul
kvišku
,
odprl
duri
na
stežaj
,
da
so
zarežale
kakor
postni
klepetec
,
in
zaklical
:
„
Cepuder
,
dani
se
še
ne
,
a
ti
pa
že
z
jezikom
kakor
s
tremi
zvonovi
ob
sobotah
popoldne
pritrkavaš
!
“
Prestrašila
sta
se
govornika
vzbujenega
,
ne
baš
krotkega
kovača
in
mojstra
,
da
jima
je
zadnja
beseda
kakor
ajdova
skorja
v
grlu
zaostala
.
In
ko
so
se
zopet
zaprle
duri
,
ohrabril
se
je
Kriškar
,
da
je
s
pestjo
tri
pote
ná-nje
potrkal
,
potom
pa
ponižno
in
s
pripognenim
hrbtiščem
v
kočo
stopil
.
„
Kaj
bi
rad
,
Cepuder
?
Pusti
me
dalje
spati
,
ti
nadloga
sitna
,
“
zareži
se
v
temini
Gogala
menéč
,
da
ga
moti
njegov
hišnik
Cepuder
.
„
Nekaj
važnega
imam
povedati
mojster
in
zapovednik
vseh
pravili
luterancev
,
“
oglasi
se
ponižno
zdaj
Kriškar
in
vrti
svoje
širokokrajno
pokrivalo
med
prsti
,
kakor
da
bi
gonil
mlinsko
kolo
.
„
Besede
so
mojega
zvestega
pribočnika
Kriškarja
,
podobe
pa
ne
vidim
v
tej
beznici
temnej
,
“
pravi
Gogala
iznenadjen
potem
,
ko
žvepljeno
nit
ožiga
in
posveti
prišlecu
v
obraz
.
Ko
se
pa
prepriča
pri
luči
,
da
je
rés
oni
,
o
kterem
je
sodil
,
vpraša
ga
resno
:
„
Kako
sí
opravil
posel
v
Ljubljani
?
Kaj
je
novega
v
mostu
?
“
„
Proso
je
dozorelo
,
mojster
naš
in
gospod
.
In
kedar
se
približa
oni
čas
,
treba
je
postaviti
slamnato
strašilo
vá-nje
,
da
odpodi
vrabce
,
ki
se
zaganjajo
kar
v
gručah
po
latovjí
sem
ter
tja
,
vam
trdim
,
“
odgovarja
potuhneno
in
smehljaje
se
črevljarski
pribočnik
.
„
Ti
hočeš
reči
,
Kriškar
,
da
se
bliža
priložnost
,
ko
lahko
nastavimo
svoje
meže
,
“
vpraša
zdaj
bolj
veselo
Gogala
.
„
Tako
sodim
jaz
,
mojster
slavni
,
da
če
raztegnete
vi
svoje
zanjke
med
Črnučami
in
Trzinom
,
ujamete
postrv
,
ki
bode
tehtala
najmanj
poldrugi
stot
,
naj
se
imenuje
že
Hren
ali
tista
podlasica
biriška
,
sodnik
Kramar
!
“
„
Govori
jasno
!
Kako
je
to
mogoče
,
Kriškar
?
“
Petdeset
srebernjakov
ti
izplačam
isto
uro
,
ko
caplja
eden
izmed
onih
v
našej
mreži
.
“
„
Težko
ne
bode
,
če
morete
zaupati
svojim
ljudem
.
“
„
Dve
sto
jih
postavim
že
jutre
večer
ob
cesti
med
Kamnikom
in
Ljubljano
,
ti
povém
;
če
ne
,
naj
se
ne
imenujem
kovač
Gogala
,
“
odgovori
s
ponosom
tovariš
.
„
Potém
je
zmaga
gotova
.
Veste
,
posrečilo
se
mi
je
priti
v
škofov
hlev
v
Ljubljani
.
In
spéč
ondi
pod
konjskimi
jaslimi
,
čul
sem
na
tanko
,
kako
so
se
pogovarjali
škofovi
služabniki
,
da
se
bode
peljal
bodočo
soboto
škof
v
Kamnik
ali
prav
za
prav
v
Mekinjski
samostan
,
kjer
bode
slovesno
umeščenje
nove
mlade
nune
,
iste
baronice
iz
Strmola
,
ki
je
največ
kriva
,
da
so
nam
pregnali
našega
Knaflja
.
Velikanske
priprave
se
neki
delajo
za
to
slovesnost
.
Vse
mesto
bode
po
konci
.
A
bojijo
se
tudi
naših
ljudij
pri
tej
priložnosti
,
kakor
sem
čul
.
Previdnosti
je
torej
treba
.
Kamniški
sodnik
Kramar
sam
se
bode
peljal
s
svojimi
biriči
škofu
do
pol
pota
naproti
.
In
baš
tú
mislim
jaz
,
poskusilo
bi
se
lahko
—
saj
veste
kaj
!
“
„
Prepusti
vso
pripravo
meni
,
Kriškar
!
Skrbi
le
,
da
je
resnica
,
kar
govoriš
.
Zastonj
nočem
vznemirjati
svojih
mož
na
vseh
krajih
.
—
Zaraditega
,
če
si
slišal
napačno
,
dal
ti
bodem
priložnosti
učiti
se
,
da
drugi
pot
bolje
napneš
ušesa
.
“
Poslednje
besede
izgovoril
je
Gogala
s
posebnim
naglasom
,
potém
pa
je
pristavil
:
„
Zdaj
hodi
!
Okoli
dveh
je
po
polnoči
.
V
Kamnik
imaš
poldrugo
uro
hodá
,
če
ne
dremlješ
s
potom
.
Ob
šestih
hočem
govoriti
na
tein
mestu
s
pisanjem
Nagličem
.
Tvoja
skrb
je
,
da
ga
pripelješ
do
tedaj
sém
.
“
Prikimal
je
ponižno
Kriškar
temu
povelju
,
potem
pa
priklonivši
se
globoko
svojemu
videzno
zadovoljnemu
mojstru
,
zapustil
njegovo
spalnico
.
Komm
!
komm
!
schon
weicht
die
tiefe
Nacht
.
Faust
I.
Natanko
ob
navedenej
uri
korakala
sta
drugo
jutro
po
cesti
od
Kamnika
proti
Mengšu
dva
moža
.
Če
sodimo
po
njunih
stopinjah
,
verovati
moramo
,
da
se
je
njima
mudilo
.
Osobito
suhi
in
slabotnejši
potovalec
ubiral
je
izvrstno
kamenit
pot
,
da
,
ga
je
precej
grbasti
in
upogneni
rudečebradec
komaj
dohajal
in
si
neprenehoma
brisal
z
dlanjo
pot
raz
čela
.
„
Da
bi
te
Kurent
odnesel
,
Kriškar
smolnati
!
Noge
se
ti
zapletajo
,
kakor
da
bi
po
jajcih
hodil
,
ali
kot
da
bi
doma
mlade
imel
v
listji
,
“
jezi
se
tovariš
,
ko
vidi
,
da
znanec
prav
nič
ná-nj
ozira
ne
jemlje
,
kakor
da
bi
niti
skupaj
ne
hodila
ne
.
„
Ti
lahko
govoriš
tako
,
lakota
gosposka
,
ki
še
ne
véš
,
kaj
se
pravi
z
Gogalo
v
caker
hoditi
.
Kar
on
reče
,
veljá
kakor
bi
z
žrebljem
pribil
.
In
to
ti
povém
,
če
nisva
ob
pravem
času
pri
njem
,
obiral
naju
bodi
,
kakor
lisica
piščanec
,
ali
pa
Kramar
tebe
,
ko
bi
vedel
,
da
tako
pošteno
dvema
gospodoma
služiš
.
“
„
Da
bi
mene
,
meniš
kvedrina
suha
?
Jaz
pa
pravim
,
da
bo
zijal
kakor
žejna
gos
,
ko
mu
povém
,
kako
bomo
naše
sovražnike
lovili
bodočo
soboto
,
ko
bodem
jaz
enkrat
birič
in
sodnik
v
enoj
osebi
,
Kramar
pa
moj
pisar
in
hode
po
papirji
gosje
peró
sukal
,
kakor
bi
brazdo
vlekel
in
mi
rekal
gospod
milostljivi
,
jaz
pa
njemu
,
kar
bodem
hotel
,
samo
lepega
nič
.
“
„
Vidva
sta
gotovo
pri
jesihu
bratovščino
pila
,
Naglič
,
da
tako
prijetno
gladiš
Kramarja
,
kakor
da
bi
ga
s
kropivami
pod
nosom
umival
?
“
„
Kropive
bi
bile
med
zá-nj
,
kakor
je
mislil
on
,
da
so
palice
za
mojo
sestro
vijolice
,
ker
jo
je
ovadila
neka
dlaka
pasja
,
da
z
ljubčekom
na
Graben
na
sprehod
hodi
,
k
spovedi
pa
ne
.
“
„
Z
leskovim
oljem
jo
je
torej
mazilil
,
hočeš
reči
,
kakor
psa
,
ki
klobaso
ukrade
?
“
šali
se
nagajivi
Kriškar
.
„
Zdaj
je
pa
ne
bode
več
,
ti
pravim
.
Naglič
mi
ne
reci
več
,
ampak
lažnik
,
če
nímam
jaz
v
enem
tednu
Kramarja
v
pasti
.
Potém
naj
gori
gleda
!
Pri
Bogu
je
milost
,
pri
meni
je
ni
!
“
Med
takim
pogovorom
približala
sta
se
naša
znanca
Mengšu
.
Kriškar
se
je
potém
še
mnogo
trudil
,
da
bi
zvedel
,
kakov
skriven
črtež
ima
njegov
učeni
tovariš
proti
Kamniškemu
sodniku
in
njegovim
prijateljem
,
Naglič
pa
mu
je
le
smejé
se
kazal
svoje
škrbinaste
zobe
,
menéč
,
da
se
ne
spodobi
,
da
zve
prej
poročnik
generalnega
štaba
,
kako
se
luteranska
kaša
kuha
,
gredno
je
ni
general
Gogala
sam
okusil
in
odobril
.
“
Nekaj
trenotkov
pozneje
je
mestni
pisar
Naglič
že
Gogali
dobro
jutro
vošíl
in
bral
v
njegovem
zaspanem
in
precej
nevoljnem
obrazu
,
da
bode
treba
danes
besede
varno
postavljati
,
če
hoče
razvedriti
zadnji
čas
vedno
čmerikavega
mojstra
.
„
Ali
te
je
videl
kdo
,
da
sí
k
meni
šel
?
“
vpraša
najprej
Gogala
resno
svojega
tovariša
,
pogledavší
na
cesto
,
da
hi
se
prepričal
ali
je
zrak
čist
pred
sovražniki
.
„
Ni
mogoče
.
Za
vrti
sva
hodila
s
Kriškarjem
in
od
strani
v
kočo
,
kakor
dihur
v
ljukujo
.
“
„
Prav
je
tako
,
Naglič
.
Véš
,
nihče
ne
vé
,
kdaj
se
je
zadnjič
pod
nosom
popraskal
,
če
že
od
daleč
nasprotnega
vetra
ne
zadiši
,
kakor
medved
medu
,
to
si
zapomni
!
Koliko
imaš
prostih
ur
na
dan
?
vpraša
dalje
Gogala
.
„
Štiriindvajset
,
če
nobene
ne
prespim
ali
ne
zapijem
.
“
„
Ti
si
torej
brez
dela
.
Pognali
so
te
iz
službe
?
“
začudi
se
Gogala
.
„
Šel
sem
sam
.
Kdo
bí
vedno
za
pisarja
služil
?
Zdaj
čakam
priložnosti
,
da
postanem
jaz
sodnik
in
Kramar
moj
pisar
.
Zakaj
bi
ne
menjala
enkrat
svojega
posla
?
“
„
Rok
si
nista
podala
za
slovo
,
Naglič
,
to
vém
dobro
;
pač
pa
nogi
v
kvedrastih
rokavicah
v
zadnjo
stran
,
ali
kamer
je
priletelo
;
in
takov
spomin
navadno
dalje
traja
,
kot
posiljena
prijaznost
.
Zaraditega
bi
vedel
rad
,
kakova
bode
kaj
tista
priložnost
,
ki
te
posadi
na
sodnijski
stol
,
Kramarju
pa
porine
gosje
peró
v
roko
,
ki
bode
škripalo
po
tvojem
povelji
?
“
Pri
tem
vprašanji
položi
Naglič
prst
na
usta
v
znamenje
,
da
je
skrivnost
,
kar
hoče
povedati
,
potém
pa
pravi
:
„
Dobro
véš
,
ti
mojster
naš
,
o
slovesnosti
bodočo
nedeljo
v
Mekinjah
.
In
dan
poprej
se
pelje
Kramar
Ljubljanskemu
škofu
naproti
.
Kaj
ko
bi
?
—
“
tega
stavka
ne
izgovori
popolno
,
le
z
rokama
pokaže
,
kakor
da
bi
bil
nekoga
v
pest
dobil
in
bi
mu
potém
vrat
zavijal
.
„
Ti
prebrisanost
malharska
!
“
začudi
se
pri
tem
znamenji
Gogala
in
pristavi
:
„
Zdaj
je
že
jajce
bolj
premeteno
od
kure
.
Jaz
sklepe
kujem
kakor
sem
nekdaj
železo
,
ti
mi
jih
pa
podiraš
,
suša
učena
.
Povrh
ti
moram
pa
še
pripoznati
,
da
tvoje
misli
niso
slabe
,
če
bodo
pa
kaj
sadu
rodile
,
ne
moreva
že
danes
soditi
.
Véš
,
jaz
sem
tako
sklenol
in
sodil
,
da
bi
bilo
dobro
,
ko
bi
mi
,
saj
véš
,
kdo
je
to
,
resno
govorili
s
Hrenom
in
mu
v
Trzinskih
gozdih
poplačali
dolg
za
preveliko
prijaznost
,
ki
jo
skazuje
našej
stvari
.
In
takova
stvar
poravna
se
najhitreje
in
najbolje
s
koltom
po
glavi
ali
kamer
pade
.
“
Pisar
Naglič
raztegne
pri
zadnjih
besedah
obraz
v
takove
poteze
,
kakor
da
bi
hotel
reči
:
„
Prijatelj
,
mislil
sem
,
da
imaš
več
možgan
v
glavi
,
kakor
je
res
,
“
potém
pa
roko
proti
tovarišu
stegne
in
pravi
:
„
Čemu
to
?
Kaj
pomaga
nam
in
našej
stvari
,
če
mu
prekrižamo
blag
ali
neblag
del
života
?
Nič
!
Krik
in
upor
proti
imam
bode
le
narastel
,
kakor
če
dregnete
v
sršenovo
gnezdo
.
Če
moj
svet
in
moja
misel
kaj
velja
,
rekel
bi
vam
:
Mi
razpostavimo
v
soboto
večer
naše
ljudi
ob
cesti
med
Trzinom
in
Črnučami
tor
skušamo
da
dobimo
Kramarja
v
pest
,
naj
veljá
,
kar
hoče
.
Potém
ga
odpeljemo
skrivaje
na
varen
prostor
,
kjer
ga
zapremo
in
postimo
tako
dolgo
,
da
mu
hoda
pajek
prepregel
želodec
in
si
ne
bode
upal
reči
niti
bev
,
če
pravimo
mi
mev
,
in
nasprotno
.
Ko
bode
voljen
nato
kakor
vosek
in
ponižen
kakor
tridnevna
ovca
,
pokličem
ga
jaz
pred
se
,
podam
mu
papir
in
gosje
pero
ter
velim
:
Sedi
in
piši
duhovskej
in
deželskej
gosposki
pismo
:
„„
Visoka
sodnija
v
mestu
Kamniku
naznanja
,
da
je
zatrto
popolnem
krivoverstvo
v
njenem
okraji
in
da
se
je
prepričala
stoprav
zdaj
,
da
ni
bilo
v
resnici
razširjeno
tako
,
kakor
se
je
v
naglici
napačno
poročalo
.
Posebna
krivica
pa
se
je
zgodila
kaplanu
Knaflju
,
ki
je
bil
po
nedolžnem
zatožen
od
svojih
sovražnikov
in
prognan
na
Nemško
.
Le
s
tem
se
more
popraviti
njegova
v
nebó
vpijóča
krivica
,
da
se
pokliče
nemudoma
zopet
v
domovino
,
ter
se
mu
za
odškodovanje
podali
služba
mestnega
kaplana
v
Kamniku
,
ktera
se
mu
je
bila
nekdaj
nenadoma
vzela
.
““
Videl
bodeš
Gogala
,
“
nadaljuje
Naglič
,
„
kako
hode
Kramarjevo
peró
praskalo
to
pismo
in
kako
hode
spodej
podpisal
svoje
ime
in
pritisnol
pečat
.
In
ko
je
izvršeno
poslednje
,
smo
mi
zopet
na
konji
.
Zbegana
bode
vlada
,
ki
že
zdaj
ne
vé
,
kako
postopati
prav
za
prav
proti
nam
,
in
škof
sam
bode
napačno
podučen
;
kajti
Kramar
je
bil
do
sedaj
njegova
desna
roka
.
S
tem
pismom
pojdem
jaz
sam
k
škofu
in
deželnemu
glavarju
,
opravičujóč
Kramarja
z
boleznijo
in
odpotovanjem
v
toplice
.
In
kakor
bi
mignol
,
sukati
se
bodo
jela
imenitna
peresa
za
našo
stvar
in
Knaflja
dobimo
tako
gotovo
domu
,
kot
je
amen
v
očenaši
.
Za
vse
drugo
hode
skrbel
potém
on
sani
,
to
mu
zaupaj
!
“
„
Učen
si
in
veden
,
kakor
vsi
pismouki
,
Naglič
.
Zastonj
nisi
toliko
let
služil
gosposki
in
kmetiča
stiskal
,
“
povzame
zdaj
Gogala
vesel
in
pristavi
:
„
Izvrsten
je
tvoj
črtež
,
samo
ko
bi
se
dal
tako
lahko
izvršiti
,
kakor
je
lep
in
imeniten
!
“
„
Da
bi
se
ne
,
misliš
!
Na
tešče
ti
ga
izvedem
,
če
hočeš
in
ukažeš
.
Najprvo
moramo
preslepiti
Kramarja
,
da
se
pelje
zvečer
namesto
zjutraj
škofu
nasproti
;
drugič
naznanimo
škofu
,
da
je
poklican
Kramar
po
zdravniku
v
toplice
.
Tako
ga
ne
pogreša
potém
nihče
.
Napósled
pa
bolnik
v
toplicah
tudi
lahko
umije
—
pri
zdravem
telesu
!
“
Tako
je
govoril
Naglič
.
Pri
zadnjih
besedah
pa
se
mu
je
tresel
glas
,
kakor
da
bi
se
bil
sam
nekoliko
prestrašil
poslednje
grozovite
misli
;
a
zatajeval
je
to
svojo
zadrego
.
„
Storílo
se
bode
,
kakor
si
svetoval
.
Hren
pa
se
naj
zahvali
pri
tebi
za
svojo
glavo
;
kajti
sklenol
sem
že
bil
,
da
so
šteti
njegovi
dnevi
.
Tako
pa
je
boljše
,
če
kri
ne
teče
in
se
povrh
v
mira
koristi
našej
stvari
.
A
varuj
se
,
da
ne
izdaš
nikomur
naših
namer
.
Tudi
ne
pravi
nikomur
,
da
si
pustil
písarjevo
službo
!
Jaz
pošljem
še
nocoj
svoje
ljudi
na
ogledi
,
ti
pa
pišeš
škofu
pismo
in
opravičiš
Kramarjevo
odpotovanje
;
drugo
pisanje
o
škofovem
prihodu
pa
oddaš
Cepudru
,
naj
ga
Kramarju
nese
in
ga
zvabi
v
sobotnej
noči
na
cesto
Trzinsko
.
“
Dolgo
sta
se
še
posvetovala
potem
naša
znanca
o
napadu
na
Kamniškega
sodnika
in
naposled
še
povabila
pri
vratih
posluške
utepajočega
Kriškarja
v
posvet
in
v
skrivni
štab
.
Prišlo
je
pismice
žalostno
pismice
Na
moje
drobno
srčice
.
Narodna
.
Pozno
je
moralo
biti
že
drugo
noč
,
ko
je
potihnol
šum
v
Mekinjskem
samostanu
;
kajti
priprave
za
slovesnost
ob
inštalovanji
mlade
sestre
Lavre
iz
imenitne
in
plemenite
rodovine
vznemirjale
so
že
nekaj
dnij
prostore
sicer
tihega
zidovja
.
In
ko
je
spalo
ali
v
samotnih
sobah
molilo
kmalu
potem
vse
,
odprle
so
se
skrivaje
duri
neke
celice
,
in
iz
nej
stopi
na
mračni
mostovž
visoka
,
nežna
podoba
.
Postala
je
najprvo
pred
durimi
sosedne
sobe
in
poslušala
,
ali
njena
bližnja
soseda
mati
Ana
čuje
.
In
ko
je
bilo
vse
mirno
,
hitela
je
po
prstih
dalje
mimo
svetega
razpela
na
steni
vrh
stopnic
,
da
je
lahno
šumela
njena
bela
kuta
in
je
vihral
v
zraku
škapulir
na
njenih
prsih
.
Prišedši
pod
oljnato
svetilnico
sredi
stopnic
,
zavila
se
je
tesneje
v
svoj
črni
plašč
vrh
bele
kute
in
pri
tem
je
razkrila
za
trenotek
svoj
mladi
,
a
bledi
in
objokani
obrazek
,
in
nekaj
rumenih
lepih
las
vsulo
se
jej
je
na
čelo
.
Kmalu
potém
je
dospela
v
spodnji
del
samostana
.
Tu
pa
je
bila
hoja
težavna
;
kajti
nobena
bič
ni
gorela
ondi
.
Le
mesec
je
pošiljal
nekaj
žarkov
skozi
majhno
,
omreženo
okno
proti
vzhoda
na
duri
refektorija
.
In
te
dani
je
lahno
odklenola
mlada
nuna
in
izginola
v
velikej
dvorani
.
Kakor
da
bi
bil
zdajci
končan
najhujši
in
najbolj
nevarni
pot
,
oddahnola
si
je
ondi
redovnica
in
bolj
omahnola
kot
pokleknola
pred
podobo
božje
porodnice
sedem
žalostij
na
steni
,
ktero
je
nekako
skrivnostno
razsvetljeval
mesec
vpirajoč
se
v
visoko
okno
.
Povzdignola
je
roke
potém
in
oziraje
se
v
višavo
pred
se
,
vzdihnola
je
med
solzami
:
„
Odpusti
,
mati
odrešenikova
,
grešnej
stvari
pred
sebój
!
Obljubujem
ti
,
da
hodim
nocój
zadnjikrat
ta
grešni
pot
v
poznej
noči
.
Še
malo
dnij
,
in
zapre
se
svet
za
vselej
za
menój
,
vse
umrje
,
kar
je
do
sedaj
vezalo
ná-nj
s
tako
nepopisljivo
močjó
.
Nocoj
,
le
še
nocój
,
potém
pa
nikdar
več
.
Dobila
sem
posebno
znamenje
iz
crkve
včeraj
na
molitveni
oder
in
sledim
mu
,
kakor
sem
mu
tolikokrat
,
a
v
slove
nocój
zadnjikrat
.
“
Jok
zatopi
te
polglasne
besede
.
Kmalu
potém
nadaljuje
mlada
redovnica
svoj
nočni
pot
skozi
refektorij
v
samostansko
crkev
.
Ondi
privzdigne
stopnice
stranskega
oltarja
in
najde
nežno
pismice
pod
njimi
,
ktero
skrije
v
nedrije
.
Po
istem
potu
se
vrne
zopet
v
svojo
celico
v
prvem
nadstropji
.
V
mesečini
razpečati
ondi
pisanje
in
čita
tresoč
se
samega
veselja
in
strahu
naslednje
vrstice
:
Nepozabljiva
moja
Lavra
!
Morda
je
že
pretrgana
zadnja
nit
med
nama
,
ko
čitaš
to
moje
pisanje
;
kajti
čul
sem
,
da
postaneš
v
kratkem
samostanska
nevesta
.
Hudo
mi
je
to
baš
zdaj
,
ko
dobivam
od
prijateljev
iz
domovine
vesele
novice
,
da
odstranijo
,
prej
ko
mogoče
,
vso
zapreke
,
ki
zabranjujejo
mojo
vrnitev
.
Prosim
Te
torej
še
enkrat
v
imenu
najine
ljubezni
,
potrpi
še
nekaj
časa
,
morda
še
ni
uničena
najina
sreča
;
ako
ne
,
pozabi
me
in
odpusti
nji
,
kakor
odpuščamo
pri
zadnjem
slovesu
tudi
svojini
največjim
sovražnikom
.
Tvoj
nesrečni
Knafelj
.
Solze
so
lile
med
čitanjem
na
beli
papir
tega
pisma
,
in
blede
ustnice
mlade
redovnice
močile
so
ga
z
Vročimi
poljubi
.
„
Počakaj
,
potrpi
!
strašna
beseda
,
“
vzdihne
nate
sestra
Lavra
in
omahne
na
omreženo
okno
svoje
spalnice
,
raz
kterega
so
se
videle
visoke
Kamniške
planine
.
Tiho
je
bilo
potém
zopet
vse
.
In
ko
so
zapeli
proti
jutru
otožni
samostanski
zvonovi
v
tiho
dolino
in
dramili
njene
prebivalce
,
ni
se
še
bilo
sklenolo
okó
mlade
redovnice
od
vsega
samostana
blagrovane
.
Samo
éna
oseba
v
célem
samostanu
vedela
je
za
skrivno
ljubezen
sestro
Lavre
.
Mladej
nuni
,
Ani
Hrenovej
,
sestri
Ljubljanskega
škofa
,
odbila
je
ona
v
nekem
otožnem
trenotku
svoje
gotjé
in
našla
v
njenih
besedah
tolažbe
.
V
tedanjej
dobi
ni
bilo
nič
nenavadnega
,
da
so
se
hčere
najimenitnejših
rodovin
več
potov
iz
malostnega
uzroka
siloma
izročale
samostanskemu
življenju
.
Tudi
lepa
črnooka
Ana
Hrenova
stopila
je
bila
le
po
prigovarjanji
svojega
imenitnega
brata
v
samostan
.
Zaraditega
je
naravno
,
tla
se
je
oklenola
svoje
mlade
sestro
po
osodi
in
da
ni
bilo
potém
skrivnosti
med
njima
.
In
kolikor
bolj
se
je
poslednjej
bližal
konec
novicijata
,
toliko
pogošče
ste
se
shajali
in
kovali
skrivne
naklepe
,
sanjaje
o
zlatej
svobodi
izven
samostanskega
zidovja
.
To
jo
opogumilo
tudi
mlajšo
redovnico
,
da
je
pričela
po
znanem
potu
s
pomočjo
nekega
Kamniškega
mestjana
dopisovanje
s
pregnanim
Knafljem
.
In
baš
poslednji
je
bil
,
ki
je
vzpodbujal
svobodomiselne
želje
svoje
skrivne
prijateljice
ter
jej
obetal
zlate
gradove
v
bodočnosti
,
ako
mu
ostane
zvesta
.
Ta
poesije
polna
pisma
čitala
je
tudi
mati
Ana
in
verovala
je
va-nje
ter
sklenola
,
da
se
no
loči
od
svoje
prijateljice
v
nobenem
položaji
.
Kaj
je
bilo
torej
bolj
naravnega
,
kakor
da
sklenete
napósled
neizkušeni
prijateljici
,
da
ubežite
skupno
iz
samostana
,
predno
stori
mlajša
javno
obljubo
.
Vzlasti
zadnje
Knafljevo
pismo
potrdi
popolno
ta
skrivni
sklep
in
pa
določba
,
da
se
ima
že
bodočo
nedeljo
vršiti
slovesna
obljuba
sestre
Lavre
.
Piše
liste
,
dá
povelje
,
Nest
’
jih
reče
v
tri
dežele
.
Národna
.
Med
Trzinom
in
Črnučami
prostirali
so
se
v
času
naše
povesti
nepresežni
gozdje
.
Tik
njih
je
vodila
glavna
cesta
v
Ljubljano
.
Naravno
je
iz
tega
uzroka
,
da
je
bila
ta
cesta
še
cele
pred
petdesetimi
in
manj
leti
jako
nevarna
.
Marsikteri
potnik
je
izginul
na
tem
potu
za
vselej
.
In
ko
bi
mogle
govoriti
stoletne
smreke
in
hrasti
,
ki
še
ondi
stojé
,
o
stoterih
zločinih
,
ki
so
se
vršili
vpričo
njih
,
imel
bi
pisatelj
strahovitih
povestij
gradiva
dovolj
,
in
naša
literatura
bi
presegala
morda
v
tej
stroki
magyarsko
,
ki
slovi
po
svojih
junakih
iz
temnih
gozdov
.
Ob
tej
cesti
kake
pol
ure
od
Trzina
ležal
je
dva
večera
pozneje
v
visokem
resji
človek
.
Le
sem
ter
tja
povzdignol
je
svojo
z
ogljem
očrnjeno
glavo
in
se
po
cesti
oziral
proti
vasi
.
Ker
ni
videl
ničesar
,
pritisnol
je
zopet
uho
na
zemljo
in
je
dalje
poslušal
,
ali
mu
odmev
iz
tal
ne
naznanja
bližajočega
voznika
.
Naveličal
se
je
že
ne
ravno
prijetnega
oprezovanja
v
resji
;
kajti
zdehati
se
mu
je
jelo
in
rosa
mu
je
že
močila
život
.
Tudi
je
preračunil
po
meseci
,
ki
je
vzhajal
ondi
za
Limbarsko
goro
,
da
ni
dolgo
do
ednajste
ure
.
To
je
bil
njemu
posebno
važen
čas
.
Zakaj
pozneje
bi
bilo
čakanje
zastonj
,
nihče
bi
si
ne
upal
več
po
tej
uri
potovati
po
nevarnej
cesti
.
A
kaj
je
bilo
zdaj
?
Zopet
je
pritisnol
prežec
uho
v
resje
in
dozdevalo
se
mu
je
,
da
čuje
peket
konjskih
kopit
.
Nekoliko
še
posluša
,
nató
pa
dvigne
glavo
in
v
goščo
tri
pote
na
prste
zažvižga
.
Kmalu
potém
pritekó
iz
gozda
trije
možakarji
s
počrnjenimi
obrazi
in
s
kolci
oboroženi
.
Njih
voditelj
,
velik
,
širokoplečast
dedec
migne
,
naj
molčé
,
nató
pa
dvigne
grčav
in
rogovilast
borovec
,
ki
je
ob
cesti
posekan
ležal
,
sam
kakor
jelševo
vejo
od
tal
in
ga
počez
na
cesto
položi
.
Dva
izmed
svojih
tovarišev
postavi
na
nasprotno
stran
,
sam
pa
leže
ob
desnej
strani
ceste
poleg
prejšnjega
prežarja
.
„
Ali
imaš
vrvico
?
“
vpraša
tiho
potém
tovariša
.
„
Imam
jo
in
kamen
v
niti
,
če
bi
se
utegnol
braniti
.
“
„
Le
dobro
zategni
,
da
kričati
ne
more
,
vse
drago
prepusti
meni
!
“
govori
poveljnik
.
Med
tem
se
čujejo
vedno
bližje
in
bližje
udarci
kopit
.
Črez
nekaj
trenotkov
zajaše
jezdec
v
rogovilast
borovec
.
Konj
se
zdrsne
.
A
predno
preskoči
nastavljeno
ograjo
,
zgrabita
ga
dva
možaka
za
uzdo
.
Orjaški
poveljnik
pa
prime
jezdeca
in
ga
postavi
kakor
otroka
raz
konja
na
zemljo
,
kjer
mu
vrže
tovariš
zanjko
na
vrat
ten
mu
z
višnjevim
robcem
zaveže
oči
.
Vse
to
je
bilo
urno
in
brez
hrupa
izvršeno
.
Ko
se
odstrani
potém
zopet
ograja
raz
ceste
,
zajaše
poveljnik
uplenjenega
konja
in
ukaže
tovarišem
,
naj
vodijo
ujetnika
po
stezi
v
gozd
v
naznanjeno
zavetje
.
Najmanj
eno
uro
hodili
so
nató
možakarji
z
ujetnikom
po
gozdnem
potu
.
Stoprav
na
višini
za
gozdom
ustavili
so
se
pri
samotnem
poslopji
,
ki
se
je
prištevalo
k
vasi
Rašici
.
Brez
trkanja
so
se
odprla
hišna
vrata
;
kajti
nekdo
jih
je
ondi
pričakoval
,
akoravno
je
bilo
poslopje
zapuščeno
.
Poveljnik
je
ukazal
potém
trem
tovarišem
,
naj
stražijo
poslopje
,
z
ujetnikom
in
enim
pomočnikom
pa
je
v
hišo
stopil
in
ondi
ukresal
luč
.
„
Sedi
!
“
zakriči
nató
ujetniku
.
„
Ti
učenost
naša
pa
isto
pisanje
poišči
ter
peró
in
črnilo
!
“
dé
svojemu
tovarišu
.
Zgodilo
se
je
,
kakor
je
velel
.
„
Ali
veš
,
prijatelj
,
zakaj
si
pot
zgrešil
nocój
in
namesto
škofu
meni
v
pest
prišel
?
“
vpraša
potém
poveljnik
,
o
kterem
je
bralec
že
gotovo
ugonil
,
da
je
naš
znanec
kovač
iz
Kranja
,
njegov
pomagač
pa
mestni
pisar
Naglič
,
a
óni
izmed
stražnikov
zvunaj
,
ki
je
v
resji
ležal
,
črevljar
Kriškar
.
Ko
ne
odgovori
ujetnik
,
ki
je
bil
mestni
sodnik
Kramar
,
temveč
obraz
v
stran
obrne
,
pravi
kovač
:
„
Vse
na
svetu
ima
svoje
plačilo
in
svoj
dan
.
Brez
volje
božje
niti
vrabec
raz
strehe
ne
pade
,
zakaj
bi
tebi
ne
povrnoli
dobrote
,
ki
jo
nam
krivovercem
skazuješ
?
Vendar
čas
je
še
,
da
se
spokoriš
in
poboljšaš
!
Zaraditega
prostovoljno
prekliči
,
kar
si
poročal
gosposki
do
sedaj
proti
nam
,
in
pomagaj
Knaflju
,
da
se
vrne
zopet
v
domovino
!
“
Prej
bledo
lice
Kramarjevo
zarudelo
je
pri
teh
besedah
in
zopet
zbledelo
potém
;
kajti
stoprav
zdaj
je
spoznal
,
v
kakovih
rokah
je
njegova
osoda
.
Upa
na
rešitev
ni
imel
,
zaraditega
je
strogo
rekel
:
„
Kar
sem
govoril
in
pisal
,
je
resnica
,
preklicati
ali
tajiti
nimam
ničesar
.
“
„
Sam
sodil
,
sam
obešen
bil
,
“
odgovori
mirno
prejšnji
potém
in
pristavi
:
„
Videli
komo
kakov
mož-beseda
si
.
Čitaj
,
pisar
,
pismo
napisano
in
podaj
tovarišu
peró
,
da
podpiše
spodaj
imé
!
“
Pisar
Naglič
čita
z
izpremenjenim
glasom
sledeče
pisanje
:
„
Jaz
podpisani
in
s
pečatom
potrjeni
sodnik
Kamniškega
mesta
Gregor
Kramar
naznanjam
slavnej
deželnej
vladi
,
da
je
luteranstvo
v
mojej
sodniji
izumrlo
in
izginolo
popolnoma
.
Zatorej
ne
potrebuje
nikakoršnega
nadzorovanja
več
.
V
tem
pismu
potrjujem
tudi
,
da
se
je
huda
krivica
nekdaj
zgodila
Knaflju
,
ker
so
mu
krivoverstvo
podtikali
le
njegovi
sovražniki
,
ter
mora
on
zaraditega
še
vedno
po
nedolžnem
živeti
v
prognanstvu
.
Po
pravici
terjam
torej
,
naj
se
pokliče
Knafelj
brez
odlaganja
v
domovino
,
in
naj
se
mu
podeli
njegova
nekdanja
služba
mestnega
kaplana
v
Kamniku
.
“
Pepelnata
barva
je
med
čitanjem
tega
pisanja
izpreminjala
sodnika
Kramarja
.
„
Ali
si
umel
pismo
?
“
vpraša
kovač
potém
resno
.
Ker
ne
govori
prejšnji
,
nadaljuje
ta
:
„
Vse
eno
,
da
le
podpišeš
lasnoročno
;
drugo
oskrbimo
mi.
Pisar
,
pritisni
sodnijski
pečat
!
“
veli
dalje
.
In
med
tem
ko
seže
Naglič
v
žep
po
ukradeni
uradni
pečat
,
odstrani
si
Kramar
s
komolcem
(
kajti
roki
jo
imel
zvezani
)
ruto
raz
očij
in
ugledavši
svoje
orodje
,
vzklikne
:
„
Naglič
,
ti
si
torej
tudi
tat
in
krivoverec
!
Nihče
mi
ni
mogel
ukrasti
pečata
,
kot
le
ti
sam
.
“
A
pri
tej
priči
ga
spomni
težka
pest
,
da
je
ujetnik
.
Ukaz
se
glasi
:
„
Primi
pero
in
piši
prokleto
svoje
imé
!
“
„
Nikdar
,
če
mi
velé
cestni
roparji
in
luteranci
,
“
odgovori
brez
strahú
Kramar
.
„
Pisar
zategni
vrvico
,
daj
mu
duška
in
pisal
bode
,
kakor
da
bi
po
cesti
tekel
.
“
Zategnól
je
Naglič
zanjko
,
ktero
je
nosil
sodnik
na
vratu
,
da
je
šinola
pepelnata
barva
v
Kramarjevo
lice
.
A
trmast
je
bil
ujetnik
