držalse
je
tega
pravila
.
V
par
dneh
so
bile
urejene
knjige
,
in
obhodil
je
z
Janezom
vse
obširno
posestvo
,
pregledal
meje
,
dal
postaviti
,
kjer
je
bilo
treba
novih
mejnikov
,
in
zapisal
si
,
kar
je
bilo
treba
popraviti
ali
odpraviti
.
Tako
se
je
bil
natanko
poučil
o
dejanskem
stanju
svojega
imenja
,
in
ko
ga
je
obiskal
gospod
Stojan
s
soprogo
in
tastom
svetovavcem
,
ni
bil
nikdar
v
zadregi
,
ko
se
je
povpraševalo
o
tej
in
oni
stvari
,
in
ni
se
več
bal
,
da
se
osmeši
s
kakim
vprašanjem
.
Postajal
je
od
dne
do
dne
zadovoljnejši
in
ponosnejši
,
da
je
toliko
in
toliko
sveta
njegovega
,
prav
njegovega
,
in
omilila
se
mu
je
misel
,
da
preživi
v
tem
skritem
,
prijaznem
kotu
vse
dni
svojega
življenja
.
Zatorej
je
pa
tudi
začel
skrbeti
,
da
naredi
iz
tega
kotička
prijetno
,
zložno
bivališče
,
odkoder
bi
ne
hrepenel
nikamor
drugam
.
Svatbo
svoje
sestre
bi
bil
napravil
Lovro
rad
na
svojem
gradu
;
a
temu
se
je
uprl
oče
;
še
hujše
pa
nameri
Lovrovi
,
da
bi
povabil
tudi
Majerjeve
,
češ
,
da
se
to
spodobi
.
„
Kadar
se
boš
ti
ženil
,
“
je
dejal
,
„
vabi
,
kogar
hočeš
,
toda
mene
in
Majerja
ne
skupaj
!
Ti
ljudje
so
prijatelji
tvojemu
denarju
,
naši
družini
pa
ne
.
“
Lovro
se
je
že
udajal
,
dasi
mu
je
delo
težko
pretrgati
še
te
rahle
vezi
,
ki
so
ga
spominjale
Majerjeve
hiše
.
V
majhnih
krajih
zadobe
tudi
majhni
dogodki
veliko
važnost
.
Tako
se
je
Gorenja
vas
živo
zanimala
za
Bojančeve
Metke
svatbo
.
Majerjevi
,
ki
so
bili
zaman
upali
,
da
bodo
povabljeni
,
zakrivali
so
z
norčevanjem
in
zabavljanjem
nejevoljo
.
Dan
poroke
so
so
utaborili
vsi
pod
Bendeževimi
kostanji
,
koder
so
morali
svatje
mimo
.
Barona
Bergerja
,
ki
se
je
bil
nastanil
pri
Bendežu
,
odkar
ga
je
bil
zapodil
Bojanec
,
je
šel
klicat
sam
Edvard
,
naj
pride
k
njim
gledat
dogodek
,
ki
pretresa
svet
.
Prijazno
je
bil
vzprejet
baron
,
ker
ga
je
priporočala
mržnja
proti
Bojancu
;
in
posebno
ljubeznivo
ga
je
pozdravila
Irma
,
ki
se
je
v
krasni
novi
obleki
zavedala
,
da
se
niti
od
daleč
ne
more
meriti
ž
njo
nobena
družica
;
tem
neodpustljivejše
se
ji
je
zdelo
vedenje
Lovrovo
.
Jeden
sam
v
Gorenji
vasi
je
bil
toliko
modrijan
,
da
se
ni
brigal
za
tako
malenkost
;
to
je
bil
doktorand
Radivoj
Čuk
,
ki
je
bas
prikorakal
proti
Bendeževim
kostanjem
s
trdnim
sklepom
,
da
ostavi
to
dopoldne
Gorenjo
vas
in
pokaže
radovednim
rojakom
vso
ničemurnost
njih
vedenja
.
Držal
se
je
dolgočasno
,
zaspano
in
dajal
obrazu
zaničljiv
izraz
,
da
bi
spoznal
vsakdo
,
da
je
doživel
ta
mož
že
vse
drugačne
dogodke
in
videl
vse
drugačne
kraje
.
Gorenjevaščani
niso
spoznali
tega
,
ker
so
imeli
preveč
opravka
s
svatbo
,
in
ker
niti
Radivoj
ni
bil
prorok
v
domačem
kraju
.
„
Gospod
doktor
,
gospod
doktor
Čuk
!
Bog
vas
sprimi
!
“
klical
je
gospod
Majer
izpod
kostanja
in
molil
mu
obe
roki
naproti
.
Radivoj
je
obstal
,
vzel
med
kazavcem
in
sredincem
leve
roke
viržinko
iz
ust
,
pridržal
jo
poleg
svoje
rame
,
spravil
z
desnico
klobuk
v
jednako
višino
in
priklonil
se
z
milostivim
nasmehom
.
„
Gospod
doktor
,
kje
ste
bili
toliko
časa
,
kdaj
ste
se
vrnili
?
“
„
Povsod
me
je
bilo
dosti
,
gospod
Majer
,
“
odgovoril
je
Radivoj
duhovito
,
„
po
Gorenjskem
in
po
Dolenjskem
.
Sinoči
sem
se
vrnil
,
in
kaka
izprememba
,
kak
prevrat
v
Gorenji
vasi
!
Tu
dobi
pač
vsaka
malenkost
svetoven
pomen
.
“
„
Gospod
Čuk
,
kaj
slišim
!
“
oglasila
se
je
Irma
in
priklonila
se
mu
.
„
Vas
da
ne
zanimajo
svatbe
,
ki
so
največjega
pomena
za
vse
mlade
ljudi
?
“
„
Za
ves
človeški
rod
,
gospod
doktor
,
za
ves
človeški
rod
,
ha
,
ha
,
ha
,
“
grohotal
se
je
Majer
.
„
Mene
ne
zanimajo
;
zato
hitim
ven
,
na
prosto
,
kjer
vlada
mir
in
tihota
.
“
„
V
miru
in
tihoti
živi
žalost
,
“
dejala
je
zopet
Irma
,
„
veselje
pa
je
glasno
,
in
vrhunec
veselja
je
svatba
.
“
„
Gospica
,
jaz
ugovarjam
.
Konec
vsake
vesele
igre
je
svatba
,
po
kateri
ne
ve
noben
pesnik
nič
veselega
več
povedati
.
“
„
Koliko
budalosti
v
jedni
sapi
!
“
godrnjal
je
baron
proti
Edvardu
.
„
To
je
svetovno
domišljav
človek
,
“
šepetal
je
Edvard
.
„
Ima
se
za
najizkušenejšega
človeka
,
ker
ima
že
toliko
izkušenj
za
seboj
,
ki
jih
ni
prestal
.
“
„
Poosebljena
eleganca
!
“
čudila
se
je
na
tiho
gospa
in
gledala
ga
skozi
lornjet
.
„
Rokavice
,
kravata
,
manšete
,
vse
po
najnovejši
šegi
,
celo
zapestnico
ima
.
Palice
,
gospod
baron
,
ne
zna
nikdo
tako
sukati
.
“
„
Kakor
rojen
za
palico
,
“
godrnjal
je
baron
;
Irma
pa
je
zadržavala
Radivoja
.
„
Meni
se
zdi
,
gospod
doktor
,
“
je
dejala
,
„
da
se
motite
.
Vesela
igra
se
res
konča
s
svatbo
kakor
žaloigra
s
katastrofo
,
toda
zato
,
ker
se
največje
veselje
ne
da
več
popisati
,
kakor
največja
žalost
ne
;
to
se
da
le
čutiti
.
“
„
Gospica
,
klanjam
se
vaši
bistroumnosti
;
a
jaz
ne
čutim
pri
tej
svatbi
nič
.
“
„
Ker
ste
samopašni
kakor
vsi
moški
;
a
treba
veseliti
se
z
veselimi
in
žalovati
z
žalostnimi
.
Ali
vas
ne
spominja
ta
svatba
,
da
doleti
morebiti
tudi
vas
jedenkrat
jednaka
sreča
?
“
„
In
baš
ta
neprijetni
spomin
me
žene
žalovat
že
zanaprej
v
samoto
.
“
„
Oh
,
gospod
doktor
,
jaz
se
podajam
,
ker
vidim
,
da
vas
ne
uženem
.
A
vi
žalite
ves
ženski
rod
,
ki
ima
svatbo
za
največjo
srečo
.
“
„
Gospica
,
v
imenu
vsega
moškega
spola
se
vam
zahvaljujem
za
poklon
,
“
smehljal
se
je
Radivoj
že
nekoliko
menj
modrijanski
.
Laskanje
je
tudi
modrijanu
nevarno
,
in
Radivoj
naj
pazi
,
da
ga
neusmiljeni
nazori
o
ženstvu
ne
puste
na
cedilu
ali
pa
on
njih
ne
;
zakaj
z
nazori
pade
ugled
;
ugled
pa
je
modrijanu
potrebnejši
od
brade
.
„
Peljejo
se
!
“
zakričal
je
Edvard
in
skočil
na
cesto
.
„
Gospod
doktor
,
hitro
,
če
hočete
videti
kaj
lepega
!
“
pomignila
je
Irma
,
in
zdaj
še
le
je
pristopil
Radivoj
,
stresel
roko
gospodu
Majerju
in
Edvardu
,
poljubil
jo
gospej
in
pozdravil
baš
tako
prezirljivo
barona
kakor
ta
njega
.
„
Dve
odprti
kočiji
,
“
dejal
je
Edvard
;
„
a
čegava
je
prva
?
Kaka
konja
!
Vranca
kakor
živa
vraga
!
“
Visoka
,
svetlo
opravljena
vranca
sta
pripeljala
novo
kočijo
,
ki
jo
je
moško
vozil
s
šopkom
za
klobukom
podkrajski
Janez
;
v
kočiji
pa
je
sedela
gospa
Stojanova
s
hčerjo
Ano
in
nasproti
Lovro
z
gospodom
svetovavcem
.
Nehote
je
pozdravil
gospod
Majer
,
ko
je
zdiknila
kočija
mimo
.
V
drugem
vozu
se
je
peljal
Stojan
z
ženinom
in
družicama
Milico
in
Heleno
.
Družba
pod
kostanjem
se
je
spogledala
.
„
Kje
je
kupil
Bojanec
take
konje
?
“
čudil
se
je
Edvard
.
„
Izborna
konja
,
“
dejal
je
baron
.
Majer
pa
je
vprašal
Bendeža
,
če
bodo
zaprli
fantini
svatom
cesto
.
„
To
se
razume
;
na
ta
račun
že
pijejo
dve
uri
.
“
—
Majer
je
peljal
družbo
na
svoj
dom
,
da
bo
z
vrta
gledala
ves
„
veličastni
izprevod
.
“
Radivoj
je
korakal
seveda
ob
Irmini
strani
in
podajal
ji
obilo
prilike
čuditi
se
njegovi
bistroumnosti
.
„
Torej
vi
mislite
,
gospod
doktor
,
“
dejala
je
in
zadela
se
ga
rahlo
s
pahljačo
,
„
da
smo
ženske
samo
potrebno
zlo
na
svetu
?
“
„
Moje
prepričanje
,
ne
zamerite
gospica
.
“
„
A
odkod
imate
to
laskavo
prepričanje
?
“
„
Iz
zgodovine
,
iz
modroslovja
,
iz
izkušnje
.
“
„
A
potrebno
zlo
se
mi
vidi
protislovje
samo
ob
sebi
.
Dobro
je
potrebno
,
zlo
pa
ni
potrebno
.
A
zakaj
da
bi
bile
zlo
,
ta
poklon
morate
razjasniti
!
“
„
Naš
prvi
oče
Adam
,
gospica
,
bi
najlažje
odgovoril
na
to
vprašanje
,
potem
David
,
Salomon
,
ki
je
bil
najmodrejši
kralj
,
dokler
mu
ženske
niso
zmešale
glavo
,
in
Samson
je
postal
fllister
,
ko
se
je
bil
seznanil
z
Dalilo
.
“
„
Zakaj
se
nam
po
vseh
straneh
toliko
hvale
poje
!
Saj
veste
,
gospod
doktor
,
pesništvo
nas
imenuje
svoj
večni
predmet
.
“
„
Pesništvo
je
tudi
popolnoma
nepotrebno
,
“
dejal
je
Radivoj
.
„
Izborno
!
Gospod
baron
,
predstavljam
vam
somišljenika
.
Vedite
,
gospod
Čuk
,
da
gospod
baron
tudi
črti
iz
vse
duše
pesništvo
.
“
„
Samo
stihe
,
gospica
Irma
,
“
popravljal
je
baron
.
„
Prozo
berem
,
če
je
zanimiva
;
a
verza
ne
spravim
doli
.
“
„
Saj
še
poskusili
niste
.
“
„
Pač
,
ko
sem
bil
majhen
;
a
me
je
moral
oče
vselej
prej
pretepsti
,
in
tega
me
spominja
še
vedno
vsak
verz
.
“
„
O
blagi
duši
!
“
vzkliknila
je
Irma
.
„
A
če
je
pesništvo
odveč
,
kaj
pa
naj
rečemo
o
modroslovju
!
“
„
Isto
taka
oslarija
,
“
odgovoril
je
baron
.
„
Modroslovje
je
jedino
opravilo
,
vredno
pametnega
moža
,
“
dejal
je
s
poudarkom
Radivoj
.
„
A
kaj
koristi
?
“
„
Modroslovje
daje
človeku
stalnost
,
doslednost
v
mišljenju
,
govorjenju
in
delovanju
.
“
„
In
te
stalnosti
,
doslednosti
ne
more
premekniti
nobena
stvar
?
“
„
Nobena
.
“
„
Tudi
ženska
ne
?
“
„
Tudi
ne
,
“
dejal
je
Radivoj
,
pomislivši
,
kam
da
meri
Irma
in
kaj
bi
se
bolj
skladalo
z
modroslovnim
njegovim
sostavom
in
z
duhovito
vlogo
sovražnika
vsega
ženskega
spola
.
„
Pravega
modroslovca
tudi
ženska
ne
premoti
.
“
„
Torej
so
bili
Adam
,
David
,
Salomon
samo
premalo
modroslovci
.
“
„
Istina
.
“
„
Torej
so
sami
krivi
,
da
so
bili
zapeljani
.
Zakaj
se
niso
pečali
marljivejše
s
tem
,
kar
je
jedino
vredno
pametnega
moža
.
Vas
,
gospod
doktor
,
gotovo
ne
bi
bila
preslepila
nobena
Dalila
in
nobena
Eva
.
“
„
Nekaj
resnice
je
v
tem
,
gospica
,
a
le
nekaj
.
Poglaviten
vzrok
je
vendar
ženska
.
Če
bi
Eve
ne
bilo
,
ne
bi
bil
grešil
Adam
.
“
„
Oh
,
gospod
doktor
,
“
nasmehnila
se
je
Irma
poredno
,
„
jaz
vas
že
vidim
v
duhu
kot
grmečega
pravdnika
ali
strogega
sodnika
,
kako
strmite
,
ko
se
zagovarja
ubogi
zatoženec
tako
nekako
:
Tatvine
jaz
nisem
kriv
;
kajti
če
bi
ne
bilo
v
blagajnici
denarja
,
ne
bi
ga
bil
vzel
.
Poglaviten
vzrok
je
vendar
denar
.
“
„
Dobro
,
gospica
Irma
,
“
mrmral
je
baron
.
„
Jaz
bi
pretepel
vsakega
dolgočasnega
domišljavca
in
po
vrhu
ga
še
tožil
,
da
je
vzrok
pretepa
ta
idijot
.
“
„
V
paradoksu
gospice
Irme
tiči
mnogo
resnice
,
ne
da
bi
si
je
bila
v
svesti
,
“
modroval
je
Radivoj
mirno
,
ne
mene
se
za
puhle
baronove
opazke
,
saj
se
mu
je
priklonila
zopet
Irma
.
„
Človek
je
sin
časa
,
vzgoje
,
okoliščin
;
te
so
zanj
odgovorne
.
“
„
Tako
,
gospod
doktor
?
Kje
pa
ostane
prostost
človeška
,
volja
njegova
!
“
„
Prostost
!
“
dejal
je
Radivoj
in
puhnil
dim
iz
smotke
.
„
Prostost
!
Gospica
,
gotovo
ste
že
brali
o
zločinskih
lobanjah
,
o
posebnosti
njih
možganov
?
Kaj
more
tak
človek
za
to
,
da
mu
je
podelila
narava
možgane
,
ki
ga
silijo
v
zločin
!
“
„
Take
ljudi
bi
morali
že
naprej
pobesiti
in
postreliti
,
“
rogal
se
je
baron
.
„
Tako
sodi
nerazsodna
masa
,
“
dejal
je
Radivoj
hladno
;
„
drugim
se
zde
taki
ljudje
pomilovanja
vredni
,
ne
kazni
.
“
„
Kaj
morejo
pa
potem
tudi
pošteni
ljudje
za
to
,
da
so
pošteni
?
Ne
li
,
gospod
doktor
?
“
„
Globoka
,
istinita
misel
,
gospica
.
“
„
In
kaj
morejo
slednjič
modroslovci
za
to
,
da
so
modroslovci
!
“
smejala
se
je
Irma
.
„
Tako
odpade
važno
tisto
opravilo
,
jedino
vredno
pametnega
človeka
,
ko
zadostuje
lobanja
.
“
Temu
po
njegovih
mislih
malo
modroslovnemu
izvajanju
živahne
deklice
se
je
nasmehnil
Radivoj
bolj
prisiljeno
nego
pomilovalno
.
„
Logike
za
ženske
ni
,
“
dejal
je
z
Mirza-Schaffyjem
.
„
In
kaj
moremo
me
za
to
?
“
krenila
ga
je
po
roki
.
„
A
če
za
nobeno
reč
ne
more
nikdo
nič
,
potem
ni
na
svetu
ne
dobrega
ne
zla
.
“
„
Prav
za
prav
.
“
„
Torej
tudi
ženske
nismo
zlo
,
gospod
doktor
.
“
„
Quod
erat
demonstrandum
,
“
pristavil
je
baron
.
Radivoj
pa
je
bil
nekoliko
nejevoljen
,
ne
na
Irmo
,
ki
ga
je
jako
zabavala
,
ampak
na
barona
,
ki
se
je
predrznil
rogati
se
mu
.
Moral
je
imeti
zadnjo
besedo
in
začel
razlagati
na
dolgo
in
široko
,
da
dobro
je
to
,
kar
koristi
,
zlo
,
kar
škodi
.
„
Kaj
koristijo
tedaj
modroslovci
?
“
vprašala
je
brž
Irma
.
„
O
tem
si
belijo
sami
glave
,
“
odgovoril
je
baron
.
„
Oh
,
oprostite
!
“
popravljala
je
Irma
.
„
Saj
se
ne
govori
o
koristi
modroslovcev
,
ampak
kaj
da
koristimo
me
ženske
.
Ne
li
,
gospod
doktor
?
“
„
Da
,
to
je
preporna
točka
.
In
če
mi
dokažete
,
gospica
,
da
koristi
vaš
spol
več
,
nego
škoduje
,
odrečem
se
takoj
svojemu
sistemu
in
stopim
v
dolgo
vrsto
častivcev
lepega
spola
.
“
„
Za
toliko
nagrado
se
treba
potruditi
,
“
nasmehnila
se
je
ona
.
„
O
kmeticah
,
ki
delajo
od
jutra
do
večera
,
med
tem
,
ko
koristni
moški
spol
poseda
pri
Bendežu
in
nanje
zabavlja
,
ne
bova
govorila
.
Ne
li
?
“
„
Velja
.
“
„
A
me
,
me
gosposke
ženske
smo
tako
škodljive
in
nevarne
.
“
„
Oprostite
,
gospica
,
“
opravičeval
se
je
Radivoj
in
brisal
si
ščipalnik
,
„
vas
to
ne
zadeva
.
“
„
To
se
razume
;
navzoči
so
vedno
izvzeti
,
to
je
prvo
modroslovno
pravilo
.
Koristno
imenujete
to
,
kar
ohranjuje
življenje
,
škodljivo
,
kar
je
uničuje
.
“
„
Gotovo
.
“
„
Potrebno
pa
je
gotovo
to
,
brez
česar
bi
ne
mogli
živeti
,
kakor
zrak
,
jed
,
pijača
.
Brez
česar
pa
ne
moremo
živeti
,
to
nas
ohranjuje
;
in
kar
nas
ohranjuje
,
to
je
koristno
.
Kar
je
torej
potrebno
,
to
je
tudi
koristno
;
in
ker
smo
me
potrebne
—
saj
ste
nas
imenovali
potrebno
zlo
—
zato
smo
tudi
koristne
človeški
družbi
.
“
„
Quod
erat
demonstrandum
,
“
pristavil
je
zopet
baron
.
„
Potrebno
je
tedaj
koristno
,
zlo
pa
škodljivo
,
in
potrebno
zlo
protislovje
.
“
„
Quod
erat
demonstrandum
.
“
—
Baronova
latinščina
je
močno
jezila
Radivoja
,
ki
je
spoznal
,
da
bode
najbolje
obrniti
vso
stvar
na
šalo
,
in
v
šali
je
bil
Radivoj
mojster
.
„
Gospica
,
premagan
sem
,
“
dejal
je
slovesno
;
„
nikdar
več
ne
bom
rekel
,
da
so
ženske
potrebno
,
ampak
da
so
nepotrebno
zlo
.
“
Ozrl
seje
na
obe
strani
,
če
je
pač
slišala
vsa
družba
bistroumni
dovtip
,
in
gladil
si
brado
,
ko
ga
je
imenovala
Irma
prijetnega
in
zabavnega
modroslovca
.
Črnoglede
svoje
nazore
je
tudi
odslovil
začasno
Radivoj
,
ker
so
mu
bili
na
poti
.
Pod
vrtom
so
zapirali
fantje
svatom
cesto
z
verigo
,
ki
je
bila
s
slamo
ovita
,
in
gospod
Majer
jim
je
naročal
,
naj
se
le
krepko
postavijo
.
„
Brez
skrbi
,
gospod
Majer
,
“
kričal
je
godec
Boltè
,
hud
,
da
hočejo
svatovati
brez
njegovega
sodelovanja
,
„
dokler
se
ne
odkupi
nevesta
,
ne
pojde
nikdo
skozi
.
“
Od
cerkve
se
je
začelo
ukanje
,
Majerjevi
so
se
pomeknili
bliže
ograje
,
in
takoj
je
pridrdrala
podkrajska
kočija
in
ustavila
se
pred
verigo
.
Konja
sta
prhala
in
vzpenjala
se
,
in
Boltè
je
kričal
:
„
Kdor
hoče
čez
cesto
,
naj
plača
nevesto
!
“
Janez
bi
bil
najrajši
padel
po
njem
,
ker
je
bil
jezen
zaradi
fantovske
pesmi
o
podkrajski
medilnici
;
a
sta
mu
dajala
konja
preveč
opravka
.
V
drugem
vozu
je
sedel
svetovavec
in
hudoval
se
,
da
mora
biti
cesta
prosta
,
da
je
to
javno
nasilstvo
.
„
Navadna
beračija
,
“
dejal
je
Stojan
.
Lovro
je
bil
med
tem
zamašil
Boltetu
z
denarjem
usta
,
ker
se
je
bal
prepira
;
kajti
začeli
so
bili
mlajši
svatje
vpiti
,
da
se
ne
sme
zapirati
cesta
,
ker
ne
gre
nevesta
iz
vasi
,
in
rvati
kole
iz
meje
.
Gospod
Majer
,
ki
je
bil
pričakoval
večje
rabuke
,
se
je
umeknil
v
zatišje
.
„
Nevesta
je
ljubka
,
“
dejala
je
Irma
.
„
Krasna
!
“
navduševal
se
je
Edvard
;
„
moja
prva
ljubezen
.
Pred
njo
se
kar
skrijte
,
kar
vas
je
gosposkih
.
“
„
Jaz
ugovarjam
,
“
dejal
je
Radivoj
.
„
Gospodu
doktorju
ugajata
bolje
družici
,
“
opomnila
je
Irma
.
„
Zaradi
teh
ne
ugovarjam
,
gospica
,
“
priklonil
se
je
Radivoj
.
„
Gospodu
doktorju
motijo
še
Dunajčanke
glavo
,
“
menila
je
gospa
.
„
In
srce
,
ha
,
ha
,
ha
,
“
pristavil
je
gospod
Majer
,
„
in
srce
.
“
„
Beli
sta
bili
obe
kakor
liliji
,
jedna
rdeče
,
druga
višnjevo
prepasani
,
v
narodnih
barvah
.
“
„
Brez
okusa
,
brez
tega
,
kar
imenuje
Francoz
chic
,
“
modroval
je
Radivoj
.
„
Gospod
doktor
,
vi
ste
jako
razvajeni
,
“
zavračala
ga
je
Irma
.
„
Bojim
se
,
da
vas
ne
čaka
mnogo
zabave
v
Gorenji
vasi
“
.
“
„
Jaz
ugovarjam
,
“
nasmehnil
se
ji
je
sladko
Radivoj
;
baron
pa
je
vlekel
Edvarda
proč
,
češ
,
da
mu
prihaja
slabo
,
če
posluša
tega
človeka
.
„
Ker
nimaš
nič
čuta
za
modroslovje
,
“
učil
ga
je
tiho
Edvard
;
„
modroslovje
daje
stalnost
in
doslednost
—
ali
kako
je
rekel
?
“
„
O
Dunaju
govori
,
dasi
ni
videl
ondi
drugega
nego
beznice
in
šolske
klopi
.
“
„
Kar
se
tiče
šolskih
klopi
,
baron
,
jaz
ugovarjam
.
“
„
Gospôda
,
popoldne
napravimo
izlet
!
“
klical
je
gospod
Majer
.
„
Gospod
doktor
,
povabljeni
.
Mi
se
bomo
tudi
veselili
.
“
Pri
Bojančevih
je
bilo
veselo
svatovanje
.
Lovro
je
bil
posebno
dobre
volje
.
Razgovarjal
se
je
po
domače
s
kmetskimi
ljudmi
,
prijateljski
s
Stojanovimi
in
beneficijatom
Valentinom
in
plesal
z
neutrudnimi
družicami
.
V
srcu
zadovoljen
je
čutil
,
kako
ga
vse
čisla
in
ljubi
.
In
on
si
je
bil
toliko
domišljeval
,
da
se
mu
posmehujejo
ljudje
,
da
ne
marajo
zanj
!
Kako
se
človek
moti
!
Ker
je
bil
on
začel
nje
grdo
gledati
,
zdelo
se
mu
je
bilo
,
da
ga
oni
gledajo
grdo
.
Kako
krivo
,
kako
krivično
jih
je
sodil
!
Danes
bi
hotel
pritisniti
na
srce
vsakega
svata
,
posebno
pa
družico
Anico
,
ki
ga
je
tako
zvesto
poslušala
in
tako
dobrovoljno
se
mu
smejala
.
A
kdo
bi
pričakoval
na
zemlji
popolne
sreče
in
radosti
brez
primesi
!
Prišlo
je
prežat
par
fantinov
,
katerim
se
je
videlo
,
da
so
že
pili
,
a
da
so
še
žejni
,
in
ž
njimi
godec
Boltè
,
ki
je
začel
briti
navadne
norce
in
zabavljati
po
malem
.
„
Poslušajte
,
svatje
,
novo
pesem
o
podkrajski
medilnici
!
“
je
kričal
in
zapel
z
vriščečim
glasom
:
Podkrajski
gospod
pa
tako
govori
:
„
Iz
mleka
se
maslo
lehko
naredi
;
Baronček
je
kupil
mašino
novό
,
Ki
maslo
iz
slame
umetala
bo
.
“
Zadnje
vrste
se
niso
slišale
več
,
ker
so
bili
skočili
svatje
po
koncu
in
planili
s
pestmi
in
stoli
nad
godca
in
vpili
,
da
„
ven
ž
njim
in
pretepite
ga
!
“
Lovro
je
bil
pobledel
od
žalosti
;
a
razvidevši
,
kolika
nesreča
da
lehko
nastane
iz
prepira
zaradi
njega
,
skočil
je
med
razburjene
ljudi
mirit
in
branit
godca
.
Zdelo
se
mu
je
tudi
,
da
ravna
najpametnejše
,
če
se
ne
zmeni
za
zabavljico
,
in
mislil
si
,
da
se
je
že
izpokoril
za
vse
druge
zmote
,
le
za
to
še
ne
,
katere
sledovi
so
ležali
v
zabojih
na
skednju
.
Da
bo
mir
,
treba
bo
popiti
še
to
grenkobo
.
Zgrabil
je
kupico
vina
in
nesel
jo
godcu
,
naj
pije
na
njegovo
zdravje
in
poje
pesem
do
konca
,
češ
,
če
se
ne
jezi
on
,
ni
se
tudi
svatom
treba
.
Godec
se
je
začel
braniti
.
„
Vi
ste
dober
gospod
in
dobrega
srca
,
“
je
dejal
.
„
O
vas
ne
bom
pel
.
Ali
ste
kaj
hudi
name
?
“
„
Če
izpoješ
pesem
,
“
smejal
seje
Lovro
,
„
odpustim
ti
tvojo
sitnost
;
drugače
pa
ne
.
Torej
začni
!
“
„
Če
res
ne
boste
zamerili
.
“
„
Moška
beseda
!
Toda
urno
!
“
„
A
res
ne
smete
zameriti
!
“
prosil
je
godec
in
zapel
precej
menj
pogumno
nego
poprej
:
In
valptu
pomigne
;
ta
pljune
v
roko
,
Zaviše
rokave
,
zasuče
kolo
.
In
zadi
se
slama
v
mašino
maši
,
Pred
pipo
pa
z
latvico
Lenka
stoji
.
Pred
pipo
stoji
,
pa
grdo
se
drži
,
Ker
v
latvico
rezanca
drobna
leti
.
Lovro
se
je
smejal
,
dasi
nekoliko
po
sili
,
svatje
pa
so
godrnjali
in
zabavljali
godcu
.
Beneficijat
je
prijel
Bolteta
,
naj
mu
pove
naravnost
,
kdo
da
ga
je
poslal
in
kdo
naučil
,
naj
zapoje
.
„
Ali
te
ni
poslal
gospod
Majer
?
“
„
Če
veste
,
kaj
bom
tajil
!
“
dejal
je
veseljak
.
Lovra
ni
kar
nič
razjezila
ta
vest
;
zdelo
se
mu
je
marveč
,
da
je
popolnoma
opravičeno
ravnanje
Bojančeve
družine
,
ki
se
je
branila
takega
svata
,
in
da
nima
gospod
Majer
nobene
pravice
več
do
njegove
hvaležnosti
.
„
He
,
Boltè
,
“
zavpil
je
mlad
svat
,
„
če
te
Majer
sem
pošilja
,
zapoj
o
Majerju
!
“
„
Naš
Majer
je
pa
dober
mož
,
Ki
deva
kmete
hitro
’
z
kož
;
Vsak
tožni
dan
po
dva
,
po
tri
Posvetnih
reši
on
skrbi
.
“
„
Ta
je
prava
,
“
smejalo
se
je
vse
vprek
.
„
Taki
so
ti
ljudje
,
“
dejal
je
svetovavec
Lovru
,
„
kar
bi
moralo
vzbuditi
srd
,
vzbuja
jim
smeh
;
v
vinu
tope
skrbi
in
s
šalami
odganjajo
nesrečo
.
“
Lovro
pa
je
začel
sam
brez
pridržka
pripovedovati
dogodke
baronovega
oskrbništva
,
da
bi
se
odkrižal
za
vselej
neprijetnega
spomina
prošlosti
,
in
šalil
se
sam
s
seboj
,
da
se
je
videlo
,
da
mu
zabavljica
ni
segla
do
živega
.
„
Ukovino
mora
v
začetku
plačati
vsak
gospodar
,
“
dejal
je
Stojan
.
„
Razlika
je
ta
,
da
pametnega
izuči
izkušnja
,
nespametnega
pa
ne
.
Koliko
sem
jaz
v
mladih
letih
zazidal
in
zaboljšal
po
nepotrebnem
!
“
„
Strojev
imam
za
dolgo
časa
zadosti
,
“
smejal
se
je
Lovro
.
„
Rabili
jih
bodemo
čim
dalje
več
,
ker
je
čim
dalje
menj
delavcev
.
Ozirati
se
moramo
na
potrebo
.
“
„
Barona
je
bil
speljal
mladi
Majer
,
ki
je
hotel
vvesti
vse
,
kar
je
bil
videl
in
slišal
v
poljedelski
šoli
.
Jaz
ne
vem
,
če
rode
te
šole
kaj
prida
sadu
.
Koliko
je
slabih
gospodarjev
,
ki
so
se
šolali
ondi
.
“
„
A
to
ni
krivda
šole
,
ki
se
mora
ozirati
na
poljedelstvo
sploh
,
ne
na
posameznega
poljedelca
.
Vsi
nauki
niso
za
vsak
kraj
.
Če
bi
sadil
kdo
vinsko
trto
še
tako
pravilno
in
gojil
jo
še
tako
skrbno
,
trudil
bi
se
zastonj
,
če
ni
ne
podnebje
za
to
,
ne
leža
,
ne
zemlja
.
Poglavitna
napaka
izšolanih
poljedelcev
pa
je
ta
,
da
radi
mislijo
,
da
so
postali
kaj
višjega
,
in
neradi
primejo
za
navadno
delo
.
Jedni
delajo
,
a
ne
znajo
;
drugi
znajo
,
pa
nočejo
.
Delo
je
namreč
še
vse
premalo
v
časti
.
Seveda
nam
ga
je
Bog
naložil
za
kazen
;
a
na
tem
svetu
je
blagoslovljeno
vse
,
kar
pride
iz
božje
roke
,
tudi
kazen
.
Delo
nam
gladi
pot
k
sreči
,
daje
nam
zaupanje
v
Boga
in
v
sebe
,
odvrača
nas
od
mnogih
nespametnosti
in
nas
obda
s
čistim
,
zdravim
zrakom
,
katerega
hitro
okuži
lenoba
.
Suženjstvo
in
tlačanstvo
je
ponižalo
delo
,
ker
je
izpremenilo
delavca
v
prisiljenca
in
oprostilo
višje
stanove
nizkega
dela
.
Takrat
se
je
izdalo
geslo
:
Kdor
je
kaj
višjega
,
ta
ne
dela
.
Priprost
človek
pa
je
to
pravilo
celo
narobe
obrnil
in
sodil
:
Kdor
ne
dela
,
ta
je
kaj
višjega
.
Nasledki
takih
nazorov
se
čutijo
še
povsod
in
tem
bolj
,
čim
hujše
je
pritiskala
tlaka
.
“
„
A
marsikaj
nepotrebnega
se
vendar
uči
v
tistih
zavodih
in
zlasti
se
navdušijo
ljudje
preveč
za
stroje
.
“
„
Česar
ne
potrebuje
ta
,
potrebuje
oni
,
in
kar
se
zdi
danes
nepotrebno
,
postane
jutri
potrebno
.
V
takih
šolah
pa
moramo
imeti
tudi
poskuševališča
,
da
zvemo
,
kaj
da
bi
bilo
porabno
in
koristno
.
Mi
ne
moremo
na
novo
poskušati
,
ker
nimamo
ne
denarja
ne
sposobnosti
;
a
zastati
ne
smemo
,
in
te
šole
nam
morajo
kazati
pot
.
Kar
se
tam
obnese
,
tega
se
poprimemo
v
svoj
dobiček
;
kar
pa
se
ne
obnese
,
tudi
mi
ne
poskušamo
,
da
si
prihranimo
denar
.
A
odkod
ste
dobili
stroje
,
gospod
Bojanec
?
“
„
Iz
Francoskega
.
“
„
A
da
bi
ne
bili
rabni
,
to
se
mi
zdi
čudno
,
ker
je
francosko
delo
dobro
,
trpežno
in
lično
.
Jedenkrat
jih
pridem
pogledat
.
“
„
Veste
kaj
,
gospod
Stojan
?
Svatje
so
postali
glasni
in
pogrešali
nas
ne
bodo
.
Do
Podkraja
ni
daleč
,
popeljimo
se
nocoj
tja
,
da
se
nekoliko
ohladimo
.
“
Rekel
je
napreči
in
vzel
z
gospodom
Stojanom
tudi
obe
družici
s
seboj
.
V
Podkraju
je
ogledoval
Stojan
nesrečne
stroje
kot
veščak
,
ki
se
zanima
za
take
stvari
,
ki
je
mnogo
že
videl
in
marsikaj
poskusil
,
Lovro
pa
se
je
šalil
,
čemur
se
drugi
niso
upali
smejati
.
„
Medilnica
je
potrta
,
“
dejal
je
Stojan
,
„
to
se
vidi.
Zobje
tega
kolesa
se
niso
mogli
ogniti
vijakov
,
ki
so
napačno
pritrjeni
.
To
ni
prav
staknjeno
.
“
Ogledali
so
si
drugi
stroj
,
začeli
zbirati
in
sestavljati
dele
in
kose
po
navodu
,
in
kmalu
in
brez
težave
je
stal
stroj
gotov
in
tekel
lehko
in
tiho
.
„
Zato
pa
!
“
dejal
je
Janez
;
„
kdor
zna
,
ta
zna
.
“
Poskusili
so
,
kako
da
reže
,
in
obnesel
se
je
.
„
Delo
je
prav
izborno
,
“
dejal
je
Stojan
;
„
samo
carina
in
voznina
vzvikša
preveč
ceno
.
“
—
Uspeh
mu
je
dal
veselje
in
takoj
se
je
lotil
tretjega
stroja
in
sestavil
ga
z
mirno
spretnostjo
,
češ
,
da
gre
vse
samo
ob
sebi
,
ker
je
popisano
tako
natančno
in
zvršeno
tako
vestno
,
da
ni
treba
dodati
ne
jednega
žreblja
.
Lovru
je
rastlo
spoštovanje
do
Stojana
,
ki
je
bil
tako
zveden
in
si
tako
hitro
znal
pomagati
brez
šopirjenja
.
Budila
se
mu
je
želja
,
da
bi
mu
postal
jednak
,
tako
miren
in
razumen
,
tako
pogumen
in
skromen
ob
jednem
.
Da
,
to
je
mož
,
pritrjeval
je
na
tiho
svojemu
očetu
.
„
Slamoreznica
in
čistilnica
,
“
je
dejal
Stojan
,
„
vam
bosta
služili
izborno
.
Podobna
stroja
imam
jaz
tudi
,
a
sta
mnogo
okornejša
in
utrudljivejša
.
Francosko
delo
se
pozna
od
daleč
.
A
vrniti
se
moramo
k
svatom
.
“
„
Takoj
bo
napreženo
!
“
dejal
je
Lovro
;
oni
pa
so
ugovarjali
,
da
gredo
rajši
peš
“
ker
je
tak
lep
večer
.
Lovro
je
natrgal
ljubim
gostom
rož
po
vrtu
,
in
potem
so
šli
veseli
in
srečni
kakor
jedna
dobrovoljna
družina
.
„
Današnji
dan
mi
ostane
vedno
v
spominu
,
“
zatrjeval
je
Lovro
,
prevzet
od
radosti
,
in
govoril
živo
resnico
.
Kakor
zapusti
dobra
knjiga
ali
lep
igrokaz
lepe
misli
,
ki
done
še
dolgo
v
srcu
in
se
sprijemajo
v
prijetno
soglasje
z
davnimi
spomini
:
tako
čutimo
še
dolgo
po
ločitvi
tajnosladke
vezi
blage
prijateljske
družbe
.
Radivoj
,
ki
se
je
nekako
v
istem
času
vračal
iz
Majerjeve
hiše
kakor
Lovro
iz
Bojančeve
,
je
bil
pa
tudi
zadovoljen
s
prošlim
dnem
.
Na
dveh
vozeh
so
se
bili
peljali
popoldne
v
sosednjo
vas
,
kjer
so
igrali
,
peli
,
plesali
,
sploh
dobro
se
imeli
.
„
Vesel
sem
,
da
nisem
bil
povabljen
na
ta
kmetski
dolgčas
,
“
dejal
je
gospod
Majer
.
„
Jaz
bi
bil
pa
rad
tam
,
“
dejal
je
Edvard
,
„
zabaval
bi
se
z
dekleti
;
in
ti
,
papa
,
tudi
samo
tako
govoriš
.
“
„
Smešno
!
Ali
se
bom
zabaval
z
učitelji
in
cerkovniki
?
Razumništvo
je
pri
nas
,
“
potrkal
je
Radivoja
po
rami
.
Pozno
po
noči
je
korakal
Radivoj
moško
proti
domu
.
V
levi
je
nosil
dehtečo
rožo
,
ki
jo
je
poduhal
zdaj
pa
zdaj
,
v
desni
,
uprti
v
bok
,
klobuk
.
„
Faktum
je
,
“
dejal
je
sam
pri
sebi
,
„
da
sem
jo
očaral
.
Kaj
pomaga
baronu
,
da
je
izpodrinil
Bojanca
,
ko
je
pa
prišel
iz
dežja
pod
kap
.
Revež
se
mi
smili
;
popolnoma
ga
je
prezirala
;
kar
sicer
ni
bilo
lepo
,
a
popolnoma
naravno
in
umevno
;
mlada
dekleta
,
zlasti
na
deželi
se
ne
znajo
premagovati
in
zatajevati
;
srce
uide
razumu
.
Radivoj
,
jaz
ti
čestitam
!
Irma
,
varuj
se
,
da
si
ne
zasmodiš
dražestnih
peroti
!
“
Premišljeval
je
,
kaj
bi
se
zgodilo
v
tem
tako
rekoč
že
dejanskem
slučaju
.
„
Lepa
je
,
izobražena
je
in
denar
ima
,
ki
mora
priti
v
narodne
roke
.
Z
Bojancem
ni
nič
.
Vladimir
Dragan
?
Da
,
za
tega
bi
bila
.
Ta
filister
bo
hitro
plezal
kvišku
,
in
njen
denar
bi
mu
pomagal
.
Tudi
ni
napačen
mož
,
dasi
ni
tako
duhovit
kakor
kdo
drugi
in
nima
tako
lepe
brade
.
A
na
deželi
niso
ženske
razvajene
in
ne
izbirčne
.
Vladimir
bi
bil
nevaren
.
Izkušnjo
ima
,
doktor
je
;
jaz
le
doktorand
,
in
nerazsodni
ljudje
cenijo
izkušnje
neprimerno
visoko
.
Toda
kaj
govorim
!
Njega
drži
že
Milica
na
Pristavi
.
Nihče
mi
ni
nevaren
.
Saj
imam
oči
in
ušesa
,
in
zastava
je
tukaj
,
“
poduhal
je
rožo
.
„
Bomo
videli
.
Branil
se
ne
bom
.
“
Smeje
se
je
zmajeval
z
glavo
,
da
morejo
biti
izobražena
dekleta
tako
naivna
,
da
jim
uhaja
pri
prvi
priliki
srce
v
oči
in
na
jezik
;
razložiti
si
je
mogel
to
le
s
svojo
osebnostjo
.
Oče
Čuk
je
še
sedel
pred
hišo
,
ko
se
je
vrnil
sin
.
„
Danes
ste
pa
dolgo
rajali
,
“
dejal
je
Radivoju
.
„
Smo
,
“
bil
je
odgovor
.
„
Človek
se
jih
ne
more
odkrižati
.
Lehko
noč
!
“
Oče
je
še
posedel
,
vesel
in
ponosen
,
da
ima
takega
sina
,
ki
vse
gleda
za
njim
in
se
vse
trga
zanj
.
Irma
pa
je
v
resnici
zavrnila
ta
večer
barona
,
ko
ji
je
očital
,
da
se
toliko
meni
s
tem
puhlim
postavljavcem
.
„
Meni
je
tako
všeč
,
“
dejala
je
nagajivo
,
„
ker
je
tako
zadovoljen
sam
s
seboj
.
On
niti
kralju
Salomonu
ne
zavida
modrosti
,
vesel
,
da
je
tak
,
kakršen
je
,
mož
po
svoji
želji
.
In
te
vere
mu
ni
omajala
ne
vaša
nejevolja
,
gospod
baron
,
ne
vaše
hudobne
opombe
.
Učite
se
od
gospoda
doktorja
in
vzgledujte
se
po
njem
;
zakaj
kdo
bo
zadovoljen
z
vami
,
če
niste
sami
s
seboj
!
Lehko
noč
!
“
Prijatelj
,
uči
mene
pisarije
:
Kako
in
kaj
ušeč
se
Kranjcem
poje
.
Prešeren
Ko
je
obiskal
Radivoj
drugega
dne
zjutraj
Lovra
,
da
bi
se
ponesel
s
svojo
zmago
,
reklo
se
mu
je
,
da
je
na
polju
pri
delavcih
.
Ko
je
prišel
popoldne
,
bil
je
Lovro
v
gozdu
,
in
ko
ga
je
slednjič
vendar
dočakal
,
imel
je
ta
filister
toliko
opravka
,
da
se
ni
mogel
muditi
z
Radivojem
.
„
Pojva
malo
na
izprehod
,
nekaj
ti
imam
povedati
,
“
dejal
je
Radivoj
.
„
Bodi
tako
dober
in
pridi
v
nedeljo
,
zdaj
ne
utegnem
.
“
„
Pa
sediva
v
lopico
h
kupici
vina
!
“
„
Ni
možno
.
“
„
Pa
mi
kar
tukaj
posodi
par
desetakov
!
“
„
Ne
morem
,
ker
potrebujem
denarja
drugje
.
“
—
Radivoj
ga
je
gledal
,
če
je
to
še
isti
dobri
Lovro
,
tista
zlata
duša
,
h
kateri
se
še
nikdar
ni
bil
zatekel
zastonj
.
Bile
so
še
iste
oči
,
a
gledale
so
ostreje
,
iste
poteze
v
obrazu
,
a
odločnejše
;
vse
vedenje
nekako
moško
.
„
Ne
zameri
,
da
te
ostavljam
,
“
dejal
je
Lovro
in
stisnil
mu
roko
;
„
a
kličejo
me
opravki
.
“
Šel
je
in
nič
se
ni
ozrl
na
Radivoja
,
ki
je
gledal
nekaj
časa
za
njim
,
zmajal
z
glavo
in
obrnil
se
nejevoljen
.
Njiju
pota
sta
šla
narazen
.
Lovro
je
začel
obiskovati
Pristavo
.
Kadar
je
zahajalo
solnce
,
ogledoval
je
rad
njive
in
travnike
;
a
kadar
je
prišel
po
travniku
do
brvi
,
zavil
je
čez
in
hitel
skozi
gozd
k
prijaznim
znancem
,
s
katerimi
se
je
razgovarjal
o
važnih
in
nevažnih
rečeh
.
Vračal
se
je
,
če
je
bila
svetla
noč
,
po
isti
poti
;
če
ne
,
pa
po
cesti
,
koder
ga
je
navadno
nekoliko
spremil
gospod
Stojan
ali
gospod
svetovavec
,
katerima
se
je
pridružilo
sem
ter
tja
tudi
kaj
ženske
družbe
.
Radivoj
pa
je
osrečeval
Majerjevo
hišo
,
kjer
je
pripravljal
plese
ter
snoval
izlete
in
veselice
.
Gospa
in
gospica
sta
se
dolgočasili
,
kadar
ga
ni
bilo
,
in
težko
ga
pričakovali
;
a
kadar
je
prišel
,
bilo
je
vselej
prvo
vprašanje
:
„
Gospod
doktor
,
kakšen
program
je
danes
?
“
Draganka
na
Pristavi
pa
je
snažila
in
pripravljala
skromno
svoje
stanovanje
za
vreden
vzprejem
sina
Vladimirja
.
Večja
soba
se
je
odkazala
sinu
,
v
manjšo
sta
se
stisnili
mati
in
hči
.
Kdor
koli
je
prišel
v
tistih
dneh
k
njima
,
vsakemu
je
pripovedovala
gospa
o
svojem
Vladimirju
,
ki
je
izmed
vseh
gorenjevaških
dijakov
prvi
dovršil
univerzo
,
kazala
fotografijo
,
kjer
je
bil
upodobljen
kot
doktor
in
častnik
v
rezervi
,
in
prebirala
odlomke
njegovih
pisem
.
Najzvestejše
jo
je
poslušala
Stojanova
Milica
,
za
katero
je
stal
pozdrav
v
vsakem
Vladimirjevem
pismu
,
ali
pa
ga
je
dostavljala
mati
.
Nekoč
je
popisaval
sin
imeniten
ples
in
sklepal
,
da
je
bilo
mnogo
lepih
deklet
,
a
gorše
od
Stojanove
Milice
nobene
.
„
In
to
je
resnica
,
“
pristavila
je
gospa
in
pokimala
Milici.
„
Vladimir
tudi
nobene
deklice
nima
tako
rad
kakor
našo
Milico
,
od
nekdaj
že
.
Kako
se
je
jokal
kot
otrok
,
kadar
je
bila
mala
Milica
bolna
,
kako
mu
je
bilo
dolgčas
,
če
ni
bil
vsak
dan
v
Miličini
družbi
,
in
kadar
je
dobil
kako
lepo
cvetico
ali
kak
pisan
kamenček
,
vselej
je
bilo
:
To
ponesem
Milici.
Oh
,
on
je
tako
dobrega
srca
!
In
zdaj
je
doktor
in
častnik
,
a
Milico
ima
vedno
rad
.
“
—
Deklica
se
je
smejala
,
branila
in
zardevala
in
odhajala
vtopljena
v
nove
misli
.
Gospa
pa
je
vzela
,
ko
sta
bili
s
hčerjo
sami
,
v
jedno
roko
fotografijo
Vladimirjevo
,
v
drugo
Miličino
,
postavila
drugo
proti
drugi
in
ju
zadovoljno
ogledovala
.
„
Vladimir
naj
si
čestita
,
“
dejala
je
,
„
da
dobό
tako
lepo
in
dobro
nevesto
.
“
„
Mama
,
meni
se
zdi
,
“
dejala
je
Helena
,
„
da
govorite
vi
prezgodaj
o
teh
rečeh
.
Bog
ve
,
kakšnega
srca
je
sedaj
Vladimir
,
in
kje
že
ima
izbrano
nevesto
!
“
„
Vladimir
?
Nikjer
je
nima
razen
na
Pristavi
.
Jaz
poznam
njegovo
srce
.
Oh
,
moj
Vladimir
!
“
obrisala
si
je
naočnice
,
da
bi
boljše
videla
podobico
,
in
vzdihnila
:
„
Oh
,
veliko
sva
prestali
,
jaz
in
ti
,
predno
je
dorastel
,
zdaj
je
,
hvala
Bogu
!
vse
prestano
in
vse
pozabljeno
.
On
naju
ne
bo
pozabil
.
“
—
Helena
se
je
spominjala
hudih
prošlih
let
,
žalostne
mladosti
,
prebite
z
materjo
v
trudapolnem
delu
,
v
pomanjkanju
in
zatajevanju
,
v
skriti
,
sramežljivi
revščini
,
ki
je
bila
znana
le
Bogu
.
„
Hvaležni
moramo
tudi
biti
Stojanovim
,
“
nadaljevala
je
mati
,
„
ki
so
nam
izkazali
veliko
dobrega
.
In
če
mi
dodeli
Bog
še
to
srečo
,
da
vzame
Vladimir
Milico
,
potem
umrjem
rada
.
“
„
Kaj
bom
pa
počela
jaz
?
“
nasmehnila
se
je
bridko
Helena
,
ker
se
je
sukalo
vse
življenje
,
vse
mišljenje
in
govorjenje
materino
jedino
krog
sina
,
kakor
da
nje
niti
na
svetu
ni
,
kakor
da
ona
nima
nikake
pravice
do
sreče
,
le
dolžnost
,
da
živi
in
dela
za
brata
.
„
Oh
res
,
ti
si
tudi
moje
dete
!
“
objemala
in
poljubovala
jo
je
mati
in
jokali
sta
obe
.
„
Zapustiti
ti
jaz
ne
morem
nič
,
in
ti
si
nisi
mogla
prihraniti
nič
,
ker
sva
komaj
vzdrževali
Vladimirja
.
A
on
bo
skrbel
zate
,
on
,
pri
njem
boš
preskrbljena
.
Pridne
roke
so
vsa
tvoja
dota
,
in
s
to
doto
ne
boš
nadležna
nikomur
.
Tudi
pri
bratu
si
boš
zaslužila
vse
,
kar
potrebuješ
.
Oh
,
jaz
vse
vidim
v
duhu
,
kako
prijetno
boste
živeli
.
Vladimir
bo
čez
dan
v
pisarni
,
Milica
in
ti
bosta
doma
pospravljali
,
kuhali
in
šivali
.
Gospodje
imajo
radi
,
da
se
jim
dobro
kuha
;
na
to
treba
paziti
,
in
da
je
perilo
in
obleka
vedno
v
redu
.
Dekle
vam
niti
ne
bo
treba
od
začetka
,
samo
postrežnice
,
ki
bo
nosila
vodo
in
drva
.
Prali
bosta
lehko
doma
,
s
tem
se
mnogo
prihrani
,
posebno
ker
ne
trpi
perilo
toliko
.
Zvečer
se
pa
pojdete
izprehajat
in
pomenkovali
se
boste
,
kako
je
bilo
nekdaj
na
Pristavi
,
ko
je
živela
še
mama
.
In
vsako
leto
boste
prišli
na
počitnice
sem
pogledat
in
popravit
moj
grob
.
“
—
Obema
se
je
topilo
srce
v
bridkomilem
čutstvu
.
Potem
sta
zopet
hiteli
z
delom
,
da
bi
jima
ostalo
kaj
časa
,
ko
bo
Vladimir
doma
,
posvetovali
se
,
katere
jedi
ima
najrajši
,
in
s
čim
bi
ga
razveselili
najbolj
.
Helena
mu
je
spletla
prostiračo
za
pred
posteljo
,
mati
naredila
ponočno
suknjo
.
Med
takim
delom
je
minil
čas
radostnega
pričakovanja
.
Dan
prihoda
sta
pribili
nad
hišna
vrata
s
smerečjem
ovit
napis
:
Dobro
došel
!
in
mati
in
hči
sta
hiteli
s
pripravljanjem
kosila
,
da
bi
mu
šli
tem
prej
naproti
.
Dasi
sta
vedeli
,
kdaj
da
se
pripelje
,
čakali
sta
dolgo
poprej
sredi
klanca
in
gledali
in
poslušali
in
povpraševali
se
,
če
se
mu
ni
pripetila
kaka
nezgoda
.
Naposled
je
zavil
pravi
voz
na
pravo
pot
,
in
mati
in
hči
sta
mahali
v
pozdrav
z
robcema
.
Ko
ju
je
zagledal
Vladimir
,
ki
se
je
bil
pripeljal
v
častniški
obleki
,
skočil
je
z
voza
,
hitel
jima
naproti
,
in
kmalu
so
se
objemali
v
srečni
ljubezni
.
„
Ogorel
si
,
“
dejala
je
sestra
.
„
Koliko
časa
pa
ostaneš
zdaj
vendar
doma
?
“
povpraševala
je
mati
in
držala
se
ga
za
roko
.
„
Kakih
štirinajst
dni
,
potem
pa
v
službo
.
—
Mama
zdrava
?
Helena
tudi
?
—
Na
Pristavi
vse
pri
starem
?
—
Bojanec
je
postal
graščak
;
kako
pa
se
nosi
v
novem
dostojanstvu
?
“
„
Od
začetka
je
nekoliko
norel
,
ko
sta
ga
bila
dobila
v
pest
baron
Berger
in
Majerjev
Edvard
;
zdaj
pa
se
vede
prav
pametno
.
Na
Pristavo
pride
pogosto
,
mislim
,
da
gleda
za
Anico
.
“
„
Tako
,
tako
.
Dekleti
sta
pametni
in
sta
se
gotovo
lepo
razvili
.
“
„
Prav
ljubki
sta
obe
,
“
zatrjevala
jemati
,
„
in
kar
je
več
vredno
,
dobri
in
pridni
.
Po
Milici
ne
vprašaš
nič
?
“
„
No
,
kaj
pa
je
z
Milico
?
“
„
Časi
si
jo
imel
vendar
rad
.
“
„
Saj
jo
imam
še
.
“
„
Milica
je
kakor
nalašč
záte
.
“
„
Mama
,
mama
,
“
smejal
se
je
Vladimir
,
„
vi
me
hočete
hitro
preskrbeti
z
ženico
?
S
čim
jo
bom
pa
živil
?
Saj
nimam
še
ne
najmanjše
službice
,
ne
najmanjše
plačice
.
Dokler
nisem
adjunkt
,
niti
misliti
ni
na
ženitev
.
Počakajte
malo
.
Kaj
ste
se
me
že
tako
naveličali
?
Najprej
moram
zvedeti
,
kam
da
me
bodo
poslali
.
Ko
se
vgnezdim
,
prideta
vedve
k
meni
,
da
bomo
živeli
skupaj
.
Čez
zimo
,
bi
mislil
,
ne
ostaneta
več
na
Pristavi
.
“
„
Oh
,
Vladimir
,
sedaj
,
ko
govorimo
o
tem
,
zdi
se
mi
,
da
bi
se
težko
ločila
odtod
.
Petnajst
let
je
minilo
,
odkar
smo
tukaj
,
in
večkrat
mi
je
bilo
prišlo
na
misel
,
da
bi
bilo
boljše
v
mestu
,
kjer
bi
si
prislužila
več
in
imela
Vladimirja
pri
sebi
.
A
Stojanovi
so
nam
tako
dobri
,
da
sem
se
vselej
premislila
.
Le
poglej
,
kako
prijazna
je
hišica
naša
!
“
„
In
kako
je
okrašena
!
Presrčno
hvalo
,
mama
!
Toliko
truda
je
vendar
záme
preveč
.
“
„
Ker
te
imam
malokdaj
pri
sebi
,
moram
te
nekoliko
tesneje
privezati
.
“
„
A
zdaj
ločitev
ne
bo
več
dolga
,
in
potem
bomo
vedno
skupaj
.
Vedve
se
bosta
vendar
nekoliko
izpočili
.
“
„
Vidiš
znamenje
v
gozdu
?
Kako
je
vse
v
cveticah
!
Stopimo
malo
tja
.
Mamka
božja
ve
najboljše
,
kako
je
materi
,
če
nima
sina
pri
sebi
.
Zahvaliti
se
ji
moram
,
da
si
se
vrnil
srečno
.
“
Komaj
se
je
bil
sin
doma
okrepčal
,
že
ga
je
silila
mati
,
naj
se
oglasi
takoj
pri
Stojanovih
.
„
Nič
se
ne
mudi
,
“
ustavljal
se
je
sin
;
„
povejta
mi
rajši
,
kaj
je
še
novega
.
Ali
je
Čuk
doma
?
“
„
Da
,
“
smejala
se
je
sestra
,
„
ponižal
se
je
v
naše
kraje
.
In
premisli
!
V
rokavicah
hodi
po
Gorenji
vasi
in
s
cilindrom
.
Časi
ima
črne
naočniee
.
“
„
Da
ne
škoduje
solnce
očem
,
ki
so
tolikanj
trpele
pri
učenju
.
“
„
Pri
Majerju
je
kuhan
in
pečen
.
Baron
ga
jako
grdo
gleda
,
ker
so
boji
za
nevesto
.
“
„
Torej
vendar
nekaj
resnice
?
“
„
Oh
,
nič
.
Jaz
mislim
,
da
vodi
Irma
za
nos
oba
z
jedno
samo
roko
,
jedno
ima
pa
še
prosto
.
Najsmešnejše
pa
je
,
da
se
očetu
Čuku
dopade
to
početje
njegovega
sina
.
Celo
ponosen
je
in
nobene
reči
ne
sliši
rajši
,
nego
če
mu
pravijo
ljudje
,
nekateri
nalašč
,
drugi
zares
,
da
bo
Radivoj
,
doktor
Radivoj
,
Majerjev
zet
.
Nekateri
mu
pravijo
doktor
,
drugi
doktorand
in
mislijo
,
da
je
to
še
več
.
Oče
pa
pravi
:
Branil
ne
bom
.
“
„
Radivoj
je
pravi
sin
svojega
očeta
,
“
dejal
je
Vladimir
in
stopil
k
oknu
.
„
A
lejte
,
ko
govorimo
o
njem
,
pa
prihaja
.
Zdaj
grem
jaz
hitro
v
grad
,
da
nas
ne
bo
nadlegoval
tukaj
.
“
Mati
je
skrbno
povprašala
,
če
ima
prišite
gumbe
na
rokavicah
;
s
ščetjo
v
rokah
ga
ogledala
,
če
se
ne
drži
obleke
kak
prašek
,
in
naročila
mu
,
naj
opravi
dobro
.
„
Ne
grem
še
snubit
,
mama
,
“
dejal
je
Vladimir
in
odšel
.
Radivoju
pa
ni
bilo
učenje
še
toliko
pokvarilo
oči
,
da
ga
ne
bi
bil
od
daleč
spoznal
.
„
Servus
,
doktor
!
“
kričal
je
in
pospešil
korak
,
kolikor
se
je
spodobilo
taki
osebnosti
,
in
stresel
mu
roko
.
„
Zdrav
na
domačih
tleh
,
steber
narodnega
doma
!
Vesela
te
bo
nevesta
.
“
„
Nevesta
?
Radivoj
,
ti
se
šališ
.
Moja
nevesta
se
najbrž
še
s
punčkami
igra
.
Ne
zameri
,
da
te
ostavljam
.
Oglasiti
se
moram
pri
Stojanovih
.
“
„
Jaz
te
počakam
,
da
se
pomenim
po
dolgem
času
zopet
kaj
pametnega
.
Ne
izostajaj
predolgo
!
“
—
A
čakati
je
moral
dolgo
Radivoj
in
dolgočasil
se
je
,
ker
njegov
duh
ni
bil
ustvarjen
za
samoto
.
Jezilo
ga
je
tudi
,
da
mu
Vladimir
ne
odkriva
naravnost
srčnih
skrivnosti
;
kajti
da
ne
bi
mislil
ta
na
Milico
,
to
se
mu
je
zdelo
popolnoma
neverjetno
.
Naposled
je
prišel
Vladimir
v
živahnem
razgovoru
z
gospo
Stojanovo
,
za
njima
pa
gospod
beneficijat
Valentin
in
gospod
svetovavec
Urban
,
ki
sta
rešetala
važne
jezikovne
reči
.
„
Gospod
svetovavec
,
“
dejal
je
prvi
,
„
vi
poznate
selo
Ples
;
odkod
izpeljujete
ime
?
“
Gospod
svetovavec
je
začel
govoriti
o
običajih
starih
Slovanov
,
ki
so
se
zbirali
pod
lipami
k
posvetovanju
,
a
tudi
k
veselicam
,
k
plesu
.
„
Meni
se
pa
vidi
drugače
,
“
menil
je
beneficijat
,
„
Prav
blizu
tega
je
drugo
,
ki
se
imenuje
Les
;
Les
in
Ples
sta
sorodni
besedi
;
jedno
je
les
,
drugo
je
poles
ali
skrajšano
ples
.
“
Svetovavec
je
zmajeval
z
glavo
;
izpeljava
se
mu
je
videla
smela
.
Zakaj
ne
bi
bili
plesali
tod
stari
Slovani
,
med
katerimi
se
je
gotovo
tudi
nahajalo
dokaj
lahkoživcev
!
Škoda
,
da
je
pretrgal
razpravo
Radivoj
,
ki
se
je
spretno
spravil
v
središče
vse
družbe
in
odkazal
pomenku
drugo
,
duhovitejšo
smer
.
„
Ali
je
Zdravko
dovršil
svojo
dramo
in
Srečko
svoj
roman
?
“
vprašal
je
Vladimirja
,
ko
so
bili
sedli
pod
lipo
.
„
Nič
ne
vem
.
Pametnejše
bi
bilo
,
da
dovršita
svoje
izkušnje
.
“
„
To
so
jako
prozaiški
nazori
.
“
„
Toda
pametni
,
“
menil
je
svetovavec
,
„
in
pametna
proza
je
boljša
od
nespametne
poezije
.
Pri
nas
niso
razmere
take
,
da
bi
se
mogel
kdo
živiti
s
pesništvom
;
torej
treba
gledati
,
da
si
pribori
vsakdo
svoj
kruh
.
“
„
Živeli
kruhoborci
!
“
zasmejal
se
je
prešerno
Radivoj
.
„
V
istini
!
“
poudarjal
je
svetovavec
.
„
če
si
ga
pribore
vsi
Slovenci
,
nikdo
ne
bo
stradal
.
Če
se
pa
ne
pobrigamo
,
vzeli
nam
ga
bodo
tujci
izpred
ust
.
Kolika
nesreča
je
,
da
onemore
pri
nas
toliko
mladeničev
sredi
svojega
učenja
!
Zadovoljujejo
se
z
nizkimi
službicami
in
služijo
,
kjer
bi
lehko
zapovedovali
,
ako
se
ne
bi
bili
strašili
truda
.
Mi
visoko
letamo
in
nizko
sedamo
,
ker
nedostaje
trdne
,
volje
,
ki
bi
nas
vzdržala
v
višini
in
premagala
ovire
.
Skromni
se
vedno
oziramo
,
kje
bi
se
dalo
doseči
kaj
brez
truda
,
ali
če
ne
brez
truda
,
kje
bi
bilo
kar
najmenj
truda
.
“
„
Potreba
truda
,
dela
,
učenja
velja
pač
za
vsakdanje
narave
,
“
dejal
je
s
poudarkom
Radivoj
in
pomenljivo
pogledal
Vladimirja
in
svetovavca
;
„
a
za
genija
ne
velja
.
Genij
je
prerok
,
ki
ga
dvigne
navdušenje
nad
pozemsko
revo
v
nebeške
višave
,
kjer
stvarja
nesmrtna
dela
.
“
„
Ali
sta
ta
dva
vaša
prijatelja
taka
genija
?
“
vprašal
je
dvomljivo
svetovavec
.
„
Sta
.
Jaz
sem
slišal
samo
odlomke
njiju
del
;
toda
ex
ungue
leonem
.
Jaz
stavim
,
ne
da
bi
pretiraval
,
to
dramo
in
ta
roman
nad
vse
,
kar
se
je
do
zdaj
pri
nas
pisalo
,
tako
da
če
danes
pogine
slovenski
rod
in
vse
njegovo
slovstvo
,
izimši
ti
dve
deli
,
rekli
bodo
tujci
zanamci
:
Nadarjen
,
genijalen
narod
je
bil
to
.
“
„
Kaj
pa
imata
tako
genijalnega
in
tako
posebnega
ta
dva
moža
?
“
„
Ta
dva
?
Nova
doba
se
pričenja
ž
njima
.
Smelo
zapuščata
izvoženi
tir
našega
slovstva
ter
mu
dajeta
pravec
,
vzporeden
s
smerjo
modernega
slovstva
naprednih
narodov
.
“
„
Aha
!
Lovor
,
ki
si
ga
je
natrgal
Zola
,
jima
ne
daje
počitka
.
“
„
A
kaj
smo
pridobili
,
“
menil
je
Vladimir
,
„
če
začnemo
posnemati
Francoze
in
Lahe
,
ko
smo
se
naveličali
posnemanja
Nemcev
in
domačinov
?
“
„
Ugled
pred
svetom
.
“
„
Ki
se
vam
bo
smejal
,
“
menil
je
svetovavec
,
„
če
bomo
skrbeli
za
razkošje
,
ko
nam
primanjkuje
potrebnega
.
“
„
Če
je
kaj
potrebno
,
“
zavrnil
ga
je
Radivoj
,
„
potrebno
je
dandanes
lepo
slovstvo
.
To
je
sila
,
gonilna
moč
človeškega
napredka
.
A
v
tem
slovstvu
je
uspeha
prvi
pogoj
naslada
,
drugi
pogoj
naslada
,
tretji
pogoj
naslada
.
Če
te
ni
,
razumništvu
ne
tekne
.
Kdo
bo
bral
vedno
te
povesti
,
katerih
junaki
so
sami
kmetje
,
hlapci
in
dekle
,
berači
in
rokovnjači
,
k
večjemu
kak
kaplan
ali
ljudski
učitelj
.
“
„
Treba
grofov
in
baronov
;
ne
li
?
“
menil
je
Beneficijat
.
„
Sploh
višjih
krogov
,
višjih
krogov
,
deželnega
sodišča
svetovavci
so
tudi
zanimive
osebe
,
“
priklonil
se
je
Radivoj
svojemu
sosedu
.
„
Tudi
so
vsake
vrste
,
“
smejal
se
je
svetovavec
,
„
zanimivi
in
nezanimivi
.
Jaz
govorim
po
izkušnji
.
“
„
Jaz
pa
menim
,
“
dejal
je
beneficijat
,
„
da
je
že
zastarela
misel
,
da
more
samo
blagorodna
gospoda
gojiti
lepa
,
blaga
čutstva
.
Tega
lakajskega
načela
se
že
otresa
narod
za
narodom
.
Ali
naj
ga
poberemo
na
vse
zadnje
mi
?
Meni
se
zdi
,
da
zasluži
kmetska
hiša
,
ta
prva
in
do
nedavnega
časa
jedina
zibelka
vsega
narodnega
razvoja
,
častno
mesto
tudi
v
slovstvu
.
“
„
Razumniku
preseda
.
“
„
Da
,
otroci
,
ki
so
se
vzpeli
ali
v
istini
ali
v
domišljiji
visoko
nad
stariše
,
ne
slišijo
radi
,
če
se
jih
spominja
nizkega
rodu
.
“
„
Kdo
se
briga
za
to
!
“
ugovarjal
je
Radivoj
ob
jednem
tem
in
svojim
besedam
.
„
Kmetsko
ali
nekmetsko
,
to
je
vse
jedno
.
A
naslade
treba
,
naslade
.
Razumnik
zahteva
naslade
,
in
ker
je
ne
dobo
doma
,
sega
po
tuji
hrani
.
Denar
pa
roma
ven
,
ki
bi
moral
ostati
v
narodnih
rokah
.
“
„
Toda
vpraša
se
,
če
bomo
mogli
uspešno
tekmovati
s
Francozi
,
“
dejal
je
svetovavec
.
„
Kaj
hočete
,
gospod
svetovavec
!
“
govoril
je
samosvestno
Radivoj
.
„
Ljudje
so
se
naveličali
mleka
in
limonade
.
“
„
Nova
doba
zahteva
jeruša
in
hudičevega
olja
,
“
menil
je
beneficijat
;
„
a
da
bi
bilo
to
zdravejše
,
to
se
tudi
vpraša
.
“
„
Če
ga
zahtevajo
ljudje
,
mora
jim
ga
dati
prodajavec
.
Če
ga
ne
dobe
tu
,
dobe
ga
drugje
.
Ljudje
so
pač
taki
;
mi
jih
ne
bodemo
prenaredili
.
“
„
In
to
imenujete
moralno
načelo
!
“
Radivoj
se
je
zasmejal
:
„
Moralno
načelo
,
gospod
svetovavec
!
Realno
,
realno
.
Staro
kopito
naj
ide
med
staro
šaro
.
“
„
In
s
tem
se
misli
koristiti
narodu
?
“
„
Korist
,
korist
!
“
dejal
je
Radivoj
in
puhnil
dim
iz
smotke
.
„
Kaj
se
meni
poezija
za
korist
.
Koristežem
je
vendar
že
posvetil
Prešeren
v
novi
pisariji
;
a
vidi
se
,
da
še
vedno
nam
utile
je
zrno
,
dulce
pleva
.
“
„
Horacij
dulce
et
utile
veleva
,
in
Prešeren
ne
ugovarja
.
To
je
tudi
najboljše
.
Goethe
sicer
pravi
,
da
se
ljudje
rajši
pohujšujejo
,
nego
dolgočasijo
;
a
da
bi
bilo
to
zanje
boljše
,
tega
ne
trdi
.
“
„
Umetnost
je
sama
sebi
zadnji
namen
,
“
dejal
je
Radivoj
.
„
Poprej
si
pa
trdil
,
da
se
mora
ravnati
po
zahtevah
ljudi
,
“
opomnil
je
Vladimir
,
„
in
da
mora
skrbeti
jedino
za
naslado
.
“
„
Prav
imaš
.
Na
zahteve
,
potrebe
svojega
časa
se
mora
ozirati
umetnost
,
če
hoče
,
da
se
brigajo
zanjo
ljudje
.
Naš
čas
pa
zahteva
in
potrebuje
naslade
.
“
„
Torej
samo
dulce
,
če
tudi
škodljivo
?
“
vprašal
je
beneficijat
.
„
Kaj
škodljivo
!
“
zavrnil
ga
je
Radivoj
.
„
Kako
škodo
ima
kdo
,
če
vidi
življenje
naslikano
,
kakršno
je
v
resnici
.
Resnica
ne
škoduje
nikomur
.
“
„
Torej
otrokom
v
roke
to
koristno
berivo
!
“
„
Za
otroke
se
ne
piše
;
tem
treba
mlečne
kaše
.
Zrelim
možem
pa
je
to
zdrava
hrana
.
“
„
O
vrla
mladeniča
!
Koliko
sta
stara
—
“
„
24
,
25
let
.
“
„
—
ki
pišeta
že
,
kar
smejo
brez
škode
brati
samo
zreli
,
morebiti
samo
zakonski
možje
.
“
„
Škode
,
škode
!
“
rogal
se
je
oblastno
Radivoj
.
„
Čebela
srka
iz
cvetja
sok
in
nareja
iz
njega
med
in
strup
;
a
če
naredi
strup
,
kaj
more
cvetica
za
to
!
“
„
Ali
velja
pripodoba
za
pisatelja
ali
za
bravca
?
“
vprašal
je
Vladimir
.
„
Za
bravca
seveda
.
“
„
Potem
šepa
kakor
Bendežev
konj
,
ki
me
je
danes
pripeljal
.
Saj
čebeli
ne
škodi
njen
strup
,
sicer
bi
si
ga
ne
nabirala
.
Celo
koristi
ji
,
ker
se
brani
ž
njim
.
“
„
Tako
koristi
tudi
to
slovstvo
,
ker
kaže
bravcu
življenje
v
istini
in
mu
daje
orožje
za
boj
v
življenju
.
Kaj
pomaga
zakrivati
ljudem
to
pa
to
,
ko
prilika
mnogo
lažje
zapelje
nedolžnega
nego
onega
,
ki
je
svarjen
.
“
„
Radivoj
,
ti
si
mojster
protislovja
,
“
smejal
se
je
Vladimir
.
„
Kar
poveš
novega
,
vse
nasprotuje
prejšnjim
tvojim
mislim
ter
jih
pobija
hujše
in
brezozirnejše
od
gospoda
svetovavca
.
Poprej
si
trdil
,
da
je
to
slovstvo
zrelih
mož
,
ki
poznajo
življenje
;
zdaj
pa
govoriš
,
da
bi
bilo
treba
razkazati
zlasti
nedolžnim
,
torej
v
prvi
vrsti
otrokom
vso
istinito
in
izmišljeno
človeško
zavrženost
,
da
bi
se
je
varovali
,
v
svarilo
.
„
O
otrokih
ne
govorim
,
ker
ne
razumejo
teh
stvari
.
“
„
Naj
se
jim
pa
razlože
in
razkažejo
.
Čemu
pa
je
nazorni
pouk
?
“
zasmejal
se
je
Vladimir
.
„
Lepo
svarilo
,
“
jezil
se
je
svetovavec
,
„
ki
hvali
zapeljivca
kot
duhovitega
poštenjaka
in
smeši
prevarjenega
moža
kot
tepca
ter
opravičuje
pregreho
s
sleparskimi
razlogi
,
ki
morejo
pohujšati
vsakega
neprevidnega
bravca
.
“
„
Kdor
se
pohujšuje
,
ta
je
že
pohujšan
.
“
„
Torej
nepohujšanim
v
roke
,
otrokom
kot
šolsko
knjigo
!
“
zasmejal
se
je
zopet
Vladimir
;
Radivoj
pa
je
začel
pikro
govoriti
o
farizejih
in
hinavcih
,
ki
se
boljše
kažejo
,
nego
so
,
in
sklenil
slovesno
,
da
čistemu
je
vse
čisto
.
„
Kdo
pa
more
o
sebi
reči
,
da
je
čist
!
“
opomnil
je
beneficijat
.
„
K
večjemu
otroci
,
in
baš
za
te
,
pravite
,
da
se
ne
pišejo
te
reči
,
kakor
res
tudi
niso
zanje
.
Kaj
pa
mi
drugi
!
Saj
veste
,
ko
je
velel
Vzveličar
:
‚
Kdor
je
brez
greha
,
naj
vrže
prvi
kamen
na
grešnico
!
‘
umeknili
so
se
vsi
.
In
koliko
bi
jih
ostalo
dandanes
,
če
bi
se
velelo
isto
?
Kakor
so
mornarji
na
morju
vedno
za
jedno
ped
od
smrti
,
tako
mi
vedno
poleg
prepada
;
treba
le
prilike
,
izkušnjave
,
brezbrižnosti
,
in
padli
smo
.
In
teh
prilik
naj
iščemo
sami
in
izkušnjave
vzbujamo
sami
,
ki
se
jih
komaj
odkrižujemo
!
Baš
ker
nismo
čisti
,
moramo
se
varovati
.
“
„
Dobro
,
gospod
beneficijat
!
“
vzkliknil
je
Radivoj
.
„
Farizeji
se
niso
upali
metati
kamenja
na
greznico
,
gospoda
pa
ga
slastno
meče
na
moja
prijatelja
.
“
„
Prijatelj
,
kak
logiški
skok
je
zopet
to
!
“
ustavil
ga
je
Vladimir
.
„
Komaj
te
primemo
za
jedno
misel
,
ti
se
že
držiš
druge
in
se
iz
prve
in
iz
nas
norca
delaš
.
Mi
govorimo
vendar
o
slovstvu
,
o
novi
smeri
in
ne
o
tvojih
prijateljih
.
Gospod
svetovavec
in
gospod
beneficijat
ju
ne
poznata
nič
in
jaz
komaj
;
za
njiju
važni
osebi
se
niti
ne
zmenimo
ne
.
To
pa
vendar
razumeješ
,
da
je
najboljši
človek
lehko
najnespretnejši
pisatelj
.
“
Radivoju
,
ki
je
bil
sit
nehvaležne
obravnave
,
je
bilo
jako
po
godu
,
da
sta
prinesli
Anica
in
Milica
malo
južino
na
mizo
;
a
ker
je
bil
vajen
izreči
zadnjo
besedo
,
