jepotreba
odpreti
oči
,
«
nadaljuje
grajščak
s
posebnim
naglasom
.
»
Vendar
dovolj
je
.
Saj
imam
dokaze
,
da
sprejema
on
nočno
družbo
,
naj
si
bode
katero
koli
.
Dosedanja
poročila
so
torej
resnična
.
Dozdeva
se
mi
tudi
,
«
pravi
polglasno
in
žaničljivo
potém
,
»
kdo
so
oni
možakarji
,
ki
ljubijo
bolj
noč
kot
svetli
dan
.
Če
dovoli
,
povém
mu
sam
,
da
so
bili
oni
ponočnjaki
:
beg
Matija
Gubec
iz
Stubice
,
rudečelasi
sudec
Pasanec
in
neko
mlado
seme
Miha
Guzetič
,
jako
predrzen
in
nepridiprav
človek
.
«
Stresel
se
je
oskrbnik
,
kakor
da
bi
se
bil
prestrašil
poslednjih
znanih
mu
imen
,
pri
teh
besedah
in
pristavi
:
»
Bog
daj
,
da
bi
se
motila
vaša
milost
!
Neprijetno
bi
bilo
,
ko
bi
se
shajali
v
noči
tako
veljavni
in
uplivni
možje
vsega
okraja
.
To
bi
bilo
znamenje
kakor
oddaljen
grom
za
gorami
,
grom
,
ki
rodi
strele
.
«
»
Kaj
govori
on
o
veljavi
,
o
gromu
in
strelah
prokletih
mojih
hlapcev
?
«
vzklikne
nató
grajščak
razjarjen
ter
plane
kvišku
in
meri
s
širokimi
koraki
dvorano
.
Črez
nekoliko
pa
se
ustavi
pri
steni
,
opazujóč
ondi
viséče
slike
svojih
prednikov
v
pozni
rod
nazaj
.
»
Ali
pozna
Črnič
te
podobe
in
njih
zgodovino
?
«
vpraša
žaničljivo
potém
obrnovši
se
proti
oskrbniku
.
»
Dedje
so
to
vaše
milosti
,
slavni
in
neumrljivi
udje
v
deželnej
zgodovini
.
«
»
In
zakaj
so
slavni
oni
?
«
vpraša
Taliy
dalje
.
»
Ker
so
branili
domovino
pred
zvunanjimi
in
notranjimi
sovražniki
in
oslavili
svoje
mogočno
ime
,
«
pristavi
ponižno
oskrbnik
.
»
To
je
prav
razumel
.
Zapomni
naj
si
tudi
,
da
je
Ferenc
Tahy
vreden
sin
in
potomec
svojih
slavnih
dedov
.
Do
zadnje
kaplje
krvi
bode
branil
on
slavno
ime
Tahyjev
in
svoje
posestvo
najprvo
notranjih
in
če
je
potreba
tudi
zvunanjih
sovražnikov
.
«
Z
navdušenjem
je
govoril
grajščak
te
besede
.
Potém
stopi
bližje
k
oskrbniku
,
položi
mu
desnico
na
ramo
in
pristavi
mirno
,
skoro
prilizljivo
:
»
Zaraditega
sem
si
izbral
tudi
zveste
in
zanesljive
ljudi
v
varstvo
in
podporo
.
Posebno
on
je
bil
vselej
zmožen
in
zveden
pomočnik
.
Hvaležen
sem
inu
bil
zató
.
Izročil
sem
mu
ono
do
sedaj
še
skrivno
opazovanje
,
ktero
je
tudi
zánj
,
ako
hoče
,
lahko
neizmerne
veljave
.
Če
hoče
ter
zvestobo
,
ki
mi
jo
je
prisegel
,
ljubi
,
«
pristavi
s
pomenljivim
naglasom
grajščak
ter
sede
,
kar
se
še
ni
bilo
nikdar
prej
zgodilo
,
poleg
svojega
oskrbnika
in
nadaljuje
polglasno
:
»
Ali
ni
opazil
on
sam
,
ko
je
pobiral
po
zadnjej
žetvi
desetino
na
Ilijevem
polji
,
kako
se
je
vedel
oni
ponosno
proti
nam
,
kako
je
ugovarjal
,
ko
se
mu
je
letos
nekoliko
večji
vinski
davek
napovedal
ter
povišala
v
jeseni
za
nekaj
tednov
tlaka
v
mojih
gozdih
?
Jaz
ne
pozabim
tega
osornega
,
kljubovalnega
obraza
in
neke
nenavadne
predrznosti
,
ki
ne
obeta
prida
,
temveč
opominja
:
Požurimo
se
,
da
uničimo
hlapčevsko
trmo
in
samovoljo
kakor
steklino
,
dokler
ne
ostrupi
ostalih
svoje
vrste
in
sploh
vsakega
,
ki
pride
z
njim
v
dotiko
.
«
Molčé
je
prikimaval
oskrbnik
tem
besedam
,
a
oh
enem
pomenljivo
zmajeval
,
kakor
da
bi
skoro
ne
bilo
to
mogoče
,
o
čemer
govori
njegov
gospod
,
in
sicer
nemogoče
,
ker
bi
bilo
strašno
,
preveč
predrzno
,
pogubno
.
»
In
dalje
,
čuje
naj
dalje
Črnič
!
«
povzame
zopet
grajščak
Tahy
.
»
Ali
je
naš
beg
Gubec
za
las
boljši
od
beraškega
Ilije
Gregoriča
?
Po
našej
milosti
in
posebnej
prijaznosti
,
ki
ga
je
priporočala
njegovej
gosposki
,
je
obogatel
.
Pobil
je
mnogo
manjših
kmetov
v
oblast
,
bil
je
vabljen
celó
v
naše
zbore
,
užival
je
čast
naše
posebne
ljubezni
.
In
zdaj
?
Smatra
se
že
nam
jednakim
.
Čaka
skoro
,
da
ga
pozdravljamo
na
cesti
,
da
se
ogibljemo
njegovemu
vozu
.
Tako
daleč
zavede
človeka
slepa
uehvaležnost
.
Mi
vemo
dobro
,
da
se
dobrika
s
svojim
obnašanjem
priprostemu
ljudstvu
,
da
je
skuša
pridobiti
s
hlimbo
v
svojo
samopašno
mrežo
.
Priklečeplazil
si
je
baje
že
dva
glavna
postopača
in
kričača
med
našimi
kmeti
,
o
kterih
sem
že
omenjal
,
namreč
rudečelasca
imovitega
Pasanca
in
istega
mladiča
,
ki
po
svojej
precejšnjej
telesnej
moči
in
nekoliko
lepšem
lici
zapeljuje
in
draži
sicer
udano
ljudstvo
.
Razume
me
Črnič
,
jaz
mislim
istega
mladiča
Miho
Guzetiča
!
«
Tako
je
govoril
grajščak
Tahy
in
vprašal
potém
posebno
prijazno
svojega
oskrbnika
:
»
Črnič
,
kako
sodi
on
,
ki
tudi
nekaj
ume
in
je
osivel
v
svojej
službi
pri
meni
in
mojih
dedih
,
ali
ni
resnica
,
kar
sem
naznanil
tú
?
«
»
Težka
je
sodba
,
vaša
milost
,
brez
pravih
dokazov
.
Zaraditega
prosim
,
da
me
oprosii
za
sedaj
odločne
pritrditve
,
ali
pa
mojo
sivo
glavo
pomilosti
od
daljnega
pretežkega
náloga
v
tej
zadevi
.
«
Čutilo
se
je
,
da
je
bil
oskrbnik
modro
premislil
in
s
posebnim
namenom
stavil
zadnje
svoje
besede
.
Jasno
je
bilo
tudi
,
da
jih
ne
narekuje
telesna
slabost
ali
uaravski
stud
do
izdajalstva
sploh
,
temveč
le
izborna
premišljenost
,
ki
ume
po
svojej
ponižnosti
postaviti
lastno
osebo
v
toliko
lepšo
svetlobo
nasproti
temu
,
ki
je
potrebuje
.
V
resnici
niso
njegove
dvoumne
besede
ostale
brez
posebnega
utiša
na
grajščaka
.
»
Sramuje
se
naj
stari
Črnič
takove
govorice
!
Ona
pristuje
bojaznemu
mladiču
,
a
ne
možu
njegove
vrste
,
ki
uživa
naše
najvišje
zaupanje
,
ki
je
prepričan
o
našej
posebnej
milosti
in
ki
vé
dobro
,
kako
moremo
mi
plačevati
pravo
zaslugo
za
nas
in
domovino
sploh
!
«
Skriven
posmeh
oblije
pri
teh
besedah
sicer
bledi
oskrbnikov
obraz
ter
oživi
mirne
,
a
nelepe
,
malo
zaupljive
oči
.
»
Kdo
nam
naj
svetuje
in
pomaga
v
tem
kritičnem
stališči
?
Najbolje
je
,
da
ostane
tajno
in
se
skrivaje
potepta
kakor
iskra
,
ki
se
zanese
v
slamo
,
iz
ktere
se
pa
lahko
zatrosi
neizmeren
požar
.
Le
on
,
naš
zvesti
prijatelj
,
ume
brez
pojasnila
,
kaj
hočemo
,
kaj
ne
,
kaj
nam
koristi
,
kaj
škoduje
!
«
Še
večja
zadovoljnost
se
je
brala
pri
zadnjem
stavku
na
oskrbnikovem
obrazu
,
a
nemirno
so
mu
utripale
oči
,
kakor
da
bi
bojeval
hud
skriven
boj
v
prsih
.
Vendar
odgovoril
je
mirno
in
premišljeno
:
»
Vaša
milost
,
nehvaležno
je
tako
delo
.
Slabo
plačilo
obeta
navadno
.
Ne
rečem
sicer
,
da
bi
ne
mogel
izvršiti
jaz
v
tej
zadevi
ničesar
,
ali
kaj
more
pričakovati
še
vaš
sluga
v
življenji
?!
«
Ubral
jo
pravo
struno
Črnič
s
tem
stavkom
.
Dobro
je
opazil
grajščak
njegove
visokoleteče
zahteve
.
Preveč
mu
je
bil
znan
častilakomui
značaj
oskrbnikov
,
da
bi
ne
bil
vedel
porabiti
te
priložnosti
v
svojo
korist
.
»
Zapomni
si
naj
Črnič
,
da
je
velika
zasluga
tudi
velikega
priznanja
vredna
,
in
mi
plačujemo
po
vrednosti
!
Kdo
bi
mogel
ugovarjati
nam
,
ko
bi
se
vzbudil
oskrbnik
Črnič
neko
jutro
kot
slaven
beg
,
gospod
treh
vasij
,
če
hočemo
mi
tako
in
bi
bil
on
vreden
take
časti
!
O
poslednjem
ne
dvomimo
,
da
bi
ne
bilo
nemogoče
.
«
Kakor
živo
srebro
oživel
je
oskrbnik
pri
teh
besedah
.
Potne
kaplje
,
redke
kaplje
nepopisljive
sreče
,
nenadne
in
nepričakovane
,
lezle
so
mu
po
razgorelem
lici.
Verjel
ni
skoro
samemu
sebi
,
da
mu
rodi
njegova
premišljenost
že
spomladi
,
predno
zori
sad
njegovega
truda
,
zlato
plačilo
.
V
istem
trenotku
,
ko
je
čutil
,
da
je
vzbudil
grajščakovo
pozornost
na
svojo
osebo
in
svojo
zmožnost
,
pa
je
izpremenil
prejšnji
ponižni
,
hlapčevski
glas
,
rekóč
:
»
Veseli
me
in
srečen
sem
,
vaša
milost
,
da
sem
bil
baš
jaz
prvi
,
ki
je
opozoril
na
to
skrivno
strupeno
zalego
,
kterej
je
neki
dosedanja
svoboda
prezlata
,
kterej
se
mora
kolikor
preje
toliko
bolje
zategnoti
nekoliko
tesneje
dosedanja
vez
in
pokazati
,
kdo
je
gospod
,
kdo
njegov
hlapec
,
kdo
ukazuje
,
kdo
naj
uboga
.
«
S
ponosom
je
govoril
oskrbnik
poslednje
besede
in
priklonivši
se
globoko
grajščaku
,
pristavi
polglasno
:
»
Zgoditi
se
mora
nekaj
in
sicer
brzo
v
svarilen
zgled
vsem
ostalim
kmetom
.
Tako
sodim
jaz
,
in
baš
sedaj
je
ugoden
trenotek
za
takov
posel
.
«
»
Kaj
misli
Črnič
?
Vsaj
javne
sile
ne
,
hrupa
ne
?
To
bi
bilo
olje
v
ogenj
,
pravim
jaz
.
Škodovalo
bi
več
kot
koristilo
.
«
»
Poslednjega
ni
potreba
vašej
milosti
.
Uzrokov
najdem
in
navedem
brez
truda
obilo
jaz
,
ki
pooblaščujejo
vašo
milost
pred
vsem
svetom
,
da
ima
pravico
do
tega
,
česar
potrebujemo
,
«
pristavi
hudobno
smehljaje
se
Črnič
in
potegne
v
polkrogu
kake
tri
pote
z
desnico
proti
sebi
po
mizi
,
kakor
da
bi
hotel
reči
:
»
Vzamimo
vse
,
konfiskujmo
,
kar
se
dá
!
To
je
najbolj
občutna
kazen
za
sedaj
.
Vsled
tega
se
najdejo
potem
sami
po
sebi
daljni
uzroki
za
ostrejše
postopanje
.
«
»
Torej
z
beraštvom
hoče
krotiti
on
beraštvo
?
«
vpraša
zamišljeno
pri
teh
besedah
grajščak
.
»
Beraška
palica
tepe
najhujše
,
vaša
milost
.
Strup
s
strupom
,
kol
s
kolom
izbijati
,
to
je
moje
staro
načelo
,
ki
me
ni
goljufalo
nikdar
.
«
»
In
pri
kterej
glavi
naj
pričnemo
,
Črnič
?
Gubec
je
veljaven
in
upliven
ter
ima
mnogo
prijateljev
,
Pasanec
se
je
odkupil
z
gotovino
našej
tlaki
in
desetini
,
Guzetič
je
premlad
in
po
našej
misli
do
sedaj
nenevaren
človek
,
povrh
pri
ljudstvu
jako
priljubljen
kot
veseljak
sploh
.
«
»
Zakaj
po
mravljah
stopati
,
vaša
milost
,
a
mravljišče
,
kamor
spravljajo
svoje
zaklade
in
kjer
se
pripravljajo
za
zvunanji
boj
,
pa
varovati
?!
Ko
je
razbito
in
uničeno
mravljišče
,
razkropé
se
i
njegovi
prebivalci
na
vse
svetovne
strani
.
Dolgo
časa
potrebujejo
,
da
se
združijo
zopet
v
novej
trdnjavi
,
«
pravi
z
nekako
zaničljivim
glasom
Črnič
in
desnico
na
čelo
položi
,
kakor
da
bi
hotel
pokazati
:
»
Tu
notri
mora
biti
vse
v
redu
.
Nekaj
politike
povrh
,
in
najvišji
sklepi
so
igrača
istemu
,
ki
ima
na
razpolaganje
nekaj
surove
sile
.
«
»
In
kje
je
isto
mravljišče
,
Črnič
,
o
kterem
govori
kakor
o
najbolj
sitnem
taboru
na
meji
?
«
Zopet
se
je
globoko
poklonil
oskrbnik
svojemu
mogočnemu
vitezu
in
pristavil
smehljaje
se
:
»
Čemu
sem
že
tri
noči
zapored
na
prežo
hodil
in
svojemu
trudnemu
životu
spanje
kratil
,
ko
bi
ne
bil
vedel
,
kje
mravlje
svoj
šotor
zidajo
in
se
proti
nam
vsem
varovati
poskušajo
?
«
»
Ilija
Gregorič
je
torej
naš
največji
sovražnik
!
«
vzklikne
iznenadjen
grajščak
,
kakor
da
bi
se
bil
prestrašil
poslednjega
imena
.
»
Če
ne
največji
sovražnik
,
pa
vsaj
najbolj
nezadovoljen
in
tudi
najbolj
inteligenten
kmet
vaše
milosti
je
Ilija
.
On
zastrupljuje
vse
ostale
na
desno
in
levo
,
pridigujóč
jim
svoje
revolucijske
ideje
o
enakosti
vseh
stanov
,
o
prevelikih
davkih
,
o
krivici
sploh
,
ki
jo
trpé
vsi
kmetje
brez
izjeme
,
—
in
sicer
zató
,
ker
so
bedaki
.
«
»
Žal
mi
je
,
da
sem
ga
vzel
na
svoje
posestvo
.
Svobodomiseln
je
bil
že
pod
grofom
Frangipanom
,
a
mislil
sem
,
da
ga
je
izučila
žalostna
izkušnja
,
«
pristavi
nevoljen
grajščak
,
a
hitro
dalje
vpraša
:
»
Kaj
hoče
Črnič
,
da
storim
z
Ilijo
?
Kako
naj
ga
kaznujem
?
«
»
Gospodu
,
ki
ima
vse
sile
v
rokah
,
je
težko
kazen
nasvetovati
.
Najbolje
je
po
mojej
misli
,
da
se
prične
s
tako
kaznijo
,
ki
pristriže
za
vselej
ptičku
peruti
.
«
»
In
takova
kazen
bi
bila
,
Črnič
?
Svetuje
naj
on
eden
pot
!
«
»
V
denarji
je
moč
,
v
bedi
toga
,
vaša
milost
.
In
Ilija
je
petičen
.
Poprodal
je
vse
prejšnje
posestvo
na
Kranjskem
in
obložen
s
cekini
prišel
je
črez
mejo
.
Njegova
nezvestoba
do
vas
vzela
mu
je
po
postavi
vse
premoženje
.
«
»
In
kje
so
dokazi
o
njegovej
nezvestobi
,
Črnič
?
«
»
Za-nje
naj
pusti
meni
skrbeti
,
vaša
milost
.
Gorkega
vam
pripeljem
iz
izdajalskega
gnezda
kakor
kukavico
,
ki
vsiljuje
poštenemu
zarodu
svojo
kukavičost
.
—
Samo
nekaj
!
Milost
vaša
omenila
je
sama
,
da
sem
osivel
v
zvestej
službi
.
Samo
nekaj
malega
,
nekoliko
lepše
glaseče
ime
želel
bi
si
na
starost
za
svoj
trud
!
«
»
Beg
Črnič
!
V
resnici
lepo
donéč
naslov
posebno
onemu
,
ki
si
ga
je
prislužil
sam
,
«
pristavi
resno
grajščak
in
v
znamenje
svoje
velike
naklonjenosti
podá
tovarišu
desnico
.
Umel
je
dobro
oskrbnik
,
koliko
veljave
ima
taka
prijaznost
in
da
Tahy
ne
prelamlja
dane
besede
.
Zadovoljuosti
mu
je
torej
igralo
lice
,
in
kakor
iz
hvaležnosti
pristavi
povrh
:
»
Žal
mi
je
le
za
isto
njegovo
punico
Jelo
,
vaša
milost
.
Vzrastlo
je
dekletce
tako
lepo
kakor
na
cesarskem
dvoru
.
In
vendar
sužnja
kri
je
,
tlačansko
seme
.
«
Vzdramil
se
je
grajščak
pri
zadnjih
besedah
kakor
iz
prijetnih
sanj
in
dejal
:
»
Dober
okus
ima
Črnič
.
Spominjam
se
dobro
istega
dekletca
in
veliko
stavo
sem
izgubil
zaradi
njega
minolo
leto
.
Trdil
sem
namreč
,
da
je
le
prijaznega
lica
potreba
,
in
ona
gre
za
plemenitašem
,
kamor
mu
je
drago
.
A
varal
sem
se
.
Ponudil
sem
jej
bil
kraljevo
darilo
,
a
vrnola
mi
je
je
ponosno
,
dá
celó
razžaljivo
.
«
»
In
vendar
bode
zastonj
hodilo
kakor
pišče
za
vašo
milostjo
sedaj
,
če
prepustite
daljno
skrb
Črniču
,
«
pristavi
namežikujóč
in
smejé
se
oskrbnik
.
»
Videti
hočem
,
koliko
zaupanja
se
mu
sine
skazovati
,
Čmič
.
Z
ovadbo
kačje
zalege
,
ki
hoče
majati
nad
mojo
in
mojih
dedov
slavno
močjo
,
zameni
on
lahko
svoje
ime
z
lepo
donečim
naslovom
in
premoženjem
,
če
hoče
.
Ako
mi
dokaže
,
da
še
ima
tudi
kaj
upliva
pri
lepih
tlačankah
,
pa
je
prepričan
in
zagotovljen
posebne
milosti
moje
!
«
S
temi
besedami
se
poslovi
potém
grajščak
.
V
znamenje
posebnega
zaupanja
pa
še
podá
eden
pot
roko
svojemu
mnogo
obetajočemu
oskrbniku
.
Dem
früheren
Unterthan
des
Grafen
Frangipan
Ilija
Grego
-
rič
nahm
Tahi
sein
Hab
u.
Gut
weg
,
200
Ducaten
an
Werth
.
''
Dimitz
.
''
Lepo
je
vzhajalo
teden
dnij
pozneje
solnce
nad
hrvatskim
pogorjem
,
in
prijeten
jesenski
dan
je
vabil
ondotne
kmete
na
veselo
trgatev
.
Dobra
vinska
letina
je
bila
.
Vendar
to
edino
kmetsko
upanje
ni
razprostiralo
letos
toliko
veselja
,
kot
je
bila
sicer
navada
.
Vsako
leto
se
je
slovesno
praznoval
začetek
trgatve
.
Kresi
so
se
zažigali
po
goricah
,
petje
je
odmevalo
v
doline
,
in
ondi
na
trati
poleg
vinskih
hramov
vriskala
in
vrtila
se
je
mladina
v
veselem
plesu
.
Tiho
kakor
pred
bližajóčo
se
nevihto
bilo
je
letos
ondi
.
In
vendar
je
bil
napovedan
pred
tremi
dnevi
začetek
trgatve
.
Baš
danes
bi
se
bila
morala
pričeti
povsod
v
brdovskej
okolici
.
Le
posamezni
trgavci
,
večinoma
ženske
in
starci
hiteli
so
letos
v
gorice
.
Marsikteri
gospodar
in
mladeneč
,
ki
je
bil
sicer
duša
trgatvi
,
pogrešal
se
je
tu
pa
tam
.
In
trgavci
,
ki
so
se
srečavali
med
goricami
,
govorili
so
malo
,
skoro
skrivaje
med
seboj
.
Namežikavali
so
si
,
sklepali
roke
in
kazali
ali
pogledovali
ondi
na
višino
,
kjer
je
gledalo
izmed
sadnega
drevja
belo
poslopje
Ilije
Gregoriča
v
dolino
.
Niso
se
ozirali
trgavci
brez
uzroka
na
ono
stran
.
Tako
prijazno
poslopje
prej
,
bilo
je
danes
zapuščeno
.
Duri
so
bile
odprte
,
okna
razbita
,
živinski
hlevi
prazni
,
vse
shrambe
razdejane
.
Pričalo
je
vse
,
da
je
divjala
tú
v
kratkem
zlobna
roka
in
uničila
srečo
prebivalcev
.
Le
na
severnej
strani
poslopja
pri
mizi
pod
staro
lipo
sedela
je
deklica
in
zakrivala
obraz
v
dlani
.
Zapored
je
zastonj
poskušal
hišni
varuh
,
sivodlaki
Volk
z
lajanjem
predramiti
svojo
mlado
gospodinjo
.
Počasi
se
je
jela
približevati
tudi
plašna
kuretina
svojej
dobrotnici
ter
se
ozirala
vá-njo
,
kakor
da
bi
hotela
reči
:
»
Kaj
žaluješ
v
najlepšem
času
vesele
trgatve
?
«
A
sedaj
se
približa
visokorasten
mladeneč
od
južne
strani
Ilijevemu
poslopju
.
Zagledavši
nepričakovano
izpremembo
okoli
in
okoli
,
postal
je
.
Kakor
da
bi
ne
mogel
razumeti
tega
,
udari
z
obema
rokama
na
čelo
,
a
potém
stopi
bled
in
tresoč
se
po
vsem
životu
v
vežo
.
Ker
pa
ni
našel
nikjer
živega
človeka
,
odide
na
dvorišče
,
in
rudečica
mu
udari
v
lice
,
ko
zagleda
pod
lipo
deklico
.
»
Jela
!
«
pravi
potem
z
milim
glasom
,
približavši
se
jej
tiho
in
položivši
dlan
na
njeno
ramo
.
Zganola
se
je
boječe
deklica
in
povzdignola
obraz
.
Videlo
se
jej
ni
prav
,
ali
je
po
iznenadjenji
zarudelo
njeno
lice
,
ali
je
bilo
rudeče
že
prej
od
solz
,
ki
so
jej
iskrile
v
lepih
črnih
očeh
.
Mi
mislimo
,
daje
bilo
krivo
poslednjemu
oboje
.
Odgovorila
ni
deklica
Jela
,
Gregoričeva
hči
,
pozdravu
,
temveč
obraz
si
je
zakrila
v
dlani
,
in
izmed
prstov
so
jej
kapale
solze
na
tla
.
»
Jela
,
«
vzklikne
v
tej
priči
mladeneč
z
glasom
,
ki
je
razodeval
,
kako
hudo
mu
dene
dekličin
jok
,
in
poskuša
odstraniti
roki
raz
njenega
obraza
.
A
ko
se
mu
posreči
poslednje
in
se
njegov
pomilovalni
pogled
sreča
z
dekličinim
,
pa
govori
:
»
Utolaži
se
,
Jela
,
in
ne
jokaj
!
Pomisli
,
da
pride
gotovo
dan
osvete
,
ko
se
pozabijo
dosedanje
naše
krivice
.
«
In
nató
vpraša
:
»
Kje
so
pa
oče
,
Jela
?
Verjeti
ne
morem
,
kar
sem
zvedel
med
potom
.
«
Le
nepopisljivo
otožni
dekličin
pogled
odgovori
temu
vprašanju
.
»
Res
je
torej
,
res
!
«
ponavlja
polglasno
prišlec
.
Strese
se
po
vsem
životu
in
krčevito
se
mu
stisnejo
pesti
.
Tihota
postane
nekaj
časa
,
a
potém
nadaljuje
naš
znanec
Miha
Guzetič
:
»
Jela
,
povej
mi
,
kako
je
bilo
!
Iz
kakovegauzroka
je
pomnožil
krvoločnež
število
svojih
vnebokričečih
grozodejstev
s
poslednjim
činom
?
«
»
Miho
,
svarila
sem
tebe
toliko
potov
ter
očeta
na
kolenih
prosila
,
varujta
se
in
da
ni
zaupati
vsakemu
.
Verovala
nista
.
Moje
črnogledstvo
se
je
izpolnilo
.
Bojim
se
,
da
je
to
le
začetek
našega
trpljenja
,
da
mu
sledi
občno
gorjé
.
«
Z
jokajočim
glasom
je
govorilo
dekle
te
besede
.
Uprla
je
svoj
pogled
tako
ljubeznivo
v
svojega
tovariša
,
kakor
da
bi
hotela
reči
:
Usmili
se
me
ti
,
ako
se
me
ne
usmili
nikdo
več
na
svetu
.
Molčal
je
nekaj
časa
Guzetič
,
najmlajši
ud
izmed
baš
pred
nekimi
dnevi
sklenenega
triumvirata
,
potem
pa
vpraša
:
»
To
se
je
zgodilo
torej
v
minolej
noči
,
in
nihče
ni
pomagal
,
nihče
ni
zabranil
strašnega
zločinstva
?
«
»
Da
,
branili
bi
se
bili
oče
do
zadnjega
trenotka
,
«
pristavi
s
tresóčim
glasom
deklica
in
nadaljuje
:
»
Zaprli
so
duri
,
ko
so
videli
zvunaj
njegove
hlapce
in
biriče
.
A
ko
so
čuli
potém
njegov
glas
,
hiteli
so
vén
in
vprašali
,
kaj
želi
v
poznej
uri
.
Povedal
jim
je
,
da
jim
je
izročena
kazen
.
Plačati
morajo
petdeset
cekinov
,
ker
pogostujejo
v
noči
brez
dovoljenja
tujce
in
zloglasne
postopače
.
Petdeset
cekinov
pa
so
na
dolgu
še
na
davkih
za
minolo
leto
.
Povrh
so
zamudili
nekaj
dni
zapovedane
tlake
.
—
Ko
so
ugovarjali
oče
potém
,
da
je
laž
prvo
in
krivica
drugo
,
ker
je
povišal
on
brez
pravice
tlako
in
davke
,
zdivjal
je
prišlec
grajščak
Tahy
.
Poklical
je
svoje
hlapce
ter
jim
ukazal
zarubiti
vse
,
kar
ima
kaj
vrednosti
.
In
planoli
so
krvoločneži
v
hišo
.
Razbili
zaklenene
duri
in
shrambe
ter
pobrali
vse
dragocenosti
.
Niti
obleke
nama
niso
pustili
.
A
ni
jim
bilo
dovolj
tega
.
Hiteli
so
potem
v
žitnico
in
odprle
kaste
.
Molčé
so
gledali
do
sedaj
oče
to
početje
;
kajti
prosila
sem
jih
jaz
s
povzdignenima
rokama
,
naj
se
ne
prenaglijo
,
saj
je
to
le
zmota
,
naj
se
varujejo
nesreče
.
Ubogali
so
kakor
dete
.
Stoprav
,
ko
prodro
lopovi
v
hlev
in
izpusté
živino
na
prosto
ter
jo
skušajo
odgnati
,
akoravno
je
bila
krivično
napovedana
kazen
že
dva
pota
plačana
,
zavre
očetu
kri
.
Sekiro
,
ki
je
ležala
ob
steni
,
zgrabijo
ter
jamejo
s
toporiščem
plačevati
biričem
in
hlapcem
,
koder
in
kamor
dosežejo
.
Silovit
boj
se
vname
.
Tako
razjarjenega
nisem
še
videla
očeta
nikdar
.
Razpodili
bi
bili
brez
dvoma
birištvo
,
ko
bi
jih
ne
bili
naposled
zgrabili
hlapci
od
zadaj
in
podrli
na
tla
.
Kaj
se
je
zgodilo
dalje
,
znano
je
vsej
okolici
.
Divjanje
se
je
pričelo
,
strašno
maščevanje
.
Razrušili
so
biriči
pol
poslopja
,
izruvali
mlado
drevje
in
odnesli
vse
,
kar
jim
je
bilo
moči
premaknoti
.
«
Utihnola
je
deklica
pri
teh
besedah
in
zakrila
si
obraz
.
Molčala
sta
zopet
dolgo
oba
,
a
potem
še
eden
pot
vpraša
ginen
Guzetič
:
»
Jela
,
oče
so
v
ječi
in
ti
si
ostala
sama
s
slepim
starim
očetom
?
«
Odgovorila
ni
deklica
.
Ihté
je
omahnola
na
mizo
in
obležala
ondi
kakor
v
nezavesti
.
Hud
boj
se
je
moral
boriti
sedaj
v
tovariševih
prsih
.
Slonel
je
nekaj
časa
kakor
zamaknen
in
nepremakljivo
je
zrl
na
tla
.
Kakor
da
bi
se
bil
zopet
vzdramil
iz
strašnih
sanj
,
pa
se
strese
potém
.
Uprl
je
v
nebo
oči
,
in
njegove
ustnice
so
se
jele
gibati
.
Na
pol
razumljive
besede
,
ki
so
se
čule
sem
ter
tja
,
pričale
so
,
da
ne
moli
pobožne
molitve
za
božje
usmiljenje
v
tej
nepričakovanej
sili
,
temveč
da
kliče
,
zahteva
pomoči
in
maščevanja
iz
neba
za
nepopisljivo
krivico
—
v
trenotku
,
ko
dvigne
ves
narod
orožje
.
Gorjé
potém
!
Na
veke
tlačen
narod
ne
jemlje
in
ne
daje
milosti
.
—
On
je
kakor
plaz
,
ki
potrebuje
le
majhen
potres
,
da
se
utrga
ter
gromi
bobnéč
in
množéč
se
v
dolino
,
razširjujóč
grozo
na
desno
in
levo
.
»
Jela
!
«
vzklikne
nató
kakor
prenovljen
in
prerojen
Guzetič
in
objame
v
solzah
topečo
se
deklico
.
»
Premilo
moje
dete
,
«
nadaljuje
navdušen
in
gladi
otožno
dekličino
lice
.
»
Koliko
dnij
in
nočij
sem
že
premišljeval
,
kako
bi
te
mogel
prepričati
o
svojej
davnej
skrivnej
ljubezni
,
a
posrečilo
se
mi
ni
to
do
sedaj
.
Hvaliti
skoro
moram
žalostno
osodo
našega
naroda
,
ki
mi
ponuja
obilo
priložnost
,
posvetiti
vse
svoje
moči
—
domovini
in
—
tebi
!
«
Prenehal
je
Guzetič
pri
teh
besedah
,
kakor
da
bi
se
bil
prestrašil
sani
poslednjega
stavka
,
kakor
da
bi
bil
izgovoril
preveč
mladej
svojej
tovaršici
.
Vendar
Jelina
desnica
,
ktero
je
držal
v
svojih
rokah
,
se
je
tresla
in
mu
dajala
pogum
,
in
v
njenem
pogledu
,
s
kterim
se
je
srečalo
njegovo
oko
,
čital
je
,
jasno
čital
,
da
biva
v
tem
nedolžnem
telesu
duša
,
preblaga
duša
,
ki
mu
ne
more
biti
sovražna
.
Naravno
je
tedaj
,
da
se
mu
je
razvezal
napósled
jezik
.
Kar
si
ni
upal
in
ni
hotel
izgovoriti
toliko
potov
v
dnevih
sreče
,
k
temu
ga
je
prisililo
nenadno
gorjé
.
Saj
je
naravno
,
da
nesreča
združuje
več
potov
človeška
srca
kakor
sreča
,
ki
navadno
razdvoji
,
kar
je
zvezala
nemila
enaka
osoda
.
Pripovedoval
je
potém
mladi
mož
svojej
tovaršici
,
kako
neizmerno
jo
ljubi
že
dolgo
časa
,
in
le
ona
,
samo
ona
in
nesrečni
hrvatski
in
slovenski
narod
dajeta
mu
moči
,
s
kteriini
hoče
pokazati
vsemu
svetu
,
kaj
ljubezen
v
nesreči
premore
.
Dolgo
sta
še
govorila
Jela
in
Guzetič
na
dvorišči
pod
lipo
in
si
zatrjevala
,
kako
dolgo
se
že
skrivaje
ljubita
in
kako
goreče
.
»
Ali
ni
greh
in
slabo
znamenje
,
dragi
Miho
,
da
ste
se
odkrili
baš
danes
najini
srci
v
pričo
vnebókričeče
krivice
proti
očetu
in
vsej
domovini
?
«
vpraša
zamišljeno
deklica
in
pristavi
naposled
:
»
Bojim
se
,
da
izda
in
uniči
najino
skrivno
srečo
tudi
zlobna
roka
človeška
,
—
in
o
tem
trenotku
ostanejo
nama
menda
le
žali
spomini
,
kakor
te
razvaline
našega
domovja
,
kjer
je
bivala
prej
ljubezen
,
nič
kot
ljubezen
za
nesrečno
domovino
.
«
»
Veselim
se
,
Jela
,
baš
v
tem
trenotku
tvoje
ljubezni
,
ki
mi
bode
svetla
zvezda
v
temnih
dnovih
,
ki
nas
čakajo
v
bodoče
.
Ko
prisije
neko
jutro
zlata
zora
,
izpremeni
se
zvezda
juternica
v
solnce
,
ki
greje
,
oživlja
in
tolaži
.
S
tem
solncem
,
s
tebój
,
Jela
,
stojim
krepko
tudi
jaz
.
Ko
bi
mogli
kdaj
zakriti
to
solnce
za
vselej
oblaki
,
zatemnili
bi
zadnji
pot
mojega
življenja
.
«
Z
nepopisljivo
milobo
je
govoril
mladi
mož
te
besede
.
In
ko
je
odhajal
potém
v
dolino
,
zrlo
je
dekličino
oko
še
dolgo
za
njim
.
Dozdeval
se
jej
je
kakor
vzvišena
podoba
,
kakor
meteor
,
ki
se
zasveti
in
—
izgine
.
Zaraditega
bilo
je
oko
,
ki
je
zrlo
za
to
srečo
,
rosno
;
balo
se
je
,
da
so
to
le
sanje
—
samo
prazne
sanje
!
Z
ognjenim
jeklom
umorili
So
mi
nebeško
luč
očij
,
Da
božjih
čud
v
prirode
krili
Uživati
mi
moči
ni
.
''
S.
Gregorčič
.
''
Mračilo
se
je
že
isti
večer
,
ko
se
je
vračal
stari
Marko
Gregorič
iz
Zagreba
domú
.
Poslal
ga
je
bil
tja
že
dan
poprej
njegov
sin
Ilija
,
da
se
s
poprej
omenjenim
trgovcem
o
pogodbi
za
nakup
orožja
bolj
natanko
pogovori
.
A
še
tudi
nekaj
drugega
skrivnega
posla
je
imel
pri
Ilijevih
prijateljih
v
mestu
in
po
sosednih
vaseh
.
Sredi
teh
opravkov
zvé
grozno
novico
o
grajščakovem
zlodejstvu
.
Hitel
je
torej
domú
.
Nepopisljiva
krivica
je
pospeševala
njegove
stare
korake
ter
mu
ogrevala
sivo
glavo
z
mladostnim
navdušenjem
.
V
dolini
blizu
domovja
sreča
mladega
Guzetiča
.
Objel
in
poljubil
je
slepca
poslednji
ter
ga
pozdravil
s
tresočim
glasom
:
»
Brate
,
naša
ura
je
prišla
,
mera
se
je
napolnila
.
«
Razumel
je
starec
,
kaj
pomeni
ta
pozdrav
.
»
Bog
blagoslovi
delo
vaših
rok
,
junaci
,
in
usliši
naše
solze
!
«
odgovoril
je
slepec
in
pristavil
:
»
Za
vas
me
ne
skrbi
.
Vi
ste
možje
,
ki
si
pomorete
sami
,
le
Jelo
,
ubogo
dekle
milujem
.
«
»
Moja
desnica
,
brate
,
bode
jej
trden
ščit
kakor
zid
,
prisegel
sem
jej
danes
,
«
vzklikne
navdušeno
mladeneč
in
objame
iznenadnega
slepca
,
ki
je
umel
,
kaj
pomeni
tak
odgovor
.
»
Bog
blagoslovi
vajino
ljubezen
in
vama
podeli
vesele
dni
v
domovini
,
srečnejše
kakor
vašim
dedom
!
«
odgovori
resno
starec
ter
položi
v
znamenje
blagoslova
skleneni
roki
na
prsi
.
»
In
Ilija
,
moj
nesrečni
sin
Ilija
ni
deležen
v
tem
trenotku
sreče
svojega
otroka
.
On
je
postal
prvi
mučenik
za
našo
sveto
stvar
!
«
»
Le
za
trenotek
,
brate
,
odtegnen
nam
je
naš
prvi
voditelj
.
Njegovo
trpljenje
pospeši
naš
namen
enako
iskri
,
ki
jo
zanese
vihar
v
vnebókipečo
gromado
,
«
odgovori
Guzetič
in
stisne
slepcu
desnico
za
slovo
ter
ga
poljubi
v
lice
.
Polna
luna
je
svetila
isto
noč
in
obsevala
na
pol
razdrto
poslopje
Ilije
Gregoriča
na
strmini
.
Okrog
po
holmih
pa
so
si
zažigali
ognje
trgavci
.
Tudi
na
dvorišči
razrušenega
poslopja
gorel
je
mali
ogenj
.
Nežna
dekličina
roka
ga
je
skrbno
netila
,
in
marsiktera
biserna
solza
je
padla
iz
njenega
očesa
med
tem
poslom
na
ognjene
ogorke
.
Na
nasprotnej
strani
sedel
je
starec
in
zrl
nepremakljivo
v
plapolajóči
ogenj
,
kakor
da
bi
bil
občudoval
njegovo
lepoto
,
in
vendar
je
bila
zaprta
luč
njegovim
očem
.
Po
dolgem
molku
izpregovori
prvi
starec
:
»
Jela
,
sedi
k
meni
in
daj
si
potipati
lice
,
da
se
prepričam
,
ali
ne
jočeš
;
kajti
jok
,
zapomni
si
dobro
,
škoduje
očem
.
«
Izgovorivši
potegne
starec
z
desnico
po
svojih
očeh
,
kakor
da
bi
hotel
s
silo
odstraniti
temoto
,
ki
se
je
vlegla
za
vselej
na
njegove
oči
.
»
Mirna
sem
,
oče
,
in
moje
oči
so
suhe
,
«
odgovori
deklica
potém
.
Vendar
pa
nekoliko
zarudi
v
bledo
lice
,
kakor
da
bi
se
sramovala
majhne
laži
,
ktero
je
izustila
iz
ljubezni
do
svojega
deda
;
kajti
rudeče
,
v
solzah
utopljene
bile
so
njene
oči
.
In
ko
prisede
potém
k
svojemu
dedu
,
poboža
jej
slepec
razgorelo
lice
in
pravi
:
»
Jela
,
nesrečna
je
danes
naša
hiša
in
naši
bratje
krog
in
krog
.
Vendar
ne
boj
se
!
Tako
ne
ostane
večno
.
Pravica
železna
vrata
prebije
.
Ti
si
mlada
,
ti
učakaš
in
moraš
učakati
,
da
se
prepričaš
o
resnici
prerokovanja
svojega
deda
.
«
Zopet
utihne
starec
pri
teh
besedah
in
si
nasloni
glavo
v
dlan
,
kakor
da
bi
hotel
reči
:
»
Jaz
pač
,
jaz
nimam
pričakovati
ničesar
več
na
svetu
;
jaz
sem
bil
rojen
le
v
trpljenje
,
v
večno
trpljenje
!
«
Zapazila
je
deklica
to
skrivno
dedovo
togo
.
»
Oče
,
hladna
sapa
piše
raz
pogorja
.
Če
hočete
,
pojdiva
v
hišo
!
Z
deskami
si
napraviva
nove
duri
in
okna
zagrnem
s
smrekovimi
skorjami
,
ki
ležé
pod
steno
.
Bolje
bode
ondi
kot
pod
milim
nebom
za
vas
.
«
»
Ostaniva
tú
,
moje
dete
!
Moj
život
ne
vé
,
kaj
je
mehkužnost
in
razvada
.
Le
ti
se
varuj
,
Jela
!
Tvoje
življenje
ima
še
vso
bodočnost
pred
sebój
,
moje
je
brezkoristno
.
«
Izgovorivši
pa
veli
starec
svojej
tovaršici
,
naj
bližje
k
ognju
prisede
in
naj
ne
pozabi
svoje
lastne
osebe
.
In
potém
je
vestno
popraševal
o
dogodkih
v
minolej
noči
in
o
krivici
,
ki
je
razrušila
ta
nesrečni
dom
.
»
Prepričan
sem
,
predrago
dete
moje
,
da
bode
užival
nekdaj
svobodne
dni
naš
premili
narod
in
da
bode
rešen
pijavk
,
ki
mu
grené
sedaj
vsak
trenotek
življenja
,
«
govori
nató
slepec
.
»
Le
nekaj
mi
teži
srce
.
Vendar
,
ali
ni
morda
samo
naključje
,
da
je
izvoljen
baš
tvoj
oče
,
da
pridobi
sebi
in
drugim
,
kar
se
je
ponesrečilo
njegovemu
očetu
in
njegovemu
dedu
?
Vedi
,
Jela
,
da
je
padel
tvoj
praded
v
boji
za
pravico
svojih
rojakov
baš
pred
sedemdesetimi
leti
,
in
jaz
tvoj
ded
nisem
bil
srečnejši
.
Kaj
trdim
srečnejši
?!
Saj
»
neproste
dni
živeti
nočém
enáke
,
«
je
dolgotrajajoča
smrt
,
mrtvo
truplo
,
v
kterem
živi
nesrečna
duša
.
A
zakaj
ti
vzbujam
,
Jela
,
nocój
žalostnih
spominov
?
—
Zató
da
se
tolažiš
v
tej
nenadnej
nesreči
pomislivši
,
da
biva
gorjé
na
našem
rodu
,
odkar
se
spominja
zgodovina
njegovega
imena
.
Upaj
torej
toliko
trdneje
,
da
mora
nehati
ono
gorjé
prej
ali
pozneje
!
«
Utihnol
je
starec
pri
teh
besedah
in
si
zakrije
z
obema
rokama
oči
.
»
Jela
!
«
nadaljuje
s
povzdignenim
glasom
.
»
Znano
mi
je
,
da
si
jokala
obilo
solz
,
da
so
ti
zarudele
oči
,
da
te
je
skelela
dnevna
svetloba
,
ko
so
se
ti
one
zopet
razjasnile
.
A
pomislila
nisi
,
kako
neizmerno
srečna
si
sredi
svoje
neizmerne
toge
.
Preljubo
dete
,
jaz
poznam
moža
,
kterega
je
zadelo
,
kakor
minolo
noč
tvojega
očeta
,
nenadno
gorje
,
ker
je
bil
poštenjak
ter
ni
smatral
samega
sebe
in
svojih
sosedov
za
brezumno
živino
,
ki
je
stvarjena
v
večno
sužnost
,
in
ker
si
je
upal
javno
izgovoriti
svoje
zadnja
čarovnica
misli
zatrjujóč
,
da
ima
vse
človeštvo
enake
pravice
na
svetu
.
Oblegli
so
zaraditega
biriči
v
noči
njegovo
hišo
.
Oropali
so
mu
vse
imetje
.
Spodili
so
njegovo
ženo
in
otroke
po
svetu
,
njega
pa
zaprli
v
temno
mokrotno
podzemeljsko
ječo
.
Baš
štirideset
let
je
minolo
letos
od
tega
.
V
to
mokrotno
votlino
,
premilo
moje
dete
,
pa
se
ni
čula
nobena
tolažba
,
ni
posijalo
nikdar
solnce
.
Pet
dolgih
strašnih
let
je
upiral
jetnik
zastonj
svoje
oči
proti
izhodu
,
od
koder
je
upal
rešitve
.
—
Ali
neko
jutro
je
čakal
zastonj
po
prečutej
noči
dnevnega
žarka
,
ki
mu
je
naznanjal
do
sedaj
vsaj
slab
razloček
med
nočjo
in
dnevom
,
med
temo
in
svitom
.
Nemiren
je
postajal
zaraditega
.
Klical
je
,
kolikor
so
mu
pripuščale
slabe
moči
,
naj
mu
dovolijo
vsaj
mali
žarek
dnevne
svetlobe
v
ječi
.
Čul
ga
ni
nihče
.
Oslabel
je
strašnega
čakanja
.
Pojemal
je
njegov
glas
.
Skeleti
so
ga
jele
nepopisljivo
oči
,
in
strašna
slutnja
se
mu
vzbudi
v
prsih
...
Izgovoriti
niti
misliti
si
ni
upal
svojega
strahú
.
Izpraskal
je
napósled
kamen
iz
stene
,
zgrabil
ga
je
in
jel
kresati
po
kamenitem
ozidji
,
da
so
mu
krvavele
roke
.
Gledal
je
s
strahom
pričakujóč
,
kdaj
se
ukreše
iskra
,
spomin
solnčne
svetlobe
,
ktero
si
je
stvarjal
toliko
potov
v
otožnih
urah
in
dolgih
nočéh
.
—
Zastonj
!
Planol
je
potém
kvišku
kakor
blazen
.
Vrgel
je
kamen
v
zid
,
da
se
razprši
v
pesek
,
sam
pa
omahnol
na
zemljo
in
obupno
zakričal
:
»
Gorjé
,
moje
oči
so
izgubile
zadnjo
moč
!
—
In
od
tedaj
ne
gledam
nikdar
več
zlatega
solnca
!
«
Pri
teh
besedah
preneha
starec
in
se
obrne
od
ognja
v
stran
.
Črez
nekoliko
pa
še
pristavi
:
»
Jela
,
ozri
se
v
moje
oči
sedaj
in
povej
,
ali
so
one
zaslužile
takovo
kazen
!
«
Odgovorila
ni
deklica
,
le
vzkliknola
je
boječe
:
»
Nesrečni
oče
,
kaj
pričakuje
ondi
zdaj
tudi
vas
?!
«
»
Čudna
osoda
!
«
vzdihne
starec
.
»
Pred
sedemdesetimi
leti
praded
,
pred
štiridesetimi
ded
in
zdaj
oče
tvoj
,
moj
sin
Ilija
!
Kdaj
bode
polna
kupa
našega
trpljenja
?!
«
Žalostne
so
bile
te
besede
,
ali
vendar
se
opogumi
slepec
in
nadaljuje
zaupljivo
:
»
Čudno
naključje
,
da
se
je
v
énej
noči
izpremenilo
toliko
v
našej
hiši
.
Steber
,
na
kteri
si
se
naslanjala
do
sedaj
,
Jela
,
pričel
se
je
majati
.
Vendar
v
istem
trenotku
prišel
je
blag
mož
ter
ti
ponudil
svojo
desnico
,
ki
ti
naj
nadomestuje
tvojega
očeta
.
Jela
,
podaj
mi
roko
!
Po
njej
se
hočem
prepričati
,
ker
ti
ne
morem
pogledati
v
oči
,
koliko
je
resnice
v
tem
posebnem
naključji
!
«
Naslonila
se
je
deklica
na
deda
in
položila
roko
v
podano
jej
desnico
.
Starec
pa
govori
mirno
:
»
Srečen
sem
tudi
jaz
zaradi
tebe
sredi
neizmerne
toge
,
preljubo
moje
dete
.
Tvoja
tresoča
roka
spričuje
mi
več
kot
obilo
besed
.
Res
je
torej
,
kar
mi
je
zatrjeval
Guzetič
baš
nocój
,
ko
se
mi
dozdeva
čas
pomenljiv
in
osodepoln
!
«
Tako
je
govoril
slepec
in
poljubil
na
čelo
svojo
vnukinjo
.
Žalibog
da
ni
mogel
videti
,
kako
je
zarudela
med
njegovim
govorom
deklica
v
lice
in
kako
je
za
trenotek
zažarela
nepopisljiva
sreča
iz
njenega
samih
solz
rudečega
očesa
.
Razumela
je
dobro
deklica
,
kam
merijo
dedove
besede
,
ali
odgovarjala
jim
ni
z
jezikom
in
z
glasno
zahvalo
.
Oklenola
se
je
strastno
njegovega
života
in
dejala
:
»
Oče
,
recite
,
da
ni
greh
misliti
v
tem
trenotku
ná-se
in
na
nekoga
,
ki
čuti
z
nami
našo
nesrečo
!
«
»
Jela
,
jaz
blagoslavljam
tvojo
odkritosrčnost
in
zaupanje
,
ki
je
staviš
v
me
.
Hvalim
tudi
osodo
,
ki
ti
je
poslala
v
pomoč
krepko
roko
v
trenotku
,
ko
si
zapuščena
od
vsega
sveta
.
Veruj
mi
,
tvoj
bodoči
ženin
je
blag
človek
!
Opazovati
sem
imel
priliko
njegov
značaj
in
poštenost
.
Vedel
sem
tudi
davno
že
,
kaj
ga
vodi
pogostoma
v
našo
hišo
,
akoravno
ni
govoril
do
sedaj
besede
o
tem
.
Toliko
lepše
pa
je
,
da
se
je
pokazal
baš
v
uri
nesreče
pravega
moža
,
poštenjaka
,
ki
ne
zapira
durij
za
seboj
,
ko
trka
gorjé
na
vrata
znancev
in
prijateljev
.
«
Molčé
in
kakor
zamaknena
poslušala
je
deklica
starčev
govor
.
Vsaka
njegova
beseda
je
poviševala
vrednost
one
podobe
,
ktero
je
nosila
že
dolgo
skrivaj
v
prsih
.
»
Čudno
,
nerazumljivo
naključje
,
da
si
postala
nevesta
,
moje
dete
,
v
trenotku
,
ko
se
odpira
nova
,
kdo
vé
,
če
ne
osodepolna
doba
tvojemu
domovju
,
«
povzame
zopet
starec
.
»
Srečni
nevestini
dnovi
ti
ne
sijejo
nasproti
,
a
tega
se
ne
straši
!
Morda
te
obdari
pozneje
nebo
z
nekaljeno
srečo
in
odškoduje
za
sedanje
gorjé
.
Vendar
ne
stavi
previsoko
svojih
nad
in
ne
zidaj
že
zdaj
gradov
v
oblake
!
Malo
moramo
zahtevati
,
če
hočemo
,
da
se
nam
podari
mnogo
,
pravi
naša
vera
.
Okoliščine
,
v
kterih
se
ti
je
odprlo
nebo
tvoje
mlade
ljubezni
,
so
žalostne
.
Jaz
jih
zovem
čudno
naključje
.
Da
bi
ti
ne
bili
krivi
proroki
,
to
je
presrčna
želja
tvojega
deda
!
«
Slepec
preneha
pri
teh
besedah
.
Črez
nekoliko
pa
pristavi
:
»
Govorim
naj
jasno
s
teboj
,
moje
dete
.
Odkril
mi
je
nocój
tvoj
ženin
svoja
čutila
.
Ponudil
nama
je
pa
tudi
vsaj
začasno
svoje
varstvo
na
lastnem
domu
.
Z
veseljem
sem
sprejel
to
pomoč
zaradi
tebe
.
Jaz
sam
je
ne
potrebujem
mnogo
.
Kaj
sem
tudi
hotel
?
Težko
mi
je
slovo
od
svojega
domovja
.
A
kaj
govorim
od
domovja
?
Poglej
te
razvaline
.
To
ni
naše
domovje
več
,
to
je
žalosten
spomin
vnebókipeče
krivice
.
Zaraditega
prečujeva
nocój
zadnjokrat
na
tej
višini
.
Jutre
ko
posije
solnce
,
pa
me
pelješ
na
novo
domovje
k
svojemu
novemu
zaščitniku
.
«
Otožno
so
donele
te
slepčeve
besede
.
Dozdevalo
se
je
njemu
samemu
,
kakor
da
bi
odmevalo
iz
nižave
:
»
Starec
,
zá-te
ni
domovja
,
ni
počitka
nikjer
!
Ti
si
rojen
v
večno
gorjé
!
«
O
ženstvo
,
ženstvo
,
največji
dobrotnik
Človeštvu
bi
bil
oni
,
ki
nas
reši
iz
tvojih
okov
.
''
Heine
.
''
Lepo
se
je
dvigovalo
za
naše
povesti
nad
selom
Stubico
obširno
kmetsko
poslopje
.
Bilo
je
zidano
v
eno
nadstropje
,
za
isto
dobo
nekaj
nenavadnega
med
hrvatskim
in
slovenskim
kmetstvom
.
Tudi
stranska
poslopja
so
pričala
,
da
gospodari
tú
premožen
kmet
,
ki
bi
se
vsaj
po
zvunanjem
lahko
prišteval
grajščakom
.
Čeravno
posestnik
tega
lepega
domovja
ni
bil
grajščak
v
pravem
pomenu
besede
,
vendar
navaden
kmet
tudi
ni
bil
.
Že
davno
so
si
pridobili
njegovi
dedje
zaradi
posebne
pomoči
,
ki
so
jo
v
denarjih
skazovali
grajščakom
,
lep
naslov
beg
ter
bili
na
pol
svobodni
kmetje
.
Takova
čast
pa
jih
je
sevéda
veljala
precej
hlimbe
in
ponižnosti
proti
grajščakom
.
Stoprav
sedanji
posestnik
se
je
bil
iznebil
tega
nepotrebnega
hlapčevanja
.
Smatral
se
je
videzno
popolno
prostim
možem
.
Denarne
zveze
njegovega
očeta
z
bližnjimi
grajščaki
,
ktere
je
prevzel
po
njegovej
smrti
tudi
on
,
zagotavljale
so
mu
vsaj
na
videz
neko
neodvisnost
in
posebno
čast
med
kmetstvom
.
Ta
kmetski
častni
beg
bil
je
naš
znanec
Gubec
.
Trditi
moramo
,
da
je
položaj
,
kakoršen
je
bil
njegov
,
tedaj
bila
častna
izjema
.
Klečeplazil
ni
pri
vladi
in
grajščakih
,
da
bi
si
pridobil
po
tem
potu
plemenitaštvo
in
še
večjih
pravic
.
Ostal
je
zvest
svojemu
stanu
.
Kmet
je
bil
z
dušo
in
telesom
in
kmetstvo
je
ljubil
in
spoštoval
.
O
tem
je
vedel
pripovedovati
vsak
kmetič
v
okolici
na
daleč
okrog
.
Za
vsakega
namreč
,
ki
je
iskal
v
svojej
bedi
pomoči
pri
njem
,
imel
je
Gubec
tolažilno
besedo
.
Temu
je
posodil
novcev
,
drugega
je
rešil
kar
skrivaje
zarubljenja
in
tretjemu
je
,
če
se
mu
je
dozdeval
zaupanja
vreden
,
zašepetal
na
uho
:
»
Molčimo
in
trpimo
še
nekaj
časa
!
Naša
beda
ne
traje
večno
.
Tudi
nam
posveti
nekdaj
popolna
svoboda
.
«
Naravno
je
,
da
je
bil
beg
Gubec
zaradi
poslednjih
izyenrednih
svojih
lastnostij
priljubljena
oseba
.
Da
,
še
mnogo
več
!
Marsikteri
zaveden
kmet
se
je
že
oziral
davno
molčé
po
njem
in
si
mislil
:
»
Če
nam
more
pomagati
kdo
,
Gubcu
edinemu
bode
to
mogoče
nekdaj
.
Ko
bi
rekel
on
,
zgrabi
za
orožje
in
išči
in
piši
si
sam
svobodo
in
pravico
,
ne
pomišljal
bi
se
za
trenotek
ne
.
«
Želja
in
pohlep
po
časti
in
vrhovnosti
pa
je
jako
zapeljiva
in
mnogo
potov
slepeča
stvar
.
Zaraditega
je
imel
Gubec
med
imovitimi
kmeti
,
ki
so
se
tudi
čutili
poklicane
,
da
uplivajo
na
zboljšanje
kmetske
osode
,
manj
prijateljev
kot
med
priprostimi
.
Prvi
so
videli
namreč
v
njem
velikega
tekmeca
v
nadomišljevanej
bodočej
časti
in
nekoliko
preponosnega
proti
njim
samim
.
Vendar
pa
niso
kazali
srda
in
sovraštva
do
njega
.
Bil
jim
je
prva
oseba
že
zaradi
svojega
obilnega
premoženja
in
upliva
,
ki
ga
je
imel
pri
gosposki
,
poslednjega
pa
so
začasno
potrebovali
i
najbolje
sami
.
Pri
Gubci
bil
je
teden
dnij
po
Tahy-jevem
grozodejstvu
zopet
kmetski
zbor
.
Pasanec
,
Guzetič
in
še
nekaj
veljavnejših
kmetov
iz
obližja
bilo
je
zbranih
ondi
v
posvetovanje
.
Glavni
predmet
temu
posvetovanju
je
bil
Tahy-jev
poslednji
zločin
v
Brdovci
in
zapor
Ilija
Gregoriča
.
»
Zadnji
dogodki
,
prijatelji
,
so
tudi
naše
največje
črnogledstvo
prekosili
.
Hiteti
moramo
z
resnimi
svojimi
ukrepi
,
da
ne
zamudimo
najlepšega
časa
in
priložnosti
za
skrivno
delovanje
.
«
S
temi
besedami
pozdravi
beg
Gubec
zbrane
može
in
vpraša
nató
,
ali
nima
kdo
izmed
njih
nujnega
predloga
,
ki
potrebuje
najprej
izvršitve
.
Tiho
je
bilo
nekaj
časa
potém
v
družbi
.
Radovedno
so
se
pogledovali
možje
in
čakali
,
kdo
se
oglasi
prvi
za
bese
’
o.
Naposled
vstane
Guzetič
in
govori
z
resnim
glasom
:
»
Težko
ni
pogoditi
,
o
čem
se
naj
sklepa
najprvo
.
Ves
naš
bodoči
črtež
je
neveljaven
,
ako
mu
manjka
izvrševalca
,
moža
,
ki
je
edini
zmožen
pokazati
v
dejanji
,
da
naše
prvo
posvetovanje
in
bojne
določbe
niso
bile
sklenene
za
šalo
.
«
Klici
:
Ilija
Gregorič
,
naš
bojni
vodja
naj
živi
!
odmevali
so
po
tem
nagovoru
.
Tudi
prvomestnik
je
glasno
pritrdil
navdušenju
za
Ilijo
Gregoriča
,
akoravno
je
zarudel
pri
zadnjih
,
dokaj
pomenljivih
besedah
.
Žaljenega
se
je
čutil
Gubec
zaradi
prelaskave
hvale
,
ki
jo
je
izrekel
Guzetič
o
svojem
tovariši
,
a
razumen
je
bil
dovolj
,
da
ni
javno
kazal
svoje
velike
občutljivosti
in
samolubja
,
ki
mu
je
zatrjevalo
,
da
je
le
on
edini
duša
vse
družbe
in
zagotovilo
o
mogočosti
storjenih
sklepov
.
»
Dobro
mi
je
znano
,
kaj
nam
je
Ilija
Gregorič
,
«
povzame
Gubec
besedo
.
»
Prav
je
,
da
se
zanimate
v
prvej
vrsti
za
njegovo
osodo
,
prijatelji
,
in
baš
danes
je
priložnost
,
da
se
posvetujemo
resno
o
tej
zadevi
.
Zaraditega
vas
pozivljem
,
da
izrečete
svojo
misel
,
na
kakov
način
naj
poskusimo
osvoboditi
svojega
prvega
voditelja
,
kakor
trdite
.
«
Razumeli
so
kmetje
poslednje
besede
in
dobro
vedeli
,
da
se
glasé
nekako
ostreje
po
prevelikej
hvali
,
ktero
je
skazoval
Guzetič
Iliji
.
Obotavljali
so
se
zatorej
s
početka
svetovati
kaj
o
Ilijevej
svobodi
.
Ali
mladi
kmet
Vikič
meni
napósled
,
da
zasluži
Tahy-jevo
zločinstvo
največje
maščevanje
.
Zažge
naj
se
mu
grad
na
vseh
oglih
in
reši
s
silo
Ilija
Gregorič
,
svetoval
je
v
svojem
navdušenji
.
Gubčeva
soseda
Daniel
in
Lazar
,
krepka
možaka
,
ki
sta
se
bojevala
že
oba
proti
Turkom
,
pa
zatrjujeta
,
da
bi
bilo
najboljše
skrivaje
ujeti
Tahy-ja
in
pustiti
ga
tako
dolgo
na
skrivnem
kraji
,
dokler
ne
oddá
sam
pisanega
povelja
,
naj
se
oprosti
njegov
jetnik
Ilija
ter
se
mu
izplača
popolno
odškodovanje
zaradi
prestane
krvoločnosti
.
Gubec
je
pritrjeval
poslednjima
nasvetoma
,
ali
tako
,
da
se
ni
vedelo
prav
,
ujema
se
li
z
njima
ali
ne
.
Hotel
je
že
zvedeti
po
glasovanji
,
kteri
svet
ugaja
večini
,
kar
vstane
mladi
Guzetič
rekoč
:
»
Jaz
sem
odločen
protivnik
vsakej
sili
,
s
ktero
hočemo
že
zdaj
braniti
svoje
pravice
.
Kdor
hoče
uničiti
naš
črtež
in
v
drugej
vrsti
brezdvomno
našega
vrlega
prijatelja
,
ki
ima
po
svojej
sedanjej
osodi
zaradi
odličnega
svojega
rodoljubja
sveto
pravico
do
naše
dobro
premišljene
pomoči
,
glasuje
naj
za
prezgodnjo
silo
.
Jaz
svetujem
,
da
skrivajmo
svoje
moči
do
odločilnega
trenotka
.
Zaraditega
vam
prigovarjam
sledeče
:
»
Znano
vam
je
,
da
se
bliža
letošnja
trgatev
svojemu
koncu
.
Navada
je
,
da
se
ta
dogodek
slovesno
obhaja
.
Pokažimo
tudi
mi
,
kakor
da
bi
bili
najsrečnejši
kmetje
zaradi
kapljice
vina
.
Napravimo
javno
narodno
veselico
in
povabimo
tudi
grajščaka
Tahy-ja
,
kakor
da
bi
nam
bil
največji
prijatelj
.
Ko
prikipi
veselje
do
vrha
,
pa
pošljimo
Ilijevo
hčer
,
naj
javno
prosi
milòsti
za
očeta
.
Udal
se
bode
Tahy
,
tako
upam
vsaj
jaz
,
pri
tej
priliki
.
Prezgodnje
prelivanje
krvi
se
tedaj
zabrani
,
in
naš
prijatelj
je
rešen
bolj
gotovo
kot
po
sili
,
ki
uniči
lahko
vse
naše
bodoče
namene
.
—
Ako
pa
ostane
zločinec
nepremakljiv
,
tedaj
pa
spoznamo
,
da
nam
je
le
v
sili
iskati
pomoči
,
—
da
ali
zmagamo
z
njo
—
ali
pa
poginemo
do
zadnjega
moža
!
«
Navdušeno
je
govoril
Guzetič
te
besede
.
Zopet
mu
je
donela
občna
pohvala
od
zbrane
druščine
.
Le
prvomestnik
Gubec
zarudi
pri
tem
nasvetu
in
občnej
pohvali
.
»
Ali
ni
sramotno
mladej
,
najlepšej
deklici
javno
moledovati
milosti
pri
zločinci
?
Samo
ta
ugovor
imam
na
poslednji
nasvet
,
«
opomni
nekako
osupnen
prvomestnik
Gubec
.
»
Prošnja
ni
sramota
,
osobito
če
obljubuje
več
nego
sila
ter
brez
dvoma
zagotavlja
svobodo
našemu
odličnemu
tovarišu
,
«
odgovori
kratko
Guzetič
Gubčevemu
ugovoru
.
»
In
ako
se
posreči
po
tem
potu
Ilijeva
svoboda
,
bode
slovesen
isti
dan
;
saj
praznujemo
lahko
skupno
tedaj
tudi
veselo
poroko
—
njegove
hčere
,
«
pristavi
Gubec
z
glasom
,
s
kterim
je
bilo
težko
soditi
,
ali
prihaja
iz
prijateljskega
sočutja
ali
iz
le
na
pol
zakrite
nevošljivosti
.
Ozrli
so
se
možje
pri
teh
besedah
eden
proti
drugemu
;
kajti
vedeli
niso
,
komu
so
namenjene
te
besede
.
Le
Guzetič
je
sprva
lahno
zarudel
,
potém
pa
plačal
prvomestniku
nagajivo
hudobnost
z
enakim
plačilom
;
saj
je
le
on
sam
znal
tolmačiti
temni
namen
njegovih
besed
.
»
Zameriti
bi
ne
bilo
istemu
,
ki
bi
hotel
praznovati
v
tako
resnem
času
,
kot
je
sedanji
,
praznik
svojega
srca
.
Ali
ko
bi
poskušal
storiti
to
možak
,
ki
je
že
okusil
ljubezni
mlaj
,
zamerilo
bi
se
mu
povsod
brez
izjeme
.
«
Stoprav
poslednji
stavek
je
raztolmačil
zbranim
možem
pomen
Gubčevega
in
Guzetičevega
besedovanja
.
Neprijetno
jim
je
bilo
poslednje
pričkanje
v
tako
resnem
zboru
.
Vedeli
so
namreč
dobro
,
da
si
je
skušal
vdovec
Gubec
pridobiti
srce
Ilijeve
hčerke
Jele
,
ali
—
in
to
je
bilo
nerazumno
vsemu
svetu
—
uboga
kmetska
hči
je
odrekla
videzno
brez
uzroka
izvrstnej
ponudbi
bogatega
bega
.
Zbrani
možje
so
pa
sodili
sedaj
,
da
je
danes
rešena
zanimiva
uganjka
in
da
je
mladi
Guzetič
srečen
ženin
najlepše
deklice
v
čelej
okolici
.
V
resnici
pomembe
poln
bil
je
ta
trenotek
,
ko
se
je
skrivnost
dveh
ljubečih
src
razglasila
v
tragediji
kmetskega
triumvirata
,
in
mogočno
je
uplival
ta
slučaj
,
dà
lahko
bi
rekli
odločilno
,
na
najpoglavitnejše
njene
momente
.
Omenjala
se
ni
v
današnjem
zboru
srečna
nevesta
niti
se
častitalo
pričujóčemu
ženinu
,
kakor
da
bi
bil
hotel
vsak
s
svojim
molčanjem
o
tej
zadevi
pokazati
,
kako
neprijetno
se
je
vsilil
skriven
razpor
v
navdušeno
delovanje
za
pravico
nesrečnega
kmetskega
naroda
.
Sklepalo
so
je
sicer
mirno
in
uspešno
potém
,
kakor
da
bi
ne
bilo
nič
motilo
rodoljubnega
zbora
,
o
naredbah
za
Ilijevo
oproščenje
,
ali
dober
opazovalec
bi
bil
vendar
lahko
uvidel
,
da
se
nekako
izogibljeta
Gubčev
in
Guzetičev
pogled
in
da
Guzetič
odslej
odločneje
naglašuje
svojo
oblast
v
sklenenem
triumviratu
.
Po
dolgem
besedovanji
obvelja
po
glasih
določen
predlog
Guzetičev
o
namerjavanem
osvobojenji
Ilije
Gregoriča
;
kajti
brez
njega
se
je
vsakemu
skoro
nemogoč
dozdeval
najmanjši
napor
za
zboljšanje
narodne
osode
.
—
Isti
večer
korakata
iz
Stubice
po
stranskem
potu
proti
severju
dva
možaka
.
Mlajši
je
bil
zamišljen
in
videzno
slabe
volje
.
Kratko
je
odgovarjal
tovarišu
,
ki
ga
je
skušal
pomiriti
zaradi
neke
neprijetne
stvari
.
»
Pustil
bi
domovino
in
vse
v
nemar
,
ko
bi
mi
bilo
le
mogoče
ter
ne
bil
dal
častne
besede
vam
,
da
posvetim
vse
svoje
moči
v
občno
korist
,
«
pravi
po
daljšem
molčanji
mlajši
mož
in
postane
na
višini
.
»
Ne
bodi
tako
občuten
,
Miho
!
Naša
prevelika
občutnost
sploh
podira
nam
navadno
,
kar
sezida
naša
moč
.
Gubec
ne
tehta
besed
,
in
tedaj
ni
tudi
nam
potreba
tehtati
prenatančno
njegovih
.
«
odgovori
tovariš
in
urneje
dalje
koraka
.
»
Ali
že
nisi
davno
sam
opazil
,
da
naglašuje
vedno
in
vedno
svojo
lastno
osebo
,
da
jo
postavlja
povsod
na
površje
,
kakor
da
bi
ne
bila
midva
še
ničesar
storila
?!
In
vendar
sva
že
čestokrat
postavila
svoje
življenje
v
nevarnost
,
in
le
najina
in
Ilijeva
zasluga
je
,
da
je
skoro
dozorelo
naše
podvzetje
;
le
ugodnega
trenotka
še
potrebuje
,
da
se
pokaže
v
svojej
nepričakovanej
moči
.
«
»
On
je
najstarejši
izmed
nas
.
Velik
upliv
ima
pri
odličnih
naših
znancih
na
Kranjskem
in
Štajerskem
;
zaraditega
mu
pustimo
svojelastno
podeljeno
si
poveljstvo
.
On
ni
slab
človek
,
in
neizmerni
njegov
pohlep
po
časti
more
le
koristiti
našej
stvari
in
nam
sploh
!
«
»
Sebičnež
je
v
velikej
meri
.
Zasluge
drugih
bi
rad
svojim
lastnim
prišteval
.
Poslednje
,
prijatelj
,
je
pomenljivo
.
Bojim
se
,
da
spoznamo
to
v
trenotku
,
ko
je
prepozno
.
«
S
posebnim
naglasom
je
govoril
poslednje
besede
mladi
mož
,
naš
znanec
Guzetič
'
svojemu
'
tovarišu
Pasancu
,
in
nekako
skrivnostno
še
pristavi
potém
:
»
Spominjal
se
še
bodeš
nekdaj
,
prijatelj
,
a
bode
morda
prepozno
,
mojih
besed
,
s
kterimi
sem
priporočal
Ilijo
za
voditelja
.
On
je
pravi
mož
,
čist
kot
zlato
in
pogumen
kakor
lev
.
Dokazal
je
poslednje
dovolj
v
svojej
dosedanjej
nesreči
,
—
o
Gubci
pa
nimamo
do
sedaj
niti
najmanjšega
dokaza
o
teh
čednostih
.
Po
mojej
sodbi
ga
le
častiželjnost
vodi
v
našo
družbo
.
Ko
doseže
svoj
namen
,
nas
zapusti
in
morda
nas
tudi
noče
poznati
več
.
«
»
Guzetič
,
ti
si
črnogled
in
nehvaležnež
!
«
odgovori
pri
tej
priči
Pasanec
in
položivši
desnico
na
tovariševo
ramo
,
polglasno
nadaljuje
:
»
Samo
srce
govori
danes
iz
tebe
,
samo
srce
,
prijatelj
,
ti
pravim
jaz
.
Razžaljenega
se
čutiš
,
ker
ti
ni
on
,
niti
smo
ti
mi
častitali
o
tvojej
nežnej
zadevi
.
Ne
zameri
njemu
in
tudi
ne
nam
poslednjega
!
On
ni
mogel
storiti
tega
;
saj
veš
,
da
se
je
zagledal
štiridesetleten
vdovec
v
nežno
golobico
in
sicer
brez
uspeha
.
Mi
pa
,
povém
ti
odkrito
,
nismo
veseli
srčnih
zvez
v
resnem
času
,
ki
zahteva
za
ozbiljno
delovanje
célega
moža
.
«
»
To
je
razžaljivo
,
prijatelj
!
Kdo
more
oporekati
meni
hladnokrvnost
in
brezdelavnost
,
kdo
more
nasprotovati
mojej
zvezi
z
Ilijevo
hčerjo
?
«
povzame
še
bolj
nemiren
Guzetič
.
»
Nihče
,
prijatelj
,
nihče
kot
naša
sveta
zveza
,
kot
naš
,
kakor
pravite
,
triumvirat
!
Oboje
se
skoro
ne
strinja
;
saj
je
éno
samo
dovolj
,
da
zveže
začasno
vse
tvoje
moči
,
da
drugemu
ne
ostane
drugega
kot
prazno
ime
.
«
»
Laž
je
poslednje
in
nemogoče
povrh
!
«
»
Žalibože
,
da
nežna
zveza
ne
moti
samo
tebe
v
tem
trenotku
,
temveč
hladi
tudi
našo
iskrenost
.
Saj
sem
ti
povedal
Gubčevo
razmerje
v
tej
zadevi
.
Mogoče
ni
,
da
bi
poslednje
koristilo
našej
stvari
.
«
Molčé
koraka
dolgo
časa
potém
Guzetič
poleg
svojega
prijatelja
.
Prišedši
na
razpotje
,
pa
pravi
:
»
Brate
,
naše
razmere
niso
najboljše
,
Ilija
v
ječi
,
Gubec
ponosen
svojeglavec
,
in
midva
sama
premalo
uplivna
.
Vendar
,
ne
obupajva
!
Če
se
nam
posreči
osvoboditi
Ilijo
,
zaverim
te
,
bati
se
nam
ni
popolnega
razpora
.
On
uredi
urno
,
kar
je
zamujenega
in
razdrtega
sedaj
,
kakor
praviš
.
«
Dolgo
sta
še
govorila
za
slovo
na
razpotji
naša
znanca
.
S
prijateljsko
odkritosrčnostjo
in
zaupanjem
odkrival
je
pri
tej
priliki
Guzetič
,
kako
neizmerno
ljubi
Ilijevo
hčer
.
Kako
je
srečen
in
nesrečen
zaraditega
,
ker
spozna
sam
,
da
ne
more
njegova
ljubezen
biti
na
korist
občnej
stvari
,
ali
vendar
ne
more
ukrenoti
drugače
sedaj
.
Zatorej
želi
toliko
bolj
,
da
se
prej
ko
mogoče
uredijo
in
zjasnijo
njihovi
črteži
.
Življenje
med
upi
in
strahom
,
med
brezdelavnostjo
in
kovanjem
zlatih
gradov
postaje
mu
pusto
.
Na
starem
so
trgu
pod
lipo
zeleno
Trobente
in
gosli
in
cimbale
pele
.
''
Prešéren
.
''
Bilo
je
nekaj
tednov
po
teh
dogodbah
.
Trgatev
je
bila
končana
po
hrvatskih
goricah
.
Precej
poštena
vinska
kaplja
se
je
pridelala
in
v
obilnem
številu
.
Vendar
istega
veselja
in
zadovoljnosti
,
kakor
sicer
ob
tako
redkih
prilikah
,
ni
bilo
videti
med
priprostim
narodom
.
Kakor
da
bi
bil
opazil
beg
Gubec
to
občno
tesnobo
in
skrivno
nezadovoljnost
,
delati
jel
je
sam
velikanske
priprave
za
občno
ljudsko
veselico
kot
znamenje
srečne
in
bogate
trgatve
.
Okinčal
je
svoje
lepo
poslopje
na
višini
,
pripravil
je
prostor
za
narodov
ples
in
priskrbel
vsega
dovolj
,
da
se
lahko
razveseljujejo
vsi
gostje
.
Poslednjih
pa
je
imel
v
obilnem
številu
na
izbiranje
.
In
Gubec
,
premetena
glava
,
ni
mnogo
izbiral
.
Povabil
je
najvišje
glave
iz
sosednih
gradov
in
iz
glavnega
mesta
,
a
on
tudi
ni
prezrl
najbolj
ubožnega
tlačana
na
daleč
okrog
.
Videti
je
bilo
,
kakor
da
bi
si
bil
hotel
s
tem
utrditi
svojo
čast
in
upliv
pri
gospodi
in
svoje
zaupanje
pri
sosednem
kmetstvu
.
Oboje
mu
je
bilo
v
sedanjem
položaji
velike
cene
.
V
prvej
vrsti
pa
je
skušal
privabiti
grajščaka
Tahyja
k
veselici
,
naj
se
prepriča
sani
,
koliko
upliva
ima
on
pri
prostem
ljudstvu
.
—
Svetovali
so
mu
pa
njegovi
prijatelji
,
da
se
izprosi
pri
tej
priliki
pomiloščenje
Iliji
Gregoriču
.
Tudi
tajni
črtež
,
kako
ravnati
potém
,
ko
bi
se
ne
posrečilo
poslednje
,
bil
je
izgotovljen
in
primerno
naznanjen
bolj
uplivnim
povabljenim
kmetom
.
Dan
tega
vinskega
praznovanja
bila
je
nedelja
.
Naravno
je
tedaj
,
da
je
hitelo
vse
kmetstvo
od
daleč
in
blizu
k
tej
z
velikanskimi
pripravami
osnovanej
veselici
,
osobito
ker
se
je
bila
naznanila
povsod
Gubčeva
darežljivost
pri
tej
priliki
.
Najbolj
po
godu
pa
je
prišlo
Gubčevo
povabilo
grajščaku
Tahyju
.
Smatral
je
je
namreč
kot
posebno
čast
in
naklonjenost
vsega
priprostega
naroda
v
trenotku
,
ko
je
postopal
tako
ostro
proti
vsakemu
le
videznemu
uporu
,
kakor
je
to
pričala
dogodba
pri
Iliji
Gregoriči
.
Žal
mu
je
bilo
sicer
skrivaje
zaraditega
.
Spoznal
je
,
kako
priljubljen
je
bil
Ilija
pri
kmetstvu
in
kako
nenaravne
so
se
kazale
že
v
zadnjem
času
razmere
med
tlačani
in
gospodstvom
.
Vse
te
zapreke
so
se
mu
pa
videle
že
odstranjene
po
današnjem
povabilu
.
V
občnej
veselici
združi
se
zopet
,
kar
se
je
bilo
razvezalo
v
poslednjem
času
.
Odposlal
je
torej
že
dopoldne
mnogo
svojih
hlapcev
k
veselici
in
naročal
posameznim
pri
odhodu
,
naj
dobro
pazijo
na
vsako
sovražno
besedo
,
s
ktero
bi
grozilo
kmetstvo
gospodi
sploh
,
ter
mu
naj
natančno
poročajo
o
mišljenji
priprostega
naroda
.
Sam
pa
je
jezdil
stoprav
popoldne
s
svojim
oskrbnikom
Črničem
v
Stubico
.
»
Tako
ugodna
prilika
se
ne
posreči
vsak
dan
vašej
milosti
,
«
pravi
oskrbnik
Črnič
grajščaku
,
ko
nekaj
časa
molčé
med
goricami
proti
Stubici
jezdita
.
»
Kako
misli
to
Črnič
?
Govori
naj
jasno
!
«
vpraša
ponosno
,
a
vendar
nekako
posebno
dobrovoljno
Tahy
ter
se
ozre
po
svojem
nekaj
korakov
oddaljenem
spremljevali
.
Pri
zadnjih
besedah
vzpodbode
oskrbnik
svojega
konja
k
urnejšej
hoji
in
ko
poleg
grajščaka
prijaše
,
pravi
poslednjemu
nekako
skrivnostno
:
»
Saj
ni
pozabila
vaša
milost
,
kaj
jej
je
bilo
pred
nekimi
tedni
na
srci
.
Povrh
ima
priložnost
prepričati
se
sama
o
ljudskem
mišljenji
sploh
.
«
»
On
ima
v
mislih
isto
golobico
mladoletno
?
«
vpraša
nekako
zamišljeno
grajščak
.
»
A
kaj
pa
drugega
?
Če
se
mi
ne
posreči
zadovoljiti
sedaj
vaše
milosti
,
čakam
zastonj
obljubljenih
častij
in
ostanem
na
veke
ponižni
grajski
oskrbnik
,
«
pristavi
z
naglasom
tovariš
.
Zadovoljen
smehljaj
se
mu
razlije
pri
tej
priliki
po
bledem
suhem
obrazu
,
kakor
češ
:
danes
ali
nikdar
več
nimam
tako
lepe
prilike
in
posebne
zasluge
pri
grajščaku
.
»
Gubca
naj
ne
pusti
iz
očij
in
Guzetiča
in
Pasanca
.
Dozdeva
se
mi
,
kakor
da
bi
bila
današnja
veselica
le
komedija
,
pesek
v
oči
meni
,
da
bi
ne
videl
,
česar
videti
ne
smem
.
Pomisli
naj
dobro
,
da
obiščem
jaz
to
veselico
le
zaradi
priprostega
naroda
,
ne
zaradi
onih
mož
,
ki
so
me
vabili
tja
.
Če
je
narod
na
mojej
strani
,
izgubljeni
so
prvi
,
—
ako
ne
—
«
Izgovoril
ni
stavka
grajščak
.
V
tovariša
se
je
ozrl
potém
,
kakor
da
bi
hotel
reči
:
Tako
stojé
naše
razmere
.
»
Svetoval
sem
že
,
da
odločnosti
je
potreba
in
varovati
se
zamude
.
Kar
je
pričela
vaša
milost
,
naj
nadaljuje
brez
pomisleka
!
Pri
Gubci
naj
prične
zopet
danes
in
pri
Ilijevej
hčeri
naj
konča
!
—
Zadovoljen
bodem
jaz
in
vaša
milost
,
«
pristavi
oskrbnik
hudobno
in
pokaže
potém
z
rokama
najprvo
,
kako
se
uporniki
z
bičem
kaznujejo
,
nató
pa
,
kako
se
ljubeznivo
in
nežno
z
lepim
ženstvom
ravná
.
»
On
je
preognjen
,
Črnič
.
Sila
ni
vselej
dobra
.
Kaj
hočem
