kdoin
reci
:
‚
naš
cerkvenik
‘
je
umrl
:
živ
krst
ne
more
reči
,
da
si
ti
,
čeprav
si
‚
naš
cerkvenik
‘
.
Pristaviti
je
treba
zatiški
,
potlej
vé
človek
,
pri
čem
da
je
,
in
podobnega
dostavka
pogrešam
pri
našem
cesarju
.
«
Cerkveniku
je
že
presedala
Gorjančeva
bistroumnost
,
skoro
ni
vedel
črhniti
nobene
več
.
Zmagati
se
pa
ni
dal
in
o
pravem
času
se
je
spomnil
nečesa
ter
ponosno
dodal
:
»
Misliš
,
da
so
vsi
ljudje
tako
trde
glave
,
kot
ti
?
Kar
sem
trdil
,
trdim
še
vedno
:
če
pripovedujejo
kaj
o
našem
cesarju
,
pravijo
‚
naš
‘
.
Kjer
pa
to
ne
zadošča
,
povedó
še
bolj
natanko
,
tako
namreč
,
kakor
se
poje
:
Oh
,
kaj
si
je
zmislil
naš
cesar
,
naš
kralj
!
Besedici
‚
naš
kralj
‘
sta
Gorjanca
močno
zbegali
;
a
pravočasno
mu
pride
na
pomoč
Miha
,
ki
je
s
Poličarjem
vesel
poslušal
zanimivo
pravdo
,
in
zavrne
cerkvenika
:
»
Ta
se
ti
pa
ni
posrečila
.
Ali
res
ne
veš
,
da
smo
Avstrijci
,
da
se
naš
cesar
imenuje
avstrijski
?
«
Nič
ni
bil
vesel
pojasnila
učeni
cerkvenik
in
košato
se
je
odrezal
:
»
Ne
bodeš
,
Miha
,
ne
!
Zakaj
pa
molimo
v
litanijah
za
našega
cesarja
,
ne
pa
za
avstrijskega
?
«
»
Miha
trdi
pravo
;
ako
njemu
ne
verjameš
,
prinesem
ti
koledar
družbe
svetega
Mohorja
«
,
izpregovoril
je
Poličar
,
»
tam
se
bere
v
rodopisu
cesarske
rodovine
tako-le
:
‚
Cesar
avstrijski
:
Franc
Jožef
I.
,
rojen
l.
1830.
itd
‘
.
«
»
Če
je
pa
tiskano
,
potlej
je
pa
zastonj
vsaka
beseda
«
,
dejal
je
Gorjanec
,
čegar
vedoželjnost
je
bila
nasičena
.
»
Veseli
me
pa
vendar
,
da
sem
za
gotovo
zvedel
to
stvar
,
vsaj
ne
bodem
več
po
nepotrebnem
mislil
in
mislil
,
nazadnje
pa
še
nič
ne
vedel
.
«
Cerkvenik
pa
je
bil
nevoljen
,
ker
so
ga
tako
ugnali
,
da
se
kar
ganiti
ni
mogel
.
Jezno
je
omolknil
ter
vrtil
kozarec
med
prsti
.
Da
bi
ga
oživil
,
poprosil
ga
je
Miha
,
ne
bi
li
stesal
majhnega
čolna
,
da
bi
se
zemljemerčeva
hči
ž
njim
vozila
po
potoku
.
Nad
Čudinovim
jezom
namreč
,
kjer
se
je
voda
nabirala
,
bil
je
potok
globočji
in
prav
pripraven
za
veslanje
,
ker
se
ni
bilo
bati
,
da
bi
čoln
kam
zanesel
.
»
Sinoči
me
je
vprašal
gospod
«
,
tako
je
govoril
,
»
ali
vem
za
kakega
tesarja
.
Ko
sem
mu
brž
tebe
ponudil
,
naročil
mi
je
,
naj
se
kar
sam
s
teboj
zmenim
.
Že
zjutraj
sem
se
ravnal
k
tebi
,
potem
pa
sem
odložil
,
češ
,
saj
ti
še
desetkrat
lahko
povem
.
«
.
Le
kdor
je
tako
dobro
poznal
Miho
in
cerkvenika
,
kakor
Poličar
in
Gorjanec
,
razumel
je
popolnoma
zadnje
besede
.
Miha
je
namreč
po
svetu
hodeč
ujel
nekaj
nemških
besedij
,
tako
,
da
je
za
silo
tolkel
zemljemerčev
jezik
ter
se
lahko
ž
njim
pogovoril
.
Cerkvenik
pa
je
bil
ob
nekaterih
prilikah
tudi
tesar
,
kadar
namreč
ni
imel
dela
v
cerkvi
—
in
tega
je
pri
podružnici
malo
.
O
njegovi
tesarski
ročnosti
so
pričali
skoro
vsi
zatiški
plotovi
,
nekaj
zibk
v
vasi
in
par
Poličarjevih
stolov
.
Čolna
pa
do
takrat
ni
stesal
nobenega
,
in
težko
je
verjeti
,
da
bi
prišel
tak
izpod
njegove
roke
,
ki
ne
bi
puščal
vode
.
Ako
bi
bil
tak
,
kakoršni
so
bili
njegovi
dosedanji
izdelki
,
lovile
bi
se
bile
ribe
brez
mreže
vanj
.
Toda
na
to
mož
tačas
ni
mislil
,
dasi
se
je
odločno
uprl
Mihovemu
naročilu
:
»
Za
ljudi
Lutrove
vere
ne
bodem
prav
ničesar
delal
.
Molitvic
naj
se
uči
dekelce
doma
,
molitvic
,
ne
pa
da
bi
vodo
brodilo
!
«
»
Silil
te
ne
bodem
,
bode
že
drugje
tudi
dobila
čoln
.
Samo
potlej
mi
pa
molči
!
Nečem
,
da
bi
se
reklo
,
Miha
mu
je
nevoščljiv
ali
kaj
takega
.
«
»
Nečem
ter
nečem
,
pa
je
«
,
trdil
je
še
zmeraj
cerkvenik
.
»
Tisti
krajcarji
me
ne
bodo
boleli
,
naj
jih
zasluži
,
kdor
hoče
.
«
Raddreherjeva
hči
se
je
pa
vkljub
temu
teden
pozneje
vozila
v
vrbovi
senci
po
potoku
.
Oče
ji
je
preskrbel
pisano
barvan
čoln
od
drugodi
,
ker
ga
v
Zatišju
ni
nihče
naredil
.
Dobro
je
pa
znala
veslati
,
tako
,
da
se
ji
je
še
Repnikov
Tine
čudil
,
ki
se
vendar
ni
zmenil
z
lepa
za
kako
stvar
.
Od
dné
do
dné
so
se
ji
bolj
rdečila
lica
,
in
vidno
je
bilo
,
da
ji
dobro
tekne
sveži
gorski
zrak
.
Nič
se
ji
ni
tožilo
po
domovini
.
Materino
smrt
je
pozabljala
ter
se
izkušala
zabavati
,
kolikor
se
je
dalo
.
Zjutraj
je
hodila
sedevat
na
klopico
,
katero
ji
je
bil
zbil
cerkvenik
v
Čudinovem
gozdu
na
precèj
vzvišenem
kraju
,
odkoder
se
je
videlo
vse
Zatišje
kakor
pod
nogami
.
(
Mož
slučajno
ni
pomislil
,
da
luteranski
denar
tudi
plača
Poličarjevo
vino
,
sicer
bi
se
ne
bil
tako
spozabil
,
saj
se
še
pred
kratkim
ni
dal
pregovoriti
zaradi
čolna
.
)
Pozneje
,
nekako
okrog
desetih
,
bivala
je
Klotilda
navadno
v
svoji
sobici
,
igrala
na
citre
ter
tudi
pela
.
Petje
je
Čudinovemu
Šimnu
še
dokaj
ugajalo
,
citranje
pa
nič
kaj
ne
.
»
Tako
počasne
dela
,
kakor
moje
stope
.
Vsak
cigan
naredi
bolj
poskočno
.
«
Ciliki
je
bilo
pa
vse
zeló
všeč
,
in
rada
bi
bila
ob
nedeljah
kaj
pokramljala
s
tujko
,
toda
kako
,
ko
se
nista
razumeli
?
Saj
sta
često
poskusili
,
pa
ni
šlo
.
Nemka
je
govorila
svoj
jezik
,
Cilika
pa
je
odgovarjala
v
svojem
:
»
Moj
Bog
,
jaz
ne
vem
,
kaj
pravite
.
«
Postrežnica
,
ki
je
bila
Korošica
,
raztolmačila
jima
je
toliko
njih
misli
,
da
je
nanesla
Cilika
potrebnega
živeža
.
Zemljemerec
sam
pa
je
bil
redko
doma
.
Obedoval
je
pri
tovariših
,
samo
zvečer
je
prihajal
k
hčeri
.
Tudi
njemu
se
je
dolinica
močno
prikupila
ter
mu
rodila
neki
načrt
.
»
Kako
ti
je
všeč
ta
kraj
?
«
izpraševal
je
nekdaj
svojo
jedinko
—
seveda
v
svojem
nemškem
narečju
.
»
Vedno
bi
rada
tukaj
ostala
,
samo
če
bi
ljudi
razumela
«
,
govorila
je
hči
.
»
Kadar
se
povrnem
domov
,
spominjalo
me
bode
zopet
vse
rajne
matere
;
tukaj
se
lože
otresem
vseh
neljubih
in
žalnih
spominov
.
«
»
Morda
se
še
tukaj
naseliva
.
Ko
bi
se
namerilo
,
da
bi
mogel
kupiti
toliko
sveta
,
kamor
bi
postavil
žago
in
hišo
,
ne
bi
se
vrnil
tako
brž
v
domovino
.
Koliko
je
tukaj
lesa
,
saj
si
že
videla
!
To
bi
se
denar
delal
!
Samo
da
bi
začel
!
«
Odslej
je
bila
Raddreherjeva
glava
vedno
polna
teh
mislij
.
Celi
svet
jeden
je
slepar
.
Nar
.
pregovor
»
Toliko
gospôde
pač
še
ni
bilo
pri
nas
,
kar
Zatišje
stoji
!
«
Tako
so
se
čudili
Zatišenci
tisto
leto
,
ko
se
je
vrnil
o
svetem
Jakopu
Poličarjev
Vid
v
svojo
rojstveno
vas
.
»
Človeka
je
kar
sram
,
ko
te
povsodi
srečujejo
ti
gosposki
ljudje
;
preoblačiti
se
ne
moreš
,
ves
umazan
in
raztrgan
se
pa
tudi
nerad
kažeš
,
da
ti
štejejo
zaplate
po
kolenih
in
komolcih
.
Toda
reci
,
kar
kdo
hočeš
,
najbolj
zal
je
pa
vendar
Poličarjev
doktor
.
Oni
Nemec
ima
sicer
mestno
ukrojeno
obleko
,
pa
vse
opleta
po
njem
.
Na
Vidu
je
pa
vse
kakor
ulito
.
In
kako
vam
je
zrastel
!
Nič
manj
ga
ni
,
ko
njegovega
starega
.
Podoben
mu
je
pa
kakor
jajce
jajcu
—
ves
njegov
sin
je
.
«
Niso
napačno
sodili
o
Vidu
njegovi
rojaki
.
Šestindvajsetič
je
godoval
tisto
leto
o
sv.
Vidu
ter
bil
zal
mlad
mož
.
Bil
je
srednje
rasti
,
ne
tako
majhen
,
da
bi
bil
neznaten
,
a
tudi
ne
tako
velik
,
da
bi
bil
neokreten
.
Na
moškem
licu
mu
je
bila
zrastla
črna
brada
,
katera
se
je
kaj
dobro
prilegala
gostim
lasem
in
jasnim
očem
taiste
barve
.
Vsa
njegova
vnanjost
je
bila
prikupljiva
,
in
kretanje
je
pričalo
o
trdnem
zdravju
,
tako
,
da
je
bila
čisto
umestna
trditev
Čudinovega
Šimna
,
ki
je
pravil
,
da
bode
rabil
Vid
zdravilstvo
za
druge
,
ne
pa
za-se
.
To
poletje
je
dovršil
zadnje
izkušnje
ter
bil
izučen
doktor
vsega
zdravilstva
.
Prav
zaradi
zadnjih
odločilnih
izkušenj
tudi
ni
bil
prišel
nič
na
velikonočne
počitnice
,
niti
na
Metino
ženitovanje
.
»
Pozneje
bodem
vse
nadomestil
in
popravil
«
,
mislil
si
je
ter
ostal
na
Dunaju
do
poslednjih
dnij
.
Sedaj
pa
je
bil
sklenil
,
da
se
najpoprej
pošteno
odpočije
.
Pozneje
je
namerjal
iti
za
leto
dnij
ali
kaj
v
Ljubljano
,
da
bi
v
bolnišnici
še
izpopolnil
svoje
znanje
.
Sicer
pa
ga
ni
bila
misel
,
da
bi
se
naselil
za
zdravnika
v
mestu
.
»
Mestni
ljudje
imajo
tako
zdravnikov
na
izbiro
,
tam
ne
bodem
posebno
koristil
trpečemu
človeštvu
.
A
na
deželi
,
kjer
bolnik
lahko
dvakrat
umrje
,
predno
pride
zdravnik
,
tam
želim
delovati
.
Zaradi
zaslužka
se
mi
,
hvala
Bogu
,
ne
bode
treba
mučiti
,
saj
bodem
že
toliko
dobil
od
očeta
,
da
bode
za
potrebo
.
«
Podobne
misli
so
se
mu
često
ponavljale
v
glavi
,
kadar
se
je
sprehajal
po
domačih
zatiških
sencah
.
In
ko
je
tako
premišljeval
,
pritrjevali
so
mu
znanci
izza
mladih
let
:
drevesa
so
pripogibala
v
vetru
svoje
vrhe
,
kakor
bi
kimala
,
cvetke
pa
so
se
sramežljivo
klanjale
ter
ga
pozdravljale
.
Jemal
je
namreč
skoro
sleharni
dan
kako
zdravniško
knjigo
s
seboj
in
zahajal
na
take
kraje
,
kjer
je
vedel
še
iz
mlada
,
da
rastó
zdravilna
zelišča
in
cvetlice
.
Marljivo
je
nabiral
tako
dan
za
dnevom
cena
zdravila
ter
sanjal
o
bodočnosti
.
Njegov
stan
se
mu
je
zdel
častitljiv
,
vzvišen
.
Gorko
je
želel
,
da
bi
se
kar
najtemeljiteje
naučil
vsega
,
kar
mu
bode
kdaj
koristilo
;
težko
je
pričakoval
ure
,
ko
bode
stopil
v
zapuščeno
kočo
ter
lečil
brezplačno
revnega
rojaka
.
Brezplačno
?
Ne
,
v
duhu
je
videl
siromaka
,
ki
ga
zahvaljuje
z
rosnimi
očmi
,
ki
ne
vé
,
kako
bi
mu
pokazal
svojo
hvaležnost
.
V
takih
sanjah
je
čul
često
kakor
tajen
šepet
:
»
Bog
plati
!
«
In
zdelo
se
mu
je
,
da
je
tak
srčen
vzdih
bornega
kmetiča
več
vreden
,
nego
zlati
denarji
,
katere
si
bodo
kopičili
njegovi
drugi
po
velikih
mestih
.
Tudi
ženo
si
je
bil
namenil
izbrati
iz
preprostega
ljudstva
.
Čudinovi
Ciliki
je
bil
že
zadnje
počitnice
naročil
,
naj
ga
čaka
še
toliko
časa
,
da
bode
imel
samostojno
službo
.
Že
na
Dunaju
je
bil
zvedel
iz
očetovega
pisma
,
da
je
Ciliko
snubil
Repnikov
Tine
.
Nekoliko
ga
je
pogrela
ta
novica
,
a
umiril
se
je
brž
pri
naslednjih
vrsticah
,
kjer
mu
je
oče
razkladal
,
da
je
ženinu
izpodletelo
in
da
sta
z
Matevžem
menjala
za
Repnikovino
.
Sama
Cilika
pa
mu
ni
pisala
nikoli
,
in
tudi
on
njej
ne
:
nista
imela
take
navade
.
Vse
,
kar
sta
zvedela
drug
o
drugem
,
bili
so
običajni
sklepni
pozdravi
,
katere
je
čital
in
pisal
Poličar
.
Sicer
pa
oče
še
sam
ni
vedel
,
kakšne
novice
prenaša
,
če
je
pripovedoval
Ciliki
,
da
mu
je
Vid
pisal
,
in
da
še
njo
pozdravlja
.
Ravno
tako
se
tudi
ni
nič
čudil
,
kadar
mu
je
deklica
iskreno
naročala
,
naj
nikar
ne
izpusti
v
prihodnjem
listu
njenega
pozdrava
.
Poličar
pa
je
obetal
,
da
gotovo
ne
bode
pozabil
,
ker
vselej
dobro
premisli
,
predno
zapečati
pismo
.
Vid
in
Cilika
sta
imela
v
samih
pozdravih
več
užitka
,
nego
njima
slični
mladi
ljudje
,
ki
si
pišejo
vsak
teden
po
štiri
strani
praznih
besedij
.
No
,
sedaj
sta
se
pa
včasih
kaj
pomenila
,
saj
Vidu
ni
bilo
daleč
do
Čudina
,
in
Cilika
je
tudi
večkrat
potrebovala
kisa
,
kar
je
bil
Miha
doma
,
zlasti
o
poletenski
vročini
.
Celo
tako
postrežljiva
je
bila
,
da
je
rada
pritekla
po
kako
merico
vina
namestu
zemljemerčeve
postrežnice
.
Vid
pa
je
tudi
večkrat
trdil
,
da
se
lože
meni
s
Šimnom
,
kakor
z
domačimi
pivci
,
ki
mu
sicer
napijajo
,
toda
komaj
čakajo
,
da
bi
jim
kmalu
vrnil
.
»
Dobro
jutro
,
gospod
Vid
«
,
pozdravljal
je
lepega
dné
nekako
ob
jednajstih
dopoldne
Šimen
Poličarjevega
zdravnika
,
ki
se
je
bližal
proti
žagi
,
»
ravno
prav
prihajate
.
Tako
sem
že
pogrešal
kakega
človeka
,
pa
ga
ni
nobenega
od
nikoder
in
ga
ni
.
«
»
Kaj
pa
je
tako
nujnega
?
Ako
ni
prevelike
teže
,
pomorem
jaz
;
najdebelejšega
hloda
pa
menda
ne
bodeva
valila
na
žago
«
,
govoril
je
Vid
ter
čakal
odgovora
.
»
E
,
za
delo
ne
potrebujem
pomočnika
;
vselej
se
že
zjutraj
preskrbim
za
ves
dan
,
ko
je
še
Miha
doma
.
Ali
veste
,
jaz
bi
se
bil
prej-le
neznansko
rad
kregal
,
pa
se
nisem
mogel
,
ker
sem
bil
sam
,
he
—
he
!
«
»
Šimen
,
Šimen
,
vedno
si
še
stari
;
iz
tvojih
ust
ni
nikdar
pridne
!
Če
bodeš
take
razdiral
,
jel
te
bodem
oštevati
,
da
bo
joj
—
.
«
»
Saj
sem
vedel
,
da
bi
se
z
vami
lahko
pričkal
;
no
,
da
ste
le
prišli
!
«
Take-le
prazne
sta
govorila
,
vmes
pa
tudi
resne
,
kakor
je
naneslo
.
»
Kakor
vam
pravim
«
,
zatrjeval
je
malo
kasneje
Šimen
,
»
one
dni
pred
snubitvijo
Ciliki
kar
živeti
ni
bilo
.
Kakor
bi
sedela
na
samih
britvah
,
tako
težko
je
čakala
odločilnega
trenutka
.
Jaz
sem
ji
pa
že
naprej
obetal
,
da
se
bode
vse
razdrlo
,
in
se
je
.
«
»
Z
Repnikovimi
ste
si
zaradi
tega
menda
zeló
v
konce
.
Nič
ne
dé
!
Meto
že
naučim
,
kako
naj
ravna
—
zakaj
je
pa
moja
sestra
—
in
nikoli
ne
bode
dolgo
tega
,
pa
bodete
še
dobro
sosedovali
,
bodeš
že
videl
.
«
Po
kratkem
premolku
pa
je
pridejal
:
»
Tako
diši
iz
veže
sèm
,
naj
vendar
pogledam
,
kaj
se
kuha
.
«
Rekši
je
zapustil
Vid
Šimna
ter
jo
krenil
skozi
vezne
duri
pred
ognjišče
,
kjer
je
Cilika
prestavljala
piskre
in
polagala
polena
,
da
bi
bilo
prej
kuhano
.
»
Taka
si
torej
!
«
ponagajal
ji
je
po
nevažnem
pomenku
,
ko
mu
ni
hotela
povedati
,
kaj
bodo
opoldne
jedli
,
»
taka
si
torej
!
Kako
sem
ti
naročal
lani
pri
odhodu
,
da
me
čakaj
,
dokler
ne
pridem
pó-te
:
a
ti
se
možiš
v
tem
času
,
da
so
ti
komaj
ubranili
.
Lepe
reči
!
«
Seveda
je
bilo
v
teh
na
sluh
karajočih
besedah
precej
pohvale
in
priznanja
.
»
Škoda
,
da
res
nisem
vzela
Tineta
«
,
odvrnila
mu
je
Cilika
na
videz
zeló
huda
;
»
on
bi
me
gotovo
ne
bil
tako
zbadal
!
Sicer
mi
pa
nikar
ne
očitaj
,
da
sem
kaj
mislila
na
možitev
!
Jaz
sem
se
samo
upirala
;
kar
se
je
govorilo
,
delali
so
vse
drugi
.
«
»
No
,
kakor
sem
kupil
,
tako
prodam
«
,
popravljal
je
Vid.
»
A
sedaj
te
pa
bodem
res
kmalu
potreboval
,
da
mi
bodeš
kuhala
kamelice
in
druga
zdravila
za
bolnike
.
«
Tako
nekako
sta
se
pomenila
ter
bila
oba
zadovoljna
.
Zlasti
Cilika
je
odslej
mnogo
lože
prenašala
težave
,
katere
so
ji
kalile
mladostno
življenje
.
Mati
ji
je
bila
namreč
od
dné
do
dné
bolj
bolehna
—
dušno
in
telesno
—
ter
s
sitnostjo
tudi
hčeri
ni
prizanašala
.
V
tako
majhnem
kraju
,
kakor
je
Zatišje
,
pač
ni
mogoče
,
da
bi
kdo
dalje
časa
prebival
skrit
in
nepoznan
.
Ljudje
sicer
pridno
delajo
,
a
mimogredé
marsikaj
vidijo
ter
si
marsikaj
povedó
.
Kar
gredó
zjutraj
skupno
na
delo
,
ni
drugače
,
kakor
da
se
malo
pomenijo
,
saj
do
večera
ni
več
take
prilike
,
razven
če
bi
si
čas
ukradli
ter
na
razpotju
postali
ali
malo
povpili
čez
travnike
in
njive
.
Posebno
čudno
bi
pa
bilo
,
ko
bi
kdo
ne
opazil
novoprišlega
gosposkega
človeka
.
No
,
kmetovskega
bi
naposled
še
izgrešil
,
ker
so
bolj
jednaki
in
vsakdanja
prikazen
.
Tudi
Vid
je
brž
o
svojem
prihodu
zapazil
Čudinova
gosta
ter
naglo
zvedel
vse
podrobnosti
,
ki
so
se
bile
o
njiju
raznesle
med
ljudi
.
Večkrat
je
tudi
sam
videl
Klotildo
v
čolnu
ali
pri
Čudinu
ob
oknu
,
toda
seznanjati
se
ni
hotel
s
tujko
in
njenim
očetom
,
katerega
je
videl
skoro
vsak
dan
,
ko
se
je
zvečer
vračal
v
Zatišje
.
»
Takih
ljudij
sem
poznal
po
mestih
dovolj
;
sedaj
sem
med
narodom
in
onih
lahko
pogrešam
.
«
Tako
se
je
vselej
naglo
iznebil
in
otresel
sitnih
mislij
,
ki
so
ga
naganjale
,
naj
bi
malo
poskrbel
za
sebi
dostojno
družbo
.
Zemljemerec
in
hči
sta
se
tudi
popogosto
zmenila
o
‚
čudnem
doktorju
‘
,
kakor
sta
imenovala
Vida
.
Postrežnica
je
namreč
Klotildi
nanesla
vse
natančnosti
o
njem
,
kar
jih
je
utegnila
nabrati
doma
in
po
vasi
.
Obema
ni
hotelo
v
glavo
,
kako
se
more
popolnoma
olikan
človek
tako
priljudno
in
preprosto
baviti
z
nevednimi
kmeti
.
Drugače
pa
jima
je
bil
všeč
.
Raddreher
bi
bil
prav
rad
kdaj
govoril
ž
njim
,
toda
Vid
se
mu
je
vedno
umikal
.
»
Ta
zdravnik
bi
mi
šel
lahko
kako
na
roke
«
,
pravil
je
ob
neki
priliki
hčeri
,
ko
je
bila
med
njima
ravno
beseda
o
Vidu
;
»
njegov
oče
ima
denar
,
in
,
kakor
se
vidi
,
najbolj
veljaven
mož
je
v
vasici
.
Krčmarju
samemu
ne
morem
tako
dopovedati
,
kakor
bi
mu
rad
,
ker
brez
tolmača
ničesar
ne
opravim
.
Pa
bi
mi
v
tudi
težko
zaupal
.
Ce
pa
sina
pridobim
na
svojo
stran
,
katerega
ima
oče
še
za
mnogo
bolj
učenega
,
kakor
je
res
,
storil
bode
vse
,
kar
mu
bode
sin
hvalil
in
priporočal
.
«
»
Kakor
vidim
,
tudi
za
zabavo
bi
bil
izvrsten
človek
«
,
mislila
si
je
Klotilda
,
kateri
bi
bilo
gotovo
na
vso
moč
ljubo
,
ko
bi
pregovoril
Vid
v
njeni
družbi
toliko
ur
,
kolikor
jih
je
pri
Šimnu
in
Ciliki
.
Vendar
tega
ni
izrekla
,
marveč
jela
očeta
izpraševati
,
kje
da
se
namerja
ž
njim
sniti
.
»
V
gostilno
bodem
zahajal
k
njegovemu
očetu
,
pa
vselej
tak
čas
,
kadar
bodem
prepričan
,
da
je
sin
doma
.
Stavim
,
kar
kdo
hoče
,
da
ga
stari
kmalu
pokliče
,
ker
ne
bode
mogel
sam
govoriti
z
menoj
.
Jaz
bodem
pa
nameroma
pozvedoval
to
in
ono
«
Tak
je
bil
zemljemerčev
načrt
.
A
hči
je
bila
menda
še
bolj
premetena
,
zakaj
veselo
je
plosknila
v
roko
ter
vzkliknila
:
»
Predno
bode
jutri
toliko
ura
,
pa
ga
bodeva
imela
v
svoji
sredi
prav
gotovo
mi
ne
izpodleti
!
«
Kaj
namerja
,
kdaj
in
kje
misli
uresničiti
svojo
nakano
,
tega
pa
ni
odkrila
očetu
.
No
,
saj
tudi
ni
bil
tako
radoveden
.
Uverjen
je
bil
pa
popolnoma
,
da
bode
hči
prej
ujela
Vida
v
svoje
mreže
,
kakor
on
z
vsemi
svojimi
spletkami
.
Drugi
dan
je
bilo
nenavadno
vroče
.
Vida
je
prepodila
vročina
iz
gozda
že
okoli
desete
ure
,
čeprav
se
običajno
ni
vrnil
pred
poldnem
.
Doma
je
pričel
cediti
in
razločevati
nabrane
rastline
ter
jih
naložil
skoro
polno
mizo
.
Tedaj
pa
priteče
zemljemerčeva
postrežnica
vsa
zasopljena
in
prestrašena
ter
prosi
Vida
,
naj
gré
brž
h
Klotildi
,
češ
,
da
jo
je
gad
pičil
.
Vid
se
nič
ne
premišlja
,
ampak
takoj
poišče
na
polici
nekaj
potrebnega
orodja
in
zdravíl
ter
jo
urno
mahne
za
postrežnico
.
Še
predno
je
prispel
v
Klotildino
sobo
,
potrjeval
mu
je
njen
jok
in
klic
na
pomaganje
,
da
ji
je
hudo
.
Vid
vstopi
.
Pri
mizi
sedi
zemljemerčeva
hči
,
obraz
na
stolovem
naslanjalu
,
z
levico
pa
si
zakriva
desno
roko
ter
obupno
vzdihuje
:
»
O
nesrečne
cvetice
!
Da
bi
vas
ne
bila
šla
trgat
!
«
Vid
opusti
vse
nepotrebne
in
nebistvene
poklone
ter
misleč
,
da
je
v
nevarnosti
dekličino
življenje
,
brzo
povpraša
:
»
Prosim
,
gospodična
,
pokažite
mi
rano
in
umirite
se
!
Saj
morda
ni
nevarno
.
Kmalu
bode
bolje
.
«
Klotilda
mu
pomolí
roko
in
še
vedno
joka
.
Vid
ogleduje
roko
,
preiskuje
,
a
ne
more
si
kaj
,
da
ne
bi
se
glasno
smejal
:
»
Gospodična
,
prazen
strah
!
S
koprivo
ste
se
opekli
;
o
kačjem
piku
ni
nikakega
sledú
.
Ti
mehurčki
bodo
kmalu
izginili
,
in
otok
bode
izplahnel
do
jutri
.
Le
solze
si
otrite
in
veseli
bodite
!
«
Tako
tolaži
tujko
,
ki
je
na
videz
koprnela
od
strahú
.
Le-ta
tudi
zares
nekoliko
pozabi
bolečine
in
skoro
veselo
pripoveduje
,
kako
je
šla
za
vrtno
ograjo
trgat
neke
nji
doslej
neznane
cvetlice
.
»
Ko
sem
stegnila
tretjič
roko
«
,
pravila
je
že
brez
solz
,
»
zaskelí
me
ravno
nad
členkom
tako
silno
,
da
ni
povedati
.
Hitro
umaknem
roko
,
cvetlice
se
pa
zganejo
—
kdo
ne
bi
mislil
,
da
je
gad
?
Ali
ste
prepričani
,
gospod
zdravnik
,
da
me
res
ni
pičila
kača
?
«
»
Zatrjujem
vam
«
,
trdil
je
Vid
svest
si
svoje
zdravniške
modrosti
;
»
zatrjujem
vam
,
da
so
rastle
med
cveticami
koprive
.
Ako
želite
,
pa
preiščiva
oni
nesrečni
kraj
.
«
»
Skoro
si
ne
upam
še
jedenkrat
na
prostor
,
kjer
sem
prebila
toliko
strahú
«
,
branila
se
je
Klotilda
.
»
Prosim
,
le
potrudite
se
z
menoj
,
da
si
vsaj
pozneje
ne
bodete
krivo
domišljali
«
,
hrabril
jo
je
zdravnik
.
In
res
sta
našla
na
vrtu
koprive
,
ki
so
popolnoma
razjasnile
Klotildin
strah
.
Opravivši
svoj
posel
,
poslovil
se
je
Vid.
Pred
odhodom
mu
je
Nemka
zatrjevala
svojo
hvaležnost
ter
ga
vabila
,
naj
kdaj
v
goste
pride
,
zlasti
tak
čas
,
ko
je
tudi
njen
oče
doma
.
Raddreher
in
Klotilda
sta
se
pa
zvečer
tistega
dné
neizrečeno
veselo
pomenkovala
.
Da
se
je
Klotilda
nalašč
opekla
s
koprivo
ter
se
tako
seznanila
z
Vidom
,
to
je
bil
predmet
njunega
pogovora
.
»
Tako
neolikan
gotovo
ni
,
da
bi
naju
odsedaj
popolnoma
puščal
v
nemar
«
,
dejala
je
hči
.
»
Kadar
bode
še
todi
okoli
iztikal
,
ogovorila
ga
bodem
sama
,
če
on
mene
ne
bi
hotel
.
«
»
Začetek
je
storjen
,
le
previdno
ravnajva
.
«
Da
bi
se
pa
Klotilda
še
bolj
gotovo
spoprijateljila
z
Vidom
,
pristavil
je
oče
,
kakor
da
govori
sam
za-se
:
»
To
bi
ne
bil
napačen
ženin
«
.
V
kratkem
je
Vid
dokaj
izpremenil
svoje
dosedanje
življenje
.
Knjigo
je
sicer
še
prenašal
s
seboj
,
a
čital
je
malo
.
Sukal
se
je
le
okrog
Čudina
.
Najpoprej
je
s
Šimnom
nekoliko
pogovoril
,
potem
je
pripovedoval
Ciliki
kaj
zanimivega
in
naposled
je
šel
še
h
Klotildi
malo
v
vas
.
Pomudil
se
je
običajno
najdalje
pri
Šimnu
,
pri
Klotildi
pa
je
najprej
opravil
svoj
posel
.
Neko
nedeljo
pa
sta
Raddreher
in
Vid
nenavadno
dolgo
govorila
.
Šimen
,
ki
je
sklenil
Vida
nekaj
vprašati
ter
ga
čakal
v
travi
pod
hruško
,
bil
bi
se
prav
gotovo
neznansko
dolgočasil
,
da
ni
štel
hrušk
na
spodnjih
vejah
.
Vprašanje
je
bil
že
čisto
pozabil
,
a
Vida
le
še
ni
bilo
.
»
Kadar
začnó
tisti
nemški
dirindaj
,
pa
ni
ne
konca
ne
kraja
«
,
dejal
je
naposled
ter
šel
gledat
,
kdaj
bode
treba
kositi
otavo
.
»
Vaši
ljudje
bi
lahko
prav
brez
truda
obogateli
«
,
dokazoval
je
tačas
Raddreher
Vidu
,
in
Klotilda
je
poslušala
;
»
ko
bi
se
meni
posrečilo
kupiti
toliko
sveta
,
da
bi
zgradil
pošteno
žago
,
takoj
bi
se
lotil
tega
početja
.
V
Trstu
imam
znance
,
tje
bi
pošiljali
deske
in
dobro
bi
jih
prodajali
.
«
»
Precèj
lesa
bi
posekali
brez
škode
,
to
je
res
«
,
odgovarjal
mu
je
Vid.
»
Samo
kje
pa
bi
dobili
sposobnih
ljudij
?
Tukaj-le
Čudinov
Šimen
je
jedini
,
ki
kaj
umeva
,
a
ta
bi
šel
nerad
od
hiše
,
kjer
je
že
toliko
let
.
Tujcev
klicati
pa
ne
smete
,
naši
ljudje
bi
se
potem
težko
pridružili
.
«
»
Ravno
zato
sem
pa
jaz
sklenil
,
da
bi
kupil
od
vašega
očeta
kak
prostorček
,
tudi
delavce
bi
mi
lahko
nasvetovali
.
Vaš
oče
gotovo
toliko
veljajo
,
da
bi
se
drugi
ozirali
nanje
.
«
Tako
je
hvalil
Raddreher
—
seveda
ne
brez
namena
—
Vidovega
očeta
.
Takoj
pa
je
pristavil
še
nekaj
bolj
vabljivega
.
»
Za
vašo
gostilno
bi
bilo
pa
tudi
kakor
nalašč
.
Pomislite
,
gospod
zdravnik
,
koliko
ljudij
bi
privabil
promet
v
Zatišje
!
Vaš
oče
bi
nekaj
iztočil
,
menim
jaz
.
«
Marsikaj
je
še
povedal
zgovorni
zemljemerec
in
prepričeval
svojega
gosta
,
da
bi
bilo
vsem
vaščanom
v
korist
,
če
bi
ravnali
po
njegovem
načrtu
.
»
Dobro
torej
,
gospod
Raddreher
«
,
dejal
je
Vid
odhajajoč
,
»
pri
očetu
bodem
posredoval
.
Tudi
sam
želim
,
da
bi
železnica
kaj
koristila
naši
vasi
,
dasi
smo
dosti
v
stran
od
nje
.
«
»
Pa
nas
še
kaj
počastite
s
svojim
obiskom
«
,
vabila
je
Klotilda
prijazno
.
»
Dokler
voda
brvi
ne
odnese
,
prihajal
bodem
vedno
rad
v
vašo
družbo
«
,
klanjal
se
je
Vid
že
po
stopnicah
.
»
Tedaj
vam
pridem
s
čolnom
naproti
«
,
klicala
je
Nemka
za
njim
.
Domov
gredé
je
srečal
Vid
Šimna
ter
ga
zvabil
s
seboj
,
češ
,
da
mu
ima
razjasniti
imenitne
stvari
in
ga
prositi
sveta
.
Pri
Poličarju
se
je
čul
iz
sobe
glasen
vrišč
;
gospodarji
so
pač
zapijali
tiste
bore
krajcarje
,
ki
so
jih
utajili
ženam
.
Niso
pomislili
,
da
bode
doma
ona
sitnost
prodajala
,
češ
,
za
pijačo
ima
,
potem
se
pa
ne
zmeni
,
čeprav
jemo
ves
teden
neslan
sok
.
Najbolj
glasna
pa
sta
bila
,
kakor
zmeraj
,
cerkvenik
in
Gorjanec
.
Vid
in
Šimen
sta
torej
rajši
pred
vezjo
prisedla
k
prazni
mizi
,
in
Liza
,
najmlajša
Vidova
sestra
,
prinesla
jima
je
nekaj
malega
pijače
.
»
Liza
,
reci
očetu
,
naj
venkaj
pridejo
;
pa
ti
strezi
v
hiši
«
,
poprosil
je
Vid
sestro
in
kmalu
so
bili
s
Poličarjem
v
živem
pomenku
.
»
Tisto
bi
zame
res
ne
bilo
slabo
«
,
govoril
je
za
nekaj
časa
zamišljeno
Poličar
ter
si
počasi
gladil
čelo
,
da
je
lože
mislil
.
Vid
mu
je
bil
namreč
naznanil
zemljemerčevo
ponudbo
.
»
Pa
tudi
drugi
bi
si
opomogli
.
Gorjanec
tiči
do
grla
v
dolgéh
,
pa
bi
lahko
prodal
par
sto
hlodov
.
Repnikov
Matevž
bi
jih
tudi
lahko
posekal
lepo
število
.
Čudinovemu
Mihi
bi
celó
ne
bilo
treba
hoditi
drvarit
tako
daleč
,
ampak
doma
bi
imel
dovolj
dela
in
zaslužka
.
Ako
mi
kaj
prida
obljubi
,
oni
travnik
pri
Čudinovi
meji
ali
pa
njivo
zraven
mu
pa
res
prodam
.
«
»
Toliko
si
pa
vsejedno
izgovorite
,
da
bode
najemal
samo
domače
delavce
,
ne
da
bi
natepel
kakih
tujcev
,
kateri
bi
kruh
odjedali
domačinom
«
,
opominjal
je
previdno
Vid.
»
Ne
pedí
zemlje
mu
ne
prodajaj
,
Poličar
«
,
zagrozil
se
je
Šimen
jezno
.
»
Ali
si
slep
,
kali
?
Le
prepusti
mu
svet
,
da
si
bodeš
pozneje
lase
ruval
,
češ
,
kako
sem
bil
nespameten
!
Glej
,
kako
se
tujec
debelí
z
mojimi
žulji
!
Les
v
gozdu
bodete
prodajali
,
toda
—
za
slepo
ceno
.
Kolikor
vam
bode
obljubil
,
toliko
bodete
vzeli
,
sicer
vam
bode
pa
še
nadalje
rastlo
drevje
zastonj
.
Sam
pa
bode
denar
kopičil
na
vseh
stranéh
.
In
če
tudi
izprva
obljubi
,
da
bodo
delali
tukajšnji
delavci
,
mož-beseda
ne
bode
;
taki
tujci
so
vsi
jednaki
.
Sedaj
te
moti
s
pretvezo
,
koliko
bodeš
iztočil
.
Le
potrpi
,
da
se
dobro
vgnezdi
!
Pol
leta
ne
bode
brez
lastne
gostilne
,
tudi
ne
,
če
bi
jo
sezidal
sredi
potoka
.
Tebe
pa
še
poznal
ne
bode
,
kadar
se
bode
košatil
v
svoji
hiši
.
«
»
Tako
hudo
menda
ne
bode
«
,
tolažil
je
Poličar
pripovedovalca
,
ker
je
vendar
upal
,
da
bi
ljudje
precèj
pili
,
če
bi
mnogo
delali
.
»
Poličar
,
veš
kaj
?
«
oglasil
se
je
vnovič
Šimen
.
»
Veš
kaj
?
Sam
zgradi
žago
,
sam
,
potem
bode
dobro
zate
.
Svoj
les
,
svojo
žago
—
trud
bi
ne
bil
zaman
!
«
»
E
,
sam
se
pa
že
ne
lotim
kaj
takega
!
Bog
vé
,
kako
draga
je
vožnja
po
železnici
?
Potem
pa
kupca
nimam
;
pa
naj
bi
ga
tudi
imel
,
ali
pojdem
sam
z
deskami
?
Ako
me
pa
doma
ne
bode
,
pojde
mi
tukaj
pod
zlo
;
in
če
drugodi
vse
tujim
in
najetim
ljudem
izročim
,
delali
bodo
le-tam
tako
,
da
zame
tudi
ne
bode
nič
prida
.
—
Vidiš
,
uprav
zato
pa
menim
,
da
je
boljši
majhen
dobiček
,
ki
si
ga
lahko
prislužim
tu
doma
v
miru
,
kakor
pa
,
da
bi
se
pehal
za
negotovim
«
.
»
Zlomek
vendar
,
zakaj
pa
nosiš
hlače
,
ko
si
tako
boječ
«
,
razsrdil
se
je
zopet
Šimen
.
»
Križ
božji
no
,
če
sam
nečeš
,
združi
se
z
Repnikovim
Matevžem
,
skupno
delajta
!
Ti
vodi
doma
;
Matevž
pa
,
ki
je
mlad
,
naj
gré
malo
po
svetu
!
Poslušaj
me
,
ne
bodeš
se
kesal
.
«
To
pa
tudi
Poličarju
ni
bilo
popolnoma
všeč
.
Dasi
je
bil
pameten
mož
,
imel
je
vendar
ono
napako
,
katero
graja
znani
pregovor
:
‚
Vsak
svetnik
ima
roke
k
sebi
obrnjene
‘
.
Da
bi
kdo
drugi
jednako
bogatel
,
kakor
on
,
tega
pa
že
ne
:
rajši
nobeden
!
Lakomnost
in
zavist
gostujeta
pač
kaj
radi
pod
isto
streho
.
»
Potlej
pa
pridejo
prepiri
in
take
sitnosti
«
,
izvijal
se
je
mož
Šimnovemu
siljenju
.
Ta
pa
je
nejevoljen
,
ker
nihče
ni
mogel
ali
hotel
uvideti
prave
svoje
koristi
,
glasno
nadaljeval
:
»
Naš
Miha
,
—
da
bi
že
izpregledal
!
—
ima
tako
lepo
priliko
,
vse
že
pripravljeno
:
žago
,
les
skoro
doma
—
pa
ga
hudir
vedno
podi
od
doma
.
Jaz
bi
mu
pa
to-le
povedal
,
toda
zastonj
je
vsaka
beseda
.
Saj
vem
,
kaj
bi
mi
rekel
:
‚
E
,
pri
nas
je
beračija
;
v
Valahiji
tam
so
gozdi
!
‘
Ne
razumem
,
kako
da
se
ne
naveliča
hlapčevati
,
ko
bi
bil
lahko
davno
že
sam
svoj
gospodar
.
«
»
Skoro
najmodrejše
je
,
nekoliko
potrpeti
«
,
dejal
je
na
to
Poličar
.
»
Vse
dobro
premislim
,
potem
se
bode
že
videlo
.
«
»
Ne
prodajaj
,
pravim
ti
še
jedenkrat
,
sicer
ti
bode
žal
«
,
svaril
je
Šimen
ter
odšel
domov
.
Vid
je
bil
po
tem
pomenku
v
precejšnji
zadregi
,
kaj
naj
odgovori
Raddreherju
.
Šimen
ga
je
prepričal
,
da
zemljemerec
ne
začenja
te
stvari
brez
sebičnega
namena
,
in
vest
mu
ni
dovoljevala
,
da
bi
sodeloval
pri
kaki
stvari
,
ki
bi
škodovala
njegovim
rojakom
.
Pa
bilo
mu
je
tudi
težko
sporočiti
zemljemercu
,
da
je
njegov
oče
na
kratko
odbil
vsako
pogajanje
.
Motila
ga
je
vrh
tega
trdovratna
očetova
trditev
,
da
bi
bilo
zanj
vse
jedno
dobro
,
če
bi
napravil
Raddreher
žago
.
Poskusil
je
torej
še
pri
Repnikovem
Matevžu
ter
ga
nagovarjal
,
naj
bi
dajal
les
na
Cudinovo
žago
.
»
Kako
naj
kupčujem
z
lesom
,
ko
sem
vedno
le
kmetoval
!
Pri
vsakem
poslu
je
treba
vaje
in
izkušnje
;
meni
pa
nedostaje
obojega
.
«
Sam
pri
sebi
pa
je
mislil
,
da
bi
utegnil
Čudinov
Miha
več
zaslužiti
,
kakor
bi
on
za
deske
skupil
,
dasi
bi
Šimen
delal
namestu
njega
.
Vid
je
torej
pri
prvi
priliki
tolažil
Raddreherja
,
da
bode
kmalu
kaj
kupčije
.
Za
sedaj
pa
naj
počaka
,
da
se
oče
odloči
,
kateri
kos
zemlje
bi
lože
odprodal
,
da
bi
mu
pozneje
ne
hodilo
kako
napak
.
Tako
so
se
slepili
.
Vsak
je
le
premišljeval
,
kako
bi
bilo
zanj
najboljše
.
V
gozdu
ne
raste
drugega
,
Kakor
sama
hojica
;
Zdolaj
sta
počivala
,
Prav
lepo
se
menila
.
Narodna
.
Repnikov
Tine
je
sedel
nekdaj
tiste
dni
doma
za
mizo
,
otepal
ne
majhno
malico
ajdovega
kruha
,
gledal
skozi
okno
ter
izkušal
biti
na
vso
moč
jezen
.
Samo
pêto
svojega
kosa
je
odjedel
,
potem
pa
vstal
in
se
napotil
k
Čudinu
.
»
To
povem
Mihi
«
,
govoril
je
spotoma
sam
za-se
.
»
Potlej
bodemo
pa
malo
zaorali
;
mene
ljudje
še
ne
poznajo
.
«
Tine
se
je
bil
zadnje
dni
nekaj
izpremenil
.
Meta
mu
ni
kar
nič
ugajala
.
Če
je
po
svoji
navadi
včasih
malo
poležal
pod
senčnatim
orehom
—
o
velikem
delu
in
v
najhujši
vročini
so
tako
delali
vsi
Repnikovi
moški
,
odkar
je
Tine
pomnil
—
pa
ga
je
že
grdo
gledala
.
Brž
je
jela
praviti
Matevžu
,
da
bi
bilo
dobro
,
če
bi
šli
kaj
v
senožet
,
ker
ni
gotovo
,
kakšno
bode
vreme
,
da
se
po
letu
večkrat
hitro
izprevrže
,
in
sena
bi
bilo
vendar
škoda
.
V
takih
slučajih
je
Matevž
slušal
in
zaspano
povabil
Tineta
s
seboj
na
delo
.
Temu
je
bilo
pa
to
seveda
jako
nevšečno
.
Nadalje
je
v
prejšnjih
časih
tudi
nekoliko
odločeval
,
kdaj
se
bode
tu
kosilo
,
tam
želo
—
sedaj
so
pa
ravnali
po
svoji
glavi
,
njegovo
mnenje
popolnoma
prezirali
.
Sploh
se
mu
doma
ni
zdelo
več
tako
domače
,
odkar
je
gospodinjila
Meta
.
Take
in
jednake
stvari
so
mu
jele
počasi
presedati
in
iskal
je
pomoči
.
Zatekel
se
je
k
Čudinovemu
Mihi
.
Ta
ga
je
vedril
in
učil
prav
po
svoje
:
»
Nikar
se
tako
ne
ženi
doma
za
Matevža
in
Meto
!
Čemu
bi
si
žulil
roke
za
prazen
nič
?
Ko
bi
ti
vedel
,
kako
se
živi
po
Valahiji
!
Le
mene
poglej
:
kdaj
si
me
še
videl
,
da
bi
se
bil
trudil
pri
kakem
težkem
delu
?
In
vendar
imam
dovolj
denarja
.
Pridrvaril
sem
!
To
tebi
tudi
svetujem
.
Kadar
se
doli
povrnem
—
dolgo
ne
bode
tega
—
pojdi
z
menoj
!
«
Tine
je
polagoma
res
začel
sanjati
o
tujem
svetu
.
Kar
mu
ni
hotelo
brž
v
glavo
—
in
takega
je
bilo
marsikaj
,
recimo
,
kako
bi
prišel
domov
,
če
bi
mati
zboleli
,
kje
bode
dobil
čevljarja
,
kadar
se
mu
raztrgajo
sedanji
škornji
,
in
podobna
vprašanja
—
,
razjasnil
mu
je
iz
lahka
bistroumnejši
Miha
.
Sčasoma
sta
se
do
dobra
pobratila
,
in
Tine
je
vse
zaupal
Mihi
.
Tudi
ob
tej
priliki
,
ko
zaradi
razburjenosti
ni
utegnil
snesti
celega
kosa
ajdovca
,
razodel
je
prijatelju
neko
skrivnost
.
»
Danes
zjutraj
«
,
tako
je
pripovedoval
—
kajpada
ne
preveč
živo
,
»
posekal
sem
gori
le
v
‚
srednjem
delu
‘
jedno
smreko
za
žrd
,
ker
je
stara
prekratka
.
Strašno
mi
je
bilo
vroče
,
ko
sem
jo
oklestil
,
zato
sem
se
zleknil
ter
malo
počíl
v
resju
.
Ko
sem
se
zbudil
in
premišljeval
,
ali
bi
jo
takoj
domov
nesel
,
ali
bi
še
malo
poležal
,
zapazim
v
gozdu
,
kjer
imate
tisto
mizico
za
gospôdo
,
tam-le
Poličarjevega
Vida
s
tisto
Nemko
.
Besedice
sicer
nisem
ujel
nobene
,
pa
bi
seveda
tudi
nič
ne
razumel
,
ker
govorita
nemško
,
toliko
pa
vse
jedno
vem
,
da
se
ne
vidita
nerada
.
«
»
Kaj
je
tebi
mari
,
če
ji
govori
malo
bolj
pšenično
?
«
pretrgal
mu
je
Miha
pripoved
.
»
Zlomka
,
motilo
me
je
,
da
veš
!
Jaz
sem
zvedel
-
ne
vem
,
ali
je
tebi
že
znano
,
ali
ne
—
da
me
vaša
Cilika
zato
ni
hotela
,
ker
ji
je
Vid
obljubil
,
da
jo
vzame
.
To
bi
bilo
že
prav
.
Ali
sedaj
pa
moti
Poličarjev
to
Nemko
,
Ciliko
pa
zapušča
!
To
pa
še
mene
jezi
!
Jaz
bi
bil
pa
lahko
doma
gospodar
,
ko
bi
se
on
ne
bil
silil
okrog
vas
—
sedaj
pa
...
Toda
ni
vredno
,
da
bi
govoril
.
Če
bode
mene
zjezil
...
«
»
Kaj
ne
,
Tine
,
tihe
vode
globoko
deró
.
No
le
nekoliko
počakaj
,
da
jaz
malo
bolj
spoznam
te
spletke
,
potem
bodeva
ukrenila
kako
modro
.
Ti
pa
bodi
vesel
,
nikar
preveč
ne
delaj
—
pred
zimo
pojdeva
prav
gotovo
v
Valahijo
;
tu
pa
naj
počnó
,
kar
hočejo
.
«
Tinetovo
poročilo
ni
bilo
ne
izmišljeno
,
ne
zlagano
,
zakaj
te
slabosti
kakor
nekaterih
prednostij
ni
imel
.
Vid
se
je
bil
zares
precèj
zapletel
.
Prav
domač
je
bil
že
pri
Raddreherjevih
.
Temu
se
pa
tudi
ni
bilo
čuditi
.
Zemljemerec
je
namreč
čestokrat
prišel
s
kakimi
tovariši
v
Poličarjevo
gostilno
in
prijazno
pozdravljal
Vidovega
očeta
—
ogovarjati
ga
pač
ni
mogel
,
ker
ni
znal
Poličarjeve
in
ta
ne
njegove
govorice
.
Toliko
sta
si
pa
vendar
dopovedala
,
da
sta
privabila
Vida
med-se
.
Poličarju
ti
gosti
niso
Bog
znaj
kako
polnili
mošnje
,
vendar
mu
je
neizrečeno
dobro
délo
,
da
jo
zavijajo
gosposki
ljudje
pod
njegovo
streho
.
Nekoliko
se
jih
je
pač
vselej
ustrašil
,
zakaj
bilo
je
treba
pregrniti
mizo
s
prtom
,
kar
se
sicer
nikoli
ni
godilo
v
njegovi
krčmi
.
Tudi
je
za
njimi
težko
pospravil
veliko
število
kozarcev
,
ker
so
tako
čudno
gosposko
pili
.
»
Polno
omizje
domačih
pivcev
pije
iz
jednega
kozarca
«
,
mislil
si
je
včasih
po
odhodu
gospôde
,
»
pa
ga
dobé
vsi
dovolj
.
Tu
pa
postaviš
,
hudimana
,
pred
vsakega
poseben
kozarec
,
potlej
pa
še
vode
naneseš
,
da
vse
skupaj
nima
prav
nič
podobe
.
Pri
meni
je
treba
pokušati
vino
,
voda
drugodi
ne
odide
.
—
In
sedí
ti
ta
gosposka
družba
po
dve
uri
pri
mizi
,
pa
ne
izpije
toliko
,
da
bi
bilo
vredno
stopinj
v
klet
.
Kruh
se
jim
pač
nekoliko
odseda
,
zlasti
od
zadnjič
,
ko
sem
jim
povedal
,
da
je
pri
meni
zastonj
malica
domače
peke
.
«
Tako
je
nazadnje
običajno
hudomušno
pogodrnjal
,
a
bil
vse
jedno
vesel
,
kadar
so
prišli
sami
ali
z
Vidom
.
Raddreher
je
vedno
pričakoval
,
da
mu
bode
možno
naseliti
se
na
kakem
koščku
Poličarjevega
sveta
.
Vid
se
je
že
naveličal
odgovarjati
na
vedna
njegova
vprašanja
ter
mu
nekoč
kar
odločno
rekel
:
»
Tam-le
doli
tisto
njivo
,
kjer
raste
oves
,
prepustili
vam
bodo
moj
oče
.
Samo
počakajte
,
da
oves
dozori
.
«
»
Saj
plačam
,
kar
bi
bilo
žito
vredno
«
,
silil
je
ves
vesel
kupec
.
»
Zidati
se
mi
mudi
,
da
dovršim
vsaj
najpotrebnejše
do
zime
.
«
»
Sam
sem
že
očetu
pravil
,
naj
ne
odlašajo
do
žetve
,
ker
je
naš
oves
jako
pozen
,
pa
imajo
svoje
muhe
.
Škoda
je
žeti
nedozorelo
žito
,
potem
nič
ne
zaleže
.
Zrno
je
predrobno
,
slama
pa
tudi
slabejša
.
Če
prav
mi
kdo
povrne
škodo
,
vendar
ne
gledam
lahko
,
da
bi
se
škoda
delala
.
«
Tako
je
govoril
Vid
v
očetovem
imenu
,
dasi
se
še
nikoli
nista
tako
podrobno
dogovorila
.
Šimna
sta
se
namreč
oba
bala
ter
odkladala
kupčijo
.
Vendar
sta
že
omahovala
,
in
zemljemerec
je
že
jel
misliti
,
kje
bi
nakupil
to
in
ono
stvar
,
ki
se
potrebuje
pri
zidanju
.
Morda
bi
se
utegnilo
komu
čudno
dozdevati
,
zakaj
se
ni
zemljemerec
pogodil
s
Čudinovim
Miho
,
saj
bi
bil
le-ta
gotovo
rad
kaj
prodal
,
morda
celó
žago
.
Toda
bal
se
je
Mihe
,
češ
,
naj
zvé
,
da
me
je
volja
zaletavati
se
v
njegovo
pravico
,
da
mu
menim
delati
napotje
,
pa
me
bode
še
iz
hiše
spodil
.
To
stanovanje
pa
mu
je
bilo
nad
vse
pripravno
za
sedanje
razmere
in
bodoče
načrte
.
Miha
sam
pa
ni
prav
nič
zvedel
,
kaj
namerja
njegov
gostač
.
Raddreher
si
mu
namreč
ni
upal
povedati
svojih
mislij
,
Poličar
in
Repnikov
Matevž
sta
molčala
,
ker
sta
mu
bila
nevoščljiva
,
Šimen
pa
ga
je
predobro
poznal
in
mu
prikrival
vso
stvar
.
Raddreher
je
bil
premeden
mož
.
Dobro
je
vedel
,
da
mu
Poličar
ni
prodal
še
ničesar
,
če
prav
mu
je
Vid
za
gotovo
obljubil
.
Poskrbel
je
torej
za
vez
,
ki
bi
utegnila
biti
sčasoma
po
njegovem
dozdevanju
tako
trdna
,
da
bi
popolnoma
zadoščala
njegovim
nameram
.
Vida
je
hotel
prikleniti
na
Klotildo
.
Naročil
je
namreč
hčeri
,
naj
prijazno
občuje
ž
njim
,
da
bi
se
ne
skujal
prezgodaj
.
Toda
to
naročilo
je
bilo
čisto
nepotrebno
,
ker
je
Klotilda
sama
rada
govorila
s
sosedovim
zdravnikom
.
Vidu
pa
se
ni
zdelo
nič
posebnega
,
da
se
ga
je
Klotilda
vselej
tako
razveselila
,
kadar
je
prišel
k
nji
.
»
Sama
je
med
tujimi
ljudmi
,
prav
naravno
je
,
da
išče
druščine
in
zabave
«
,
mislil
si
je
ter
jo
kratkočasil
,
kakor
je
vedel
in
znal
.
Ker
je
rad
govoril
in
zasukaval
vsako
stvar
bolj
na
šaljivo
stran
,
kaj
čuda
,
da
sta
bila
s
Klotildo
v
kratkem
dobra
prijatelja
.
Brez
dvoma
je
Nemki
najteže
delo
to
,
daje
morala
oblačiti
žalno
,
črno
obleko
.
Tega
menda
ni
treba
nikomur
dopovedovati
,
da
nekatere
ženske
ljubijo
lišp
.
Da
je
bila
Vidova
znanka
izmed
onih
,
priznal
bi
vsakdo
,
kdor
bi
jo
bil
videl
,
kako
je
nepotrpežljivo
pregledovala
svoja
pisana
,
gizdavo
olepšana
oblačila
.
Toda
v
njih
se
ni
smela
pokazati
,
dokler
ni
potekla
običajna
dôba
žalovanja
.
Zato
si
je
pomagala
v
teh
zaprekah
z
mnogovrstnimi
malenkostmi
.
»
Če
vpletem
moder
trak
v
lase
,
ali
če
vtaknem
malo
cvetic
med
kite
,
nihče
mi
še
ne
more
oporekati
,
da
ne
žalujem
po
materi
«
,
prigovarjala
si
je
včasih
stojé
pred
ogledalom
in
se
lepotila
,
da
bi
bolj
ugajala
Vidu
.
Tudi
okrog
vratú
si
je
privezovala
raznobarvene
trakove
ali
robce
,
a
pri
tem
delu
večkrat
strahoma
pomislila
na
rajno
mater
.
»
E
,
boljše
zvršujem
svojo
otroško
dolžnost
,
kakor
druge
,
katere
so
vedno
v
črnih
krilih
,
pa
se
nikoli
ne
spomnijo
umrle
roditeljice
.
«
Tako
se
je
mirila
,
kadar
je
imela
le
preveč
živih
barv
na
sebi
.
A
ne
samo
zaradi
očetove
kupčije
je
želela
Klotilda
biti
všeč
Vidu
,
marveč
imela
je
tudi
svoje
posebne
namene
,
katere
je
izkušala
doseči
z
žensko
bistroumnostjo
in
spretnostjo
.
Naravnost
na
možitev
sicer
ni
mislila
,
dasi
ji
je
včasih
tudi
kaj
takega
zašlo
med
njene
misli
,
če
se
je
spomnila
Vida
.
V
domovini
svoji
je
bila
namreč
že
nekoliko
znana
z
mladeničem
,
kateri
ni
nič
drugega
mislil
in
upal
,
kakor
da
bode
Klotilda
kdaj
njegova
žena
.
Tudi
Raddreher
z
rajno
soprogo
in
Klotildo
vred
je
pričakoval
,
da
se
utegne
sčasoma
res
kaj
takega
primeriti
.
Toda
sedaj
so
se
stvari
nekaj
presukale
.
Zemljemerec
in
hči
sta
namreč
—
seveda
ne
skupno
,
ampak
vsak
za-se
—
nekako
tako-le
preudarjala
:
»
Oton
(
tako
se
je
klical
Klotildin
izvoljenec
)
je
sicer
učitelj
,
zdravnik
pa
ne
;
služi
pač
že
šeststo
goldinarjev
na
leto
,
toda
zdravnik
dobiva
mnogo
več
.
Pomisliti
je
treba
nadalje
tudi
to
,
da
je
Oton
brez
starišev
,
in
kar
je
glavna
stvar
—
brez
imovitih
starišev
,
Vid
pa
ima
petičnega
očeta
.
Tem
važnim
razlogom
je
pridejala
Klotilda
še
jeden
,
ki
bi
ga
bila
morda
prezrla
v
drugačnih
okoliščinah
,
pa
se
ji
je
zdel
vendar
premisleka
vreden
.
O
Otonu
so
namreč
trdili
njegovi
neprijatelji
,
da
je
vse
prej
,
samo
čeden
ne
;
Vidu
pa
seveda
taki
opravljivci
niso
grdili
dobrega
imena
.
Ker
je
bila
Klotilda
miroljubno
dekle
,
izbrala
bi
si
bila
že
zaradi
zadnje
prednosti
rajši
Vida
za
moža
,
kakor
Otona
.
Vid
kajpada
vsega
tega
ni
slutil
.
Iz
gole
prijaznosti
je
vodil
Klotildo
na
sprehode
ter
ji
razkazoval
okolico
.
»
V
smerekovih
gozdih
je
zrak
najbolj
zdrav
.
Po
stezi
ob
potoku
je
prevroče
:
solnce
vas
lahko
ožgè
,
gospodična
«
,
nagovarjal
je
nekdaj
svojo
sosedo
ter
jo
vabil
pod
krepilno
senco
orjaških
smerek
.
Morda
je
Klotilda
umela
,
da
se
boji
njen
spremljevalec
hudih
jezikov
,
a
njej
je
bilo
tudi
tako
všeč
.
»
Zdravnik
ste
,
ne
utajite
lahko
svojega
stanú
«
,
hvalila
ga
je
veselo
.
»
Saj
tega
tudi
nečem
«
,
opravičeval
se
je
Vid.
»
Kaj
mari
nisem
izvolil
sebi
primernega
stanú
?
«
»
Brez
dvombe
!
O
vaši
spretnosti
ne
dvomim
prav
nič
,
odkar
ste
mi
zadnjič
pomogli
.
Ko
bi
bilo
meni
dano
na
izbiro
,
posvetila
bi
se
tudi
tej
stroki
.
«
»
Da
ste
doživeli
tak
slučaj
,
kakor
sem
ga
jaz
,
goreli
bi
še
bolj
za
zdravniško
vedo
.
«
»
Ali
ste
si
morda
poklic
izbrali
,
ker
vas
je
kaj
posebnega
vnelo
za
zdravništvo
?
«
»
Tisto
sicer
ne
!
Vendar
dolgo
časa
nisem
vedel
,
ali
bodem
nosil
bridko
sabljo
,
ali
kaj
bode
z
menoj
.
Pozneje
še
le
sem
nekoč
premišljal
,
da
so
na
svetu
zdravi
in
bolni
ljudje
.
Zdravih
ne
bodem
nadlegoval
,
ne
tako
,
ne
tako
—
mislil
sem
si
—
lahko
mi
zbolé
,
in
nič
prida
bi
ne
dosegel
;
če
pa
pomagam
bolniku
na
noge
,
veselila
se
bodeva
oba
.
«
»
Kaj
pa
oni
dogodek
,
kateri
ste
omenili
?
«
poprašala
je
Klotilda
radovedno
.
»
Da
,
da
,
skoro
sem
pozabil
,
kaj
sem
namerjal
povedati
.
No
,
saj
bi
ne
bilo
nič
škode
,
ker
se
bodete
dolgočasili
.
«
»
Če
predmet
sam
ob
sebi
ni
zanimiv
,
pripovedujte
mi
ga
kratkočasneje
,
le
poskusite
.
Sicer
pa
veste
,
da
radovednost
marsikaj
potrpi
,
če
ni
drugače
.
«
»
Pa
se
mučite
nekoliko
,
ali
me
pa
ustavite
,
kadar
vam
bode
dovolj
.
—
Torej
:
Med
sedmo
in
osmo
šolo
sem
bil
nekaj
tednov
na
počitnicah
pri
sošolcu
.
Neko
noč
,
dobro
še
vém
,
po
velikem
šmarnu
je
bilo
,
vzbudi
naju
zjutraj
ob
štirih
dekla
,
češ
,
da
umira
France
,
brat
mojega
sošolca
.
Ko
je
namreč
vstajal
,
ni
se
še
dovolj
videlo
pod
streho
;
padel
je
na
zdolaj
nastavljeno
orodje
ter
se
ranil
z
vilami
na
prsih
.
Lahko
si
predočujete
najin
strah
!
Koliko
je
revež
trpel
,
in
nihče
mu
ni
mogel
pomagati
.
Rana
je
bila
sicer
neznatna
,
toda
grozno
ga
je
zabolelo
,
ako
se
je
le
količkaj
premaknil
.
‚
Umrl
bodem
,
pošljite
mi
po
gospoda
‘
,
dejal
je
ranjenec
obupno
.
‚
Po
zdravnika
tudi
híti
kdo
,
morda
še
ni
vse
izgubljeno
‘
,
silil
sem
jaz
.
Šest
ur
je
prebil
revež
v
silnih
bolečinah
,
predno
je
prispel
zdravnik
.
«
»
Ubožec
!
«
izpregovorila
je
Klotilda
sanjavo
.
»
In
glejte
,
ni
bilo
tako
hudo
,
kakor
smo
mislili
;
v
štirinajstih
dnéh
je
že
delal
na
polju
.
—
Takrat
sem
trdno
sklenil
,
da
bodem
zdravnik
,
zakaj
po
deželi
jih
je
mnogo
premalo
.
«
Prispela
sta
do
mizice
v
gozdu
ter
si
sedla
nasproti
.
»
Pač
zdravite
s
sladkimi
čustvi
svoje
drage
,
recimo
,
ko
bi
obolela
sestra
ali
oče
«
,
govorila
je
zopet
Klotilda
.
»
Primešana
je
tudi
bridkost
!
Naša
veda
ne
ozdravlja
sleharne
bolezni
.
V
takih
slučajih
pa
tudi
zdravniki
upamo
le
od
zgoraj
pomoči
.
Bog
je
sicer
ustvaril
mnogo
zdravilnih
rastlin
in
prvin
,
toda
nekaj
jih
je
prikritih
našim
očem
.
«
»
Potemtakem
pa
zdravniki
varate
,
ker
zdravite
tudi
neozdravljive
bolnike
.
Na
to
pa
še
nikoli
nisem
mislila
;
ej
,
sedaj
se
mi
pa
vaš
stan
ne
zdi
več
tako
vzoren
.
Le
pomislite
,
kako
bi
vam
kak
hudomušnež
lahko
rekel
,
da
ljudi
slepite
!
Kaj
porečete
na
to
,
gospod
Vid
?
«
»
Tisto
pa
ne
,
da
bi
nam
kdo
podtikal
kako
podlo
namero
!
Ako
tolažimo
bolnike
,
katerim
zdravja
ne
moremo
povrniti
,
ravnamo
čisto
pošteno
.
Zakaj
že
sama
nada
močno
poživi
človeka
;
poleg
tega
so
znana
za
vsako
bolezen
vsaj
polajševalna
zdravila
,
s
katerimi
zdravniki
pomagamo
,
kolikor
moremo
.
—
Toda
to
so
predolgočasne
stvari
,
poglejte
rajši
,
kako
se
lepo
vidi
na
našo
vas
!
«
»
Pa
nalašč
nečem
,
zato
ker
že
mižé
vem
,
kakšna
je
.
«
»
Le
šalite
se
,
le
,
da
vas
bodo
zares
jele
oči
boleti
.
No
,
pa
to
bi
mi
bilo
všeč
,
imel
bi
vsaj
kakega
bolnika
.
Toda
tako
hitro
ne
bi
opravil
,
kakor
sem
oni
dan
pri
neki
gospodični
,
katero
je
gad
pičil
.
Menda
veste
,
katero
mislim
?
«
»
Porednež
,
vi
se
lahko
norčujete
,
jaz
sem
pa
trpela
in
bila
v
strahu
,
da
ne
bodem
nikoli
pozabila
onega
dné
.
«
Še
marsikaj
sta
govorila
Vid
in
Klotilda
,
a
bile
so
bolj
zasebne
stvari
,
in
težko
je
verjeti
,
da
bi
se
jima
prikupil
,
kdor
bi
raznašal
njune
pomenke
.
Vrh
tega
je
neki
pripoved
bolj
zanimiva
,
ako
pisatelj
nekatere
stvari
zamolči
,
ker
si
jih
bralec
lahko
sam
dopolni
.
Skoro
zmerom
sta
tičala
odslej
skupaj
naša
znanca
,
ker
sta
imela
oba
preveč
časa
,
kakor
so
si
ljudje
razlagali
.
Samo
ob
nedeljah
je
hodil
Vid
sam
k
sveti
maši
,
ker
Klotilda
ni
hotela
v
katoliško
cerkev
.
Vera
ga
je
še
najbolj
ločila
od
nje
.
Drugače
se
je
pa
čudil
njeni
vsestranski
izobraženosti
in
duhovitosti
.
V
prejšnjih
časih
sicer
ni
posebno
cenil
učenih
žensk
.
Sčasoma
pa
so
mu
Raddreher
in
njegovi
prijatelji
vcepili
misli
,
ki
se
niso
popolnoma
zlagale
z
nekdanjim
njegovim
mišljenjem
.
Povedali
so
mu
—
ne
na
vsa
usta
,
ampak
polagoma
in
varno
pa
zvito
,
kakor
pač
možje
,
ki
znajo
—
,
da
človek
njegovega
stanú
potrebuje
olikane
žene
,
ki
ga
razume
in
se
lahko
pokaže
v
vsaki
družbi
.
Kje
so
zviteži
izvohali
,
da
se
Vid
rad
méni
s
Ciliko
,
ni
znano
.
Najbrž
je
bila
to
Klotildina
ali
postrežničina
zasluga
.
Kakor
noben
človek
ne
sovraži
précej
tega
,
kar
je
prej
ljubil
,
tako
se
tudi
Vid
ni
takoj
sprijaznil
z
novim
ukom
.
»
Kar
sem
že
zdavnaj
dobro
premislil
,
to
izvestno
tudi
še
danes
ni
drugače
.
—
Toda
nekaj
je
le
res
,
kar
trdé
tukajšnji
znanci
.
Človek
ni
prav
nikoli
brez
dvomov
,
a
odločil
se
bodem
—
toda
čemu
?
Kar
sem
vedno
namerjal
in
čislal
,
gojil
bodem
še
za
naprej
.
Vendar
—
.
«
Nejasno
mu
je
bilo
v
glavi
,
in
iskal
je
svetlobe
.
Posledica
takih
prememb
v
njegovem
notranjem
življenju
se
je
kmalu
pokazala
tudi
na
zunaj
.
Vid
je
bil
nekako
zbegan
in
sam
v
sebi
razdrt
.
V
knjigah
je
iskal
razvedrila
in
leka
,
a
bil
je
ves
raztresen
.
Zdravniška
veda
ga
je
pač
močno
zanimala
,
pa
odgovarjal
ji
je
s
pesnikom
:
Čudno
res
godi
se
z
menoj
,
Ves
sem
nekako
izpremenjen
:
Človek
nedavno
vesel
,
iskren
,
Žijem
razdrt
zdaj
sam
seboj
.
Ljubil
umetelnost
prej
,
učenost
,
Knjige
sem
,
liste
prašne
bral
,
Temu
slovo
zdaj
sem
poslu
dal
,
Nična
zdi
se
mi
knjige
modrost
.
Tudi
Cilika
je
opazila
,
da
je
Vid
zeló
raztresen
,
kadar
se
pogovarjata
;
tudi
se
ji
je
čudno
dozdevalo
,
da
rad
prihaja
k
hiši
takrat
,
ko
je
ona
z
doma
.
Vendar
ni
mislila
nič
hudega
.
Pač
pa
bi
ji
bilo
ljubše
,
da
ne
bi
bival
tako
pogosto
pri
Klotildi
.
Ker
pa
ni
imela
časa
sanjariti
,
in
ker
je
bila
Klotilda
Nemka
,
ni
se
mučila
z
mislimi
,
katere
bi
bile
vznemirjale
marsikatero
njenih
vrstnic
.
»
Kako
sem
neumna
in
čudna
«
,
pokarala
se
je
vselej
,
kadar
ji
je
nekaj
nagajalo
,
da
bi
jo
utegnila
Nemka
izpodriniti
,
»
kako
sem
vendar
čudna
!
Kaj
pa
hoče
z
luteranko
?
Naj
jo
kratkočasi
,
da
ji
ne
bode
dolgčas
,
saj
nima
druge
zabave
.
«
Nedolžna
in
neizkušena
deklica
je
sodila
po
sebi
vse
druge
.
Šimen
pa
ni
bil
nič
vesel
tega
prijateljstva
.
»
Uboga
Cilika
«
,
mislil
si
je
,
a
povedal
ji
ni
nič
,
»
še
jokala
bodeš
!
«
—
Vida
se
je
skoro
ogibal
.
Nekega
večera
—
že
v
mraku
—
je
prišel
Vid
iz
prvega
nadstropja
od
Klotilde
,
ki
je
bila
nekaj
nemških
domačink
na
citre
igrala
in
pela
.
»
Malo
bodem
podrezal
«
,
namenil
se
je
ob
tej
priliki
Šimen
.
»
Rad
bi
se
prepričal
,
ali
sta
si
s
to
Radrgarjevo
hčerjo
—
tako
je
prekrstil
slovenskim
ustom
trdo
besedo
Raddreher
—
ali
sta
si
kaj
dobra
ali
ne
!
«
Ko
je
torej
čutil
Vida
,
zapel
je
nalašč
:
Te
šmentane
citre
Tak
’
milo
pojó
,
So
mene
zmotile
—
»
Vedno
si
vesel
,
ker
v
jedno
mer
prepevaš
«
,
ustavil
je
Vid
pevca
.
»
Včasih
tudi
jezen
pojem
«
,
odrezal
se
je
le-ta
.
Jezilo
ga
je
,
ker
se
Vid
ni
zmenil
za
pomen
pesmi
.
»
Nocoj
ti
menda
zadovoljnost
navdihuje
pesem
?
«
»
Ravno
sedaj
me
nekaj
draži
.
«
»
Kaj
pa
je
hudega
?
«
»
Morda
vam
kdaj
povem
,
če
bodem
še
bolj
razkačen
.
«
»
Takoj
mi
razodeni
svojo
skrivnost
.
«
Toda
Šimen
je
bil
ta
večer
svojeglaven
.
Nič
ni
povedal
,
kaj
ga
jezi
,
samo
pozneje
,
ko
je
prišla
Cilika
k
njima
,
zapel
je
na
lahno
dve
vrstici
neke
narodne
:
Jaz
bom
pa
točila
Grenke
,
velike
solze
.
Ravno
ta
čas
,
ko
so
bili
pred
Čudinovo
vežjo
Cilika
,
Vid
in
Šimen
,
stikal
je
Repnikov
Tine
nekaj
po
grmovju
ob
brvi
,
koder
je
običajno
Vid
hodil
domov
.
»
Če
si
prav
zdravnik
in
ne
vém
,
kaj
še
vse
,
pa
bodeš
vse
jedno
moker
.
Dve
motiš
,
vzel
pa
morda
ne
bodeš
nobene
,
kakor
tudi
jaz
ne
.
Saj
mi
ni
nič
mari
,
naj
lazi
todi
,
ali
tam
,
samo
Cilika
se
mi
smili
,
če
me
prav
ni
hotela
.
«
Tako
je
govoril
v
mislih
ter
slabo
brv
še
slabeje
podprl
,
da
bi
vendar
prav
gotovo
vsakdo
padel
v
vodo
,
kdor
bi
šel
čez
njo
.
»
Zlomka
no
,
počakal
bodem
tu
,
da
vidim
,
kako
bode
kobacal
.
Naposled
je
tudi
dobro
,
če
bi
nepridiprav
morda
gagal
,
da
ga
izvlečem
iz
vode
:
smrti
ni
zaslužil
.
«
Po
tem
usmiljenem
pomisleku
se
je
zleknil
za
bližnje
grmovje
ter
potrpežljivo
čakal
,
kdaj
se
bode
približal
Vid.
Luna
je
že
zadovoljno
zrla
na
počivaj
očega
Tineta
,
a
Vida
le
ni
bilo
.
Pa
čakalec
ni
nevoljno
godrnjal
,
ampak
prav
brezskrbno
—
zaspal
.
Ni
preteklo
četrt
ure
,
pa
ga
prebudi
glasno
rentačenje
in
kletev
nekoga
,
ki
je
kobacal
po
vodi
.
Tine
se
vzbudi
in
hitro
zavé
svoje
dolžnosti
:
»
No
,
le
zapomni
si
,
kdaj
si
bredel
vodo
!
To
je
zaradi
tega
,
ker
naše
«
,
Tako
pričné
vpiti
škodoželjno
,
misleč
,
da
je
Vid
v
potoku
.
»
Ti
nepremišljenost
nepremišljena
,
ki
bi
kmalu
podrobil
poštenemu
človeku
kolena
«
,
razjezi
se
Miha
,
zakaj
ta
je
kolovratil
proti
Poličarju
ter
se
ujel
v
past
,
ki
je
bila
nastavljena
Vidu
.
»
Če
si
že
tukaj
,
čemu
se
mi
pa
ne
oglasiš
?
Saj
si
menda
videl
,
da
sem
golorok
,
oni
škric
pa
je
vedno
v
suknji
!
Saj
pravim
no
,
in
pa
še
rečem
,
brž
bi
te
vrgel
v
vodo
,
če
bi
kaj
pomagalo
.
«
»
Prijatelj
,
tebe
bi
bil
opomnil
,
če
bi
bil
vedel
,
da
si
ti
.
Pa
si
tako
po
mačje
prišel
,
da
te
nisem
čisto
nič
slišal
;
no
seveda
majhno
sem
zadremal
,
potlej
pa
človek
res
ne
čuje
vsake
stopinje
.
«
»
Ti
si
pa
pameten
,
da
se
ti
kar
čudim
!
«
govori
Miha
že
precej
potolažen
.
»
Čemu
ti
je
bilo
treba
še
oštevati
namišljenega
Vida
?
Pomisli
,
če
bi
bil
on
,
pa
bi
se
bil
izdal
!
Vsaj
molčal
bi
bil
.
—
No
,
ker
si
se
pa
že
lotil
,
dajva
in
še
jedenkrat
nastaviva
:
morda
se
ujame
drugič
pravi
tiček
.
Kakor
se
mi
dozdeva
,
mudi
se
Poličarjev
še
pri
nas
;
vendar
bode
v
kratkem
tu
,
podvizajva
se
!
Da
bi
se
le
še
bolj
otolkel
,
kakor
sem
se
jaz
;
no
,
pa
če
jih
dobi
toliko
po
kolenih
,
bolelo
ga
bode
že
teden
dnij
ali
pa
še
dalje
.
«
Toda
zaman
sta
čakala
Miha
in
Tine
.
Vid
jo
je
bil
mahnil
slučajno
po
daljšem
potu
domov
.
Sredi
Zatišja
je
bil
namreč
tudi
prehod
čez
potok
.
Trije
neobsekani
hlodi
so
bili
položeni
čez
vodo
,
ki
je
bila
tamkaj
ozka
.
Kdor
ni
bil
vajen
take
brvi
,
ni
rad
hodil
čez
njo
;
a
Vid
kot
domačin
ni
bil
v
zadregi
.
Ko
