trijeso
vdrli
v
hišo
.
Ko
je
starejši
deček
izza
plota
videl
,
kaj
se
godi
,
se
je
osmelil
ter
pristopil
bliže
.
Pripomnil
je
orožnikoma
,
da
v
tej
hiši
danes
ni
Pera
ne
Vazka
ne
brata
ne
sestre
in
nikogar
ni
doma
,
na
kar
je
dobil
takšno
brco
,
da
je
strmoglavil
za
deveto
češpljo
.
Vse
so
preiskali
Švabe
po
veži
in
v
izbi
.
Pogledali
so
v
vse
lonce
,
prevrnili
so
šolsko
tablo
,
prebrskali
vse
papirje
in
knjige
.
Naposled
sta
zlezla
dva
pod
streho
in
od
tam
sta
vrgla
na
tla
dva
handžarja
in
samopal
.
Eden
pa
je
stal
pod
jablano
in
je
vse
zapisal
.
Potem
so
vzeli
orožje
s
seboj
in
ker
so
se
spustili
navzdol
,
morajo
vsak
čas
priti
v
han
.
Ob
tej
povesti
so
se
možje
spogledali
,
ženske
so
za
njimi
iztegovale
vratove
in
vlekle
na
ušesa
.
Precej
je
vsa
družba
vedela
,
kaj
se
je
zgodilo
in
da
pridejo
hudi
strici
na
veselico
.
"
Kaj
iščejo
pri
meni
?
"
je
popolnoma
mirno
govoril
Mušić
.
"
Te
moje
delavne
roke
so
prijele
za
marsikakšno
orodje
,
nikdar
pa
še
ne
za
orožje
z
namenom
,
da
bi
poškodovale
koga
.
Naj
mi
povrnejo
zemljico
,
ki
so
mi
jo
siloma
vzeli
!
In
rovnico
ter
motiko
naj
mi
dajo
–
to
je
moje
orožje
!
Čemu
bo
meni
handžar
in
samopal
na
stara
leta
?
Zvali
so
me
pred
tremi
leti
na
vstajo
,
pa
kako
naj
vstanem
,
ko
me
je
Bog
tako
nizko
posadil
na
zemljo
?
Pa
tudi
pri
Jovici
nisem
videl
orožja
,
odkar
je
pri
meni
.
Bavil
se
je
s
knjigami
,
učil
je
vaške
otroke
,
dokler
je
smel
.
Večkrat
mi
je
rekel
:
,
Moje
orožje
je
sedaj
papir
;
razsvetliti
hočem
glave
bosenskim
ljudem
,
da
izpregledajo
,
pri
čem
so
.
I
on
ni
imel
prepovedanega
orožja
pod
streho
.
"
Ko
je
Vilar
zaslišal
iz
gruče
ljudi
Perov
glas
,
se
mu
je
približal
.
Mož
mu
je
bil
zaradi
svojega
siromaštva
in
mirnega
značaja
tako
simpatičen
in
tako
se
mu
je
zdel
odkritosrčen
,
da
mu
je
do
pičice
vse
verjel
.
Smilil
se
mu
je
,
a
pomoči
ni
vedel
zanj
nobene
,
ako
pridejo
orožniki
ponj
.
Tedaj
je
tik
ob
svoji
strani
zagledal
Danico
.
Zalomila
je
z
rokama
in
razdal
se
je
njen
ihteči
glas
:
"
Moj
brat
ni
skrival
orožja
.
Odkrito
ga
je
nosil
,
ko
je
bil
čas
za
to
,
a
sedaj
ga
nima
.
Ni
teden
tega
,
kar
sem
bila
pod
streho
,
in
tam
ni
bilo
orožja
.
Pero
in
moj
brat
–
oba
sta
nedolžna
.
"
Te
besede
so
mu
zbudile
še
večje
sočutje
,
ker
mu
je
vzrastla
misel
,
da
se
je
deklica
namenoma
zatekla
na
njegovo
stran
,
samo
k
njemu
,
ki
ga
smatra
za
dobrega
in
pravičnega
.
Užalilo
ga
je
,
da
se
čuti
onemoglega
pred
možmi
reda
in
zakona
.
In
orožniki
so
se
pokazali
v
rebri
.
Z
nasajenimi
bodali
,
svetečimi
se
v
večernem
solncu
,
so
trdno
in
oprezno
korakali
navzdol
,
mrko
gledajoč
na
družbo
,
ki
se
je
tesneje
strnila
liki
ovce
,
kadar
zagledajo
volka
.
Nekatere
ženske
so
zakrilile
z
rokami
,
druge
,
ki
so
imele
majhne
otroke
pri
sebi
,
so
zbežale
ter
se
napotile
ob
Oskovi
navzdol
,
da
pridejo
po
ovinkih
v
Pilić
.
"
Eto
handžar
,
evo
moja
glava
!
"
je
porogljivo
kliknil
Grbonog
,
zroč
v
brdo
.
"
Čuvajte
se
zaptije
kakor
poleti
strele
!
"
je
zavpil
Batinić
in
švignil
s
samozavestnim
pogledom
preko
množice
.
Plašljivi
Bobojedac
se
je
ob
nenadnem
pojavu
spomnil
,
kako
so
ga
pestili
tedaj
,
ko
je
Atif
Sarajlija
ubil
svojo
bulo
,
in
prestrašil
se
je
nove
prisege
.
"
Tem
bodo
trli
orehe
na
glavi
.
Bos
ne
hodi
v
trnje
!
Težko
Vlahu
siromahu
a
Turčinu
,
koji
pare
nema
,
"
je
zamomljal
ter
jo
udrl
za
ženskami
.
Kar
se
tiče
Mušića
,
se
lahko
reče
:
Težko
loncu
,
če
se
zadene
kamen
obenj
.
Orožniški
poveljnik
je
stopil
naravnost
k
njemu
.
"
Si
li
ti
Pero
Mušić
?
"
"
Sem
.
"
"
Poznaš
li
ona
handžarja
in
samopal
?
"
Poveljnik
je
pokazal
na
orožje
,
ki
ga
je
nesel
tovariš
za
njim
.
"
Ne
poznam
.
"
"
Poglej
dobro
!
"
"
Vidim
dobro
,
a
ne
poznam
,
bogme
!
"
"
Spoznal
boš
v
Tuzli
.
Dovoli
,
da
pregledamo
tvoj
han
!
"
Vilar
se
je
prezirno
nasmehnil
.
To
je
opazil
poveljnik
,
ki
je
bil
iz
stražarnice
ob
Samojlovem
hanu
in
je
inženirja
že
večkrat
videl
.
Za
hip
se
je
vzravnal
v
vojaški
postoj
ter
strogo
rekel
:
"
Dovolite
,
gospod
inženir
,
da
po
svojih
pravilih
izvršim
svojo
dolžnost
.
"
"
O
,
prosim
,
prosim
,
"
je
odgovoril
Vilar
,
ki
mu
je
igral
še
vedno
čuden
nasmeh
na
licu
.
Mislil
si
je
:
Kaj
morejo
iztakniti
v
tem
bornem
poslopju
,
prozornem
kakor
prazna
steklenica
!
No
orožniki
so
iztaknili
.
V
veži
niso
ničesar
našli
,
v
izbi
ničesar
.
Vazko
je
moral
prinesti
lestvicp
;
po
tej
sta
zlezla
dva
moža
skozi
lino
,
ki
se
je
nahajala
na
zadnji
strani
hana
,
v
podstrešje
in
od
tod
sta
po
kratkem
iskanju
vrgla
dva
handžarja
in
samopal
.
Moški
so
osupnili
,
ženske
so
prebledele
.
Danica
je
vsa
prestrašena
zaihtela
.
Mušić
je
ostal
miren
.
Orožniki
so
pregledali
zaplenjeno
orožje
;
po
primerjanju
se
je
pokazalo
,
da
je
prav
tistega
kova
,
kakor
ono
,
ki
se
je
našlo
v
Piliću
in
se
je
rabilo
takrat
v
otomanski
vojski
.
"
Povej
,
odkod
imaš
to
orožje
?
"
je
vprašal
orožniški
poveljnik
,
sovražno
zroč
na
žrtev
.
Handžija
je
dvignil
glavo
,
kakor
bi
ga
bil
pičil
gad
.
"
Bog
mi
je
priča
,
da
ne
vem
,
"
je
mirno
odgovoril
.
"
Nikdar
nisem
rabil
orožja
in
klicali
so
me
iz
Sarajeva
in
Tuzle
,
ko
ste
prestopili
Savo
.
Čemu
mi
bo
handžar
in
samopal
sedaj
,
ko
sem
osivel
in
si
želim
le
grobnega
miru
in
nikomur
ne
strežem
po
življenju
,
tudi
tistemu
ne
,
čigar
brat
je
umoril
mojega
brata
in
mi
je
sedaj
podtaknil
orožje
.
Atif
Sarajlija
mi
je
zažgal
kočo
na
Čaklavici-planini
in
sedaj
me
hoče
ugonobiti
s
tem
orožjem
.
"
"
To
lahko
vse
poveš
pred
sodiščem
,
"
je
rekel
poveljnik
,
hlastno
pišoč
v
svoj
zapisnik
.
In
dvignivši
desnico
,
se
je
oglasil
Trkulja
,
ki
je
z
guslami
pod
levo
pazduho
stal
ob
zidu
:
"
Ako
naši
zakoni
ne
prikrivajo
resnice
,
onda
pride
Mušićeva
nedolžnost
na
dan
.
Grozna
zločinstva
uganja
pes
Atif
Sarajlija
;
tudi
,
smrt
Pavla
Drljače
in
hajduštvo
nesrečnega
Marka
Čuruka
je
zakrivil
on
.
A
vedno
ne
bodo
za
pasjo
krivdo
plačevale
ovce
.
Človek
snuje
,
Bog
boguje
in
odločuje
.
Mi
se
obrnemo
na
carja
vseh
carjev
,
ki
caruje
vsem
rodovom
,
da
nam
pomore
.
"
Orožnik
priziva
na
carja
vseh
carjev
ni
smatral
za
državi
nevarno
stvar
.
"
To
lahko
storiš
precej
,
alo
,
le
hitro
apeliraj
!
"
je
cinično
rekel
ter
vtaknil
zapisnik
za
bluzo
.
"
Toda
za
sedaj
v
imenu
našega
zakona
vklenem
in
odvedem
v
zapor
človeka
,
ki
vkljub
strogi
in
jasni
prepovedi
skriva
orožje
.
"
Namignil
je
tovarišem
,
ki
so
prijeli
Mušića
in
mu
začeli
vklepati
roki
.
Potem
je
vprašal
,
če
ve
kdo
,
kje
se
nahaja
Jovica
Milošević
,
pa
nihče
se
ni
oglasil
.
Vilarja
je
vselej
pretreslo
,
kadar
je
videl
vklenjenega
človeka
.
Božja
podoba
v
verigah
!
In
za
kakšno
malenkost
včasi
tako
trdo
in
sirovo
pritisnejo
na
človeka
!
Drugi
pa
smejo
kopičiti
krivico
na
krivico
in
nič
žalega
se
jim
ne
zgodi
.
Tudi
takrat
,
če
se
je
ta
božja
podoba
kdaj
res
izprevrgla
v
zverinsko
,
so
se
po
odplivu
prvega
ogorčenja
oglasili
v
njem
razlogi
,
ki
so
govorili
za
usmiljenje
.
Bolje
je
,
če
mu
ljudje
očitajo
sentimentalnost
kakor
pa
sirovost
.
Na
naslov
orožnikov
,
pa
ne
obrnjen
naravnost
k
njim
,
je
izpregovoril
:
"
Kakor
jagnje
v
mesnico
,
tako
pohlevno
pojde
Mušić
.
Čemu
takšnega
mirnega
in
starega
človeka
vklepati
v
železje
?
"
Poveljnik
se
je
precej
odzval
s
trdo
nemško
besedo
:
"
Ne
peljemo
ga
v
mesnico
.
Vedite
pa
,
da
nimate
pravice
,
vmešavati
se
v
naš
uradni
posel
.
"
Izvlekel
je
zapisnik
izza
bluze
in
zabeležil
nekaj
.
Potem
je
s
hajduškim
pogledom
obrsnil
vso
družbo
,
govoreč
v
deželnem
jeziku
:
"
Zakon
veže
,
razlog
odrešuje
.
Ako
je
mož
nedolžen
,
veselil
se
bom
ž
njim
;
kakor
otrok
bom
poskakoval
od
sreče
in
veselja
.
I
na
kosilo
ga
povabim
.
"
Nato
je
z
nemško
besedo
prismuknil
Vilarja
:
"
Verjemite
mi
,
gospod
inženir
,
da
bi
ob
nedeljah
i
jaz
rajši
gledal
v
kolo
,
nego
stikal
za
prepovedanim
orožjem
.
"
Vilar
je
hotel
nekaj
odgovoriti
,
no
razdal
se
je
proseči
glas
Vazkov
.
Deček
je
ves
čas
migal
z
očmi
,
ker
kruto
ga
je
ta
nesreča
skelela
v
dušo
,
a
zajokal
ni
.
Skraja
ni
mislil
,
da
bo
stvar
tako
huda
–
zaptije
so
prišli
,
ker
je
mnogo
ljudi
skupaj
,
in
Jovice
niso
prignali
–
ko
pa
je
videl
Pera
vklenjenega
,
je
skočil
k
njegovim
nogam
,
se
jih
oklenil
ter
vzkliknil
:
"
Ne
zapusti
nas
,
Pero
!
Kdo
bo
Drljački
pomagal
na
njivah
,
ako
tebe
ne
bo
?
Kaj
naj
počnem
brez
tebe
,
preljubi
moj
striček
!
"
Orožnikom
ni
bil
po
volji
ta
drastični
nastop
.
S
silo
so
odtrgali
dečka
od
Mušićevih
kolen
.
S
pokojnim
nasmehom
se
je
ozrl
jetnik
po
svojih
gostih
,
kakor
bi
jih
hotel
prositi
,
naj
se
ne
vznemirjajo
zaradi
njega
.
In
rekel
je
:
"
Mnogo
Bošnjakov
je
že
šlo
to
pot
;
nisem
prvi
,
ki
nosim
takšne
brojanice
.
Pozdravite
mi
Pilićane
in
drvarje
,
kar
jih
ni
tukaj
!
Kmalu
pride
moja
nedolžnost
na
dan
in
zopet
se
vidimo
.
Ni
mogoče
,
da
bi
ne
zmagala
pravica
.
Atif
Sarajlija
razpenja
drugim
mreže
,
a
sam
se
bo
ujel
vanje
.
Popadljivi
volk
bo
plačal
s
svojo
kožo
.
"
Vilar
se
je
zazrl
v
mile
in
mirne
Mušićeve
oči
.
,
Koliko
je
moral
siromak
pretrpeti
in
nič
mi
ni
pravil
o
tem
,
nič
se
ni
pobahal
s
svojo
žalostjo
.
Dal
Bog
,
da
bi
ga
ne
prevarila
njegova
nada
v
pravico
!
'
Tako
je
mislil
.
Poveljnik
je
mignil
z
roko
in
njegovi
tovariši
so
vzeli
jetnika
v
sredo
.
Mušić
je
korakal
sklonjen
,
kakor
bi
nesel
vso
žalost
tega
sveta
na
hrbtu
.
Njegove
dobre
oči
so
svetile
v
daljavo
,
kjer
je
videl
nad
temno
ječo
stati
v
nebeški
gloriji
zvezdo
pravice
.
Njegovi
gostje
so
preplašeni
in
razburjeni
gledali
za
njim
.
"
Eto
jada
iznenada
!
"
je
vzdihnil
Trkulja
ter
zmajal
z
glavo
.
"
O
Turčine
,
živ
te
Bog
ubio
!
"
je
kliknil
Grbonog
ter
s
pestjo
požugal
za
orožniki
.
Vilar
je
pogledal
na
zasolzeno
Danico
.
Skrb
za
njo
se
mu
je
vdolbla
v
srce
.
Kaj
bo
z
njo
sedaj
,
ko
so
ji
odvedli
zaščitnika
in
ji
zapro
gotovo
tudi
brata
,
ker
že
izprašujejo
po
njem
.
Kdo
jo
bo
hranil
in
branil
v
teh
sirovih
časih
in
krajih
?
Teh
skrbi
so
ga
rešile
ženske
,
ki
so
obsule
Danico
;
vsaka
bi
jo
bila
rada
vzela
v
svojo
hišo
,
ker
v
njenem
dosedanjem
domu
pač
lahko
ostane
Vazko
,
ki
je
srčan
deček
,
za
deklico
pa
tam
ni
varno
.
Vsi
so
bili
prepričani
,
da
se
Jovica
ne
vrne
v
Mušićevo
kočo
,
dokler
bo
letel
nanj
sum
,
da
je
udeležen
pri
skrivanju
orožja
.
Nihče
ni
dvomil
o
Mušićevi
nedolžnosti
,
glede
Jovice
pa
so
bili
nekateri
mnenja
,
da
morda
res
skriva
in
zbira
orožje
,
ker
so
poznali
njegovo
bujno
glavo
in
kipeče
sovraštvo
do
tujcev
.
Ako
je
stvar
takšna
,
se
zateče
pozimi
v
kakšni
daljni
gorski
vasi
pod
streho
usmiljenega
kmeta
,
poleti
in
jeseni
pa
se
bo
skrival
po
hajduškem
načinu
v
nedostopnih
šumah
,
a
ogibal
se
bo
Pilića
in
obljudenih
krajev
,
zato
treba
poskrbeti
za
njegovo
zapuščeno
sestro
.
Tedaj
je
stavil
Mitar
Karavajić
,
Mušićev
gospodar
,
dolg
Srb
s
častitljivimi
,
visečimi
brki
,
vzajemno
z
ženskami
predlog
,
naj
se
nastani
Danica
za
čas
Mušićeve
odsotnosti
pri
Drljački
,
Vazko
naj
prebiva
v
njegovi
hiši
,
naj
upravlja
z
njegovim
hanom
in
mlinom
,
Danica
naj
mu
hodi
pomagat
.
Tako
so
sklenili
in
tako
se
je
tudi
zgodilo
.
Ko
je
bil
Vilar
slišal
,
kako
modro
je
uravnana
stvar
,
je
plačal
Vazku
svoj
dolg
,
potem
je
tiho
odšel
proti
domu
.
Vso
pot
se
je
zavzemala
njegova
misel
za
nesrečno
deklico
.
Evo
,
kaj
se
mu
je
sanjalo
tisto
noč
.
Sanjalo
se
mu
je
,
da
leži
na
široki
planjavi
.
Kar
pridirja
po
planjavi
kozliček
in
za
njim
drvi
petorica
volkov
,
hoteča
se
posladkati
z
njim
.
Na
vso
moč
beži
kozliček
in
v
skokih
drvi
za
njim
divja
zverina
.
In
glej
,
ko
kozliček
vidi
,
da
je
že
izgubljen
,
se
obrne
proti
Vilarju
,
hoteč
iskati
zavetja
pri
njem
,
ki
se
sam
ves
trese
od
strahu
,
da
ga
ne
bi
zapazile
one
krvoločne
živali
.
Hoče
kozliček
leči
k
njegovim
nogam
,
a
on
ga
odriva
proč
,
dasi
mu
je
težko
pri
srcu
,
ker
ne
more
pomagati
preganjancu
.
Ljubši
mu
je
svoj
jaz
,
ljubša
lastna
varnost
nego
živalca
,
torej
jo
suje
z
nogo
in
odganja
.
Veselo
je
vzdihnil
,
ko
se
je
probudil
iz
težkih
sanj
.
Dopoldne
je
urejal
svoje
pisarske
stvari
,
da
pred
odhodom
v
Tuzlo
vse
v
redu
odda
Bierkopfu
.
Zaglobljen
v
mehanično
delo
,
je
premišljeval
o
včerajšnjem
dogodku
.
Volkovi
gnetejo
kozlička
,
a
on
naj
mu
pomaga
.
Dvignil
bi
se
z
njim
v
zrak
,
ker
na
zemlji
ni
pravice
,
toda
zavezana
so
mu
krila
.
Oni
na
otoku
so
mu
jih
zavezali
,
vse
so
tako
uredili
,
da
se
njegov
glas
ne
more
zaslišati
iz
puščave
.
Ako
se
Pero
Mušić
sam
ne
izmaže
,
kako
naj
mu
pomore
on
!
Kdo
naj
pogubi
Atifa
Sarajlijo
,
ki
je
zaupen
mož
na
otoku
in
v
veliki
milosti
!
Ko
bi
pa
vendarle
kaludjer
skrival
orožje
?
Ta
človek
je
sicer
poštenjak
,
a
odločen
je
,
neustrašljiv
in
sposoben
za
vse
podvige
,
ki
so
naperjeni
proti
tujcem
.
Kaj
bo
z
Danico
?
V
svojih
mislih
je
toliko
krenil
od
pisarskega
dela
,
da
ga
tisti
hip
več
ni
mogel
vršiti
.
Odložil
je
pero
in
vstal
.
Razburjen
je
stopil
po
sobi
.
Škripale
so
podnice
pod
njegovimi
koraki
,
stene
so
se
tresle
.
Kaj
,
ko
bi
jo
za
čas
odsotnosti
njenega
brata
odvedel
nekam
,
čeprav
preko
Save
?
Dal
bi
jo
dobrim
ljudem
in
preskrbel
bi
ji
primerno
opravilo
.
Toda
temu
bi
se
protivil
ljudski
glas
,
takšna
skrb
za
zapuščeno
deklico
bi
ga
spravila
v
neroden
položaj
.
Kaj
,
ko
bi
jo
spravil
k
Bajićevim
ali
pa
k
Hrenovim
,
tam
bi
bila
varna
pred
vsako
zalezljivostjo
.
Stopil
je
k
odprtemu
oknu
in
pozorno
je
pogledal
na
senčnato
pot
ob
Oskovi
.
Kdo
se
ziblje
in
poskakuje
po
zložnem
klancu
proti
kolibam
?
Ves
bel
je
in
upehan
kakor
oni
kozliček
v
sanjah
.
To
je
Vazko
,
ki
se
v
potu
svojega
obraza
žuri
nekam
.
Za
pas
si
je
zataknil
fesič
in
čelo
si
otira
s
stanom
ohlapne
srajce
.
Ko
je
bil
deček
dospel
do
hleva
,
je
udaril
naravnost
proti
uradniški
kolibi
.
Srečala
sta
se
s
pogledi
,
Vilarja
je
izpreletela
misel
,
da
hiti
deček
k
njemu
v
važnem
poslu
od
osebe
,
o
kateri
je
prav
kar
premišljeval
.
"
Vazko
,
iščeš
li
mene
?
"
mu
je
zaklical
.
"
Tebe
,
gospodine
Franjo
!
"
je
zadihajoč
se
važno
odgovoril
oni
.
"
Le
kar
noter
pridi
!
"
Šel
mu
je
po
mostovžu
nasproti
,
ga
prijel
za
roko
in
vedel
v
svojo
sobo
.
"
Kakšno
novico
mi
prinašaš
?
"
Vazko
je
posegel
za
srajco
,
izvlekel
v
podobi
pisma
zložen
list
,
ki
je
bil
iztrgan
iz
šolskega
zvezka
,
in
ga
podal
Vilarju
.
"
Evo
,
piše
ti
Jovica
.
"
"
Jovica
?
"
se
je
začudil
Vilar
,
ki
bi
bil
rajši
prejel
pismo
od
koga
drugega
.
"
A
kje
je
?
Doma
?
"
"
Danes
zjutraj
je
prišel
pogledat
k
sestri
,
napisal
je
list
in
me
poslal
k
tebi
.
"
Vilar
je
razgrnil
list
in
se
zazrl
v
precej
dolgo
procesijo
cirilskih
črk
.
Pač
je
lahko
čital
svojo
iz
slovnic
naučeno
rusko
in
srbsko
cirilsko
pisavo
,
a
tuja
mu
je
delala
težkoče
,
ker
je
nikdar
ni
dobil
v
roke
.
Zato
je
vprašal
:
"
Veš
li
,
kaj
stoji
na
listu
?
"
"
Kako
bi
vedel
?
Ni
pisano
meni
,
ampak
tebi
,
"
je
s
poudarkom
odgovoril
brhki
Vazko
;
zazijal
je
po
stanovanju
,
vrteč
fesič
v
roki
.
"
Želi
li
Jovica
odgovor
?
"
"
Nič
ni
rekel
.
Naročil
mi
je
,
naj
oddam
pismo
,
in
je
šel
.
"
"
Kam
?
"
"
Bog
ve
.
Najbrž
v
planino
.
Odgovora
bi
mu
ne
vedel
kam
nesti
.
"
Obrisal
si
je
z
rokavom
pot
s
čela
in
še
nečesa
se
je
spomnil
.
"
Tu
doli
v
Oskovi
ribari
gospod
Birkov
in
ta
me
je
vprašal
,
kam
grem
.
,
Pozdrav
nesem
gospodinu
Franju
od
Danice
Miloševićeve
,
'
sem
mu
odgovoril
.
Da
si
videl
,
kakšen
obraz
je
naredil
,
kakor
bi
bil
vgriznil
v
nezrelo
lesniko
.
"
"
Zakaj
pa
?
"
"
Prej
,
ko
še
tebe
ni
bilo
v
tem
kraju
,
je
rad
posedal
v
našem
hanu
.
Po
dve
uri
je
sedel
,
pil
kavo
in
zijal
na
Danico
kakor
gladen
volk
na
kozo
.
Ko
je
nekoč
Danica
šla
v
mlin
,
se
je
opotekal
za
njo
,
kakor
metljava
ovca
na
pašnik
.
"
Vilar
je
prenesel
svoj
razširjeni
pogled
od
krevljaste
cirilice
na
Vazka
,
ki
se
je
prestrašil
in
umolknil
.
Zroč
na
dečka
,
si
je
mislil
:
,
Jedva
muje
petnajst
let
,
pa
že
ve
,
za
čem
se
peha
svet
.
To
dela
kri
in
prirodna
bistrost
duha
,
pa
pravijo
nekateri
,
da
k
temu
navaja
čitanje
romanov
.
'
–
"
Nu
,
nadaljuj
,
Vazko
!
Kaj
se
je
zgodilo
potem
?
"
je
izpodbudil
.
"
Zli
čas
je
nesel
jastreba
k
vodi
,
da
si
ujame
ribico
.
Namreč
takrat
je
prišel
v
han
Jovica
.
Povedal
sem
mu
,
kam
je
šel
Birkov
.
In
sokol
za
njim
.
Prijel
je
jastreba
za
vrat
in
ga
vrgel
v
Oskovo
.
Ves
premočen
je
šel
Birkov
domov
.
Gledal
je
kakor
kuhan
rak
iz
sklede
.
Zeblo
ga
je
,
ker
to
se
je
zgodilo
pred
Veliko
nočjo
.
Od
takrat
se
pri
nas
več
ne
ustavi
,
ker
ga
jezi
,
da
mu
je
Jovica
potrl
kremplje
in
peroti
in
si
ni
mogel
omastiti
kljuna
.
Ali
ni
prav
naredil
Jovica
?
"
"
Prav
.
"
"
Ziniti
in
nič
reči
,
ne
velja
–
nas
je
učil
Jovica
.
Ako
ti
,
gospodine
Franjo
,
pogledaš
za
Danico
,
onda
pošten
človek
zre
izza
brda
–
kakor
bi
posijalo
solnce
na
cvetje
.
Toda
Birkov
,
zaptije
,
Atif
Sarajlija
,
Gajer
–
jok
–
ne
boš
pil
,
Mujo
,
šečerli
šerbeta
!
"
Vilar
se
je
lahno
namuzal
.
,
Za
vraga
–
zrel
deček
!
'
je
pomislil
.
Potem
ga
je
vprašal
,
kdaj
je
prišla
Danica
iz
Črne
Gore
,
na
kar
je
dobil
pojasnilo
,
da
je
lansko
jesen
šel
Jovica
sam
ponjo
na
Cetinje
in
jo
privedel
v
Tuzlo
k
Bajićevim
.
Ker
ji
tam
ni
ugajalo
,
je
prišla
k
bratu
v
Pilić
.
"
Nu
–
dobro
,
Vazko
.
Pozdravi
mi
Danico
in
doma
bodite
prijazni
z
njo
!
"
je
rekel
inženir
ter
položil
list
na
mizo
.
"
Čemo
,
bogme
!
In
ti
pridi
v
nedeljo
k
nam
v
Pilić
.
Drljačka
ti
speče
piško
in
kolač
.
"
"
Sedaj
ne
morem
,
ker
se
preselim
v
Tuzlo
.
"
Deček
je
svetlo
pogledal
.
"
In
ti
ne
prideš
v
han
?
"
je
vprašal
z
obupnim
in
prosečim
glasom
.
Vilarju
se
je
zasmilil
.
Smatral
ga
je
za
prijatelja
,
ki
ve
za
njegovo
srčno
zadevo
.
"
Pridem
,
Vazko
.
Samo
za
nekaj
tednov
grem
v
mesto
,
da
zgradim
nov
most
preko
Jale
.
Tudi
za
tvojega
strica
bom
govoril
–
"
"
O
,
prosi
zanj
,
gospodine
Franjo
!
On
je
nedolžen
kakor
punčica
v
očesu
.
Dolgčas
nam
je
po
njem
.
"
Dečku
se
je
zmračilo
lice
.
"
Ko
bom
v
Tuzli
dodelal
in
vse
opravil
,
se
povrnem
sem
in
vso
zimo
ostanem
tukaj
.
Pridno
bom
hodil
v
han
in
v
Pilić
pridem
.
Pa
te
dni
pridem
še
tudi
v
han
.
"
Ko
je
bil
Vazko
odšel
,
je
sedel
Vilar
k
mizi
,
da
prečita
list
.
Pa
to
ni
bilo
lahko
.
Črke
so
mu
migljale
pred
očmi
;
imele
so
svoje
posebne
poteze
,
repke
in
zavijače
,
kakršnih
ni
našel
v
slovnici
.
Začel
je
razbirati
kljuke
in
krevljice
od
zadaj
;
najprej
je
pogledal
na
podpis
,
ki
se
mu
je
precej
razodel
:
–
Jovica
Milošević
.
Potem
je
pomislil
nekaj
in
zarobantil
,
čemu
mu
kaludjer
in
pisal
z
latinico
,
ki
mu
prav
tako
gladko
teče
kakor
cirilica
.
,
Nu
Srbin
je
šovinist
,
ki
se
obeša
na
te
kaveljce
,
kakor
vsak
drug
na
svoje
.
Prav
ima
.
Slovenec
bi
v
takem
slučaju
bratu
Slovanu
najbrž
pisal
nemški
,
ker
šolobarda
je
ves
zaljubljen
v
nemščino
celo
tam
,
kjer
tega
ni
potreba
.
Tako
je
prepeljal
svojo
jezico
od
kaludjera
na
Slovence
in
se
polagoma
potolažil
.
Pričel
je
zopet
odgonetati
začarano
pismo
.
Odkril
je
ogovor
in
pozdrav
.
S
pomočjo
pismenk
,
ki
jih
je
spoznal
v
podpisu
,
ogovoru
in
pozdravu
,
je
hitro
razluščil
vso
vsebino
.
V
pismu
ga
je
prosil
Jovica
,
naj
gotovo
pride
popoldne
,
ko
bo
stalo
solnce
nad
Zelebojem
,
na
stezo
,
ki
drži
nad
Medvedjim
Dolom
v
Kladanj
in
v
dolino
ob
Krivaji
,
na
tisto
stezo
,
kjer
sta
se
sešla
zadnjič
.
Povedati
mu
mora
nekaj
važnega
,
kar
bo
posvetilo
v
zadevo
o
najdenem
in
zaplenjenem
orožju
ter
oprostilo
Mušića
ječe
,
,
ako
Bog
i
sreća
dade
'
.
Vilar
je
dolgo
držal
list
v
roki
in
strmel
vanj
.
Ta
nenavadni
človek
s
kolotočnimi
hajduškimi
očmi
–
hajduštvo
je
šele
zdaj
spoznal
v
teh
živahnih
očeh
,
prej
se
mu
zdele
melanholične
–
in
z
neugnanim
sovraštvom
do
tujcev
,
se
mu
je
zazdel
sumljiv
.
Gotovo
je
bežal
na
planino
zato
,
ker
se
boji
oblasti
zaradi
skritega
orožja
.
V
strahu
pred
kaznijo
je
bežal
morda
na
hajduški
sestanek
.
In
zdaj
ga
vabi
,
da
se
prizna
sam
v
krivdi
in
ga
prosi
posredovanja
,
ki
osvobodi
starega
Mušića
.
Domislil
se
je
,
da
mu
je
Jovica
ono
popoldne
na
stezi
nad
Medvedjim
Dolom
razodel
,
da
je
v
njegovem
taboru
vse
znano
,
kar
se
godi
v
Vilarjevem
.
Kakšen
tabor
je
menil
?
Tabor
nezadovoljnežev
,
sovražnih
agitatorjev
,
zarotnikov
,
vohunov
,
morda
celo
hajduški
tabor
?
Sklenil
je
,
da
se
odzove
prejetemu
vabilu
.
Ni
sicer
prijetno
,
posredovati
v
stvari
,
ki
se
je
obrnila
na
takšno
kočljivo
stran
,
no
Jovica
se
mu
je
zdel
vselej
zanimiv
,
dasi
nesrečen
poštenjak
,
vrhutega
je
Daničin
brat
,
zato
se
razgovoru
z
njim
noče
odtegniti
.
Postal
je
radoveden
in
radovednost
bi
ga
bila
gnala
v
samo
središče
hajduškega
zbora
.
Po
obedu
se
je
potil
v
goro
.
Tih
in
zamišljen
je
šel
preko
Medvedjega
Dola
,
ne
da
bi
besedo
izpregovoril
z
delavci
,
ki
so
pri
njegovem
pojavu
dvignili
glave
,
navajeni
njegovega
prijaznega
pozdrava
.
Ni
se
mu
mudilo
,
solnce
je
stalo
na
modrojasni
vedrini
še
daleč
od
Zeleboja
.
V
onem
delu
pragozda
,
ki
so
mu
drvarji
prizanesli
,
ker
so
ga
spoznali
za
bolnega
,
je
poduškal
.
Sedeč
na
skalini
ob
neznatni
stezici
,
je
zvesto
gledal
gor
in
dol
med
drevje
,
se
li
ne
pojavi
oni
,
kateri
ga
je
bil
pozval
.
Ohlajen
je
nadaljeval
pot
.
Srce
mu
je
zabilo
močneje
,
kadar
se
je
ozrl
krog
sebe
,
se
li
ne
odvali
od
kod
iz
gozdnega
mraka
nesrečnež
,
ki
se
mora
skrivati
pred
orožniki
.
Nad
udrtino
,
kjer
je
oni
dan
z
daljnogledom
zasledoval
Atifa
Sarajlijo
,
je
dolgo
stal
.
Pregledal
je
vso
golavo
:
razen
šumljanja
vode
v
jarku
nikjer
glasu
in
nobenega
živega
bitja
.
Solnce
je
stalo
nad
Zelebojem
,
ko
je
zavil
krog
skalnih
gruč
in
zagledal
tisto
mračno
dolinico
,
kjer
je
bil
zadnjič
zaspal
.
In
tam
ga
je
čakal
Jovica
.
Sedel
je
na
tratini
in
poleg
šumar
,
tisti
Milan
Nikolić
,
ki
ga
je
bil
Vilar
že
dvakrat
površno
videl
v
Miloševićevi
družbi
.
Moža
sta
vstala
,
ko
se
jima
je
približal
.
Jovica
je
pobral
svojo
drenovko
,
mu
šel
par
korakov
naproti
ter
mu
stisnil
roko
v
zahvalo
,
da
se
je
pdzval
njegovi
prošnji
.
Šumar
si
je
obesil
karabino
na
ramo
.
Oster
in
presunljiv
smeh
je
zaigral
v
njegovih
temnih
očeh
.
"
Nu
pobratime
,
zdravstvuj
!
"
se
je
poslavljal
z
globoko
donečim
glasom
pri
Jovici
.
"
Jaz
grem
preko
Kravanje
,
da
ustrelim
zajca
za
večerjo
.
A
pazi
mi
,
Jovica
,
na
roko
,
da
bo
zdrava
,
kadar
prenehajo
kokodakati
jajca
in
zapojo
petelini
.
In
zapomni
si
:
beg
je
ukazal
psu
,
pes
repu
,
rep
dlaki
,
dlaka
je
vedno
na
tlaki
.
"
Po
teh
zagonetnih
besedah
je
snel
karabino
in
napravil
z
njo
inženirju
vojaško
počaščenje
,
prenesši
jo
na
levo
stran
na
srce
.
Potem
je
pohitel
po
stezi
,
ki
je
držala
navkreber
proti
prevalu
.
Vilar
je
gledal
za
orjaškim
gozdnim
čuvajem
,
čigar
skrivnostne
besede
je
pač
slišal
,
pa
jih
ni
razumel
.
Še
le
,
ko
mu
je
oni
izginil
izpred
oči
,
je
opazil
,
da
Jovica
več
ne
nosi
roke
na
preramnici
,
ima
jo
pa
še
obvezano
.
"
Kaj
je
s
tem
skrivnostnim
šumarjem
?
"
je
vprašal
.
"
V
katerem
taboru
se
nahaja
ta
:
v
vašem
ali
v
tujem
?
Morda
služi
obema
.
"
"
Pošten
človek
je
Milan
Nikolić
,
"
je
odgovoril
Jovica
.
"
To
je
torej
tisti
,
ki
vam
prinaša
novice
iz
tujega
labora
?
"
"
I
višje
glave
so
na
naši
strani
.
Vedi
,
da
so
razmere
zdaj
za
naše
ljudstvo
takšne
–
"
"
Naša
uprava
ni
idealna
,
a
tako
slaba
ni
,
kakor
sodiš
ti
.
"
"
Nezmožna
je
,
zato
nastavlja
pri
nas
nezmožne
ljudi
iz
vaših
krajev
.
Vesela
je
,
da
se
jih
iznebi
doma
.
ln
če
pridobi
našega
človeka
,
če
dobi
Bošnjaka
,
ki
ji
hoče
opravljati
iškarijotsko
delo
,
vzame
i
njega
v
svojo
službo
.
"
Jovica
se
je
spustil
po
strmem
pobočju
v
jarek
,
Vilar
za
njim
.
Debeli
gramoz
ni
držal
težke
stopinje
,
tako
da
sta
bolj
drčala
nego
šla
.
Iz
kamenja
,
izpostavljenega
ves
dan
solnčni
žari
,
je
puhtela
toplota
in
zvrha
jima
je
solnce
pripekalo
v
tilnik
.
Vsa
zapotena
sta
pridrsala
v
dno
jarka
k
potoku
.
Do
sem
ni
segalo
solnce
;
osvežujoč
hlad
ju
je
obvel
.
Jovica
je
postal
,
se
naslonil
na
skalo
in
izpregovoril
:
"
Gospodine
Franjo
,
morda
veš
,
kako
se
je
vršila
okupacija
tuzlanskega
okraja
–
"
"
Vem
,
"
mu
je
prestrigel
besedo
inženir
,
počivajoč
na
kamnu
in
otirajoč
si
pot
s
čela
.
"
Saj
sem
sam
služil
v
diviziji
generala
Saparija
.
"
Jovica
je
debelo
pogledal
nanj
.
"
Dobro
.
Ako
si
služil
,
veš
.
Ko
je
Sapari
vdrugič
navalil
na
Tuzlo
ter
jo
osvojil
in
je
plevljanski
mufti
s
svojimi
Arnavti
bežal
proti
Zvorniku
,
so
se
vstaši
,
ki
so
se
bili
iz
tuzlanskega
okraja
pridružili
muftiju
,
razkropili
na
vse
štiri
vetrove
.
Mnogo
jih
je
bežalo
preko
Konj-planine
po
stezi
,
na
kateri
sva
prej
stala
,
v
pokrajino
ob
Drinači
,
Krivaji
in
pod
Romanjoplanino
.
Tam
je
gospodovala
že
vaša
vojska
.
Ker
ji
vstaši
niso
hoteli
oboroženi
priti
v
pest
,
so
spotoma
pometali
orožje
v
hosto
ali
ga
skrili
v
duplinah
in
jamah
skalovja
.
Hajdi
za
menoj
,
pokažem
ti
takšno
skrivališče
!
"
Lezla
sta
nekaj
časa
kraj
potoka
navzdol
med
redkim
,
a
bohotnim
zelenjem
,
priraslim
iz
peska
in
gline
.
Na
levo
in
desno
so
stale
pečine
,
obrasle
z
mahom
in
ubornim
grmičjem
;
na
njih
so
se
poznali
vplivi
prirodnih
sil
:
tu
je
dežnica
ali
snežnica
vrtala
po
njih
in
jih
izmila
ali
jih
je
pa
raztrgal
mraz
;
tam
trohni
in
se
drobi
med
zarezami
in
razpokami
v
prst
kamenje
,
odkrušivše
se
od
skalnih
gruč
;
in
tu
široko
zija
razpočena
skala
,
kakor
bi
podzemeljski
zmaj
odpiral
žrelo
in
vdihoval
zrak
;
in
visoko
gori
mora
ležati
na
nekakšnem
obronku
ali
pomolu
majhna
leha
rodovitne
zemlje
,
vsa
prerasla
z
zeliščjem
,
ki
se
od
zdolaj
zdi
podobno
pisanemu
šopku
,
pripetemu
k
skali
za
okras
.
Dočim
je
Vilar
včasi
pogledal
v
razsekano
pobočje
,
ugibajoč
,
koliko
je
kraškega
značaja
v
teh
skalah
,
je
Jovica
bistro
zrl
v
tla
ter
delal
gaz
med
širokimi
,
temno
pegastimi
listi
pripotočnih
rastlin
.
Zdajci
pa
je
postal
.
"
Evo
,
tu
je
hodila
nedavno
tega
človeška
noga
.
Tu
pred
nama
se
pozna
v
glini
sled
opanke
,
"
je
izpregovoril
,
odgrnivši
z
drenovko
zeliščje
.
"
Tu
in
tam
je
zlomljeno
sočnato
stebelce
.
O
,
tu
je
te
dni
hodil
prokleti
Atif
Sarajlija
.
"
Vilarju
se
je
začelo
daniti
.
In
hitro
je
povzel
:
"
Res
je
hodil
.
Veš
li
,
tisto
popoldne
,
ko
si
mi
v
teh
samotah
pravil
povest
svojega
bednega
življenja
,
sem
ga
gori
s
steze
opazoval
,
kako
je
lezel
iz
tega
jarka
.
Pod
pazduho
je
nesel
nekaj
v
papir
ali
v
cunje
zavitega
.
"
Jovica
se
je
naglo
obrnil
in
trpko
je
vzbruhnil
:
"
Glej
,
gospodine
dragi
,
kako
se
vse
to
ujema
!.
Tega
mi
takrat
nisi
povedal
,
da
je
nekaj
nesel
.
Torej
baš
tisti
dan
!
Turški
pes
je
nesel
orožje
iz
skrivališča
,
da
ga
podtakne
meni
in
Mušiću
.
Hajdiva
dalje
!
"
Inženir
ni
bil
na
jasnem
,
kako
je
to
,
da
se
nahaja
tu
sredi
gozdov
orožno
skladišče
,
ne
da
bi
ljudje
kradli
handžarje
in
samopale
.
Jovica
mu
je
razložil
,
da
je
orožje
skril
najbrž
neki
Smajo
Sarajlija
,
ki
je
bežal
z
vstaši
iz
Tuzle
in
je
potem
pred
svojo
smrtjo
povedal
zanj
svojemu
bratu
Atifu
.
"
Dolgo
sem
pazil
na
Atifa
,
kam
hodi
po
handžarje
,
ki
jih
prodaja
tujcem
,
"
je
razkladal
Milošević
,
"
naposled
sem
ga
spazil
.
Mimo
mene
,
Atifa
in
še
dveh
drugih
nihče
ne
ve
za
to
skladišče
.
In
ko
bi
vedel
,
vsak
bi
se
ga
ognil
,
ker
se
sedaj
vsak
boji
orožja
.
Sicer
so
tudi
drugod
takšna
skrivališča
;
baje
se
je
nahajalo
zadnje
dni
septembra
1878.
leta
po
gozdih
toliko
stran
vrženega
orožja
,
kolikor
gob
.
Dobri
ljudje
so
pobrali
in
poskrili
,
kar
je
bilo
porabnega
,
ker
čez
sedem
let
vse
prav
pride
.
Kar
je
bilo
slabega
,
so
prostovoljno
odnesli
v
konak
.
"
Pri
groblji
nagomiljenega
kamenja
sta
zapustila
potok
ter
se
vzpela
kvišku
med
grmovjem
in
trnjem
.
Tu
in
tam
so
bili
po
raztrganem
pobočju
vidni
sledovi
človeške
hoje
.
Jovica
je
šel
ravno
,
Vilar
je
lezel
malone
po
vseh
štirih
.
Prišla
sta
na
ozko
,
polici
podobno
torišče
rodovitne
zemlje
,
ki
je
prej
pokrivala
kamenite
stene
in
je
morda
še
le
pred
dobrim
desetletjem
,
razgalivši
skale
,
zdrknila
doli
na
torišče
.
Zarastlo
jo
je
samo
mlado
rastlinje
:
trnje
,
borovje
,
resje
in
ostra
trava
.
Kdor
je
pogledal
proti
vrhu
razgaljene
stene
,
je
lahko
spoznal
,
kje
se
je
odtrgala
ta
gruda
zemlje
.
Še
več
prsti
in
peska
bi
bilo
pridrčalo
s
pečine
,
da
ni
krušenja
zadržaval
mogočen
borovec
,
ki
se
je
,
sam
zase
stoječ
prav
na
robu
skale
,
temno
risal
na
sinjem
nebosklonu
in
stražil
pravilni
razvoj
v
naravi
in
pa
ono
podolgovato
in
nizko
odprtino
v
skalo
,
pred
katero
sta
prispela
Jovica
in
Vilar
.
"
Tu
sva
na
cilju
,
"
je
rekel
prvi
,
kažoč
na
odprtino
,
nad
katero
so
liki
streha
visele
kamenene
plasti
.
"
Tu
treba
luči
,
drugače
ne
moreva
v
podzemlje
.
"
Izza
pasu
je
privlekel
dve
drobni
svečici
in
ju
prižgal
;
eno
je
sam
nesel
,
drugo
je
dal
tovarišu
.
Pri
vhodu
sta
se
morala
skloniti
,
tako
nizka
je
bila
jama
.
Stisnjen
duh
po
zemlji
jima
je
udaril
v
nos
.
Votlina
se
je
kmalu
toliko
zvišala
,
da
sta
stopala
lahko
vzravnana
.
Slabo
sta
brleli
lučici
v
gluho
temo
.
Vilar
je
posvetil
v
steno
in
jo
potipal
–
nič
vlažna
;
tudi
tla
so
bila
suha
,
kamenita
:
špilja
je
bila
kakor
nalašč
ustvarjena
za
orožarno
.
Obotavljajoč
se
in
preiskujoč
podzemlje
,
je
nekoliko
zaostal
.
Ko
pa
je
zaslišal
iz
teme
krepke
kletve
,
kakršne
se
ne
spodobijo
človeku
,
ki
zna
na
pamet
katekizem
in
psaltir
,
je
hitro
stopil
za
Jovico
,
ki
je
ves
razburjen
govoril
:
"
Ako
je
njegov
Allah
pravičen
;
mora
ga
pahniti
v
sedmo
peklo
.
Moja
skrb
bo
,
da
ga
pahne
čim
prej
.
Brušenih
handžarjev
mi
je
na
razpolago
,
kolikor
hočem
,
a
zanj
bo
zadosti
eden
.
Čakaj
,
ti
krvižejni
volk
,
oči
ti
iztaknem
,
ušesa
ti
populim
,
za
tvoja
čreva
te
povlečem
preko
Konj-planine
!
"
Votlo
je
donela
strašna
grožnja
pod
obokom
podzemlja
.
"
Kaj
pa
je
?
"
je
prestrašen
vprašal
inženir
.
"
Glej
,
tu
je
ležalo
vse
polno
handžarjev
,
pušk
,
samopalov
in
streliva
in
tu
je
za
peklo
dozoreli
pes
vzel
,
kar
mi
je
podtaknil
.
"
Možaka
sta
posvetila
na
tla
,
kjer
so
bile
v
kotu
jame
ob
steni
razprostrte
suhe
,
grobo
obsekane
veje
kot
stelaže
za
orožje
.
Vilar
je
posvetil
po
vseh
vejah
.
"
Na
tvojih
policah
niti
pipca
ni
,
kaj
še
handžar
,
samopal
in
tako
dalje
,
"
se
je
pošalil
.
Bolj
nego
ta
zatohla
luknja
bi
ga
bila
zanimala
hajduška
četa
s
kolotočnimi
očmi
,
visečih
brk
,
oborožena
od
nog
do
glave
.
"
Vse
je
ukradel
Atif
Sarajlija
,
"
je
ječal
Jovica
ter
svetil
po
koteh
.
"
Moral
je
pač
domnevati
,
da
sem
ga
zalezoval
,
ko
je
hodil
sem
po
handžarje
,
in
da
sem
našel
to
skrivališče
.
Glej
,
tu
leže
še
cunje
,
ki
je
z
njimi
čistil
orožje
,
in
črepinja
z
oljem
–
"
"
Kako
more
ukrasti
,
kar
ni
pripadalo
nikomur
.
Vzel
je
zalogo
,
ki
se
je
brez
gospodarja
valjala
tukaj
,
ker
bi
ga
bil
sicer
prehitel
kdo
drugi
,
"
je
ravnodušno
menil
inženir
,
pomikajoč
se
proti
izhodu
.
"
Prenesel
jo
je
.
O
,
gotovo
je
zapazil
,
da
tudi
jaz
vem
za
njegovo
orožarno
,
zato
jo
je
prenesel
.
Zbal
se
je
,
da
bi
kdo
zaloge
,
iz
katere
je
jemal
orožje
za
ničemne
namene
,
ne
pokazal
zaptijam
,
zato
jo
je
skril
drugam
.
Ubil
te
Bog
,
prokleti
nevernik
!
Slaven
si
v
švabskem
taboru
,
a
slava
in
propast
gre
ena
za
drugo
.
Kdor
me
je
enkrat
prevaril
,
ne
bo
me
drugi
pot
.
"
Vilar
si
je
oddahnil
,
ko
sta
stopila
zopet
pod
vedro
nebo
in
je
zagledal
nebeško
luč
.
"
Brate
,
povej
mi
,
čemu
si
me
povabil
v
to
samoto
?
"
"
Hotel
sem
ti
pojasniti
vso
stvar
,
ki
si
ji
bil
včeraj
popoldne
priča
.
Da
je
orožje
še
tukaj
,
bi
bilo
mogoče
ugonobiti
Atifa
Sarajlijo
.
Lahko
bi
se
dokazalo
,
da
je
oboje
orožje
,
ono
,
ki
so
ga
zaptije
zaplenili
,
in
ono
,
ki
se
je
nahajalo
tukaj
,
enega
izvira
in
kova
.
To
bi
še
ne
bil
veljaven
dokaz
za
njegovo
krivdo
,
toda
ko
bi
ti
hotel
pričati
,
da
si
videl
ono
popoldne
pogana
,
gredočega
iz
tega
jarka
–
"
"
Prisežem
,
da
sem
ga
videl
,
tudi
kuhar
v
Medvedjem
Dolu
ga
je
videl
tisto
popoldne
priti
od
te
strani
.
Prisežem
,
da
je
nesel
zavitek
,
kjer
so
se
lahko
nahajali
handžarji
–
"
"
To
bo
zadosten
dokaz
–
"
"
Atif
je
zvita
glava
,
vse
bo
utajil
in
še
nate
bo
zvalil
,
da
si
imel
ti
tukaj
orožno
skladišče
,
on
pa
da
te
je
nadzoroval
in
čakal
ugodne
prilike
,
ko
te
lahko
zagrabi
in
ovadi
.
"
Jovica
je
molčal
in
premišljeval
,
zroč
Vilarju
naravnost
v
obraz
.
Naposled
je
vprašal
:
"
In
ti
bi
verjel
njemu
?
"
"
Ne
,
Jovica
.
Ti
si
odkrit
človek
,
vse
verjamem
,
kar
hočeš
.
Samo
s
tvojo
politiko
se
ne
ujemam
.
Pričati
pa
hočem
z
lahko
vestjo
zate
,
kakor
je
moja
dolžnost
.
"
Iskrene
so
bile
te
besede
,
ker
ob
njih
je
mislil
na
Danico
,
kateri
bi
bil
rad
ohranil
zaščitnika
.
Prepričan
je
bil
,
da
je
Jovica
skrben
brat
svoji
sestri
,
dasi
ne
mara
govoriti
o
ženski
.
"
In
kaj
nameravaš
sedaj
?
"
je
sočutno
vprašal
.
"
Sedaj
treba
rešiti
Mušića
.
Z
orožniki
ne
maram
iti
,
zato
pojdem
sam
po
stranskih
potih
z
brda
na
brdo
pa
v
Tuzlo
.
Jutri
,
ko
se
dan
zazna
,
bom
stal
pred
konakom
.
Ne
bojim
se
.
Na
hercegovskih
bojiščih
sem
se
navadil
gledati
smrti
v
obraz
,
v
Bosni
se
nisem
bal
razvratnih
ljudi
,
ne
sodnikov
in
zaptij
,
ne
psov
–
kakor
veš
–
"
Jovici
se
je
pojavil
v
očeh
melanholičen
nasmeh
,
ki
je
rekel
:
Glejte
,
kako
odločna
in
neupogljiva
je
volja
mojega
gospodarja
,
nasmeh
,
ki
ga
včasi
zdravniški
izvedenci
pred
sodiščem
proglašajo
za
znak
dušne
nenormalnosti
,
kadar
poseže
višja
moč
vmes
ali
pa
posebne
okolnosti
govore
za
osvoboditev
obtoženca
.
"
In
sedaj
se
sodnikom
zopet
smelo
zazrem
v
obraz
,
"
je
pristavil
.
"
Potem
pa
,
kar
Bog
da
in
sreča
junaška
!
Hajdiva
!
"
Ubrala
sta
povratno
pot
v
jarek
,
potem
poševno
po
groblji
razdrobljenega
skalovja
,
prav
tam
,
koder
je
šel
oni
dan
Atif
Sarajlija
s
svojim
plenom
.
Zasopljen
se
je
pletel
in
lovil
inženir
za
svojim
bodrim
tovarišem
.
Zamislil
se
je
vanj
.
Okolnost
,
da
se
je
odločil
k
sodišču
,
mu
je
ugajala
.
Čital
je
že
večkrat
,
kako
težko
je
pri
teh
preprostih
sinovih
narave
,
bivajočih
pred
vrati
orienta
,
prodreti
v
globino
njih
misli
in
namer
in
da
je
dolgotrajna
zasužnjenost
zasadila
v
njih
duše
opreznost
in
nezaupljivost
.
No
Jovica
se
ni
kazal
boječega
in
nezaupljivega
.
Imel
je
svoje
trdovratne
nazore
,
plaval
je
v
svojih
priljubljenih
idejah
,
s
katerimi
se
je
odkrito
ponašal
.
Vilar
je
našel
neko
sorodnost
med
svojim
in
njegovim
značajem
.
Po
obeh
se
je
vila
črta
globokega
vsmiljenja
,
ki
ju
je
spajala
.
Vedel
je
,
da
misli
oni
,
gredoč
preko
planine
,
intenzivno
o
tem
,
kako
bi
pomagal
,
ne
sebi
,
ampak
drugim
ljudem
.
Tudi
on
,
Vilar
,
je
nosil
na
svojih
samotnih
potih
takšne
nazore
v
glavi
.
Razloček
pa
je
bil
ta
,
da
Jovica
ni
bil
razsoden
,
dočakljiv
človek
,
da
ga
je
gnala
njegova
vroča
južna
kri
naprej
in
se
je
v
svoji
domišljavosti
zanašal
na
odpor
z
orožjem
v
roki
.
Jedro
njegovih
misli
je
bil
odpor
na
vsej
črti
proti
vsiljenemu
in
krivičnemu
redu
.
In
to
je
bilo
naravno
,
ker
na
Balkanu
tekmujejo
narodi
z
orožjem
,
ne
kakor
na
zapadu
,
z
gospodarskimi
podvigi
,
s
številkami
,
ki
značijo
kapital
;
Vilar
pa
je
sanjaril
o
tem
,
kako
bi
mirnim
potom
privedel
svoje
drvarje
in
kolikor
mogoče
tudi
druge
bosenske
ljudi
iz
njih
bednega
stanja
do
blagostanja
,
sicer
ne
do
takšnega
razvratnega
nadčloveškega
življenja
,
kakršnega
uživajo
njegovi
znanci
na
otoku
,
pač
pa
do
neke
prijetne
,
tople
udobnosti
,
v
kateri
bi
se
le
malo
čutila
peza
robstva
.
Bal
se
je
za
Miloševića
.
Ta
človek
,
ki
pozna
narod
in
bi
mu
s
svojo
nadarjenostjo
lahko
več
koristil
nego
sto
tujcev
,
se
pogreza
vedno
niže
v
odpornost
.
Pač
se
mu
posreči
,
prepričati
sodnike
,
da
pravi
krivec
je
Atif
Sarajlija
,
toda
svojih
misli
ne
bo
znal
kontrolirati
,
pri
zagovoru
jih
na
dlani
poda
sodnikom
,
ki
bodo
smatrali
njegovo
prepričanje
za
nevarno
novoustanovljenemu
redu
in
ga
zato
lahko
do
popolne
pomiritve
dežele
pridrže
v
zaporu
.
Ko
sta
prišla
na
zložno
stezico
,
sta
zopet
izpregovorila
.
Jovica
je
vprašal
:
"
Ali
nisi
ozlovoljen
,
da
te
pokličejo
zaradi
mene
k
sodišču
?
"
"
Ako
povem
resnico
,
kaj
mi
morejo
?
"
"
Mene
smatrajo
za
agitatorja
in
očitali
ti
bodo
,
da
občuješ
s
takšnim
človekom
.
Še
nevarnejše
bo
občevanje
z
menoj
,
kadar
postanem
poleg
agitatorja
še
maščevalec
.
Ako
žene
Atif
Sarajlija
svoje
maščevanje
do
skrajnosti
,
se
tudi
jaz
lahko
posvetim
z
osveto
.
Ko
opravim
svojo
stvar
pri
sodišču
,
ga
poiščem
v
planini
.
Zagrabim
ga
za
vrat
,
ko
pojde
za
svojim
ničemnim
poslom
,
zalotim
in
zadavim
ga
,
klečečega
v
travi
in
klanjajočega
se
ob
zarji
proti
Meki
.
Mera
njegovih
zločinov
je
polna
.
"
Vilar
je
odmajal
z
glavo
rekoč
:
"
Ni
lahko
meriti
živemu
volku
rep
in
mu
šteti
zobe
.
"
"
Pravijo
sicer
:
Ako
se
hočeš
osvetiti
Turčinu
,
prosi
Boga
,
da
ga
najdeš
pijanega
.
A
jaz
mu
treznemu
upihnem
luč
življenja
in
ko
bi
imel
sto
handžarjev
za
pasom
.
"
"
Ne
ubijaj
,
prijatelj
!
Težko
je
človeku
do
smrti
,
če
si
zločin
na
ramo
naprti
.
Premisli
dobro
,
na
kakšno
pot
bi
zašel
–
"
"
Kdor
dolgo
misli
,
malo
dela
.
"
"
Poslušaj
me
,
ki
ti
želim
dobro
.
"
"
Slabo
je
zanj
,
ki
vsakega
posluša
.
"
"
Še
slabše
je
za
tistega
,
ki
ne
posluša
nikogar
.
Pomisli
,
da
nisi
sam
na
svetu
.
Sestro
imaš
–
"
Jovica
je
postal
,
se
obrnil
in
tako
presunljivo
je
pogledal
na
Vilarja
,
da
ta
prvi
hip
ni
vedel
,
ali
mu
oni
očita
njegovo
naklonjenost
Danici
ali
ga
hoče
samo
opomniti
,
da
ni
vredno
govoriti
o
ženski
.
"
Res
–
Danico
imam
rad
,
"
je
rekel
.
"
Ona
je
povsem
nedolžna
.
Mnogo
je
nedolžnih
ljudi
,
ki
trpe
po
krivem
in
se
ne
morejo
braniti
.
Glej
,
za
zatirane
ljudi
bi
plakal
,
plakal
bi
za
Mušića
,
ko
bi
bilo
kaj
solz
v
mojih
očeh
.
Ko
se
vrne
,
naj
ti
pove
,
koliko
je
on
prestal
v
svojem
bednem
živlienju
.
Plakal
bi
za
sestro
,
ko
bi
solze
ganile
trde
ljudi
.
Treba
nam
zopet
prijeti
za
puško
in
handžar
.
Ne
potraja
dolgo
in
zopet
se
bodo
glasile
bojne
pesmi
po
hercegovskih
gorah
.
Stojan
Kovačević
že
zbira
vstaške
čete
,
da
naredi
konec
naši
sramoti
.
"
"
Stojan
Kovačević
ne
bo
mogel
odoleti
premoči
,
in
ko
bi
šli
z
njim
vsi
možje
,
kar
jih
je
od
Drine
do
morja
,
"
je
hitro
in
s
poudarkom
povzel
inženir
,
videč
,
da
je
oni
zašel
v
svoj
deklamatorski
in
agitatorski
ton
.
"
Ako
ne
poginemo
v
boju
,
zadušimo
se
v
sužnjosti
.
Če
se
utopim
v
morju
ali
v
potoku
,
oboje
je
enako
.
"
"
In
kaj
naj
počne
tvoja
sestra
sama
na
svetu
?
"
je
oprezno
vprašal
Vilar
z
glasom
,
ki
se
je
tresel
.
Jovica
ni
izgrešil
njegove
razburjenosti
.
Z
izkušajočim
pogledom
mu
je
zrl
v
obraz
rekoč
:
"
Najde
se
dober
človek
,
ki
poskrbi
zanjo
,
ki
jo
bo
branil
Bierkopfa
,
Atifa
in
podobnih
nečistnikov
.
Sicer
pa
–
kar
ji
je
usojeno
.
"
Te
besede
so
Vilarja
nekoliko
zmešale
;
ni
vedel
,
kako
naj
si
jih
razloži
:
ali
smatra
njega
za
tistega
dobrega
človeka
,
ki
poskrbi
za
Danico
,
ali
ga
šteje
k
nečistnikom
?
V
poslednjem
njegovem
stavku
je
videl
kos
brezsrčnega
iztočnega
fatalizma
.
"
Torej
ti
misliš
,
da
je
ženski
usojeno
?
"
je
vprašal
.
"
Ženski
je
usojeno
,
moški
si
dela
svojo
usodo
sam
,
"
je
odgovoril
Milošević
ter
mahnil
s
palico
po
grmovju
.
"
Hajdiva
,
gospodine
Franjo
!
Dolga
je
moja
pot
in
mudi
se
mi
,
da
čim
prej
razbremenim
Mušića
,
zbrišem
z
njega
sum
in
ga
kot
najboljšega
Daničinega
zaščitnika
pošljem
v
Pilić
nazaj
.
"
Molče
sta
šla
navzdol
.
Pri
neki
drči
se
je
Jovica
zopet
ustavil
.
"
Tu
opravim
svojo
večerjo
,
potem
gre
moja
pot
v
stran
preko
hoste
.
"
Vilar
je
mislil
,
da
privleče
tovariš
izza
pasa
kos
kruha
in
sira
,
sede
in
povečerja
,
toda
kaludjer
se
je
okrenil
k
trnju
,
ki
je
ob
stezi
preprezalo
grmovje
in
je
bilo
polno
zrelih
ostrožnic
.
Začel
je
trgati
črne
jagode
in
jesti
.
"
Slabo
,
hajduško
večerjo
imaš
,
brate
,
"
je
rekel
inženir
.
"
Ni
baš
najbolja
,
"
je
ravnodušno
odgovoril
.
Hipoma
se
je
prevrnila
njegova
misel
k
veliki
žaloigri
naroda
in
iz
"
Gorskega
venca
"
je
zadeklamiral
:
"
O
prokleta
kosovska
večerja
–
"
Gledal
ga
je
Vilar
,
kako
je
obiral
in
zobal
jagode
.
Zamislil
se
je
vanj
.
Ta
človek
je
bil
toliko
preprost
in
primitiven
,
kar
se
tiče
telesnih
potrebščin
,
kolikor
je
bil
vzvišen
,
kar
se
tiče
značajnosti
.
Ni
ga
še
oblizala
ona
kultura
,
ki
nas
je
tako
globoko
pogreznila
v
boječnost
in
hlapčevstvo
,
pijanost
ni
skrhala
njegove
jeklene
volje
,
požrešnost
ga
ni
potopila
v
brezznačajnost
.
Visoko
je
dvigal
glavo
iz
tope
druhali
.
"
Bujna
glava
si
,
Jovica
,
občudujem
te
.
Veliko
je
tvoje
sovraštvo
,
pa
tudi
krivda
tvojih
preganjalcev
je
velika
.
Jokal
bi
se
zate
,
ko
bi
solze
kaj
koristile
.
"
"
V
kakršnem
kolu
se
nahajam
,
tako
moram
tudi
igrati
.
"
Zopet
sta
molčala
.
Vilar
je
pogledal
na
uro
.
Ker
je
bilo
že
pozno
in
skrajnji
čas
,
da
pohiti
pri
belem
dnevu
v
dolino
,
se
je
poslovil
.
"
Jovica
,
da
se
živa
in
zdrava
zopet
vidiva
!
"
je
mehko
rekel
za
slovo
.
Kaludjer
se
je
obrnil
in
mu
podal
roko
.
"
Bog
ve
,
kaj
je
za
koga
.
On
ne
plačuje
vsako
soboto
,
toda
pride
dan
,
ko
nagradi
tvoje
poštenje
.
Sreča
naj
hodi
s
teboj
,
gospodine
Franjo
!
"
Sklonivši
se
zopet
k
grmovju
,
je
zagonetno
pristavil
:
"
Škoda
je
umreti
in
mučno
je
živeti
.
Toda
vsake
muke
je
kdaj
konec
,
sramote
pa
nikdar
.
"
Vilar
je
pohitel
v
dolino
.
Štiri
dni
pozneje
je
šel
po
kosilu
zopet
v
han
.
Svoje
stvari
je
že
uredil
in
oddal
Bierkopfu
.
Ni
vedel
,
kaj
narediti
s
poslednjim
popoldnevom
pred
odhodom
v
Tuzlo
,
zato
je
šel
v
han
.
Tako
je
namreč
sam
v
sebi
upravičeval
svojo
pot
,
ker
se
je
še
vedno
bal
,
priznati
si
vso
resnico
.
Gredoč
ob
Oskovi
,
je
kraj
poti
videl
v
travi
nekaj
lepih
zrelih
jabolk
.
Ob
robu
goščave
je
stala
jablana
,
ki
se
je
šibila
pod
rdečerumenim
sadom
.
Drevo
ni
bilo
cepljeno
,
no
sad
njegov
se
je
zdel
žlahten
.
Pobral
je
jabolko
,
ga
razkrojil
in
pokusil
.
Krhelj
je
bil
kiselkast
,
skoraj
vkup
je
vlekel
ustnici
,
toda
za
žejo
in
osnaženje
ust
je
bil
dober
.
Pomlajen
bi
imel
izboren
okus
.
Še
en
sad
je
pobral
in
ga
vtaknil
v
žep
.
Danes
je
bil
prav
židane
volje
.
Na
neprijetnosti
,
ki
so
zadele
Mušića
in
Jovico
,
je
že
pozabil
,
sitnega
pisarskega
posla
se
je
za
šest
tednov
tudi
že
iznebil
,
sedaj
bo
v
Tuzli
pokazal
svoje
stavbno
znanje
.
Misli
o
tem
so
ga
spravile
v
veselo
razpoloženje
.
Zarana
si
je
na
vse
zgodaj
pel
,
seveda
ko
je
bil
gozdar
že
odšel
iz
kolibe
;
dopoldne
ga
je
sčegetalo
toliko
časa
v
goltanec
,
da
je
začel
naposled
na
ves
glas
deklamirati
"
Krst
pri
Savici
"
.
Tudi
popoldne
ga
in
zapustila
dobrovoljnost
.
Stopivšega
pod
pristrešje
hana
,
kjer
je
šivala
Danica
in
je
Vazko
drobil
suhe
veje
,
ga
je
tako
zalomila
prešerna
radost
,
da
bi
bil
po
načinu
dobrovoljnih
slovenskih
mamic
najrajši
prijel
Danico
za
nosek
in
jo
vprašal
:
"
Ali
je
Pero
že
doma
?
"
Pa
tega
ni
storil
,
ker
je
na
prvi
pogled
zapazil
,
da
kraljuje
pri
obeh
osebicah
globoka
resnost
.
Deklica
je
vzela
s
stolčka
,
ki
je
stal
pred
njo
,
klobčiče
raznobarvnih
niti
ter
jih
položila
v
svoje
naročje
.
To
je
smatral
za
znamenje
,
da
je
stolček
pripravljen
zanj
.
Prenesel
ga
je
na
mesto
,
ki
se
je
nahajalo
sredi
med
ognjiščem
,
improviziranim
na
tleh
,
in
med
Danico
.
Sedel
je
.
Nemudoma
je
pritekel
Vazko
,
razgrnil
pepel
,
naložil
gorivo
in
začel
pihati
v
živo
oglje
.
"
Ali
sta
prodala
danes
že
dosti
kave
?
"
je
vprašal
Vilar
,
obrnjen
k
deklici
.
Pogledala
je
nanj
z
vso
tisto
melanholijo
,
ki
jo
je
bil
včasi
videl
v
očeh
njenega
brata
.
Zdela
se
mu
je
bolj
zaupna
in
manj
plašljiva
nego
drugikrat
.
Zanjo
je
odgovoril
Vazko
:
"
Prodala
sva
nekaj
.
"
"
Komu
?
"
"
Bili
so
tu
zaptije
–
"
"
Zaptije
?
"
je
ponovil
Vilar
.
"
Kaj
so
iskali
?
"
"
Deček
je
skomizgnil
z
ramo
,
češ
:
Kdo
ve
?
Čez
hip
je
rekel
:
"
In
Drljačka
je
bila
tukaj
.
V
mlin
je
prišla
po
moko
in
je
posedela
.
"
Zaplapolal
je
slab
ogenj
in
zapihal
tenak
in
prozoren
dim
iz
sebe
.
Vilar
je
odmaknil
svoj
stolček
za
dve
pedi
dalje
od
ognja
.
Pomislil
je
o
revščmi
teh
dveh
osebic
in
o
bosenski
bedi
sploh
.
Vse
tukaj
lenari
,
pa
ljudje
tega
niso
sami
krivi
,
ampak
tisti
,
ki
so
jim
vladali
in
jim
vladajo
.
Njih
dolžnost
bi
bila
,
da
skrbe
za
poduk
,
za
šole
,
kar
privede
po
dolgi
poti
do
delavnosti
in
blagostanja
.
Danici
ni
očital
lenobe
,
saj
jo
je
našel
vselej
pri
delu
,
a
Vazko
naj
bi
hodil
v
šolo
,
čeprav
v
primitivno
Miloševićevo
;
boljša
je
bila
nego
nič
in
več
bi
mu
koristila
nego
ta
borna
prodaja
kave
.
Ogenj
se
je
vedno
bolj
razlizaval
ter
puhal
,
in
Vilar
se
mu
je
iznova
umaknil
za
toliko
,
da
je
sedel
že
ramo
ob
rami
poleg
Danice
.
"
Kaj
je
s
Perom
?
Ali
še
ni
prišel
?
"
jo
je
nežno
vprašal
.
"
Ne
,
"
je
odgovorila
tiho
in
se
sklonila
k
šivanju
.
"
Pero
kmalu
pride
,
za
to
sem
ti
porok
.
Jutri
pojdem
v
Tuzlo
in
onda
–
kar
Bog
da
.
Za
tvojega
brata
hočem
pričati
tako
,
da
zaradi
tistega
orožja
ne
ostane
nikakšnega
suma
več
na
njem
.
Ako
se
s
kakšno
nepremišljeno
besedo
sam
ne
zaplete
kakorsibodi
v
mrežo
,
onda
ga
morajo
v
kratkem
izpustiti
.
Resnica
je
,
da
je
sedaj
toliko
zakonov
v
Bosni
,
stari
turški
so
in
novi
avstrijski
,
da
preko
njih
pravice
niti
videti
ne
moremo
,
a
še
je
pravica
na
svetu
,
le
to
je
,
da
spi
včasi
.
A
jaz
jo
hočem
probuditi
,
kakor
sem
jo
potresel
gori
v
Konj-planini
–
bogme
!
"
Pri
poslednji
besedi
je
,
zadovoljen
s
svojim
delovanjem
in
svojo
zgovornostjo
,
pritrknil
z
glavo
.
Prišel
je
bil
itak
že
z
dobrovoljnostjo
v
srcu
sem
,
vrhutega
pa
ga
je
sedaj
še
bližina
krasne
deklice
tako
prevzela
,
da
so
mu
proti
njegovi
navadi
v
obilni
meri
tekle
besede
.
Takšno
blebetanje
ugaja
vsaki
ženski
in
tudi
mlade
neizkušene
Srbkinje
se
je
prijelo
.
Zahvalila
ga
.
je
z
jasnim
,
dolgim
in
presunljivim
pogledom
,
ki
je
zelo
pogrel
Vilarja
.
"
Še
že
prijemlje
,
se
že
udomačuje
,
"
je
banalno
mislil
.
,
Ljubi
me
kakor
oči
v
glavi
.
'
In
razveselil
se
je
tega
odkritja
,
ki
ima
zmožnost
stopnjevanja
in
se
pri
eni
zaljubljeni
dvojici
lahko
tisočkrat
ponavlja
.
V
takšnih
nedolžnih
odkritjih
se
vrši
ves
proces
takozvane
ljubezenske
sreče
.
Vazko
je
prinesel
kavo
in
inženir
je
izvrnil
prvo
skodelico
.
Segel
je
v
žep
po
duhanu
.
Tedaj
je
otipal
jabolko
.
"
Spotoma
sem
pobral
ta
lepi
sad
,
glej
,
Danica
!
Kako
je
svež
,
nikjer
načet
!
"
Vrtel
je
jabolko
med
prsti
.
"
Zate
sem
pobral
.
Hočeš
li
?
"
Govoril
je
deloma
neresnico
,
zakaj
namenoma
za
deklico
ni
vtaknil
jabolka
v
žep
.
Toda
ona
mu
je
vse
verjela
.
Verjela
je
v
njegovo
dobro
srce
,
smatrala
ga
je
za
vsegamogočnega
človeka
,
ki
bo
opral
in
rešil
Mušića
in
Jovico
,
verjela
,
da
tiči
v
izročitvi
tega
jabolka
poseben
pomen
.
V
vročem
navalu
krvi
je
vsa
presenečena
segla
po
sadu
in
z
dvema
prstoma
prijela
zanj
.
No
Vilar
ni
hotel
precej
izpustiti
.
S
svojim
kazalcem
je
pritisnil
njen
palec
k
jabolku
.
Tako
sta
nekaj
hipov
držala
za
nevarni
sad
,
ki
ga
je
bil
Bog
prepovedal
prvima
zemljanoma
v
raju
.
In
zroč
v
njegov
od
strasti
izpremenjeni
obraz
,
si
je
deklica
mislila
:
,
Ljubi
me
kakor
svoje
oči
v
glavi
.
'
Prišel
je
i
njej
čas
odkritja
in
spoznanja
.
Dobivši
jabolko
v
svojo
oblast
,
si
ga
je
položila
v
nedrja
in
globoko
je
nanje
povesila
glavo
.
Umni
Vazko
je
vse
videl
,
kaj
se
godi
.
Vedel
je
,
česar
ni
vedel
Vilar
,
namreč
da
pomeni
to
nekaj
posebnega
,
ako
poda
mladenič
deklici
jabolko
.
Kakor
Daničino
tako
je
Vazkovo
otožnost
pregnal
gospodin
Franjo
s
prijaznostjo
in
prikupljivostjo
.
In
hitro
se
je
deček
vživel
v
vlogo
zvodnika
.
"
Oj
,
gospodine
Franjo
,
veš
li
,
kaj
se
je
zgodilo
v
Piliću
?
"
je
živahno
vprašal
,
ko
je
natakal
kavo
v
findjan
,
ki
mu
ga
je
oni
podstavil
pod
bakreni
lonček
.
Inženirju
je
od
pravkar
odigranega
ljubezenskega
dueta
toliko
zastala
sapa
,
da
ni
odgovoril
na
vprašanje
,
pač
pa
je
šinil
z
glavo
kvišku
in
debelo
se
je
zazrl
v
dečka
,
siloma
skrivajoč
valovanje
krvi
.
Vazko
je
tolmačil
njegovo
ponarejeno
strmenje
za
radovednost
,
zato
je
pohitel
:
"
Glej
,
gospodine
Franjo
,
Luka
Brnjavčić
je
ugrabil
Luco
in
jo
odvedel
na
svoj
dom
v
Morančane
.
Drljačka
je
pravila
.
Eto
,
gospodine
Franjo
!
"
Iznebivši
se
važne
novice
,
je
cmaknil
z
ustnicama
in
potresel
glavo
.
Vilar
bi
bil
rad
zvedel
,
kako
se
je
vršila
ugrabitev
Luce
Drljačke
.
"
Kaj
je
pravila
Drljačka
?
"
je
hitro
vprašal
,
mešaje
kavo
.
"
Eto
,
Luka
je
ugrabil
Luco
in
jo
privedel
boso
in
gologlavo
v
Morančane
.
V
nedeljo
sta
tukaj
še
kolo
igrala
in
tisti
večer
jo
je
vzel
in
vso
noč
sta
hodila
na
njegov
dom
.
Venčati
se
hoče
z
njo
.
Toda
mati
Drljačka
ni
zadovoljna
s
tem
,
ker
drug
ženin
iz
Ljubače
bi
rad
dobil
Luco
.
Tudi
je
ta
ženin
potrošil
že
dvajset
dukatov
za
različne
darove
,
ki
jih
je
kupil
dekletu
.
Pa
mladi
Brnjavčić
in
njegov
oče
nikakor
nočeta
pustiti
Luce
iz
hiše
,
rajši
sama
pošljeta
Drljački
kravo
.
Zdaj
se
pogajajo
zanjo
.
"
"
Ali
za
kravo
?
"
je
vprašal
Vilar
,
gladeč
si
bradico
,
zvisoka
in
s
takšno
ljubeznivo
nasmešljivostjo
,
da
je
probudil
Danico
iz
njenih
sladkih
sanj
:
v
burnem
in
tihem
smehu
se
je
tresla
njena
glava
nad
šivanjem
.
"
Jok
–
za
Luco
se
pogajajo
,
"
je
malo
glasneje
poudaril
Vazko
,
razžaljen
,
ker
ga
nočejo
razumeti
.
"
Počakaj
,
Vazko
,
zadnjič
pri
kolu
si
malo
drugače
pravil
.
Rekel
si
,
da
stari
Brnjavčić
brez
dveh
volov
ne
mara
Luce
v
hišo
,
danes
pa
praviš
,
da
ponuja
za
Luco
kravo
.
Kaj
je
torej
prav
?
Rad
bi
vedel
,
ali
moram
kupiti
,
preden
se
oženim
,
vola
in
kravo
in
par
koz
,
ali
dobim
takšne
živali
z
nevesto
v
hišo
.
"
Vazko
se
je
pokazal
nekoliko
zmešanega
v
svojem
zvodniškem
poslu
.
Čez
hip
je
odgovoril
:
"
Tebi
ni
treba
kupovati
živine
,
ti
imaš
polno
omaro
žoltih
dukatov
.
Tako
je
,
kakor
pravim
danes
.
Včasi
ima
človek
istino
v
glavi
,
a
nehote
pride
na
jezik
narobe
.
Lahko
se
je
pa
stari
Brnjavčić
že
tudi
premislil
.
"
"
No
–
kako
so
se
pogodili
naposled
za
Luco
?
"
"
Šli
so
k
fratru
v
Tuzlo
–
"
"
Kaj
so
katoliki
?
"
"
Brnjavčići
in
Drljače
so
katoliki
.
Šli
so
k
fratru
v
Tuzlo
,
pa
ta
je
rekel
,
da
stvari
on
ne
more
razsoditi
,
a
pisal
bo
svojemu
metropolitu
v
Sarajevo
,
in
dokler
ne
pride
odgovor
,
naj
počakajo
.
Toda
