gospodKržinar
ta
čas
sploh
na
Lesnem
brdu
«
se
je
oglasil
Lenard
.
»
Vsaj
čuje
se
,
da
so
ga
neki
ljudje
tam
iskali
,
a
ga
niso
dobili
.
Eni
pravijo
,
da
je
bil
v
Trstu
,
drugi
trdo
,
da
so
ga
videli
v
Zagrebu
.
«
Vsa
družba
je
ostrmela
.
Prej
so
se
čudili
vsi
,
da
je
Mihael
vzdržal
toliko
časa
v
slabem
vremenu
na
Lesnem
brdu
,
zdaj
so
se
čudili
,
da
nihče
ni
prišel
na
misel
vprašati
,
če
je
bil
Mihael
tudi
resnično
na
svojem
gradu
.
Skoro
v
eni
sapi
so
rekli
zdaj
vsi
,
da
se
Mihael
morda
prikriva
,
kje
da
je
bil
.
»
Najbolje
bo
,
če
ga
pokličem
,
da
sam
pove
,
kje
je
bil
«
je
dejal
Lenard
.
»
Ne
,
ne
,
ne
kličite
ga
«
je
zaklicala
baronica
Renata
,
toda
Lenard
je
bil
že
vstal
s
stola
.
Delal
se
je
,
kakor
bi
bil
preslišal
Renatin
odgovor
in
hitro
odšel
.
Renati
je
bilo
skrajno
neprijetno
,
da
je
Lenard
poklical
Mihaela
in
najraje
bi
se
bila
oddaljila
.
Prepričana
je
bila
popolnoma
,
da
se
je
Mihael
mudil
na
Lesnem
brdu
in
ni
hotela
v
njem
vzbuditi
mnenja
,
da
mu
ne
verjame
.
Toda
bilo
je
nemogoče
kaj
storiti
,
ker
je
Lenard
že
pripeljal
Mihaela
.
»
Kaj
ukažete
,
milostiva
baronica
?
«
je
vprašal
Mihael
,
ko
je
stal
pred
Renato
.
»
Ničesar
,
ničesar
,
dragi
gospod
Kržinar
«
je
zatrjevala
Renata
.
»
Lenard
je
prenagel
.
Pravil
je
,
da
v
njegovih
lahkomiselnih
krogih
ne
verjamejo
,
da
ste
bili
na
Lesnem
brdu
in
trde
,
da
ste
bili
ali
v
Zagrebu
ali
v
Trstu
ali
kdo
ve
kje
.
Saj
nam
to
nič
mari
in
jaz
tudi
nič
ne
dvomim
o
resničnosti
vaših
besed
.
Lenardu
ne
smete
zameriti
,
da
se
je
precfrznil
vas
poklicati
.
«
»
Zadostuje
mi
,
da
vi
milostiva
baronica
,
verjamete
mojim
besedam
«
je
hladno
rekel
Mihael
.
»
Kaj
govore
lahkoživi
krogi
barona
Lenarda
,
mi
je
vse
eno
.
Bil
sem
na
Lesnem
brdu
in
nisem
niti
koraka
storil
čez
mejo
svojega
posestva
.
«
Obrnil
se
je
potem
k
ostalim
gospodom
in
z
ostrim
,
čeprav
kratkim
pogledom
na
Lenarda
dejal
:
»
Zahvaljujem
se
vam
pa
,
da
se
tako
živo
zanimate
za
moje
početje
in
upam
,
da
izvira
iz
prijateljskih
nagnenj
,
kajti
samo
prijatelji
sinejo
v
šali
izrekati
dvome
o
resničnosti-besedi
kakega
poštenega
človeka
.
«
Kar
poparjeni
so
sedeli
gospodje
m
dame
na
svojih
sedežih
in
so
potrebovali
več
trenotkov
,
predno
so
prišli
do
sape
.
Hiteli
so
zagotavljati
Mihaelu
,
da
ni
nihče
dvomil
o
njegovih
besedah
,
Lenard
ni
spravil
nobene
opravičevalne
besede
čez
ustne
,
pač
pa
je
porabil
prvo
priliko
,
da
jo
je
popihal
iz
Mihaelove
bližine
.
Mihael
se
za
to
že
več
ni
zmenil
.
Sodil
je
,
da
je
Lenard
napravil
neumno
šalo
,
a
ne
iz
zlobnega
namena
,
nego
iz
nerodnosti
.
»
Saj
je
na
pol
kmet
«
je
rekel
sam
pri
sebi
.
Sicer
pa
ga
ni
zdaj
Lenard
prav
nič
več
zanimal
.
Magična
moč
Renatinih
oči
je
bila
zopet
dobila
oblast
nad
njim
,
čim
je
pogledal
v
te
oči
.
Da
,
še
nekako
hvaležen
je
bil
Lenardu
,
da
ga
je
prišel
klicat
.
Prisedel
je
k
družbi
in
začel
prostodušno
pripovedovati
o
svojem
početju
na
Lesnem
brdu
.
Renata
je
slonela
na
svojem
stolu
.
Oči
je
imela
na
pol
zaprte
,
a
poslušala
je
pazno
,
kakor
da
ji
Mihael
kdovekaj
pripoveduje
.
Toplo
ji
je
bilo
pri
srcu
in
nekako
srečna
je
bila
,
da
je
bil
Mihael
tako
blizu
nje
.
Ta
mirni
prizor
je
prekinila
gospa
Terezija
Ahčinova
.
Vsa
razburjena
je
stopila
v
sobo
,
dočim
je
Ogulin
z
malicijoznim
usmevom
na
tankih
ustnih
ostal
na
pragu
.
»
Ah
—
tukaj
se
vas
dobi
«
je
siknila
gospa
Terezija
in
kri
ji
je
zalila
tolsta
lica
.
»
Zadnjič
ste
imeli
na
Cojzovem
vrtu
pogovor
z
baronico
Renato
in
ste
vsled
tega
pozabili
na
večerjo
pri
meni
—
danes
pa
ste
zopet
zapleteni
v
tak
pogovor
z
baronico
,
da
ste
pozabili
na
turo
,
za
katero
ste
me
angažirali
.
Hvala
vam
gospod
—
kavalir
.
«
Mihael
je
planil
po
konci
,
v
Renatini
družbi
je
bil
v
resnici
pozabil
na
ples
.
»
Milostiva
gospa
—
prosim
vas
bodite
prepričani
—
jaz
sem
res
pozabil
«
je
hitel
zatrjevati
.
»
Prosim
vas
,
odpustite
mi.
«
»
Ni
se
treba
opravičevati
,
«
je
rohnela
gospa
Terezija
.
»
Razžalili
ste
me
v
drugič
,
za
to
ni
opravičenja
in
ni
odpuščenja
.
«
Gospa
Terezija
se
je
srdito
obrnila
in
je
odšla
iz
sobe
.
»
Kako
ste
mogli
biti
tako
neuljudni
!
«
je
rekla
Renata
s
karajočim
glasom
.
»
Terezija
je
po
pravici
razžaljena
.
«
»
Vem
,
da
sem
neodpustljivo
ravnal
,
«
je
dejal
Mihael
in
kakor
v
sanjah
dostavil
polglasno
:
»
A
kako
naravno
je
vendar
,
da
sem
tukaj
pozabil
na
ples
.
Odpustila
mi
tega
ne
bo
nikdar
—
a
—
mogoče
,
da
bo
to
še
na
mojo
srečo
.
Mihael
ni
kar
nič
mislil
,
da
ne
sme
kakor
prikovan
ostati
kraj
Renate
in
ji
onemogočati
izvrševanje
gospodinjskih
dolžnosti
.
Nekaj
časa
se
tudi
Renata
ni
domislila
teh
dolžnosti
,
tako
ljubo
ji
je
bilo
,
da
je
Mihael
v
njeni
bližini
.
Toda
polagoma
se
je
Renata
zavedla
,
da
se
posebno
pri
prizoru
z
gospo
Terezijo
ne
more
kar
tako
posvečati
Mihaelu
.
Začela
se
je
vznemirjati
,
zlasti
ker
se
je
spominjala
,
da
je
obljubila
Mihaelu
plesatižnjim
.
Rada
bi
bila
to
obljubo
preklicala
,
a
ni
se
upala
.
Bala
se
je
,
da
bi
to
Mihaela
žalilo
in
bolelo
.
Končno
se
je
zopet
oglasila
godba
iz
velike
dvorane
.
»
Ali
se
spominjate
,
milostiva
baronica
,
da
ste
mi
dovolili
,
Vas
prositi
za
ples
!
«
je
vprašal
Mihael
polglasno
.
»
Če
Vam
je
prav
...
«
»
Spominjam
se
«
,
je
kratko
odgovorila
Renata
in
vstala
.
»
Lahko
greva
.
«
Besede
njene
so
bile
resne
,
a
spremljal
jih
je
prijazen
pogled
.
»
Kako
ste
dobri
...
«
je
menil
Mihael
.
Zaplesala
sta
in
se
nekaj
trenotkov
molče
sukala
.
Marsikateri
gledalec
ju
je
opazoval
z
dopadajenjem
,
misleč
:
lep
par
sta
,
da
ga
lepšega
ni
.
»
Zakaj
ste
prej
rekli
,
da
sem
dobra
«
,
je
nenadoma
prav
hladno
vprašala
Renata
.
»
Ne
zamerite
mi
,
«
je
odgovoril
Mihael
.
»
Časih
kaj
rečem
,
česar
bi
ne
smel
reči
.
Žal
mi
je
.
«
»
Tudi
meni
je
žal
«
.
»
Milostiva
—
če
bi
mogli
uganiti
le
polovico
tega
,
česar
vam
ne
sinem
povedati
,
bi
mi
gotovo
odpustili
.
«
»
Ljubše
mi
je
,
da
ničesar
ne
uganem
.
«
Ta
odbijajoča
hladnost
je
vzela
Mihaelu
njegovo
običajno
razsodnost
.
»
Ah
milostiva
,
«
je
zavzdihnil
,
»
nekaj
sem
vam
že
razodel
...
«
»
Gospod
Kržinar
«
,
ga
je
prekinila
Renata
s
ponosno
resnobo
,
»
ne
govorite
dalje
!
Poznam
vas
in
spoštujem
vas
kot
značajnega
moža
.
Enkrat
ste
mi
nekaj
rekli
,
česar
bi
ne
smeli
reči
,
a
verjeti
hočem
,
da
se
je
to
zgodilo
v
trenotku
izredne
razburjenosti
,
ko
svojih
besed
niste
mogli
prevdariti
.
«
»
V
trenotku
razburjenosti
?
Recite
raje
,
v
trenotku
blaznosti
.
In
vender
je
spomin
na
tisti
trenotek
najlepši
izmed
vseh
spominov
,
kar
jih
imam
.
Če
je
blaznost
,
vas
ljubiti
,
potem
,
milostiva
,
sem
neozdravljivo
blazen
.
Lahko
me
v
tem
trenotku
poženete
od
sebe
,
lahko
mi
prepoveste
,
vas
se
kdaj
ogovoriti
,
ljubil
vas
bom
vender
in
če
bi
moral
plačati
svoja
čustva
z
življenjem
,
vam
vender
povem
:
Jaz
vas
ljubim
.
«
Mihael
je
bil
ves
iz
sebe
,
nič
ni
vedel
,
kaj
je
govoril
;
govoril
je
le
to
,
kar
mu
je
narekovalo
njegovo
srce
.
S
stisnjenimi
ustnicami
in
gledaje
v
stran
je
poslušala
Renata
ta
izbruh
Mihaelovih
čustev
.
Mihael
je
moral
imeti
utis
,
da
ga
Renata
noče
slišati
.
Toda
njene
srce
je
vriskalo
,
njena
duša
se
je
topila
blaženstva
in
vse
v
njej
je
koprnelo
po
onem
,
ki
ji
je
šepetal
tako
sladke
besede
na
uho
.
Zavedala
se
je
:
če
bi
bila
sama
,
bi
mu
zdaj
ovila
roke
okrog
vratu
in
ga
poljubila
tako
vroče
,
kakor
bi
hotela
na
njegovih
prsih
umreti
.
A
bila
sta
v
plesni
dvorani
in
to
je
bila
njena
sreča
.
»
Ah
,
ne
delajte
se
,
kakor
da
vas
je
strah
pred
menoj
«
,
je
nadaljeval
Mihael
.
»
Le
z
enim
samim
pogledom
mi
razodenite
svoja
čustva
.
«
»
Ne
,
«
je
odgovorila
Renata
.
Morala
je
napeti
vse
moči
,
da
je
premagala
samo
sebe
.
»
Zavedam
se
,
da
nisem
taka
,
kakor
bi
morala
biti
,
grešnica
sem
,
ali
ne
tolika
,
da
bi
vas
hotela
še
dalje
poslušati
.
Rekli
ste
,
da
me
ljubite
.
Mihael
Kržinar
—
daj
bog
,
da
bi
to
ne
bilo
resnično
.
Ali
rekli
ste
tako
.
Mihael
—
ali
ni
v
vas
nič
več
časti
,
nič
več
ponosa
in
nič
več
lastne
moči
!
Ali
je
iz
vašega
srca
izginila
vsa
velikodušnost
,
da
mi
govorite
o
svoji
ljubezni
in
da
nič
ne
pomislite
,
kaj
bi
se
moralo
zgoditi
,
če
bi
tudi
jaz
ljubila
vas
?
«
V
tem
hipu
ni
Renata
nič
več
omahovala
.
Prav
ko
je
bila
v
nevarnosti
,
da
premaga
ljubezen
njen
razum
,
je
prišla
nekako
k
sebi
,
zadobila
je
zopet
duševno
ravnovesje
.
V
trenotku
največje
nevarnosti
se
je
oglasila
njena
vest
,
in
ji
dala
moč
in
pogum
.
Globoko
je
zajela
sapo
in
potem
še
rekla
:
»
Mihael
Kržinar
—
jaz
hočem
ostati
poštena
žena
,
ne
samo
pred
ljudmi
,
nego
tudi
pred
svojo
vestjo
.
«
Ničesar
ni
mogel
Mihael
odgovoriti
.
Molče
je
ponudil
Renati
roko
in
jo
peljal
v
sobo
,
kjer
sta
prej
sedela
.
»
Vem
Mihael
,
da
niste
taki
,
kakršnega
bi
vas
morala
smatrati
po
tem
,
kakor
ste
danes
ravnali
.
Vem
,
da
imate
značajnosti
in
plemenitosti
dovolj
,
da
bodete
vsaj
v
prihodnje
spoštovali
v
meni
omoženo
ženo
.
Najbolje
bi
bilo
,
če
bi
se
nikdar
več
ne
videla
,
ali
za
slučaj
,
da
se
še
kdaj
snideva
,
hočem
v
naprej
imeti
gotovost
,
da
vam
smem
zaupati
popolnoma
in
brez
zadržka
.
Recite
,
Mihael
,
ali
vam
smem
v
tem
smislu
zaupati
?
«
Za
trenotek
je
Mihael
povesil
oči
,
zadrhtelo
je
nekaj
v
njem
,
potem
je
zopet
dvignil
glavo
.
»
Hočem
biti
vreden
vašega
zaupanja
«
je
rekel
s
trdnim
glasom
.
»
Vi
ste
dobri
in
plemeniti
—
tudi
jaz
poskusim
biti
tak
.
Na
mojo
čast
—
zaupate
mi
lahko
.
In
odpustite
mi
,
da
me
je
premagalo
,
kar
nosim
v
srcu
.
«
»
Tiho
«
je
mehko
in
ljubo
ukazala
Renata
in
podala
Mihaelu
roko
.
»
Verujem
,
da
vam
smem
zaupati
in
da
me
nikdar
z
nobeno
besedo
ne
bodete
spominjali
današnjega
večera
in
vaših
današnjih
besed
.
«
Mihael
je
poljubil
drobno
roko
baronici
Renati
.
»
Odpustite
«
je
rekel
»
in
pozabite
.
«
»
Odpuščam
«
je
dihnila
Renata
,
»
pozabila
pa
ne
bom
.
«
Tako
mehko
je
to
rekla
Renata
,
da
je
v
Mihaela
vse
vzkipelo
,
a
zdaj
ga
čustva
niso
premagala
.
Še
en
hiter
,
komaj
viden
pogled
in
razšla
sta
se
.
Ko
je
Mihael
prekoračil
prag
sosedne
sobe
je
zaslišal
za
seboj
žvenket
.
V
sobi
,
kjer
je
bil
pravkar
z
Renato
,
se
je
morala
razsuti
šipa
.
»
To
je
zlo
znamenje
«
je
pol
v
šali
pol
resno
mislil
Mihael
in
se
ozrl
v
sobo
,
ki
jo
je
ravnokar
zapustil
.
Tedaj
pa
je
zagledal
med
preprogami
prepadeni
obraz
Lenarda
barona
Benalje
.
Mihael
je
planil
pred
Lenarda
in
ga
prijel
za
goltanec
.
Kakor
z
železnimi
kleščami
ga
je
držal
,
tako
da
se
Lenard
še
braniti
ni
mogel
in
je
le
mahal
z
rokama
okrog
sebe
.
»
Lopov
—
ti
si
prisluškoval
«
je
srdito
zarohnel
Mihael
.
»
Če
se
premakneš
,
te
na
mestu
ubijem
.
«
Tako
strašen
je
bil
v
tem
trenotku
Mihael
Kržinar
,
da
se
ga
je
rokovnjaški
baron
bal
kakor
smrti
.
Mihael
se
je
zavedel
,
da
spravi
Renato
v
silne
neprilike
,
če
se
zgodi
v
njeni
hiši
škandal
.
»
Ako
mi
obljubite
da
bodete
mirni
in
da
bodete
molčali
o
tem
kar
ste
slišali
«
je
rekel
Mihael
,
»
potem
Vas
izpustim
.
Seveda
Vam
dam
vsako
zadoščenje
z
orožjem
.
«
Mihael
je
izpustil
Lenarda
,
še
predno
je
ta
dal
kako
znamenje
.
Vedel
je
,
da
je
kos
Lenardu
in
da
ga
lahko
uniči
na
mestu
,
če
hoče
.
Lenard
je
najprej
globoko
zasopel
,
potem
je
siknil
:
»
Zadoščenje
mi
bodete
dali
—
na
življenje
in
smrt
«
.
»
Na
življenje
in
smrt
«
je
srdito
ponavljal
Mihael
,
»
A
gorje
Vam
,
če
izdaste
le
eno
besedo
tega
,
kar
ste
slišali
.
«
»
Od
sedme
ure
zjutraj
sem
Vam
na
razpolaganje
«
je
še
rekel
Mihael
,
potem
je
obrnil
Lenardu
hrbet
in
je
odšel
iz
sobe
.
Stopil
je
najprej
v
plesno
dvorano
.
Oko
njegovo
je
iskalo
Renato
.
Še
enkrat
jo
je
hotel
videti
.
»
Kdo
ve
,
če
bom
jutri
zvečer
še
živ
«
je
rekel
sam
pri
sebi
,
»
saj
enkrat
moram
še
videti
ta
ljubi
obraz
.
«
Zagledal
je
Renato
na
drugi
strani
dvorane
.
Približal
se
ji
je
in
ko
je
bila
sama
,
je
stopil
k
nji
.
»
Odhajam
,
milostiva
baronica
«
je
rekel
»
in
ne
vem
kdaj
se
zopet
vidiva
.
«
»
Kako
to
?
«
se
je
začudila
Renata
.
»
Kaj
mislite
odpotovati
?
«
»
Še
sam
ne
vem
.
Mogoče
je
vse
.
A
eno
prošnjo
še
imam
.
«
»
Kaj
želite
,
prijatelj
?
«
»
Dajte
mi
na
pot
svoj
blagoslov
«
je
šepetaje
prosil
Mihael
.
»
Blagoslov
plemenite
žene
mora
donesti
človeku
srečo
in
mu
dati
pogum
v
vseh
slučajih
življenja
.
«
Pogledala
ga
je
resno
in
ljubo
,
potem
pa
tiho
rekla
:
»
Naj
vas
spremlja
moj
blagoslov
na
vseh
potih
življenja
.
«
»
Hvala
Vam
,
Renata
«
je
dihnil
Mihael
in
naglo
odšel
,
ne
da
bi
se
poslovil
od
drugih
.
Šel
je
naravnost
domov
.
Zdelo
se
mu
je
,
kakor
da
je
Renata
nad
njim
izrekla
zadnji
requiescat
in
pace
,
ki
naj
ga
spremi
v
večnost
.
Mirno
se
je
pripravil
na
to
.
Še
šest
ur
je
imel
časa
do
prihoda
Lenardovih
prič
.
Treba
je
bilo
v
tem
času
vse
urediti
.
Najprej
je
sedel
k
mizi
in
počasi
in
previdno
spisal
svojo
oporoko
.
Kar
je
imel
svojega
po
materi
podedovanega
premoženja
,
je
določil
v
dobrodelne
namene
,
postavil
pa
je
v
oporoki
tudi
prošnjo
do
očeta
,
naj
mu
položi
v
grob
malo
podobo
baronice
Renate
.
Uredil
je
potem
vse
spise
in
vse
kar
je
bilo
njegovega
in
šel
na
to
klicat
očeta
.
»
Kaj
ti
pa
je
,
da
me
budiš
tako
pozno
ponoči
«
je
vzkliknil
stari
Kržinar
,
ko
se
je
predramil
.
»
Vas
še
ponoči
potrebujem
,
oče
«
je
odgovoril
Mihael
.
»
Vem
,
da
se
lahko
zanesem
na
vas
v
vsakem
slučaju
.
»
V
vsakem
«
je
potrdil
stari
in
se
vsedel
v
postelji
.
»
Govori
,
kaj
je
.
«
»
Na
plesu
pri
baronu
Benalji
sem
zasačil
nekega
človeka
pri
prisluškovanju
.
Zagrabil
sem
ga
za
vrat
,
ga
imenoval
lopova
in
mu
grozil
,
da
ga
ubijem
.
Ob
sedmih
prideta
njegovi
priči
.
Dvoboj
bo
na
življenje
in
na
smrt
.
«
»
Eden
tvojih
sekundantov
bom
jaz
«
je
vskliknil
stari
Kržinar
.
»
To
se
samo
ob
sebi
razume
«
.
»
Res
,
oče
?
«
se
je
razveselil
Mihael
.
»
Klical
sem
Vas
,
da
bi
Vas
vprašal
za
to
uslugo
«
.
»
Šele
vprašati
si
me
hotel
?
Fant
moj
,
kaj
me
tako
slabo
poznaš
?
Ti
bi
moral
naprej
vedeti
,
da
bom
jaz
to
od
tebe
zahteval
.
«
Stari
Kržinar
je
bil
med
tem
že
skočil
iz
postelje
in
se
je
v
naglici
oblačil
.
»
Treba
je
dobiti
še
drugega
sekundanta
—
pojdi
ga
iskat
,
med
tem
ko
se
jaz
oblečem
,
da
se
potem
v
miru
porazgovorimo
.
«
»
Mislim
,
da
bo
najbolje
,
če
prosim
kapitana
Mrmoljo
,
je
menil
Mihael
.
»
Štejem
ga
med
svoje
najbolje
prijatelje
.
«
»
Mrmolja
bo
pravi
mož
,
«
je
pritrdil
stari
Kržinar
.
»
Pojdi
ga
iskat
.
«
Čez
kako
uro
se
je
vrnil
Mihael
s
kapitanom
Mrmoljo
.
Stari
je
bil
dal
med
tem
pripraviti
primeren
zajutrek
.
Ko
so
se
vsi
okrepčali
,
si
je
stari
užgal
pipo
,
se
naslonil
na
svoj
stol
in
rekel
mirno
in
ravnodušno
:
»
Zdaj
,
Mihael
,
razloži
nama
vse
,
da
bomo
tvojo
stvar
vzeli
v
pretres
.
«
»
Nimam
vama
nič
posebnega
povedati
,
«
je
dejal
Mihael
.
»
Na
plesu
pri
baronu
Benalji
sem
prišel
v
navskrižje
s
človekom
,
ki
mi
že
itak
kar
nič
ne
ugaja
.
Zgrabil
sem
ga
za
vrat
,
ga
imenoval
lopova
,
mu
grozil
,
da
ga
ubijem
in
končno
mu
povedal
,
naj
me
pozove
na
dvoboj
.
«
»
Kdo
pa
je
ta
človek
?
«
je
vprašal
kapetan
Mrmolja
.
»
Ah
,
kdo
—
baron
Lenard
Benalja
,
«
je
vzkliknil
Mihael
.
Stari
Kržinar
se
je
prav
od
srca
zasmejal
.
»
Ta
klada
?
Ta
Lenard
?
Kdo
bi
kaj
tacega
mislil
.
Ali
se
hoče
s
teboj
dvobojevati
na
cepce
ali
na
vile
,
saj
flereta
še
ni
imel
v
rokah
.
«
»
Motite
se
,
oče
,
«
je
menil
Mihael
.
»
Ta
Lenard
je
prijatelj
Ogulinov
in
Ogulin
je
tako
previden
,
da
zahteva
od
vseh
svojih
prijateljev
,
da
se
morajo
vaditi
v
borenju
.
«
»
Potem
je
stvar
malo
drugačna
,
«
je
priznal
stari
Kržinar
,
ki
mu
oči
vidno
ni
prav
nič
imponiralo
,
da
se
Lenard
vežba
v
borenju
.
»
Katero
orožje
naj
določiva
?
«
»
Meni
je
vse
eno
—
fleret
,
sablja
ali
samokres
—
naj
izbere
orožje
nasprotnik
.
«
»
Pravico
izbirati
orožje
imaš
ti
,
se
je
oglasil
Mrmolja
.
Sablja
je
samo
za
otročji
dvoboj
,
kaj
torej
rečeš
,
fleret
ali
samokres
.
«
Mihael
je
bil
zadovoljen
,
da
njegov
oče
in
kapitan
Mrmolja
nista
vpraševala
,
zakaj
je
Lenarda
prijel
za
vrat
in
ga
imenoval
lopova
.
Da
bi
jima
to
ne
prišlo
še
na
misel
,
je
provzročil
prav
živahno
razpravo
o
vprašanju
,
katero
orožje
bi
bilo
bolje
izbrati
.
Končno
so
se
zedinili
,
da
prepuste
določitev
orožja
Lenardu
in
da
naj
se
dvoboj
vrši
še
dopoldne
v
mestnem
logu
.
»
Zdaj
,
Mihael
,
«
pojdi
spat
,
«
je
rekel
stari
Kržinar
,
ko
je
bilo
vse
dogovorjeno
.
»
Vem
,
da
imaš
krepke
živce
,
a
dobro
bo
le
,
če
se
od
plesa
in
razburjenja
te
noči
odpočiješ
.
Kadar
bodeva
z
Mrmoljo
vse
v
red
spravila
,
te
že
pokličem
.
«
Mihael
je
spal
več
ur
,
trdno
in
mirno
,
navzlic
vsem
velikim
razburjenjem
minole
noči
.
Zaspal
je
od
utrujenosti
hitro
ko
se
je
bil
vlegel
.
Njegova
zadnja
misel
je
bila
,
da
tisti
,
ki
so
na
smrt
obsojeni
,
spe
dolgo
in
mirno
.
Zdelo
se
mu
je
,
da
se
bo
dvoboj
končal
z
njegovo
smrtjo
.
Notranji
glas
mu
je
rekel
,
da
ga
bo
Lenard
prebodel
.
»
Kolikor
sem
jaz
bolj
izvežban
,
toliko
bolj
bo
njega
vodila
strast
in
osvetoželjnost
,
«
si
je
rekel
;
»
jaz
ga
bom
skusil
raniti
,
on
bo
skusil
mene
usmrtiti
.
«
Lenard
je
res
tako
mislil
.
Zavedal
se
je
,
da
je
dvoboj
zanj
velika
nevarnost
,
ker
v
borenju
ni
izvežban
,
a
to
ga
ni
vznamirjalo
.
Mihaela
usmrtiti
—
to
je
bil
njegov
sklep
in
najpazljiveje
je
poslušal
pouke
Štefana
viteza
Ogulina
,
kako
si
pri
dvoboju
lahko
pomaga
.
»
Usmrtiti
ga
moraš
,
«
je
Ugulin
prigovarjal
Lenardu
.
Prisluškovanje
je
sploh
sramotno
dejanje
,
a
v
tvojem
slučaju
dvojnega
pomena
.
Evzebij
te
odžene
,
če
izve
,
da
si
zapletel
njegovo
ženo
v
neprilike
.
Renata
te
ne
bo
nikdar
več
pogledala
,
če
izve
,
da
si
prisluškoval
,
in
Mihael
te
bo
imel
vedno
v
rokah
in
te
bo
neusmiljeno
poniževal
.
Vsi
tvoji
načrti
bodo
padli
v
vodo
.
Samo
če
Mihaela
ubiješ
,
moreš
doseči
svojer
namene
.
«
»
Tebi
pa
tudi
ne
bo
na
škodo
,
če
spravim
s
sveta
tvojega
tekmeca
pri
gospe
Tereziji
,
«
se
je
srdito
rogal
Lenard
.
»
Kožo
bom
jaz
nesel
na
semenj
.
Če
zmagam
,
boš
ti
gotovo
imel
korist
;
če
jo
bom
pa
tudi
jaz
imel
,
je
jako
dvomljivo
«
»
Prav
nič
ni
dvomljivo
.
Mihael
je
edini
navaren
tvojim
namenom
;
če
spraviš
njega
s
pota
,
je
tvoja
sreča
zagotovljena
.
«
Na
vse
načine
je
Ogulin
prepričeval
Lenarda
,
da
mora
Mihaela
ubiti
in
vso
noč
je
porabil
,
da
mu
je
kazal
različne
načine
zavratnili
naskokov
in
izpadov
in
ga
v
njih
vežbal
.
Proti
jutru
je
šel
Ogulin
iskat
drugo
pričo
in
Lenard
se
je
vlegel
na
Ogulinovo
posteljo
,
da
se
nekoliko
odpočije
,
a
zaspati
ni
mogel
.
Ko
je
stari
Kržinar
zbudil
svojega
sina
,
mu
je
ravnodušno
naznanil
:
»
Dvoboj
bo
ob
petih
popoldne
.
Dogovorili
smo
dvoboj
na
fleret
.
«
»
Hvala
,
oče
«
,
je
odgovoril
Mihael
.
»
Kadar
bo
čas
oditi
,
zbudi
me
.
«
Mihael
se
je
obrnil
na
drugo
stran
in
je
zopet
zaspal
.
Lenard
se
je
nemirno
premetaval
po
Ogulinovi
postelji
.
Smrti
se
je
bal
in
strah
pred
smrtjo
ga
je
neprestano
trpinčil
.
Ves
čas
mu
je
rojilo
po
glavi
,
kako
bi
mogel
dati
Mihaela
zavratno
ubiti
,
da
bi
dvoboja
sploh
ne
bilo
treba
.
Že
ko
se
je
Mihael
mudil
na
Lesnem
brdu
,
je
Lenard
razmišljal
,
če
bi
ne
kazalo
poslati
nadenj
rokovnjaško
četo
Rudečega
Jakoba
in
sedaj
mu
je
bilo
žal
,
da
tega
namena
ni
izvršil
.
»
Torej
ob
petih
popoldne
dvoboj
na
fleret
,
«
je
naznanil
Ogulin
,
ko
se
je
z
drugim
sekundantom
vrnil
od
posvoananja
z
Mihaelovima
pričama
.
»
Kar
je
najbolj
neprijetno
,
je
to
,
da
bo
stari
Kržinar
sam
sekundant
svojega
sina
.
«
Pričo
drugega
sekundanta
,
nekam
graničarskega
oficirja
,
se
Ogulin
in
Lenard
nista
mogla
svobodno
razgovarjati
.
Dogovorili
so
se
kar
je
bilo
najpotrebneje
in
se
potem
razšli
.
Domenjeno
je
bilo
,
da
se
bo
dvoboj
vršil
v
mestnem
logu
na
samotnem
senčnatem
prostoru
,
kamor
je
bilo
mogoče
priti
od
dveh
strani
m
kjer
so
se
vršili
običajno
krvavi
in
nekrvavi
dvoji
,
ki
med
takratnimi
ljubljanskimi
aristokrati
in
oficirji
niso
bili
redki
.
Ob
določeni
uri
so
se
pripeljali
Mihael
s
svojim
očetom
,
s
kapitanom
Mrmoljo
in
zdravnikom
.
Mrmolja
je
nosil
v
usnje
zavite
flerete
.
Lenard
in
njegova
sekundanta
so
že
čakali
.
Ko
jih
je
zagledal
stari
Kržinar
,
je
rekel
svojemu
sinu
:
»
Drži
se
dobro
in
glej
da
opraviš
hitro
—
naročil
sem
večerjo
,
da
bomo
svojo
zmago
primerno
slavili
.
«
Še
enkrat
,
kakor
za
slovo
pred
odločitvijo
,
se
je
stari
nasmehnil
svojemu
sinu
,
potem
je
dobil
njegov
obraz
resen
izraz
.
Formalnosti
,
predpisane
za
take
slučaje
,
so
bile
hitro
izvršene
.
Sekundantje
so
se
pozdravili
in
potem
določili
dogovorno
stojišče
bojevnikov
,
med
tem
ko
je
zdravnik
razgrnil
po
tleh
večji
robec
in
po
njem
razložil
svoje
instrumente
in
zdravniške
pripomočke
.
Mihael
in
Lenard
sta
se
med
tem
slekla
;
dogovorjeno
je
bilo
borenje
z
golimi
prsimi
.
Ko
so
sekundantje
zaznamenovali
prostore
,
so
vzeli
v
pregled
orožje
.
Nihče
ni
imel
ugovora
proti
orožju
.
»
Gospod
plem
.
Kržinar
voli
orožje
prvi
,
«
je
naznanil
kapitan
Mrmolja
in
pomudivši
Mihaela
flerete
dostavil
:
»
Prosim
—
izberite
.
«
Mihael
je
vzel
fleret
,
ki
mu
je
ravno
prišel
v
roke
,
ne
da
bi
kaj
izbiral
;
Lenard
si
je
smrtonosno
orožje
natančno
ogledal
in
končno
vzel
fleret
,
ki
se
mu
je
zdel
nekoliko
trdnejši
od
drugih
.
Sekundantje
so
vzeli
sablje
in
potem
peljali
bojevnika
na
njiju
mesti
.
Vse
je
bilo
pripravljeno
za
boj
,
treba
je
le
še
bilo
,
da
dobita
nasprotnika
znamenje
.
Tedaj
se
je
obrnil
stari
Kržinar
do
svojega
sina
in
je
z
veliko
resnostjo
rekel
:
»
Mihael
—
kot
tvoj
sekundant
sem
ti
dolžan
priporočati
,
da
storiš
,
kar
je
v
tvojih
močeh
,
da
se
zadeva
poravna
izlepa
in
brez
boja
.
Ali
ti
je
to
mogoče
?
«
»
Ne
oče
,
to
ni
mogoče
,
«
je
z
lahkim
usmevom
odgovoril
Mihael
.
Bil
je
popolnoma
miren
in
izgledal
je
tako
brezskrbno
,
kakor
da
se
pripravlja
na
zabavo
in
ne
na
boj
.
Stari
Kržinar
se
je
obrnil
od
sina
.
Šel
je
do
sredi
razdalje
med
Mihaelom
in
med
Lenardom
,
kjer
se
ne
sešel
z
Ogulinom
,
ki
je
prinesel
ravno
tak
odgovor
kakor
Kržinar
.
Dvoboji
tistega
časa
so
se
vršili
po
najstrožjem
ceremonijalu
;
dostikrat
so
bile
formularnosti
veliko
večje
važnosti
,
kakor
boj
sam
.
Pri
dvobojih
na
fleret
,
ki
so
bili
najnevarnejši
,
sta
nasprotnika
stala
dvajset
korakov
narazen
.
Povelje
je
dal
vedno
prvi
sekundant
izzvanca
.
Ko
sta
stari
Kržinar
in
Štefan
Ogulin
drug
drugemu
izrekla
svoje
obžalovanje
,
da
se
prepir
ne
da
izlepa
poravnati
,
sta
se
pozdravila
s
sabljama
in
se
vrnila
vsak
na
svoje
mesto
.
Videč
,
da
sta
nasprotnika
pripravljena
,
je
stari
Kržinar
dvignil
sabljo
.
»
Pozor
!
—
Naprej
!
«
Nasprotnika
sta
šla
drug
proti
drugemu
.
Vsak
je
storil
pet
korakov
.
Pozdravila
sta
se
z
orožjem
,
pozdravila
vsak
svoje
sekundante
in
potem
flerete
obrnila
k
tlom
.
Drugič
je
stari
Kržinar
dvignil
sabljo
visoko
in
jo
potem
nagnil
,
klicoč
:
»
Naprej
!
«
Tanko
,
komaj
slišno
sta
zazvenela
flereta
in
zadevala
drug
ob
druzega
.
Na
obrazu
kapitana
Mrmolje
se
je
pojavil
zaničljiv
usmev
.
Mihael
se
je
s
Fleretom
igral
;
njegovi
gibi
so
bili
elegantni
,
njegove
parade
vzorne
;
Lenar
je
ravnal
s
fleretom
,
kakor
bi
imel
poleno
v
rokah
.
A
Mrmolja
je
tudi
zapazil
,
da
begajo
Lenardovi
pogledi
vedno
sem
in
tja
,
kakor
bi
iskali
,
kdaj
in
kje
bi
bil
mogoč
zavraten
izpad
.
Kmalu
je
to
zapazil
tudi
stari
Kržinar
in
na
tihem
,
se
je
ljutil
na
Mihaela
,
da
se
bori
tako
brezskrbno
,
kakor
bi
mu
nič
ne
bilo
na
tem
,
da
doseže
krvavo
zmago
.
Naenkrat
je
Mihael
premeni
taktiko
.
Mrmolja
je
videl
,
kako
je
nagnil
Mihael
hipno
svoj
fleret
,
ga
obrnil
naravnost
na
nasprotnikove
prsi
,
stegnil
roko
ter
ovil
svoje
orožje
ob
Lenardovo
.
»
Stoj
,
«
je
v
tem
hipu
zaklical
Ogulin
in
s
sabljo
posegel
vmes
.
»
Zakaj
ste
zaklicali
»
stoj
«
,
kaj
je
vzrok
?
«
se
je
razljutil
stari
Kržinar
.
Ker
se
je
mojemu
pooblastitelju
odvezal
trak
na
čevlju
—
lahko
bi
nanj
stopil
in
padel
.
«
Kržinar
ju
se
je
zdelo
,
da
govori
Ogulin
nekako
porogljivo
;
tudi
se
mu
je
zdelo
,
da
je
bil
čevelj
že
prej
odvezan
-
toda
sedaj
ni
rekel
ničesar
,
nego
le
stisnil
zobe
.
Boj
se
je
moral
z
istimi
formalnostimi
začeti
iz
nova
.
»
Mihael
,
pazi
se
,
«
je
zašepetal
stari
Kržinar
sinu
na
uho
.
»
Ta
dva
lopova
imata
nepoštene
namene
.
Ne
igraj
se
več
.
Če
ga
nečeš
ubiti
,
prebodi
mu
roko
,
da
bo
stvar
končana
.
«
»
Hotel
sem
mu
fleret
iz
rok
izbiti
—
«
se
je
opravičeval
Mihael
.
Nadaljujmo
!
«
»
Pozor
—
naprej
!
«
Zopet
sta
zazvenela
flereta
,
sukala
se
drug
ob
druzega
in
Mihael
je
sunil
—
»
Stoj
«
,
je
zopet
zakričal
Ogulin
,
a
s
svojo
sabljo
ni
posegel
vmes
.
V
tem
trenotku
,
ko
je
Mihael
odstopil
,
je
skočil
Lenard
proti
njemu
in
ga
zabodel
v
roko
ter
mu
jo
pretrgal
od
člena
do
lahti
.
Mihaelu
je
padel
fleret
iz
rok
in
kri
se
mu
je
vlila
.
Kržinar
in
Mrmolja
sta
planila
na
Ogulina
.
»
Zakaj
ste
zopet
zaklicali
»
stoj
«
—
govorite
«
,
je
besno
zakričal
Kržinar
.
»
Opravičiti
se
,
drugače
Vas
jaz
naučim
poštenega
boja
.
«
Najraje
bi
bil
Ogulina
s
sabljo
udaril
.
Ogulin
pa
se
ni
dal
ugnati
.
»
Zaklical
sem
»
stoj
«
,
ker
je
baron
Benalja
na
vratu
ranjen
.
«
Res
je
imel
Lenard
prav
neznatno
prasko
na
vratu
;
samo
ena
kaplja
krvi
je
pričala
,
da
je
bil
lahko
zadet
.
Kržinar
in
Mrmolja
sta
se
zasmejala
.
»
To
imenujete
tudi
že
rano
,
«
je
vzkliknil
stari
Kržinar
.
»
Oprostite
mi
,
a
to
je
smešno
.
Sicer
mi
pojasnite
,
kako
to
,
da
niste
ob
enem
s
sabljo
vmes
posegli
,
ko
ste
zaklicali
»
stoj
«
.
Opravičite
se
!
«
»
Baron
Benalja
je
pač
prej
napravil
svoj
izpad
kot
sem
jaz
mogel
vmes
poseči
«
je
menil
Ogulin
ošabno
.
»
Če
ne
morete
nasprotja
dokazati
,
prosim
,
da
ne
izrekate
obdolžitev
«
.
»
Jaz
sem
pripravljen
prevzeti
za
izrečeno
obdolžitev
vso
odgovornost
«
je
grozeče
izjavil
stari
Kržinar
.
»
Kadar
bo
boj
med
mojim
sinom
in
baronom
Benaljo
končan
,
sem
vam
na
razpolaganje
«
.
»
Ker
je
gospod
Mihael
plem
.
Kržinar
na
desni
roki
tako
ranjen
,
thi
ne
more
več
orožja
držati
,
je
boj
pač
končan
«
.
Arogantno
nastopanje
Ogulinovo
je
Kržinarja
do
skrajnosti
razljutilo
.
Najraje
bi
ga
bil
pobil
,
a
Mrmolja
ga
je
potegnil
na
stran
.
Ogulin
videč
kako
obvezuje
zdravnik
Mihaelovo
rano
je
bil
popolnoma
prepričan
,
da
je
dvoboju
konec
in
tudi
Lenard
je
bil
tega
mnenja
in
ni
kar
nič
prikrival
svojega
zadovoljstva
.
»
Dvoboj
se
bo
nadaljeval
,
«
je
zagrmel
stari
Kržinar
.
»
Ker
se
moj
sin
ne
more
boriti
z
desno
roko
,
se
bo
boril
z
levo
.
«
Ogulin
in
Lenard
sta
oba
nekoliko
prebledela
;
kaj
takega
nista
pričakovala
;
smatrala
sta
,
da
je
velika
nevarnost
že
prestana
in
bila
vsled
tega
prešerna
.
»
Dvoboj
se
bo
nadaljeval
,
«
se
je
zdaj
oglasil
tudi
kapitan
Mrmolja
.
»
Če
bo
treba
storim
tudi
jaz
svojo
dolžnost
.
Izpad
barona
Benalje
je
bil
zavraten
—
kdor
se
čuti
žaljenega
,
temu
sem
vsak
hip
na
razpolaganje
.
«
»
Jaz
tudi
,
«
je
kratko
in
ostro
izjavil
stari
Kržinar
.
Šele
sedaj
je
Ogulin
spoznal
,
kako
strašna
nevarnost
preti
Lenardu
in
njemu
;
dvoboj
s
kapitanom
Mrmoljo
—
to
je
bila
gotova
smrt
.
Za
Lenarda
mu
ni
bilo
nič
,
a
vse
je
kazalo
,
da
se
obrača
sovraštvo
starega
Kržinarja
,
kakor
kapitana
Mrmolje
poglavitno
proti
njemu
m
to
ga
je
navdajalo
z
blaznim
strahom
.
Zdravnik
je
bil
med
tem
obvezal
Mihaelovo
rano
.
Vsled
izgube
krvi
in
razburjenja
je
bil
Mihael
bled
kakor
smrt
,
a
iz
njegovih
velikih
oči
so
udarjali
plameni
,
kažoči
ves
gnjev
,
ki
ga
je
prešinjal
.
»
Pozor
—
naprej
?
«
Komaj
je
stari
Kržinar
prav
izrekel
to
povelje
,
že
sta
se
dotaknila
flereta
obeh
nasprotnikov
.
Mihael
se
je
z
levo
roko
boril
ravno
tako
spretno
in
elegantno
kakor
z
desno
.
Lenard
je
brutalno
silil
proti
njemu
,
prežeč
da
bi
mu
zabodel
fleret
v
prsi
,
a
Mihael
je
odbil
vse
njegove
napade
,
ovil
s
čudovito
naglostjo
svoj
fleret
okoli
nasprotnikovega
—
in
trenotek
pozneje
je
Lenardu
zletelo
orožje
iz
rok
ter
več
korakov
od
bojišča
padlo
na
kup
črepinj
.
»
Zopet
zveni
steklo
«
,
je
dejal
Mihael
.
»
Čudno
.
«
Potem
se
je
obrnil
k
Ogulinu
in
mu
zaklical
:
»
Dajte
baronu
Benalji
drugo
orožje
;
jaz
ga
nečem
ubiti
neoboroženega
.
«
Stari
Kržinar
ni
zinil
besede
,
a
Mihael
je
videl
,
kako
ponosen
je
njegov
oče
nanj
.
Novič
se
je
začel
boj
.
Lenard
se
je
bližal
Mihaelu
kakor
zver
,
ki
hoče
svoj
plen
iz
zasede
napasti
.
Zazvenela
sta
flereta
,
švigala
drug
okrog
drugega
tako
hitro
,
da
jih
ni
bilo
več
razločevati
.
Naenkrat
je
Lenard
pripogml
desno
koleno
,
kakor
bi
se
bil
spodtaknil
in
od
strani
poskusil
zabosti
Mihaela
v
srce
.
Ko
bi
se
bil
Mihael
boril
z
desno
roko
,
bi
ga
bil
Lenard
gotovo
zadel
.
Toda
Mihael
je
imel
orožje
v
levi
roki
;
odbil
je
Lenardov
nepošteni
izpad
,
tako
da
je
bil
sam
le
lahko
ranjen
,
ovil
svoj
fleret
okrog
nasprotnikovega
in
sunil
.
Lenard
je
zaječal
in
padel
vznak
;
Mihael
ga
bil
nad
srcem
prebodel
.
Zdravnik
je
priskočil
in
začel
preiskovati
Lenardovo
rano
,
dočim
je
Kržinar
prijel
svojega
sina
za
roko
in
ga
peljal
na
stran
.
»
Če
umrje
,
ne
bo
škode
,
«
je
dejal
stari
gospod
;
»
ta
lopov
te
je
hotel
dvakrat
zavratno
umoriti
.
«
Molče
se
je
Mihael
oblekel
.
Ko
je
bil
gotov
,
mu
je
prišel
Mrmolja
povedat
,
da
je
Lenard
sicer
težko
ranjen
,
da
pa
bo
ozdravel
.
»
Sicer
pa
imate
pravico
,
da
ga
se
zdaj
če
hočete
ubijete
,
«
je
dejal
Mrmolja
,
»
ker
se
je
nepošteno
boril
in
vas
je
hotel
prav
razbojniško
umoriti
.
Kako
je
z
vašo
rano
?
«
Rana
na
prsih
je
brezpomembna
praska
,
rana
na
desni
roki
je
resnejša
.
«
»
Potem
bo
imel
vaš
oče
jutri
dovolj
opraviti
,
da
vam
bo
stregel
«
,
je
smehljaje
rekel
Mrmolja
.
»
Poiskal
bom
dve
drugi
priči
.
«
»
Čemu
?
«
sta
se
začudila
oba
Kržinarja
.
»
Obračunati
moram
z
Ogulinom
,
ki
je
brez
dvoma
dogovorno
z
Benaljo
postopal
v
dvoboju
nepošteno
.
«
Izvršiti
je
bilo
še
eno
formalnost
.
Priče
obeh
dvobojevnikov
so
se
morali
še
enkrat
sestati
in
izjaviti
,
da
sta
oba
duelanta
dobila
zadoščenje
.
Ogulin
je
bil
ves
prepaden
in
je
komaj
govoril
.
Čez
nekaj
minut
dve
kočiji
,
ki
sta
stali
v
bližini
,
odpeljeta
Mihaela
in
Lenarda
z
njiju
pričami
v
mesto
.
»
Prosim
Vas
,
pojdite
z
nama
na
čašo
vina
,
«
je
rekel
Kržinar
Mrmolji
,
ko
je
voz
stal
pred
njegovim
stanovanjem
.
»
Saj
se
Vam
tu
dostojno
ne
morem
niti
zahvaliti
za
Vašo
prijaznost
.
«
»
Ni
mogoče
,
«
je
odklonil
Mrmolja
.
»
Urediti
moram
še
vse
svoje
stvari
in
jutri
me
bo
vojaška
oblast
dala
zapreti
,
ker
upam
,
da
bom
Štefanu
Ogulinu
izpihnil
luč
življenja
.
«
Mir
,
s
katerim
je
govoril
Mrmolja
,
je
bil
strašen
.
Mrmolja
je
bil
iznan
kot
nedosežen
borilec
;
dvoboj
ž
njim
je
veljal
kot
gotova
smrt
za
nasprotnika
.
Mihael
je
stopil
k
Mrmolji
in
mu
dal
roko
.
»
Od
srca
se
Vam
zahvaljujem
za
izkazano
prijateljstvo
.
«
»
Izpolnil
sem
le
prijateljsko
dolžnost
in
izpolnil
jo
bom
do
kraja
.
Lenard
vas
je
dvakrat
poskusil
zavratno
umoriti
—
to
bo
plačal
njegov
sekundant
.
«
Mrmolja
je
bil
mož
beseda
.
Za
naslednji
dan
ob
7.
uri
jutraj
je
bil
napovedan
dvoboj
med
njim
in
med
Štefanom
Ogulinom
in
ob
en
četrt
na
osem
je
že
ležal
Ogulin
s
prebodenim
vratom
smrtno
ranjen
na
travi
.
Nekaj
ur
po
dvoboju
Mihaela
Kržinarja
z
Lenardom
Benaljo
je
že
vsa
Ljubljana
vedela
,
kako
se
je
boj
vršil
in
kako
sta
bila
nasprotnika
ranjena
.
Stvar
se
ni
dala
prikrivati
,
kajti
Lenard
je
bil
težko
ranjen
in
stanovalci
v
hiši
,
kjer
je
bivala
njegova
rodovina
,
so
jo
raznesli
po
vsi
okolici
,
da
je
šla
kakor
blisk
po
mestu
.
Renata
se
je
te
vesti
vstrašila
,
da
ji
je
kar
srce
zastalo
.
Ni
ji
bilo
za
Lenarda
,
dasi
se
ji
je
smilil
,
a
strah
jo
je
bilo
za
Mihaela
.
Spomnila
se
je
,
kako
je
od
nje
slovo
na
plesu
jemal
in
jo
prosil
njenega
blagoslova
in
jasno
ji
je
bilo
,
da
se
je
moralo
na
tem
plesu
kaj
dogoditi
,
kar
je
dalo
povod
dvoboju
.
A
zaman
je
v
mislih
iskala
,
kaj
bi
to
utegnilo
biti
in
zaman
je
izpraševala
svojega
moža
in
svoje
posle
,
če
so
zapazili
kako
prerekanje
med
Mihaelom
in
med
Lenardom
.
Vzrok
dvoboja
jo
je
zanimal
,
ker
se
ji
je
neprestano
vsiljevala
slutnja
,
da
je
ona
sama
na
katerikoli
način
v
zvezi
s
tem
dogodkom
.
Srce
ji
je
krvavelo
,
toliko
bolj
,
ker
je
zdaj
šele
prav
spoznala
,
kako
neskončno
ljubi
Mihaela
.
Dasi
je
vedela
,
da
njegova
rana
ni
nevarna
,
si
je
vendar
delala
zanj
največje
skrbi
.
Evzebij
baron
Benalja
je
svoji
ženi
po
večerji
obširno
povedal
,
kako
se
je
vršil
dvoboj
.
Bil
je
sam
pri
Lenardu
in
zdravnik
mu
je
natančno
pojasnil
ves
dogodek
.
Evzebija
je
bilo
sram
,
da
se
je
njegov
netjak
nepošteno
bojeval
in
to
je
bilo
edino
,
kar
je
zamolčal
svoji
ženi
.
O
vzroku
dvoboja
mu
tudi
zdravnik
ni
vedel
ničesar
povedati
.
Toda
Evzebij
je
v
prvem
trenotku
,
ko
je
izvedel
za
dvoboj
začel
slutiti
,
da
utegne
njegova
žena
biti
vede
ali
nevede
povod
nastalemu
nasprotju
.
V
tem
,
da
se
je
Mihael
izpostavil
smrtni
nevarnosti
ter
se
ko
je
bil
zavratno
ranjen
v
desno
roko
bojeval
z
levo
roko
,
je
Evzebij
baron
Benalja
videl
le
dokaz
,
da
ljubi
Mihael
njegovo
ženo
še
bolj
,
kakor
svoje
življenje
Evzebij
je
bil
popolnoma
prepričan
,
da
bi
se
resni
,
ponosni
in
prevdarni
Mihael
zaradi
kake
malenkosti
gotovo
ne
bojeval
,
nego
da
je
moral
biti
poseben
povod
dvoboju
.
In
tak
poseben
povod
je
videl
Evzebij
samo
v
Renati
.
Pri
tem
spoznanju
se
je
staremu
gospodu
kaj
milo
storilo
;
obupanje
je
leglo
na
njegovo
srce
,
a
mu
ni
zatemnilo
prevdarnosti
niti
z
gorjupom
napolnilo
njegove
duše
.
Dolgo
je
nepremično
zrl
na
Renato
,
ki
je
sedela
poleg
njega
vsa
zatopljena
v
svoje
misli
,
potem
jo
je
nežno
prijel
za
roko
in
ji
tiho
in
bolestno
rekel
:
»
Renata
,
ti
pač
ne
veš
,
kako
to
ljubim
.
«
Skoro
ravno
te
besede
je
bil
prejšnjo
noč
rekel
Renati
oni
,
ki
je
zdaj
ranjen
ležal
doma
in
pri
katerem
so
bile
vse
njene
misli
in
vsi
njeni
čuti
.
Renata
se
je
spomnila
teh
besed
ko
je
slišala
vzdih
svojega
moža
m
ta
spomin
ji
je
onemogočil
,
da
in
kaj
odgovorila
.
A
premagala
se
je
vsaj
toliko
,
da
je
svojega
moža
prijazno
pogledala
in
Evzebij
ji
je
bil
hvaležen
za
ta
pogled
.
»
Nisem
ti
nič
novega
povedal
,
«
je
mehko
nadaljeval
Evzebij
.
»
Časih
me
popade
nepremagljivo
hrepenenje
izreči
besede
:
Renata
,
jaz
te
ljubim
.
Upam
,
da
mi
to
verjameš
.
Vse
tvoje
vedenje
mi
priča
,
da
veš
,
kako
te
imam
rad
.
Dobra
,
srčno
dobra
si
z
menoj
,
a
da
me
ne
ljubiš
,
je
naravno
.
Nič
ne
ugovarjaj
,
Renata
.
Prenašaš
me
,
a
ljubiti
me
ne
moreš
.
Star
sem
,
grozno
star
,
in
ti
si
cvetoča
in
lepa
,
da
se
ti
nobena
ne
more
primerjati
.
«
Evzebij
je
bridko
zavzdihnil
.
Sam
ni
vedel
,
kaj
mu
je
bilo
,
da
je
povedal
to
,
kar
je
dostikrat
mislil
,
česar
bi
pa
do
te
ure
ne
bil
priznal
za
ves
svet
.
»
Ljuba
Renata
,
«
je
nadaljeval
z
zamolklim
glasom
,
»
vem
,
da
ne
bom
več
dolgo
živel
...
«
»
Ah
,
nikar
tako
ne
govori
,
«
je
vzkliknila
Renata
.
»
Verjemi
,
da
molim
vsak
dan
,
da
bi
te
Bog
še
dolgo
ohranil
in
da
mi
prihaja
ta
molitev
iz
srca
.
«
»
Verjamem
,
«
je
dejal
Evzebij
,
»
ti
si
tako
dobra
in
plemenita
,
da
si
zmožna
take
molitve
,
čeprav
bi
ves
svet
rekel
,
da
je
smešna
.
«
»
Zakaj
naj
bo
smešna
?
Ni
prav
,
da
tako
govoriš
!
«
»
Govorim
resnico
.
Poznam
svet
in
poznam
ljudi
.
Zdi
se
mi
,
da
mi
je
čisto
nemogoče
ti
pojasniti
,
kako
srčno
in
iskreno
te
ljubim
.
Ti
,
Renata
ko
si
v
cvetu
svoje
lepote
in
svoje
mladosti
,
svojih
telesnih
in
dušnih
sil
,
pač
ne
moreš
pojmiti
,
da
sem
zmožen
velike
in
globoke
ljubezni
do
tebe
.
Kako
bi
mogla
to
verjeti
,
saj
vidiš
,
kako
sem
star
in
slab
,
da
nimam
las
in
skrivam
svojo
goloto
z
vlasuljo
,
da
si
barvani
lice
in
obrvi
.
In
vendar
te
ljubim
blazno
in
vse
dni
kar
mi
jih
je
še
sojenih
,
mi
bo
krenila
misel
,
da
me
ne
moreš
ljubiti
in
da
sem
ti
jaz
pokvaril
mladost
in
življenje
.
«
Nagnil
je
glavo
,
si
zakril
lice
z
rokama
in
se
bridko
razjokal
.
»
Prosim
te
,
Evzebij
,
nikar
ne
govori
tako
,
«
je
novič
vzklinila
Renata
,
ki
jo
je
moževa
obupanost
globoko
pretresla
.
»
Ali
sem
ti
le
z
eno
samo
besedico
kaj
takega
očitala
,
česar
se
zdaj
sam
dolžiš
?
Nikdar
!
In
tudi
v
prihodnje
ne
boš
nikdar
kaj
takega
slišal
.
Živela
bom
zate
,
samo
zate
,
samo
tebi
se
bom
posvečala
že
ker
si
tako
dober
.
Da
,
še
preveč
si
dober
z
menoj
.
«
V
Evzebiju
baronu
Benalji
se
je
po
dolgih
letih
zakrknjenosti
oglasila
vest
.
»
Slabo
me
poznaš
,
ljuba
Renata
,
misliš
,
da
sem
dober
človek
.
Še
nihče
mi
ni
tega
rekel
.
Vse
svoje
dni
sem
bil
sebičen
,
do
skrajnosti
sebičen
.
Samo
za
tebe
,
Renata
,
bi
bil
vse
storil
,
tebi
sem
bil
dober
in
hvaležen
sem
ti
,
da
to
priznavaš
.
A
najbrž
bi
niti
tebi
ne
bil
dober
,
če
bi
bila
enake
starosti
.
Toda
,
kaj
hočem
danes
!
Naj
bom
dober
ali
ne
,
saj
bo
kmalu
vsega
konec
in
ti
,
Renata
,
boš
svobodna
.
«
»
Čemu
mi
to
pripoveduješ
?
«
je
vprašala
Renata
z
vidno
žalostjo
.
»
Kaj
me
smatraš
za
tako
slabo
,
brezsrčno
in
pokvarjeno
,
da
ti
želim
smrt
?
«
»
Ne
,
moja
ljuba
Renata
.
V
dno
duše
sem
prepričan
,
da
mi
ne
želiš
smrti
in
da
me
imaš
tudi
toliko
rada
,
kakor
pač
more
mlada
in
lepa
žena
imeti
rada
starega
in
grdega
moža
.
Ko
bom
umrl
,
boš
jokala
in
nekaj
časa
boš
tudi
po
meni
resnično
žalovala
.
Toda
zakon
narave
ima
tudi
oblast
nad
teboj
.
Pozabila
me
boš
in
vzela
boš
druzega
.
Že
davno
sem
se
sprijaznil
s
to
mislijo
in
nič
me
ne
vznemirja
.
Želim
ti
,
da
bi
bila
srečna
,
da
bi
bila
najsrečnejša
žena
na
svetu
.
Toda
...
ena
stvar
...
«
»
Kaj
misliš
reči
?
«
»
Eno
je
,
kar
me
boli
,
bega
in
mi
dela
skrbi
.
Star
sem
,
vem
,
da
nisem
vreden
tvoje
ljubezni
,
a
vendar
me
žene
v
obup
že
sama
misel
,
da
bi
se
znala
ti
od
mene
odvrniti
,
še
predno
sem
zatisnil
oči
.
Tvoja
zvestoba
je
vzvišena
nad
vsak
dvom
,
ali
včasih
me
vendar
prevzame
strah
,
da
se
boš
naveličala
svojega
zakonskega
jetništva
...
Nič
ne
ugovarjaj
.
Pusti
,
da
ti
povem
svoje
misli
.
«
Prijel
je
Renato
zopet
za
roko
in
jo
obdržal
v
svoji
roki
.
»
Ko
bi
mogel
misliti
,
da
ima
moj
blagoslov
kaj
pomena
,
jaz
bi
te
blagoslovil
za
vsak
trenotek
,
ki
si
mi
ga
posvetila
in
za
vsako
besedo
,
ki
si
mi
jo
privoščila
.
In
ker
sem
ti
iz
dna
srca
hvaležen
,
zato
ti
odkrito
povem
,
kaj
bi
želel
,
da
se
zgodi
po
moji
smrti
.
Želel
bi
,
da
se
omožiš
.
In
da
boš
mogla
poslušati
pri
izberi
moža
glas
svojega
srca
,
ti
bom
zapustil
vse
svoje
premoženje
.
Kar
sem
namenil
svojim
sorodnikom
,
jim
izročim
še
prej
.
«
»
Čemu
premišljuješ
o
takih
stvareh
?
«
ga
je
vprašala
Renata
.
»
Ali
si
mar
bolan
?
«
»
Naj
ti
priznam
odkrito
:
bolan
sem
že
dlje
časa
,
neozdravljivo
bolan
in
zdravnik
mi
je
na
moje
zahtevanje
povedal
že
pred
več
meseci
,
tedaj
ko
je
prišel
moj
netjak
Lenard
v
Ljubljano
,
naj
se
pripravim
za
vse
slučaje
.
«
Renata
je
vsa
prestrašena
skočila
s
svojega
stola
.
»
Zakaj
si
mi
to
prikrival
,
zakaj
mi
nisi
tega
prej
povedal
.
To
ni
lepo
,
ne
,
to
ni
lepo
.
«
»
Ljuba
Renata
—
vem
,
da
meni
tudi
tvoja
postrežba
ne
more
nič
pomagati
in
zato
sem
raje
molčal
.
In
molčal
sem
tudi
,
ker
sem
se
bal
,
da
bi
ti
bil
bolan
mož
še
zopernejši
,
kot
star
,
a
navidezno
vsaj
zdrav
mož
.
A
danes
...
«
Z
rosnimi
očmi
je
pogledal
na
svojo
ženo
.
»
Danes
,
Renata
...
po
tem
dvoboju
...
danes
sem
si
rekel
...
morda
bo
prav
,
če
ti
povem
...
da
ti
ne
bo
več
treba
dolgo
čakati
...
«
V
vsem
njegovem
vedenju
,
v
njegovih
besedah
in
v
njegovem
glasu
je
bilo
nekaj
ginljivega
,
toliko
ljubezen
do
žene
razodevajočega
,
da
je
Renata
pritisnila
Evzebijevo
glavo
na
svoje
prsi
in
prvič
v
življenju
iz
lastnega
nagiba
poljubila
njegove
uvele
brezbarvne
ustne
.
»
Ne
—
ne
—
ne
,
«
je
jokaje
vzkliknila
Renata
»
ne
misli
na
smrt
—
ti
ne
smeš
umreti
.
«
»
Bog
te
blagoslovi
za
ta
poljub
in
za
tvoje
solze
,
moja
Renata
;
čez
šest
mesecev
je
rekel
zdravnik
,
bo
vsega
konec
«
Izvil
se
je
iz
njenega
objema
,
jo
poljubil
na
čelo
in
odšel
,
rekoč
:
»
Lahko
noč
,
ti
sreča
mojega
življenja
.
«
Ljubljana
je
imela
mrzlico
.
Razburjenje
zaradi
dvoboja
med
Mihaelom
in
Lenardom
je
prikipelo
do
vrhunca
,
ko
se
je
razzvedelo
za
dvoboj
med
kapetanom
Mrmoljo
in
med
Štefanom
Ogulinom
.
Vse
mesto
je
bilo
pokonci
,
oblastveni
organi
so
begali
sem
in
tja
in
kar
je
podžigalo
to
razburjenje
,
je
bilo
to
,
da
nihče
ni
mogel
izvedeti
vzroka
dvoboju
.
Kdor
je
bil
z
Mihaelom
,
z
Lenardom
ali
Ogulinom
le
količkaj
znan
,
vsak
jih
je
obiskal
in
poizvedoval
o
vzroku
dvoboja
,
a
ker
ni
bilo
ničesar
izvedeti
,
so
si
ljudje
izmislili
najneverjetnejše
stvari
.
Med
prvimi
,
ki
so
prišli
vprašat
,
kako
se
Mihaelu
godi
,
je
bila
gospa
Terezija
Ahčinova
.
Vsa
je
puhtela
razburjenja
,
ko
je
stopila
v
sobo
starega
Kržinarja
.
»
Nečuveno
—
kakšen
oče
ste
vi
,
«
se
je
ljutila
na
starega
gospoda
.
»
Kako
ste
mogli
dopustiti
,
da
se
je
Mihael
dvobojeval
z
Lenardom
.
In
še
njegov
sekundant
ste
bili
.
Vi
bi
bili
torej
v
stanu
mirno
gledati
,
kako
nasprotnik
Vašega
sina
umori
?
Vi
ste
strašen
človek
.
Kar
strah
me
je
pred
vami
.
In
nič
srca
nimate
in
prav
nič
očetovske
ljubezni
.
«
Strah
gospe
Terezije
Ahčinove
pred
starim
Kržinarjem
ni
bil
posebno
velik
,
kajti
oštevala
je
Mihaelovega
očeta
prav
energično
in
vihtela
nad
njim
svoj
solnčnik
tako
resolutno
,
da
se
ji
je
moral
stari
gospod
umakniti
za
mizo
.
Gospa
Terezija
je
bila
v
resnici
ogorčena
na
starega
Kržinarja
,
toda
večja
od
tega
ogorčenja
je
bila
njena
radovednost
.
Komaj
je
izvedela
,
da
Mihaelova
rana
ni
čisto
nič
nevarna
,
je
že
začela
izpraševati
,
kaj
je
bil
vzrok
dvoboju
.
»
Vzroka
sam
ne
vem
,
ker
mi
ga
Mihael
ni
povedal
,
tudi
nisem
nič
izpraševal
po
njem
.
«
Gospa
Terezija
se
je
porogljivo
zasmejala
in
zopet
dvignila
svoj
solnčnik
.
»
Nikar
ne
mislite
,
da
sem
tako
naivna
,
da
bi
Vam
to
verjela
!
Vi
,
star
mož
,
pa
bi
pustili
iti
svojega
sina
v
smrtni
boj
,
ne
da
bi
vedeli
,
kaj
je
vzrok
temu
dvoboju
?
Tega
vam
niti
otroci
ne
bodo
verjeli
.
«
Stari
Kržinar
se
je
nekoliko
pomilovalno
nasmehnil
.
»
Ljuba
milostiva
—
stvar
je
pač
taka
,
da
me
je
Mihael
prosil
za
pomoč
in
da
sem
se
jaz
udal
njegovi
želji
,
ne
da
bi
stavil
pogoj
,
naj
mi
zaupa
,
česar
sam
iz
lastnega
nagiba
ni
hotel
povedati
.
«
»
Vi
ste
ravno
taki
,
kakor
Mihael
.
Prav
res
,
dva
strašna
človeka
sta
.
Ah
saj
ne
bi
tako
izpraševala
,
ko
bi
imela
gotovost
,
da
nisem
jaz
kriva
teh
strašnih
dvobojev
.
«
Stari
Kržinar
se
je
z
roko
udaril
po
čelu
.
Da
mu
ni
prišlo
prej
na
misel
,
da
zna
biti
gospa
Terezija
vzrok
dvoboju
!
Sam
sebi
se
je
zdaj
čudil
,
daje
prej
mislil
na
vse
mogoče
in
nemogoče
žene
,
samo
ne
na
ono
,
ki
jo
sam
usiljuje
svojemu
sinu
za
nevesto
.
Gospa
Terezija
je
začela
pripovedovati
na
dolgo
in
široko
,
kako
je
Mihael
na
večeru
pri
baronu
Benalji
pozabil
na
ples
,
za
kateri
jo
je
angažiral
,
kako
ga
je
našla
zatopljenega
v
pogovor
z
baronico
Renato
in
kako
mu
je
pošteno
povedala
svoje
mnenje
.
»
Mihael
me
je
tako
razžalil
,
da
mu
tega
ne
morem
odpustiti
,
«
je
končala
gospa
Terezija
svoje
pripovedovanje
.
Razžalil
me
je
dvakrat
zaporedoma
in
vsled
tega
tudi
nisem
hotela
sprejeti
njegovega
opravičevanja
.
Zdaj
se
pa
bojim
,
da
je
iz
tega
nastal
med
Lenardom
in
Mihaelom
prepir
,
ki
se
je
končal
z
dvobojem
.
«
Kržinar
je
pazim
poslušal
dolgo
instonjo
gospe
Terezije
.
Ko
je
bila
končana
,
je
bil
stari
gospod
trdno
prepričan
,
da
gospa
Terezija
ni
vzrok
dvoboju
.
Čudil
se
je
sam
temu
spoznanju
,
a
priznal
si
je
vendar
,
da
bi
se
Mihael
zaradi
te
zgovorne
,
okrogle
,
zabavne
in
bogate
vdove
z
nikomur
ne
prerekal
.
In
še
trdneje
je
bil
prepričan
,
da
je
samo
Renata
mogla
biti
vzrok
dvoboju
.
»
Zaradi
obnašanja
Mihaelovega
Vas
prosim
tudi
jaz
odpuščanja
,
«
je
rekel
gospe
Tereziji
.
»
Čim
bo
mogel
zapustiti
hišo
,
pride
še
osebno
prosit
odpuščanja
,
da
je
pozabil
na
povabilo
,
na
večerjo
in
na
ples
.
To
je
res
neodpustljivo
vedenje
«
—
»
Ah
,
kaj
,
saj
sem
Mihaelu
že
odpustila
,
«
je
koketno
zavzdihnila
gospa
Terezija
.
»
Jezilo
me
je
,
da
me
je
Mihael
zanemaril
zaradi
baronice
Renate
—
a
zdaj
sem
vsa
obupana
,
če
sem
morda
jaz
vzrok
nesrečnemu
dvoboju
...
«
»
To
se
pojasni
že
v
prihodnjih
dneh
,
milostiva
gospa
,
«
je
menil
Kržinar
.
»
Saj
taka
stvar
ne
more
ostati
tajna
.
Sicer
pa
bom
porabil
ves
svoj
vpliv
pri
Mihaelu
,
naj
si
zopet
pridobi
Vašo
milost
in
Vašo
naklonjenost
.
«
»
O
—
če
sam
tega
ne
želi
,
potem
ga
ni
treba
prav
nič
siliti
—
«
se
je
pikro
oglasila
gospa
Terezija
.
»
Ne
bodite
tako
kruti
,
«
je
smehljaje
rekel
Kržinar
.
»
Mihael
se
kesa
,
Mihael
Vas
ima
zelo
rad
...
«
»
Naj
mi
to
pove
iz
lastnega
nagiba
.
«
»
Saj
to
hoče
in
jaz
se
Vam
zahvaljujem
,
da
ste
mu
dovolili
Vas
obiskati
.
«
Stari
Kržinar
in
gospa
Terezija
sta
bila
enako
zadovoljna
s
tem
pogovorom
.
Terezija
,
ker
je
menila
,
da
bo
Kržinar
zdaj
smatral
njo
za
vzrok
dvoboja
,
Kržinar
pa
,
ker
je
poravnal
prepir
med
Terezijo
in
Mihaelom
,
kar
je
v
njem
vzbudilo
novo
upanje
,
da
se
Mihael
le
oženi
s
Terezijo
.
»
Pri
vseh
svojih
napakah
je
le
pametna
ženska
,
«
je
rekel
sam
pri
sebi
.
»
Nekoliko
domišljava
in
koketna
,
a
drugače
razumna
.
Če
jo
vzame
Mihael
,
bodeta
imela
zdrave
otroke
in
mu
bo
z
združenim
bogastvom
lahko
pomagalo
do
sijajne
karijere
...
«
Najljubše
kratkočasje
starega
Kržinarja
je
bilo
ugibati
,
kaj
lahko
postanejo
njegovi
vnuki
,
kako
slavo
in
čast
bodo
mogli
pridobiti
njegovemu
imenu
.
Kadar
je
začel
o
tem
razmišljati
je
pozabil
na
vse
drugo
.
Tudi
ta
dan
se
je
posvečal
temu
razmišljevanju
,
a
neprestano
se
mu
je
vsiljevala
pri
tem
podoba
baronice
Renate
.
Usiljevala
se
mu
je
tako
,
da
je
nehote
priznal
,
kako
moč
ima
Renata
celo
nad
njim
in
je
začel
pojmovati
,
zakaj
se
Mihael
ne
more
ločiti
od
nje
.
Prišel
je
končno
do
spoznanja
,
da
mora
enkrat
govoriti
odkritosrčno
besedo
z
Renato
in
še
tisti
dan
jo
je
obiskal
.
Dobrodošla
pretveza
mu
je
bila
,
da
se
ni
udeležil
večera
pri
baronu
Benalji
,
onega
nesrečnega
večera
,
na
katerem
se
je
Mihael
spopadel
z
Lenardom
.
Ko
se
je
baronici
Renati
z
izbranimi
besedami
zahvaljeval
za
povabilo
ter
obžaloval
,
da
se
ni
mogel
udeležiti
tega
večera
,
o
katerem
je
slišal
toliko
lepega
,
ga
je
Renata
ostro
prekinila
.
»
Kako
morete
govoriti
take
brezpomembne
vsakdanjosti
,
ko
leži
tudi
pri
Vas
doma
eden
ranjencev
teh
nesrečnih
dvobojev
.
Povejte
mi
raje
,
zakaj
teh
dvobojev
niste
preprečili
.
Vaša
dolžnost
je
bila
,
da
to
storite
in
da
preprečite
to
klanje
.
«
Stari
Kržinar
je
v
tem
trenotku
izgubil
vso
svojo
običajno
prevdarnost
.
Tako
hudo
so
ga
zadele
te
besede
.
»
Milostiva
«
,
se
je
ljutil
.
»
Vaše
besede
so
trde
in
krivične
.
Častnega
boja
ne
smete
imenovati
klanja
,
Vi
posebno
ne
.
«
»
Zakaj
ravno
jaz
ne
?
«
»
Vi
ne
,
milostiva
!
Morda
se
motim
,
ali
če
poznam
kot
oče
svojega
sina
,
potem
smem
reči
,
da
se
je
dvoboj
zgodil
zaradi
Vas
.
«
»
Kako
morete
kaj
takega
trditi
!
Kdo
more
to
reči
?
Kdo
Vam
je
to
povedal
.
«
»
Na
mojo
čast
,
milostiva
baronica
,
nihče
mi
ni
rekel
ne
besedice
.
Nihče
na
svetu
!
«
»
Kako
se
potem
upate
...
«
»
Ker
ste
edina
žena
pod
božjim
solncem
,
za
katero
bi
se
dal
moj
sin
,
če
treba
,
na
kose
razsekati
.
«
»
Ni
mogoče
—
ni
mogoče
—
«
Renata
je
bila
vsa
iz
sebe
.
»
Nikdar
ne
bom
verjela
—
«
»
Milostiva
gospa
,
moj
sin
Mihael
Kržinar
je
poštenjak
,
«
je
rekel
stari
zdaj
mirno
,
a
s
ponosom
.
»
Moj
sin
ve
,
kaj
ima
storiti
in
ne
bo
nikdar
niti
meni
,
niti
nikomur
drugemu
povedal
,
v
kaki
zvezi
ste
Vi
z
njegovim
dvobojem
.
Toda
jaz
poznam
svojega
sina
,
jaz
mu
vidim
na
dno
duše
in
sem
uganil
,
da
morate
Vi
biti
v
kaki
zvezi
z
dvobojem
.
Povedal
mi
je
Mihael
le
to
,
da
je
zasačil
Lenarda
pri
prisluškovanju
,
ga
zgrabil
za
vrat
in
ga
razžalil
.
Lenard
ga
je
na
to
pozval
na
dvoboj
.
To
je
vse
,
kar
vem
.
«
»
In
iz
tega
sklepate
,
da
sem
jaz
vzrok
dvoboju
.
«
»
Milostiva
baronica
—
vem
,
da
tam
ni
nič
za
mojega
sina
,
vem
,
da
ste
dama
,
ki
je
vzvišena
nad
vsak
najmanjši
dvom
,
ali
tega
vendar
ne
bodete
tajili
,
da
Vas
Mihael
ljubi
.
Ker
Vas
ljubi
,
imate
tudi
vpliv
nanj
.
Glejte
,
milostiva
,
moj
sin
je
moja
sreča
in
moj
ponos
.
Moja
žalost
pa
je
,
da
je
zaljubljen
v
Vas
,
v
ženo
drugega
moža
.
Ta
ljubezen
ga
uničuje
.
Porabite
svoj
vpliv
na
Mihaela
v
njegovo
korist
;
iztrgajte
iz
njegovega
srca
vsako
upanje
,
prepričajte
ga
,
da
je
njegova
ljubezen
do
Vas
blaznost
,
ali
me
razumete
?
«
Renata
je
razumela
,
le
predobro
je
razumela
.
Srce
se
ji
je
krčilo
,
a
vendar
je
premagala
svojo
bolest
.
»
Razumem
Vas
,
«
je
rekla
,
»
in
storila
bom
vse
,
kar
bo
v
mojih
močeh
,
da
izpolnim
Vašo
željo
.
«
»
Hvala
Vam
,
milostiva
,
«
je
dejal
Kržinar
,
»
nikdar
Vam
ne
bom
nehal
biti
hvaležen
.
«
Renata
je
odločno
odkimala
z
glavo
in
ponosno
pogledala
staremu
Kržinarju
v
oči
.
»
Ni
se
Vam
treba
zahvaljevati
!
Kar
ste
vi
danes
izrekli
kot
svojo
željo
,
to
je
bil
od
nekdaj
moj
namen
tako
glede
Vašega
sina
kakor
glede
vsakega
,
ki
bi
se
mi
bil
hotel
približati
.
Poštena
žena
sem
in
ostati
hočem
poštena
žena
.
«
»
Ne
dvomim
o
tem
,
milostiva
,
a
hvaležen
sem
Vam
vendar
.
Dovolite
,
da
Vam
poljubim
roko
—
«
Renata
je
strahoma
skočila
s
stola
in
se
odmaknila
.
»
Ne
dotaknite
se
me
—
vaša
roka
se
mi
zdi
krvava
—
«
Zopet
je
stari
Kržinar
prišel
iz
ravnovesja
.
Ponosno
se
je
vzravnal
in
z
glasom
,
ki
se
mu
je
tresel
razburjenja
,
je
zaklical
:
»
Vi
pač
smatrate
netjaka
svojega
soproga
barona
Lenarda
Benalja
za
poštenega
človeka
,
čigar
kri
je
morda
tekla
po
nedolžnem
.
Jaz
pa
vam
povem
,
da
se
tega
sorodnika
lahko
sramujete
.
Ni
mi
mar
iz
katerega
vzroka
sta
se
z
Mihaelom
dvobojevala
,
povem
pa
na
polna
usta
,
da
je
baron
Lenard
Benalja
v
tem
dvoboju
dvakrat
poskusil
mojega
sina
zavratno
umoriti
.
Ali
razumete
:
zavratno
umoriti
!
«
Renata
je
vsa
prebledela
;
plaho
je
pristopila
bližje
.
»
Kaj
—
pravite
?
—
To
—
vendar
—
ne
—
to
ni
mogoče
!
«
»
Na
mojo
čast
,
