Mordaje
zaprt
ali
pa
vohuni
po
deželi
–
je
zavpil
Batinić
.
–
Če
ga
dobiš
,
Marko
,
obesi
ga
na
prvo
vejo
.
Bog
ti
povrne
za
delo
usmiljenja
!
je
viknil
Grbonog
.
–
Ne
ubijaj
ljudi
,
Marko
!
Do
konca
življenja
lepi
prelita
kri
na
človeški
duši
–
je
s
slabim
glasom
govoril
stari
Trkulja
v
skalo
.
Pa
Marko
ga
ni
mogel
slišati
.
Glejte
,
edini
Trkulja
je
pametno
svetoval
razbojniku
,
ki
je
zakrivil
smrt
Lucinega
očeta
.
"
"
Kaj
pa
vi
,
Slovenci
,
niste
imeli
jezikov
?
Ali
so
se
vam
prilepili
k
goltancu
?
"
je
vprašal
Vilar
,
ki
je
z
zanimanjem
poslušal
Janeza
.
"
Res
so
se
nam
prilepili
.
Onemeli
smo
,
nismo
si
upali
črhniti
besede
.
Pomislite
,
pet
takšnih
hrustov
visoko
na
skali
s
puškami
,
namerjenimi
na
nas
.
Z
višave
bi
nas
bili
vse
lahko
postrelili
.
Ali
naj
dvignemo
sekire
proti
njim
?
Ni
,
ni
,
ni
!
Hudiča
!
"
In
Janez
je
dvignil
roko
ter
odmahnil
z
vso
petorico
razprostrtih
prstov
.
Užaljen
je
bil
njegov
ponos
,
ker
je
gospod
očital
Slovencem
strahopetnost
.
Obrnil
se
je
h
konjema
.
"
Janez
,
pripoveduj
dalje
,
kaj
se
je
zgodilo
!
V
hanu
ob
Oskovi
se
napijeva
kave
.
"
Voznik
se
je
zopet
okrenil
nazaj
.
"
Še
je
govoril
Marko
nekaj
o
zori
,
ki
je
napočila
,
in
da
se
zaznava
dan
.
Potem
je
nagovarjal
naš
tabor
,
naj
prestopi
v
njegov
tabor
,
kjer
dobimo
vsi
puške
in
naboje
.
–
Ne
moremo
,
Marko
,
ves
ta
gozd
moramo
prej
posekati
in
ogoliti
moramo
prej
Zeleboj
in
Kravanjo
,
potem
morda
pridemo
–
je
tiho
odgovoril
Trkulja
.
A
Grbonog
je
snel
čepico
,
jo
vrgel
v
zrak
ter
zavpil
:
,
Bogme
,
bratje
po
Bogu
,
vsi
pridemo
za
vami
,
ako
nam
deželna
vlada
ne
pošlje
našega
dobrega
gospodina
Franja
nazaj
.
'
Prav
tako
je
rekel
.
"
"
Grbonog
je
rekel
–
praviš
?
"
"
Grbonog
.
In
zbežal
je
dva
dni
pozneje
,
na
sv.
Terezije
dan
Grbonog
in
z
njim
Dizdarić
.
Oba
so
zvabili
oni
razbojniki
;
prvi
se
je
menda
zbal
preiskave
zaradi
onih
besed
,
ki
jih
je
zavpil
Marku
.
Paznik
Gajer
je
namreč
nemudoma
napravil
ovadbo
na
orožniško
oblast
o
vsem
,
kar
se
je
bilo
dogodilo
v
Medvedjem
Dolu
.
In
na
sv.
Lukeža
dan
je
prihrumela
komisija
z
orožniki
in
četo
vojakov
na
Konj-planino
.
Začela
se
je
preiskava
.
Orožniki
in
vojaki
so
stikali
po
vseh
planinah
,
pa
hajdukov
niso
našli
.
Delavci
so
vse
povedali
po
razumu
in
pameti
,
pa
nobenemu
niso
mogli
naprtiti
zlega
.
Njipreteklo
teden
dni
in
orožniki
so
se
za
stalno
naselili
v
Piliću
.
Pazijo
na
delavce
in
stražijo
prehode
čez
Konj-planino
.
In
Piliću
je
oblast
naložila
kontra
–
kontra
–
hudiča
,
kako
se
že
pravi
?
"
"
Kontribucijo
?
Čemu
?
"
"
Da
,
kontrabucijo
.
Rekli
so
,
da
mora
občina
plačati
pedicijo
–
"
"
Ekspedicijo
,
vojaško
odpravo
–
"
"
–
vojaško
odpravo
,
ker
je
Marko
doma
iz
Pilića
in
je
par
moških
iz
vasi
pobegnilo
v
gore
.
Ker
občina
ni
hotela
plačati
,
so
vzeli
knezu
najlepšo
kravo
in
še
drugim
kmetom
so
vzeli
,
tako
da
so
gnali
šest
živinčet
v
Tuzlo
.
To
so
novice
iz
našega
kraja
.
"
Janez
je
pognal
.
Zbrano
sta
tekla
konja
ob
zeleni
Oskovi
.
Dan
se
je
cmeril
na
vseh
straneh
.
Na
rjavkastih
tratinah
se
je
razlezla
rosa
,
kamenje
se
je
svetilo
v
mokroti
,
tudi
drevje
se
je
navzelo
vlage
.
In
zdelo
se
je
inženirju
,
da
se
solzi
zemlja
pod
svinčenim
nebeškim
svodom
,
ki
je
žugal
pasti
nanjo
.
Nič
ga
ni
veselilo
to
,
kar
je
pravil
Janez
.
Nezadovoljnost
v
delavskem
taboru
narašča
,
njegovo
ime
pritikajo
v
svoje
drzne
izgovore
.
Gotovo
izrablja
to
gozdar
.
V
ljudstvu
se
nekaj
nevarnega
pripravlja
in
oblast
s
svojo
strogostjo
priliva
olje
v
ogenj
.
Toda
bal
se
ni
.
Ni
bil
iz
tistega
kota
doma
,
kjer
oprezni
človek
pri
vsaki
temni
točki
,
ki
se
pojavi
,
zajavka
:
Kaj
bo
,
če
bo
tako
!
Brez
bojazni
je
zrl
nevarnosti
in
boju
v
oči
,
govoreč
:
Če
ne
bo
tako
,
bo
drugače
in
zaradi
mene
se
še
ne
podere
svet
.
Pred
Mušićevim
hanom
je
velel
ustaviti
.
Pod
pristrešjem
je
pletel
handžija
Pero
košaro
.
Mušićeva
postava
se
je
še
bolj
sklonila
,
šesttedenska
ječa
ga
je
postarala
.
Zdelo
se
je
,
da
je
zlomila
njegove
življenjske
moči
.
Ko
je
zagledal
Vilarja
,
je
vstal
.
"
Hvala
ti
lepa
,
gospodine
Franjo
,
da
si
posleno
pričal
za
naju
.
Brez
tebe
bi
se
ne
bil
izrezal
,
"
je
govoril
s
tihim
glasom
in
z
onim
mirnim
in
milim
usmevom
,
ki
je
lasten
samo
starčkom
.
Na
Vilarjevo
vprašanje
:
"
Kako
si
,
Pero
?
"
je
tožno
odgovoril
:
"
Kakor
v
rešetu
ne
more
stati
voda
,
tako
ne
v
trhlem
telesu
življenje
.
"
Po
teh
besedah
je
sedel
in
nadaljeval
delo
.
Tedaj
je
prišel
Vazko
iz
mlina
.
Nasmehnil
se
je
gospodinu
Franju
ter
šel
v
vežo
kuhat
kavo
.
Vilar
je
stopal
za
njim
,
zroč
proti
Oskovi
,
ne
pride
li
Danica
iz
mlina
.
Toliko
časa
je
bil
odsoten
,
toliko
gorjuposti
se
je
nabralo
v
njegovi
duši
,
in
zdaj
bi
rad
,
da
bi
baklja
ljubezni
posvetila
v
njegovo
notranjost
.
Sedel
je
poleg
duri
na
stolček
,
oprl
roki
ob
koleni
.
Z
velikim
hrepenenjem
v
srcu
je
prišel
sem
.
Rad
bi
oživel
,
odobrovoljil
se
ob
njeni
navzočnosti
,
preden
se
snide
z
renčavim
in
čemernim
Bierkopfom
.
V
radosti
je
spotoma
poskakovalo
njegovo
srce
,
zaželelo
je
Danice
in
ni
je
v
hanu
.
Brezoblačni
praznik
sreče
bi
ji
moral
biti
ta
dan
,
ko
se
on
vrača
,
in
nje
ni
.
Skoraj
svetišče
mu
je
bil
ta
ubožni
han
one
dni
,
ko
se
je
tu
vrtela
Danica
in
je
s
svojim
vezenjem
tu
sedela
;
mavrične
barve
so
se
lile
krog
njega
,
ko
se
je
začel
igrati
s
probujajočo
se
ljubeznijo
.
A
danes
je
tako
pusto
,
prazno
in
dolgočasno
,
ker
ni
tiste
svetle
točke
,
h
kateri
bi
iz
tega
prozaičnega
,
neusmiljenega
življenja
vzpel
pogled
svoje
duše
.
Ko
je
odhajal
v
Tuzlo
,
ga
je
čakala
ob
solnčnem
vzhodu
,
in
zdaj
se
zdi
,
da
je
obledelo
tisto
prvo
ganotje
nedolžne
duše
.
Njegov
pogled
je
blodil
po
zaprašenih
stenah
,
po
sajastem
ostrešju
,
po
Vazkovih
podplatih
,
po
naraščajočem
ognju
.
Nemir
se
ga
je
polastil
,
mučilo
ga
je
razočaranje
.
V
tem
živčnem
razstrojstvu
je
začutil
potrebo
,
da
nekaj
izpregovori
,
da
izvede
dušo
iz
teme
mučnega
molčanja
.
In
vprašal
je
:
"
Vazko
,
kako
se
godi
Luci
?
"
Vprašal
je
po
Luci
in
želel
je
slišati
o
Danici
.
Dečku
se
je
zdela
ta
radovednost
neprimerna
in
abotna
.
Kaj
komu
mar
Luca
,
ki
je
z
zakonom
ločena
od
ostalega
sveta
?
Zmajal
je
z
glavo
in
molčal
.
Še
je
vprašal
Vilar
:
"
Ali
je
na
dobro
prišla
Luca
?
"
Deček
je
zamrmral
:
"
Šla
je
iz
Zlosela
v
Kukavice
,
"
kar
bi
se
po
naše
reklo
:
šla
je
iz
Tešče
vasi
na
Lačno
brdo
.
Marsikaj
Vazku
ni
bilo
všeč
:
prvič
,
da
se
gospodin
Franjo
tako
dolgo
ni
povrnil
,
da
v
tem
dolgem
času
nikdar
ni
posetil
Danice
,
da
ji
ni
poslal
nikakršnih
daril
–
tudi
sebi
bi
privoščil
kakšen
bakšiš
–
sploh
ji
je
dal
samo
jabolko
brez
vbodenih
dukatov
,
torej
se
je
samo
šalil
z
njo
;
drugič
,
da
ni
rešil
Jovice
,
ki
je
priljubljen
vsemu
okraju
,
in
tretjič
,
ker
se
zadnjič
Bobojedac
,
ko
je
tovoril
drva
skozi
Pilić
,
nič
ni
ustavil
,
dasi
je
videl
Danico
,
in
ji
ni
prinesel
običajnega
pozdrava
.
Po
kratkem
presledku
vpraša
zopet
Vilar
:
"
Ali
si
bil
na
Lucinem
svatovanju
?
"
Vazko
rezko
na
to
:
"
Nisem
bil
.
"
Srdito
je
začel
pihati
v
ogenj
.
Skrivna
želja
,
da
bi
kaj
slišal
o
Danici
,
pa
onemu
ni
dala
miru
.
Zopet
ni
hotel
naravnost
zavpiti
skozi
okno
,
šel
je
rajši
z
vprašanjem
krog
hiše
.
"
Vazko
,
imaš
li
kaj
mletve
v
mlinu
?
Zdaj
jeseni
bo
dosti
.
"
Hotel
je
zvedeti
,
ni
li
Danice
v
mlinu
.
"
Mletve
dosti
.
Tovorijo
in
vozijo
mi
koruzo
in
pšenico
,
"
se
je
pobahal
prekanjenec
ter
poškilil
po
Vilarjevih
kolenih
.
Uganil
je
bil
že
,
kakšno
struno
bi
rad
slišal
gost
.
"
Haj
!
"
je
pritrknil
gospodin
Franjo
.
Čez
hip
je
iznova
vprašal
:
"
Kaj
je
novega
v
Piliću
?
"
"
Žalost
je
nova
.
Teleta
mukajo
,
ker
so
jim
odgnali
krave
.
Evo
ti
novice
!
"
–
Bes
te
lopi
,
mladi
upornik
!
Človek
misli
o
ljubezni
,
in
on
govori
o
teletih
–
si
je
rekel
Vilar
.
Pisano
je
pogledal
na
sključenega
Vazka
,
ki
je
ravnodušno
bezal
in
dregal
v
žerjavico
.
–
In
tega
trdovratnega
fanta
sem
ščitil
orožnikove
bikovke
!
Hitro
je
pozabil
.
Pravzaprav
sem
se
dvobojeval
samo
zaradi
njega
.
Ko
je
sprejel
kavo
iz
dečkovih
rok
,
se
je
živo
zazrl
v
njegovo
resno
obličje
,
namignil
gor
v
brdo
in
tiho
je
vprašal
:
"
Ali
je
vse
zdravo
gori
?
"
"
Zdravo
!
Le
Danica
je
bolna
.
"
Naposled
vendar
nekaj
.
"
Bolna
?
Na
čem
poboleva
?
"
"
Boluje
na
srcu
.
Kadar
najdejo
ptičjega
mleka
,
takrat
bo
i
za
njeno
bol
leka
.
"
Vazko
se
je
odvrnil
,
da
bi
skril
svoj
hinavski
obraz
.
"
Ti
se
norčuješ
,
dečko
.
Glej
,
potegnil
sem
se
zate
pred
hudim
orožnikom
.
In
sedaj
se
šališ
.
Grdo
bi
te
bil
oplazil
oni
oficir
z
bikovko
,
da
te
nisem
branil
takrat
.
"
Vazko
se
je
omehčal
ter
se
okrenil
k
gostu
.
V
njegovih
očeh
je
zasijalo
pol
hvaležnosti
,
pol
nasmešljivosti
.
"
Bolj
me
bole
Daničine
solze
nego
so
me
udarci
z
bikovko
.
"
–
Glej
,
premetenega
zvodnika
in
izkušnjavca
!
Zgodaj
je
dozorel
–
je
pomislil
Vilar
ter
vprašal
:
"
Zakaj
je
pa
danes
ni
v
hanu
?
"
"
Deset
dni
že
ne
hodi
več
dol
.
Boji
se
moških
.
Samotno
kozo
hitro
uje
volk
.
"
Vilar
se
je
posmejal
robati
primeri
,
ki
se
je
deloma
lahko
nanašala
nanj
.
Velel
je
dečku
,
naj
nese
vozniku
kave
.
Tedaj
je
vstopil
Pero
v
vežo
.
Handžija
je
potožil
,
da
ga
delo
hitro
utrudi
,
česar
ni
čutil
nikdar
prej
.
Njegove
vele
ustnice
so
se
vidno
tresle
,
kakor
bi
žebrale
tiho
molitev
ali
pa
ponavljale
besede
,
s
katerimi
se
je
zagovarjal
pred
sodniki
.
Sedel
je
na
minder
Vilarju
nasproti
.
"
Glej
,
gospodine
Franjo
,
"
je
rekel
,
"
kakšnih
sedemdeset
let
sem
živel
pod
sultanom
,
mnogo
sem
pretrpel
glada
in
krivice
,
a
v
ječo
me
za
turške
carevine
niso
vtaknili
nikdar
.
Sedaj
pa
sem
bil
že
dvakrat
zaprt
.
Obakrat
je
zakrivil
moj
zapor
Atif
Sarajlija
.
"
"
Ta
zločinec
je
izginil
iz
naših
krajev
,
njega
se
ti
več
ni
treba
bati
.
"
"
Ne
bojim
se
ga
.
Moji
dnevi
dotekajo
,
to
čutim
tu
notri
v
prsih
.
Včasi
se
mi
zdi
,
da
se
mi
utrga
sapa
,
posebno
ponoči
dobivam
hude
nadušljive
navale
.
Čas
pride
,
ko
se
bo
treba
ločiti
od
hudobnega
sveta
.
Ako
noče
zlo
od
mene
,
moram
jaz
od
zla
.
O
,
koliko
sem
moral
prestati
!
Ali
ti
je
že
kdo
pravil
,
gospodine
Franjo
,
kakšni
zločinci
so
Sarajlije
?
"
"
Kar
se
tiče
Atifa
,
sem
popolnoma
na
jasnem
;
o
drugih
Sarajlijah
nisem
še
ničesar
slišal
.
Pripoveduj
,
brate
!
"
"
Ako
me
hočeš
poslušati
,
ti
povem
,
kako
je
ugonobil
Atifov
brat
Smajo
Sarajlija
mojega
brata
Tunjico
.
"
"
Rad
te
bom
poslušal
,
Pero
!
Samo
toliko
počakaj
,
da
odpravim
svoje
lačne
konje
domov
,
"
je
rekel
Vilar
.
Šel
je
k
vozniku
Janezu
in
ga
poslal
z
vozom
naprej
,
sam
pride
peš
za
njim
.
Potem
se
je
povrnil
z
Vazkom
k
Peru
.
Ko
se
je
starec
pogrel
in
okrepil
s
kavo
,
je
začel
:
"
Povedal
sem
ti
že
,
da
sem
se
rodil
v
Hercegovini
.
Moj
oče
je
imel
tri
sinove
:
mene
,
Tunjico
in
Andrijo
.
Jaz
in
brat
Tunjica
sva
se
zgodaj
oženila
in
dobila
zarod
.
Kmetovala
sva
z
očetom
vred
na
zemlji
bega
,
ki
ni
poznal
Boga
.
Neusmiljeno
je
iztirjeval
tretjino
in
ko
se
je
raja
pod
vodstvom
Luke
Vukalovića
uprla
Turkom
,
nam
je
davek
zvišal
na
polovico
vseh
pridelkov
,
češ
:
Raja
je
presita
,
pa
se
buni
.
To
je
očeta
in
Tunjico
gnalo
v
vstaški
tabor
,
kjer
je
oče
v
bojih
proti
Turkom
našel
smrt
.
Mene
je
sprejel
na
svojo
zemljo
star
,
častitljiv
aga
,
ki
je
bil
usmiljenega
srca
in
je
mnogo
dobrega
storil
svojim
kmetom
,
dokler
se
ni
zadolžil
in
ubožal
.
Tri
leta
sem
služil
novemu
gospodarju
in
Tunjica
mi
je
pomagal
.
Potem
je
nastala
v
tistem
okraju
vsled
suše
takšna
lakota
,
da
so
ljudje
trumoma
bežali
pred
njo
.
Tudi
z
bratom
sva
se
spravljala
na
pot
in
aga
nama
ni
branil
,
ker
sam
je
že
moral
prodati
od
svoje
zemlje
,
da
se
preživi
.
Govoril
nama
je
:
Idita
z
deco
tja
,
kjer
solnce
vzhaja
izza
srbskih
planin
;
tam
so
bogati
in
rodovitni
kraji
.
Povsod
je
bolje
nego
na
naših
kamenitih
,
od
solnca
razpečenih
tleh
.
'
Šla
bi
bila
rajši
za
Andrijo
na
zapad
k
morju
,
no
aga
je
rekel
:
,
Po
vsej
oblasti
noter
do
debelega
morja
mori
lakota
narode
;
ne
hodita
s
solncem
na
zapad
,
idita
mu
na
vzhod
naproti
in
sreča
naj
vaju
sreča
!
Jaz
sam
bom
trpel
bedo
,
a
star
sem
,
in
ne
bojim
se
je
.
Vsak
dan
prosim
Allaha
,
naj
me
pokliče
k
sebi
,
da
ne
bi
doživel
propasti
naše
domovine
.
Ne
potraja
dolgo
in
naša
Hercegovina
dobi
nove
gospodarje
;
redko
so
novi
boljši
od
starih
.
'
Tako
je
prorokoval
stari
aga
in
nama
pomagal
z
nasveti
in
z
brašnom
na
pot
.
Takrat
po
Vukalovićevi
vstaji
se
je
pojavilo
po
naših
krajih
mnogo
tujih
popotnikov
,
ki
so
bili
sami
ogleduhi
.
Aga
jih
je
prav
spoznal
,
drugi
se
pa
niso
menili
zanje
.
S
Tunjico
sva
se
–
"
"
Pero
,
povej
,
kaj
se
je
zgodilo
s
stricem
Andrijo
.
Pozabil
si
nanj
,
"
je
prekinil
pripovednika
poleg
ognja
sedeči
Vazko
,
zapazivši
napako
v
pripovednem
redu
,
zakaj
mnogokrat
je
bil
že
slišal
stričevo
povest
.
"
Res
sem
pozabil
.
Staremu
človeku
se
trga
spomin
kakor
predici
preja
.
Težko
je
onemu
,
ki
mora
hoditi
za
tujo
pametjo
.
Brat
Andrija
se
je
izučil
opankarstva
ter
se
še
pred
vstajo
izselil
v
Dubrovnik
,
kjer
se
mu
dobro
godi
.
Po
moji
smrti
idi
i
ti
k
njemu
in
se
nauči
njegovega
rokodelstva
.
"
"
Pojdem
,
Boga
mi
!
A
poprej
poiščem
Atifa
,
da
se
mu
osvetim
,
"
je
rekel
deček
.
"
Nu
,
kako
sta
hodila
z
mojim
očetom
?
"
"
S
Tunjico
sva
vzela
rodbini
ter
se
napotila
proti
Bosni
.
Leto
dni
sva
potovala
,
preden
sva
prišla
v
tuzlanski
okraj
.
Mnogo
bede
,
lakote
in
mraza
sva
pretrpela
spotoma
.
Ženi
sta
nesli
vsaka
po
dva
otroka
,
midva
sva
jima
pomagala
.
Bog
je
tako
ukrenil
,
da
sem
imel
samo
še
dve
hčerki
;
pet
sinov
mi
je
pomrlo
že
v
Hercegovini
.
Nočevali
smo
na
poljih
in
v
hlevih
,
delali
smo
pri
dobrih
in
hudobnih
ljudeh
;
z
bratom
sva
se
vpregala
v
plug
in
vlekla
brazdo
,
živinska
dela
sva
opravljala
,
da
bi
preživila
rodbini
.
Kar
mi
zboli
Tunjica
.
,
Ne
morem
več
,
pravi
,
in
otroci
so
gladni
.
'
Hvala
Bogu
,
da
je
bilo
poleti
,
pozimi
bi
bili
vsi
poginili
.
S
podvojeno
močjo
sem
delal
za
obe
rodbini
in
tudi
ženi
sta
se
vpregli
:
mlatili
smo
,
orali
,
drva
sekali
,
težke
vozove
vlačili
,
pomagali
smo
zidarjem
.
Za
betvico
brašna
smo
delali
ves
božji
dan
.
Če
sem
našel
kje
skorjico
kruha
,
polovico
jabolka
,
ognito
hruško
,
sem
pobral
in
nesel
domov
deci
.
Pri
kmetih
sem
pobiral
ostanke
,
celo
pomije
.
In
nikoli
me
niso
videli
otroci
jesti
.
Nekaj
milodarov
smo
dobili
v
pravoslavnih
hišah
,
nekaj
smo
zaslužili
in
tako
smo
prebili
tisto
poletje
.
Zimovali
smo
v
vasi
ob
reki
Krivaji
.
Usmiljeni
Turek
nas
je
nastanil
v
svoj
prazni
hlev
.
Naj
se
mu
za
to
dobroto
na
veke
godi
dobro
v
njegovem
raju
!
Brez
njegovega
usmiljenja
bi
bili
zmrznili
.
Cunj
nam
je
nanesel
,
da
smo
zavijali
otroke
,
in
kadar
naju
z
bratom
ni
bilo
v
hlevu
,
je
kaduna
s
svojo
hčerko
posečala
najini
rodbini
in
jima
prinašala
živeža
.
Slišal
sem
nekoč
o
sveti
kraljici
,
ki
je
nosila
revežem
brašno
,
toda
tiste
kraljice
nisem
poznal
,
videl
pa
sem
zahaljeno
turško
kaduno
in
še
zdaj
se
je
hvaležno
spominjam
.
Večkrat
je
rekla
:
,
Toliko
imate
živih
ust
,
pa
ničesar
,
da
bi
vanja
bacali
.
'
Dobra
je
bila
kakor
dober
dan
.
Bodi
človek
katere
vere
in
katerega
stanu
hočeš
,
a
pošten
bodi
in
usmiljen
,
pa
te
čaka
zveličanje
.
"
Pero
je
umolknil
in
prisrknil
kave
.
Potem
je
nadaljeval
,
lahno
pokašljujoč
,
iztegujoč
roki
pred
se
in
zroč
na
dlani
,
kakor
bi
imel
tam
zapisan
svoj
žalostni
životopis
.
In
usipale
so
se
njegove
besede
liki
kleno
zrno
iz
vevnice
.
"
Dobro
uro
za
Tuzlo
na
zvorniško
stran
se
začenja
nizka
Čaklavica-planina
.
Na
njej
se
nahajata
dve
vasi
:
pravoslavna
in
turška
Čaklavica
.
Do
tja
sva
prišla
z
bratom
.
Tunjico
je
tam
našla
dobra
sreča
,
ker
ga
je
vzel
za
kmeta
na
svojo
zemljo
premožen
Srb
,
ki
mu
je
zgradil
hišo
in
hlev
.
Skraja
sem
pomagal
bratu
,
da
si
ustanovi
svoje
gospodarstvo
,
potem
sem
gledal
,
kje
najdem
sam
svoj
kot
.
In
glej
,
na
rebrini
za
turško
Čaklavico
sem
našel
ob
kolovozni
poti
majhno
tratino
sredi
hoste
.
Kraj
se
mi
je
zdel
kaj
pripraven
za
naselbino
in
dolgo
sem
ga
ogledoval
;
izpraševal
sem
v
vasi
,
čigava
bi
bila
tratina
,
in
so
mi
rekli
,
da
je
brez
gospodarja
.
Začel
sem
tam
graditi
kočo
in
Tunjica
mi
je
pomagal
.
Koliko
je
bilo
trpljenja
!
Svojo
streho
sem
imel
,
toda
živeža
nič
.
Tunjica
je
bil
požel
že
prvo
žito
,
letina
je
bila
dobra
;
prinašal
nam
je
vsak
teden
od
svoje
urode
toliko
brašna
,
da
je
bilo
dosti
za
hčerki
.
Sam
sem
stradal
in
žena
je
stradala
.
Takrat
sem
šel
v
konak
javit
,
da
sem
postavil
kočo
na
carskem
svetu
,
in
prosit
,
smem
li
na
tistem
kraju
iztrebiti
hosto
,
kolikor
je
treba
sveta
za
njivo
.
In
v
konaku
so
mi
rekli
:
,
Krči
,
krči
,
krči
!
'
Tedaj
sva
začela
z
ženo
krčiti
hosto
krog
koče
.
Podnevi
je
svetilo
solnce
,
ponoči
je
sijala
luna
na
najino
delo
.
Večinoma
sva
živela
ob
jagodah
in
lesnikah
;
če
sva
ujela
veverico
,
ptico
ali
zajca
,
sva
napravila
prazniško
kosilo
.
Čez
leto
dni
smo
jedli
že
svoj
prvi
krompir
.
To
je
bil
praznik
!
Potem
sta
zrastla
na
mojem
posestvu
česen
in
koruza
.
V
svoji
sreči
sem
se
šalil
z
bratom
,
da
on
obdeluje
tujo
zemljo
,
jaz
pa
svojo
lastno
.
Prislovica
pravi
:
Svoja
kočica
,
svoja
svobodica
,
in
da
je
bolje
leči
v
grob
nego
biti
tuji
rob
,
toda
bratu
se
je
na
tujem
bolje
godilo
nego
meni
na
lastnem
.
On
si
je
v
par
letih
kupil
kravo
in
vola
,
jaz
sem
se
domogel
samo
dveh
koz
.
Da
bi
si
zagotovil
posest
,
sem
šel
v
Tuzlo
v
konak
prijavit
,
da
sem
na
carski
zemlji
izkrčil
in
pridobil
rodovitno
zemljo
.
Zapisali
so
me
med
one
,
ki
plačujejo
sultanu
davek
,
in
naložili
so
mi
desetino
,
ki
sem
jo
plačeval
deset
let
.
Pred
osmimi
leti
se
je
priselil
iz
Sarajeva
v
Tuzlo
Turek
Omer
Sarajlija
z
odraslima
sinoma
Smajem
in
Atifom
.
Smajo
je
stopil
v
službo
:
nekaj
časa
je
bil
zaptija
v
Tuzli
,
pozneje
je
prestopil
k
vojakom
.
Iz
Kolašina
ob
črnogorski
meji
je
pobegnil
in
se
pritepel
zopet
v
Tuzlo
.
V
Mahali
je
ukradel
konja
,
v
Morančanih
ga
je
prodal
.
Nihče
ni
takrat
izpraševal
,
je
li
blago
ukradeno
ali
ne
.
Sarajlije
so
bile
moja
nesreča
,
z
njimi
se
je
začela
prava
moja
beda
.
Stal
sem
že
na
trdnih
nogah
,
imel
sem
svojo
streho
in
ni
mi
trebalo
beračiti
kruha
.
Trden
gospodar
bi
bil
danes
,
da
niso
prišli
Sarajlije
.
"
Pero
je
izpil
ostanek
kave
.
Izvadil
je
izza
pasu
duhan
ter
si
zvil
svalčico
.
Vazko
mu
je
podal
goreč
utrinek
.
Handžija
je
puhnil
dva
valčka
dima
,
a
precej
je
zakašljal
.
"
Glej
,
brate
,
več
ne
smem
pušiti
.
To
znači
,
da
pride
kmalu
mojih
dni
konec
,
"
je
rekel
ter
odložil
svalčico
.
Nagnil
je
život
naprej
,
skrižal
roki
na
kolenih
in
se
zazrl
v
tla
,
kakor
bi
se
sramoval
svoje
bolehnosti
.
In
dalje
je
pravil
:
"
Nekega
jesenskega
večera
pride
Smajo
s
puško
ob
rami
k
Tunjici
ter
veli
:
,
Hajdi
,
brate
,
z
menoj
v
Tuzlo
,
v
konak
te
zovejo
!
'
Tunjica
se
je
prestrašil
.
Čez
dan
je
potrgal
koruzo
,
zvečer
jo
je
hotel
v
hišo
spraviti
in
oličkati
.
Prosil
je
tedaj
Smaja
,
naj
počaka
,
drugi
dan
se
z
njim
napravi
v
konak
.
Smajo
je
privolil
.
Ostal
je
v
hiši
.
Tunjičina
žena
mu
je
lepo
postregla
z
večerjo
in
blazine
mu
je
položila
.
No
nenavadni
poziv
je
i
njej
zadal
strah
.
S
solzami
v
očeh
se
je
poslovila
drugo
jutro
z
možem
:
,
Pak
ti
idi
z
Bogom
potujoč
!
'
Moj
brat
je
odbral
polno
torbo
hrušk
in
orehov
,
da
jih
odnese
Smajevim
otrokom
.
Odpravila
sta
se
proti
Tuzli
,
Smajo
s
puško
naprej
,
Tunjica
s
torbo
za
njim
.
Spotoma
sta
se
na
samotnem
kraju
ustavila
in
Turčin
je
ponudil
sopotniku
duhana
,
da
si
zavije
svalčico
.
Moj
brat
sicer
ni
pušil
,
vendar
pa
ni
odrekel
.
Vzel
je
duhan
in
papir
ter
jel
viti
.
Med
pogovorom
dalje
gredoč
,
zaostane
Smajo
,
tako
da
je
šel
Tunjica
pred
njim
.
Pa
glej
turško
izdajico
!
Tiho
sname
puško
,
pomeri
,
ustreli
mojega
brata
v
hrbet
ter
ga
prestreli
.
Tunjica
pade
na
pot
z
vikom
:
,
Po
Bogu
brate
Smajo
,
zakaj
si
me
ubil
?
'
Še
enkrat
je
Smajo
pomeril
,
pa
tu
je
ranjenec
kakor
tiger
skočil
na
nogi
in
se
zagnal
na
morilca
.
Dolgo
časa
sta
se
borila
.
In
kakor
zver
je
zatulil
Tunjica
:
,
Pomozite
,
bratje
,
poginem
,
pogubil
me
je
Smajo
Sarajlija
!
'
Na
vpitje
sta
pritekla
iz
gozda
neki
Vidaković
in
neki
Biberica
.
Smajo
je
pobegnil
.
Hotel
je
oropati
mojega
brata
,
ki
je
imel
pri
sebi
dva
dukata
in
tri
kajme
,
pa
časa
ni
bilo
.
Pot
je
bila
vsa
oškropljena
s
krvjo
,
hruške
in
orehi
so
raztreseni
ležali
po
tleh
.
Tunjica
se
je
še
enkrat
z
vso
močjo
dvignil
od
tal
,
potem
so
ga
bolečine
premagale
in
vrglo
ga
je
pet
korakov
daleč
kraj
poti
na
trato
.
Vidaković
in
Biberica
sta
ga
prenesla
na
njegov
dom
,
kjer
je
ležal
osem
dni
,
preden
je
umrl
.
"
Handžijo
je
posilil
suh
kašelj
in
mu
prestrigel
besedo
.
"
Vazko
,
nalij
kave
Peru
in
meni
!
"
je
velel
Vilar
.
Deček
,
ki
je
tiho
in
spokojno
poslušal
stričevo
povest
o
usodi
svojega
očeta
,
je
bled
in
mrkih
oči
nalival
kavo
.
Mušić
si
je
s
požirkom
zmočil
usta
in
nadaljeval
:
"
To
se
je
zgodilo
dobro
leto
pred
prihodom
avstrijske
vojske
.
Leto
dni
je
bil
Smajo
zaprt
.
Ko
je
prekoračila
vaša
vojska
Savo
,
so
bili
izpuščeni
v
Tuzli
vsi
zločinci
,
in
tudi
Smajo
je
dobil
puško
.
Ko
se
je
zasedba
Bosne
izvršila
,
je
vzel
han
v
Dubošnici
v
najem
.
Jaz
sem
kmalu
zatem
ubil
na
Majevici-planini
volka
ter
ga
nesel
v
Tuzlo
okrajnemu
načelniku
Narančiću
.
Pohvalil
meje
in
me
dobro
nagradil
.
Narančić
je
bil
prijazen
in
zgovoren
človek
.
Velika
je
bila
njegova
pamet
,
Bože
dragi
!
Vprašal
me
je
to
in
ono
.
Potožil
sem
mu
,
da
so
mi
Turki
ubili
brata
in
da
hodi
morilec
Smajo
Sarajlija
svoboden
po
Bosni
,
Načelnik
mi
je
ukazal
,
naj
čez
pet
dni
zopet
pridem
.
Prišel
sem
in
izpričal
sem
,
da
je
Smajo
,
ki
so
mi
ga
pokazali
vklenjenega
,
pravi
morilec
.
Nekaj
tednov
pozneje
je
sodišče
vpričo
krščanskih
in
turških
prič
objavilo
Smaju
,
kažnjeno
'
smrt
.
Čitali
so
mu
obsodbo
po
starem
in
novem
zakonu
.
Bošnjaki
so
se
izpraševali
,
kakšna
je
kažnjena
smrt
;
niso
je
bili
še
'
vajeni
.
Smaja
ni
nihče
več
videl
;
potihoma
je
izginil
s
sveta
.
No
brat
njegov
Atif
se
je
takrat
zaklel
:
,
Kdor
se
ne
osveti
,
se
ne
posveti
!
'
Pičila
ga
kača
!
Vedel
sem
,
da
velja
zakletev
meni
,
ki
sem
bil
brata
ovadil
sodišču
.
Za
življenje
se
nisem
bal
,
pač
pa
sem
kmalu
spoznal
,
da
segajo
Turki
po
mojem
posestvu
.
V
dolgih
letih
sem
si
bil
izkrčil
dober
kos
ravne
in
rodovitne
zemlje
,
ki
je
mejila
ob
njive
čaklaviških
Turkov
.
Z
močnim
plotom
sem
zagradil
to
zemljo
.
In
glej
,
nekega
jutra
vidim
,
kako
so
navalili
Turki
na
moj
plot
in
ga
podirajo
.
Zagrabim
sekiro
,
tečem
k
njim
in
vprašam
,
kaj
to
pomeni
.
Odgovore
mi
:
,
Ta
zemlja
pripada
vakufu
,
in
ti
idi
po
svetu
,
odkoder
si
prišel
!
'
Ne
–
sem
odgovoril
–
v
konak
pojdem
in
tam
si
poiščem
pravico
.
Ne
vlada
več
turški
sultap
,
ampak
car
čestiti
.
Moja
uboga
zemljica
mi
je
toliko
vredna
kakor
čestitemu
carju
njegovo
prostrano
cesarstvo
.
In
sem
šel
k
gospodinu
Narančiću
.
Ko
sem
mu
povedal
,
da
nimam
tapije
na
posestvo
,
da
so
pa
pod
sultanom
radi
videli
,
če
je
kdo
začel
trebiti
hosto
in
pridobivati
rodovitno
zemljo
ter
plačevati
desetino
,
kar
sem
pošteno
storil
,
mi
je
načelnik
obljubil
svojo
pomoč
.
Tapije
mi
ni
mogel
dati
,
rekoč
,
da
je
nihče
ne
dobi
,
dokler
ne
bo
zemlja
premerjena
,
in
da
bo
trajala
ureditev
morda
še
20
ali
30
let
.
Poslal
pa
je
orožnika
z
listom
k
čaklaviškemu
muktarju
.
Potem
sem
imel
nekaj
časa
mir
,
a
živel
sem
v
velikih
skrbeh
,
ker
vlada
je
šla
Turkom
povsod
na
roko
.
In
ti
so
me
črtili
zaradi
ovadbe
.
Oni
so
lastniki
zemlje
in
povsod
so
se
pravdali
in
motili
narod
in
to
še
sedaj
delajo
:
vsakdo
si
izkuša
prilastiti
zemljo
,
ki
mu
je
najbolj
pri
roki
.
Nesreča
je
bila
zame
,
da
je
zapustil
Narančić
Tuzlo
in
je
prišel
nov
načelnik
.
Turki
so
začeli
zopet
ruvati
proti
meni
.
In
nekega
dne
mi
prineseta
dva
orožnika
iz
konaka
odlok
,
da
moram
v
tridesetih
dneh
zapustiti
svoje
posestvo
,
ki
je
pripisano
vakufu
v
last
.
Zarjul
sem
od
bolesti
kakor
vol
,
ki
dobi
sekiro
med
rogova
,
pa
hajdi
naravnost
v
konak
k
načelniku
.
Ta
je
skakal
pred
menoj
in
se
obračal
k
človeku
,
ki
mu
je
prevajal
moje
besede
na
njegov
jezik
.
Brez
strahu
sem
mu
govoril
:
Ako
je
prišla
misel
,
porobiti
mojo
zemljo
,
iz
tvoje
glave
,
onda
ta
glava
ni
pametnejša
od
kozje
,
ker
si
me
obsodil
,
preden
si
me
zaslišal
.
Načelnik
je
od
jeze
pihal
,
smešno
skakal
in
mi
zažugal
osemdnevni
zapor
.
Takrat
sem
se
udaril
ob
prsi
rekoč
:
Da
,
zaprite
me
na
osem
let
,
ne
na
osem
dni
,
a
pravica
je
le
na
moji
strani
,
ne
na
vaši
!
S
temile
mozolastimi
rokami
sem
izkrčil
zemljo
,
sultanu
in
carju
čestitemu
sem
daval
deseto
,
po
starem
zakonu
je
moja
in
tudi
po
novem
mora
biti
!
Res
sem
prišel
v
osemdnevni
zapor
in
zemlja
ni
bila
več
moja
.
Tisti
večer
,
ko
sem
se
vračal
iz
zapora
,
se
je
prigodila
na
mojem
domu
strašna
nesreča
:
zločinec
je
zažgal
mojo
leseno
kočo
.
Menda
je
mislil
,
da
sem
že
doma
in
se
spečem
v
ognju
.
Pa
jaz
sem
tistikrat
korakal
preko
vrhov
Čaklavice-planine
proti
domu
.
Ko
zagledam
v
daljavi
žar
ognja
,
sem
precej
vedel
,
da
gori
moja
koča
.
Z
nadčloveško
hitrostjo
sem
tekel
domov
.
Ni
mi
bilo
žal
koče
,
ki
itak
ni
bila
več
moja
,
a
gnala
me
je
skrb
za
usodo
moje
žene
in
otrok
.
Pred
poslopjem
,
ki
je
prasketalo
v
ognju
,
sem
našel
jokajoči
hčerki
in
obe
kozi
,
v
sredi
te
gruče
pa
se
je
zvijala
moja
žena
v
strašnih
bolečinah
,
vsa
opečena
.
Skočila
je
bila
po
mlajšo
hčerko
v
gorečo
kočo
,
jo
prebudila
in
pahnila
čez
prag
.
In
za
njo
samo
se
je
povalilo
plameneče
bruno
ter
vžgalo
njeno
obleko
.
Napol
mrtva
se
je
zgrudila
k
nogam
obeh
otrok
.
Mene
je
še
spoznala
.
Iz
njenega
slabotnega
javkanja
sem
razumel
le
besedo
:
Sarajlija
!
Sarajlija
!
Umrla
je
še
tisto
noč
.
Tako
sem
ostal
sam
z
otrokoma
.
Tri
dni
sem
hodil
krog
pogorišča
ter
se
poslavljal
z
zemljo
,
ki
sem
jo
bil
gnojil
s
svojim
znojem
.
Potem
sem
prodal
kozi
,
drugega
mi
ni
ostalo
za
prodaj
.
Hčerki
sem
dal
služit
k
Nikoli
,
ki
je
Tunjičin
sin
in
je
po
mojem
bratu
prevzel
kmetijo
.
Nikola
mi
je
izročil
svojega
brata
,
tegale
Vazka
,
da
ga
povedem
k
Andriji
v
Dubrovnik
.
Napotil
sem
se
v
Tuzlo
.
V
konaku
sem
ovadil
Atifa
kot
požigalca
.
Dolgo
so
me
izpraševali
in
pisali
na
papir
.
Toda
Atif
je
s
pomočjo
turskih
prič
dokazal
,
da
je
bil
oni
večer
,
ko
je
gorelo
na
Čaklavici
,
daleč
proč
na
Majevici-planini
.
Vrhu
tega
so
sodniki
spoznali
,
da
se
je
moji
ženi
v
smrtnih
mukah
pač
lahko
nekaj
bledlo
o
Sarajlijah
,
a
izrecno
ni
povedala
,
da
je
zažgal
Atif
Sarajlija
.
Hodil
je
svoboden
po
Bosni
in
dobro
se
mu
je
začelo
goditi
.
Toda
on
je
požigalec
in
morilec
moje
žene
;
če
ga
sodišče
ni
kaznovalo
,
doleti
ga
kazen
božja
.
"
Starec
je
utihnil
in
izpraznil
findjan
.
Topo
je
zrl
v
tla
.
Vazko
je
vstal
.
Krčevito
držeč
roki
za
pasom
,
je
stopil
pred
strica
in
viknil
:
"
Kakor
gotovo
sedi
na
svojem
zlatem
prestolu
naš
veliki
pravoslavni
Bog
,
tako
gotovo
se
osvetim
za
mučno
tetino
smrt
in
za
tvoje
trpljenje
,
dragi
mi
amidža
!
"
Njegove
oči
so
se
zasvetile
,
kakor
bi
se
solnčni
žarek
utrnil
v
biserni
solzi
.
Vilarju
se
je
zdelo
,
da
je
deček
zrastel
,
odkar
ga
ni
videl
;
njegov
glas
se
je
izpremenil
,
okrepil
se
je
:
prijetno
se
zadirajoč
,
je
prehajal
v
možatost
.
"
Človek
snuje
,
Bog
boguje
.
Ti
ne
premišljuj
o
osveti
,
ki
je
v
božjih
rokah
.
Tvoje
delo
bodo
opanke
,
ne
maščevanje
,
"
je
rekel
Mušić
.
Vazko
je
zganil
z
ramo
.
"
Boj
se
onega
,
ki
se
Boga
ne
boji
!
Ne
hodi
volku
v
čeljusti
!
"
je
poučil
starec
.
Vzravnal
se
je
ter
se
okrenil
k
Vilarju
.
"
Glej
,
gospodine
Franjo
,
tako
sem
prešel
na
stara
leta
zopet
v
robstvo
.
Pol
leta
sva
služila
z
Vazkom
po
vaseh
,
potem
se
je
naju
usmilil
Karavajić
.
Dobremu
gospodarju
robujeva
.
Spomladi
sem
hotel
z
Vazkom
v
Dubrovnik
,
pa
zdaj
se
ne
sme
tako
svobodno
potovati
.
Ne
puste
zaptije
.
"
"
Bolje
ti
je
tukaj
,
nego
gospodariti
poleg
hudobnih
in
močnih
sosedov
,
dokler
ni
reda
v
deželi
,
"
je
rekel
Vilar
odhajajočemu
handžiji
.
"
Gospodine
Franjo
,
gospodine
Franjo
,
pridi
kmalu
zopet
!
Danici
povem
,
da
si
bil
tukaj
,
"
je
s
praga
viknil
Vazko
,
ko
je
bil
Vilar
že
na
potu
.
Ta
je
pokimal
.
Mimogrede
se
je
ozrl
pod
pristrešje
na
Mušića
,
ki
je
zopet
vrtel
košaro
med
rokama
.
Perov
obraz
je
bil
teman
,
dve
strogi
črti
sta
se
mu
razpoložili
od
nosu
do
konca
ustnic
,
nad
njegovim
rjavim
in
žilastim
vratom
se
je
gugala
albanska
čepica
,
dolgi
brk
je
pri
vsakem
potegljaju
roke
obrsnil
ob
rameni
.
Zvečer
mu
je
oddal
Bierkopf
zopet
administracijo
ter
mu
razložil
,
kakšnih
popravil
treba
pri
drčah
,
žlebih
in
jezih
.
"
Hvala
Bogu
,
"
je
rekel
gozdar
ter
hlinil
veselje
,
"
hvala
Bogu
,
da
ste
prišli
in
bodete
sami
jedli
juhico
,
ki
ste
jo
skuhali
.
Delavci
niso
več
tisti
,
ki
so
bili
nekdaj
.
Obudili
ste
v
njih
zahteve
,
zdaj
jih
sami
izpolnjujte
.
"
"
Zakaj
ne
?
"
je
odgovoril
Vilar
.
"
Kar
je
izpolnjivega
,
vse
naj
se
zgodi
.
"
"
Naj
se
!
Mnogo
je
tistih
,
ki
trkajo
,
malo
jih
je
,
ki
odprejo
.
Zdaj
zahtevajo
deveturni
delavni
čas
.
"
"
Tudi
drugod
ga
zahtevajo
.
Ako
me
naprosijo
,
naznanim
i
ta
zahtevek
deželni
vladi
.
Zaradi
tega
mi
ne
more
odtrgati
glave
.
Delavcem
treba
olajšati
njih
bedo
.
"
Drugo
jutro
je
bil
Vilar
zgodaj
na
potu
na
Konj-planino
.
Vzel
je
s
seboj
instrumente
,
da
izmeri
one
prostore
,
kjer
ga
je
čakalo
inženirsko
delo
.
Pragozd
je
bil
ves
izpremenjen
.
V
vrheh
je
bil
redkejši
,
ker
mu
je
po
večini
že
odletelo
listje
,
zato
je
bil
v
pritličju
gostejši
.
Tu
in
tam
se
je
nagomililo
na
debelih
vejah
in
med
njimi
ter
po
bohotnem
grmovju
na
kupe
suhega
listja
,
kakor
bi
si
bil
tam
napravil
gozdni
mož
zimska
gnezda
zase
in
za
svojo
mnogobrojno
rodbino
.
Z
drevja
in
od
onih
gnezd
je
še
vedno
na
gosto
padalo
listje
kakor
južnega
zimskega
dne
težke
snežinke
z
neba
.
Šumljanje
padajočega
listja
je
bilo
slišno
povsod
,
kjer
ga
ni
oglušilo
hrumenje
po
jesenskem
deževju
narasle
Oskove
.
Njeni
pritoki
so
žuboreli
pod
gorko
odejo
obilnega
listja
,
ki
je
čakalo
naliva
,
da
se
prepelje
v
dolino
.
Povsod
je
bilo
podnožje
nastlano
kakor
tla
velikolepe
dvorane
v
jutro
po
slavni
gostiji
,
ki
je
trajala
vso
noč
.
Privrše
vetrovi
liki
silne
metle
,
privro
nalivi
in
pospravi
se
vsa
ta
navlaka
.
Kupi
nastelje
,
ki
so
se
nabrali
v
grapah
in
za
skalami
,
segnijejo
in
sprhne
pod
snegom
.
V
motni
svetlobi
med
drevjem
je
nekaj
migljalo
,
kakor
bi
neki
jesenski
bog
zaspano
gledal
na
omrtvelo
naravo
in
ji
trudno
namigaval
.
V
listnatem
predelu
se
je
pragozd
še
le
sedaj
,
ko
je
stal
malone
gol
in
oskubljen
,
prav
odkril
Vilarjevemu
pogledu
.
Tista
brstna
srobotina
,
ki
jo
je
poleti
videl
le
v
pritličnih
partijah
,
se
mu
je
pokazala
jeseni
v
vsej
svoji
nagoti
,
razsežnosti
in
sili
:
mogočno
se
je
razlezla
in
razpletla
v
širino
in
višino
.
Kakor
je
vrgla
ta
in
ona
vrsta
ali
kasta
ljudi
čez
vesoljno
človeško
družbo
težko
,
gosto
razmreženo
vrv
,
ki
brani
,
da
svetli
duhovi
ne
morejo
dvigniti
perutnic
jasne
misli
in
svobode
,
da
drevesa
prosvete
in
svobode
ne
morejo
rasti
do
nebes
,
tako
je
zadrževal
v
pragozdu
srobot
pravilni
in
mirni
razvoj
rastlinstva
:
tu
je
skrivil
klečeplaz
in
ovijač
stebrasti
bukvi
ravno
vzrast
,
tam
se
je
oklenil
liki
zanka
,
vržena
na
jetnika
,
vitkega
jesenovca
,
stremečega
v
višek
,
tam
je
priril
skozi
grmovje
do
nežnega
javora
ter
vrgel
nanj
pogubonosne
okove
.
Kar
ni
bilo
mrtvega
,
vse
je
objel
ta
sivokosmati
zajedalec
in
izkušal
ovirati
v
bujni
rasti
.
Mimo
oskubljenega
vejevja
je
zagledal
inženir
prizor
,
ki
bi
ga
bil
porabil
za
vsako
izrednost
v
naravi
dovzetni
major
Lisinski
,
da
ga
je
videl
,
za
veličastno
pesem
žalostinko
.
Na
neki
strmini
je
bila
padla
,
bogve
kdaj
,
močna
hoja
,
razrahljana
v
koreninah
,
silnemu
hrastu
med
rogovile
.
Še
vsa
zelena
leži
v
hrastovem
objetju
in
oba
pričakujeta
,
solzeč
se
v
jutranji
rosi
,
smrti
pod
drvarsko
sekiro
.
Zrl
bi
gospodin
Franjo
v
zanimivosti
in
tajnosti
jesenskih
šum
,
da
ga
ni
tako
zelo
gnalo
k
drvarjem
.
Dobro
ogret
,
je
nenadoma
pristopil
k
njim
,
ko
so
bili
vsi
zbrani
pri
zajtrku
:
nekateri
goloroki
,
drugi
ogrnjeni
z
razcapanimi
suknjiči
ali
s
kosi
umazanih
plaht
.
Ta
je
sedel
,
ta
je
čepel
,
oni
je
stal
,
držeč
pred
seboj
polno
skodelo
.
Kuhar
Krpica
jim
je
nalival
prežganko
.
"
Zdravi
,
bratje
!
"
je
glasno
in
dobrovoljno
pozdravil
,
ko
da
je
stopil
v
domačo
hišo
.
Zapazil
je
,
da
se
je
odprlo
okno
kolibe
,
pri
katerem
se
je
v
nočni
opravi
pojavil
paznik
Gajer
ter
precej
izginil
.
Tesači
so
iztegnili
vratove
in
z
izrazom
veselja
na
obrazu
pogledali
na
gospodina
Franja
;
nekateri
so
sneli
čepice
,
drugi
so
dvignili
desnice
in
po
vojaško
so
pozdravili
;
mnogi
so
vstali
.
"
Zdrav
,
gospodine
Franjo
!
"
so
viknili
smelejši
.
Trkulja
se
je
preril
skozi
množico
,
stopil
pred
inženirja
,
ga
prijel
za
desnico
,
da
mu
jo
poljubi
,
pa
Vilar
jo
je
odtegnil
.
"
Dobro
nam
bo
,
kakor
črv
,
v
siru
bomo
živeli
zdaj
,
ko
si
se
povrnil
,
gospodar
ti
naš
!
"
je
momljal
starec
.
"
Ti
si
dober
kakor
pohlevni
dežek
,
a
oni
drugi
so
dobri
kakor
poletna
toča
.
"
"
Gospodine
Franjo
,
"
se
je
oglasil
iz
druhali
Batinić
,
"
zlate
odtiske
puščajo
tvoje
noge
za
seboj
,
iz
tvojih
oči
padajo
biseri
.
A
drugi
zro
na
nas
kakor
sestradani
volk
iz
šume
.
"
"
Oj
gospod
želir
,
toliko
da
ste
se
povrnili
,
pa
smo
dobili
dobro
prežganko
,
"
je
rekel
iz
gruče
Slovencev
bebasti
in
razmršeni
Trdoglav
.
Pomolil
je
Vilarju
skodelo
pod
nos
,
da
poduha
.
"
Prej
so
nam
jo
kuhali
iz
mrčesnih
praškov
,
"
je
nekdo
pristavil
.
"
Človek
ne
živi
samo
od
prežganke
;
so
še
drugi
oblizki
,
katerih
je
deležen
poštenjak
,
"
je
rekel
Vilar
,
široko
se
smehljajoč
v
zbor
,
kakor
bi
se
bil
od
nogdo
glave
navlekel
slaščic
.
Zazdelo
se
mu
je
primerno
,
da
precej
danes
pove
drvarjem
,
da
z
odpravo
znamk
ne
bo
nič
,
ker
bal
se
je
,
da
bi
mu
jih
pri
prihodnjem
izplačevanju
ne
metali
pred
noge
.
"
Bratci
,
"
je
reket
in
njegove
oči
so
prosile
prizanesbe
–
"
bratci
,
znamk
nočejo
odpraviti
.
Treba
torej
potrpeti
in
jih
sprejemati
.
Ko
bi
nas
rešili
znamk
,
zvišali
bi
nam
ceno
živil
za
deset
odstotkov
.
"
"
Kdo
?
"
je
zarohnel
nekdo
v
ozadju
tako
močno
,
da
je
odmevalo
od
skale
.
"
Ako
nam
odpro
ena
vrata
,
zapro
nam
precej
druga
,
"
je
kliknil
Batinić
na
ves
glas
in
dvignil
desnico
.
"
Kdo
bi
zvišal
?
"
se
je
iznova
zaslišal
gromki
glas
iz
ozadja
.
"
Nu
,
"
je
odgovoril
Vilar
,
izkušajoč
pogledati
preko
krdela
,
"
naš
liferant
Samojlo
bi
nam
zvišal
dogovorno
z
deželno
vlado
.
Takšne
znamke
niso
samo
pri
nas
,
običajne
so
po
vsem
Ogrskem
.
"
"
Bosna
ni
plačevala
harača
sultanu
in
ne
bo
ga
ogrskim
židom
.
"
Vilarja
je
pogrelo
,
njegovo
lice
se
je
zresnilo
.
"
Kdo
govori
tam
v
zadnji
tolpi
?
"
je
vprašal
.
Čez
hip
je
velel
:
"
Naj
stopi
naprej
!
"
V
gručah
so
se
razmaknili
ter
naredili
gaz
.
In
stopil
je
predenj
visok
človek
z
močno
in
čedno
brado
,
vzbočenih
prsi
ter
smelega
pogleda
.
Njegova
obleka
je
bila
delavna
,
toda
snažna
in
samo
na
enem
mestu
zakrpana
.
Na
glavi
mu
je
čepel
neoguljen
fes
,
kakršnega
ni
bilo
videti
delavni
dan
pri
nobenem
drugem
drvarju
.
–
Ta
človek
je
videl
boljše
čase
.
Gotovo
je
kakšna
velika
nesreča
vzrok
njegove
nezadovoljnosti
in
odpornosti
–
je
pomislil
Vilar
in
zopet
se
mu
je
pojavil
običajni
dobrotljivi
in
prizanesljivi
smehljaj
na
obličju
.
"
Tebe
še
nisem
videl
,
brate
!
Ti
si
novinec
tukaj
.
Kako
se
imenuješ
?
"
je
vprašal
.
"
Lazar
Tunguz
,
"
je
trdo
odgovoril
možak
ter
snel
fes
z
glave
.
"
Čital
sem
tvoje
ime
v
listinah
.
Si
li
Bošnjak
?
"
"
Ne
.
Hercegovec
.
"
Vilar
je
osupnil
ob
tem
odločnem
glasu
.
Ugajal
mu
je
samozavestni
in
junaški
nastop
človeka
nižjega
poklica
,
dočim
mu
ni
ugajalo
po
ceni
kupljeno
in
obilo
poplačano
junaštvo
oblastnikov
.
"
Dobro
,
brate
!
Čuješ
,
ti
butaš
z
glavo
ob
skalo
,
ako
hočeš
tukaj
kaj
prenarediti
.
Pusti
to
delo
meni
,
ki
mi
leži
delavčeva
blagodat
tako
zelo
na
srcu
kakor
lastna
.
Še
bolj
,
ker
vidim
,
da
je
delavec
prikovan
,
a
jaz
sem
vsaj
svoboden
,
kolikor
je
človeku
mogoče
.
"
"
U-u-u
–
gospodine
Franjo
,
dobro
moje
!
"
je
zavzdihnil
Trkulja
ter
se
zopet
sklonil
k
Vilarjevi
roki
.
"
Oprosti
,
gospod
inženir
,
mojo
smelo
besedo
!
"
je
povzel
hrust
in
se
prikupljivo
nasmehnil
.
Vilarja
je
presenetil
njegov
prepričevalni
glas
in
pa
pravilno
izgovarjanje
besed
.
"
Tu
se
nam
vedno
nekaj
obeta
,
vedno
imajo
tujci
lepe
besede
na
jeziku
,
toda
izpolnitev
ne
pride
nikdar
.
Vaš
general
Jusuf
beg
Filipović
nam
je
v
proklamaciji
obetal
,
kako
bodo
skrbeli
za
šole
in
kako
se
bo
pri
nas
v
kratkem
vse
predrugačilo
in
obrnilo
na
bolje
.
A
sedaj
vidimo
,
da
zatira
vlada
šole
in
ustanavlja
orožniške
postaje
.
Zgodilo
se
je
v
Piliću
,
da
sta
brat
in
sestra
ustanovila
šolo
za
pravoslavno
deco
,
pa
vaša
gospoda
je
to
šolo
razgnala
in
poslala
tja
orožnike
.
In
tako
se
godi
po
vsej
Bosni
in
Hercegovini
.
Istino
govori
naš
pregovor
:
U
tudjinca
vjera
na
koljenu
,
vjeru
daje
,
a
misli
drugčije
.
"
Vilar
je
odprtih
ust
poslušal
Tunguza
,
ki
je
tožil
in
sodil
.
In
vprašal
ga
je
:
"
Čuješ
,
prijatelj
,
ali
si
prišel
sem
drva
sekat
ali
kaj
?
Mi
govorimo
o
prežganki
in
znamkah
,
a
ti
pričneš
o
vsem
drugem
.
"
Tunguz
je
zavrtel
fes
in
se
lahno
priklonil
.
"
Oprosti
,
gospod
inženir
!
Trda
je
zemlja
in
nebo
je
visoko
:
kam
naj
bežimo
pred
nasiljem
?
I
drvar
čuti
dušo
in
udarce
,
ki
padajo
na
njegovo
kožo
.
Ne
smatraj
nas
za
topo
klado
!
Naše
oči
so
odprte
.
"
"
To
je
prav
,
to
uvažujem
.
Nihče
naj
ne
pritiska
delavca
ob
zid
.
A
sedaj
ni
časa
obravnavati
o
tem
.
"
"
A
kdaj
bo
čas
?
"
je
porogljivo
kliknil
iz
prednje
gruče
srednjevelik
drvar
močne
podstave
in
temne
ciganske
polti
.
Že
prej
ga
je
zapazil
Vilar
,
kako
je
pri
Tunguzovih
besedah
grozeče
švigal
s
črnimi
,
leskečimi
očmi
.
"
Tudi
ti
si
novinec
tukaj
.
Kako
se
zoveš
?
"
je
vprašal
.
"
Mehmed
Konjhodžić
.
"
"
Ako
si
prišel
na
Konj-planino
delat
,
onda
sekaj
,
in
vse
drugo
ti
bo
pridano
,
"
je
rekel
Vilar
ter
dal
z
roko
znamenje
,
naj
se
drvarji
odpravijo
na
delo
.
Postal
je
poleg
kuharja
ter
gledal
za
zavaljenim
in
junaškim
Tunguzom
;
vsega
je
premeril
:
od
bičjega
vratu
pa
doli
do
debelih
meč
.
Je
li
mogoče
,
da
se
rodi
takšno
bitje
v
naši
iznemogli
dobi
?
V
Herkulovih
časih
bi
bil
morda
navaden
,
danes
je
čudo
.
In
kako
je
zavpil
?
Štiritisoč
let
staro
mumijo
bi
probudil
v
življenje
.
Razdraženo
in
razburljivo
je
govoril
in
samo
sovraštvo
mu
je
kipelo
iz
kljubovalnih
oči
.
Ta
po
postavi
še
nadkriljuje
kaludjera
,
po
agilnosti
jezika
ga
pa
tudi
doseza
.
Tako
je
pomislil
inženir
.
Stopil
je
v
kolibo
,
da
se
pokaže
Gajerju
.
Oziral
se
je
krog
sebe
.
Pri
durih
je
opazil
stojalo
,
na
katerem
je
stalo
pet
pušk
;
poleg
je
ležal
zaboj
s
patronami
.
Po
slamnatih
ležiščih
so
bili
razprostrti
debeli
koci
.
Pušk
in
kocev
poleti
ni
bilo
.
V
kotu
se
je
pri
svoji
postelji
napravljal
Gajer
.
Vilar
mu
je
želel
dobro
jutro
in
paznik
se
je
mahoma
vzravnal
v
vojaški
postoj
;
čez
hip
je
nadaljeval
svoje
delo
.
"
Novosti
vidim
tukaj
,
ki
se
mi
zde
praktične
,
"
je
govoril
došlec
ter
sedel
na
kraj
postelje
.
"
S
puškami
se
bomo
branili
hajdukov
,
ako
bo
treba
.
"
"
Mogoče
je
tudi
,
da
bomo
streljali
na
delavce
,
"
je
ravnodušno
odgovoril
paznik
.
"
Res
so
razburjeni
in
nezadovoljni
.
Sploh
se
je
bati
izgredov
.
Povsod
se
priliva
olje
v
ogenj
,
zlost
v
razgrete
duhove
.
Prenapeta
struna
le
rada
poči
.
4.
novembra
je
bil
razglašen
novi
zakon
za
zasedene
dežele
,
splošna
vojaška
dolžnost
.
To
je
bilo
prav
tisti
dan
,
ko
je
bil
otvorjen
in
blagoslovljen
novi
most
čez
Jalo
.
Zdaj
ta
naredba
še
ni
povsod
znana
,
a
kamor
pride
,
povsod
razžge
zakrknjena
srca
.
Prav
je
,
da
nam
je
dala
oblast
vsaj
nekaj
orožja
,
nadejam
se
pa
,
da
ga
ne
namerimo
ne
na
hajduke
ne
na
tesače
.
To
bi
bilo
grozno
,
pri
našem
mirnem
poslu
prelivati
kri
.
"
Obmolknil
je
in
čakal
,
da
mu
paznik
odgovori
kaj
.
Pa
ta
ni
dal
besede
od
sebe
:
z
nepritajeno
jezo
je
vlekel
škornje
nase
in
se
vedel
,
kakor
bi
bil
sam
v
kolibi
.
Vilar
je
nadaljeval
:
"
Slišal
sem
,
da
so
se
javili
za
moje
odsotnosti
agitatorji
in
ogleduhi
tukaj
,
celo
hajduki
so
posetili
Medvedji
Dol
.
Treba
nam
bo
ravnati
z
vso
opreznostjo
.
Čimdalje
večja
odgovornost
leze
na
nas
.
Kaj
mislite
,
Gajer
,
o
tem
Tunguzu
?
Ali
se
vam
ne
zdi
sumljiv
človek
?
Ste
li
slišali
,
kako
agitatorski
drzno
je
govoril
?
"
"
Nisem
.
"
"
Saj
ste
odprli
okno
.
"
"
Nisem
poslušal
.
"
"
To
mora
biti
hujskač
prve
vrste
.
Kako
je
mogel
naš
gospod
gozdar
sprejeti
tega
smelega
podpihovalca
v
službo
,
tega
ne
umejem
.
"
"
Agitatorstva
nima
nihče
napisanega
na
svojem
čelu
ali
na
svoji
obleki
.
Vsak
delodajalec
se
lahko
zmoti
pri
izboru
svojih
delavcev
.
Tudi
vi
,
gospod
inženir
,
bi
ga
bili
sprejeli
.
"
"
Ali
pa
ne
.
Pogledal
bi
bil
v
njegove
hajduške
oči
–
ne
–
ne
bil
bi
ga
sprejel
.
Sploh
nima
nič
drvarskega
na
sebi
.
Kretnje
,
jezik
,
postava
:
vse
kaže
,
da
je
lahko
četovodja
iz
prejšnje
vstaške
dobe
.
Ali
niste
tudi
vi
prepričan
,
da
ni
prišel
sem
zaradi
borne
tesarske
plače
,
ampak
da
ga
je
poslala
neka
tajna
sila
,
ki
skrbi
za
to
,
da
se
izrabi
vsaka
nepravilnost
in
krivica
za
agitatorske
namene
?
In
takšnih
krivic
se
zgodi
na
naši
strani
več
,
preveč
.
Proti
njim
sam
delujem
,
a
agitatorstvp
obsojam
,
ker
domačim
ljudem
ne
koristi
,
pač
pa
onim
tujcem
,
ki
jedva
čakajo
nemirov
,
da
si
na
lahek
nacin
pridobe
priznanja
in
odlikovanja
.
Kako
spretno
je
porabil
Lazar
Tunguz
slučaj
piliške
šole
za
šuntarske
svrhe
!
Ali
niste
že
prej
kaj
podobnega
opazili
pri
njem
?
"
"
Ne
nastavljam
ušes
drvarskim
marnjam
.
Moja
naloga
je
,
paziti
na
delo
,
da
se
neprestano
in
pravilno
seka
,
žaga
in
teše
,
"
je
odgovoril
Gajer
.
Mirno
je
zrl
v
zrcalo
ter
si
z
glavnikom
česal
lase
in
brado
.
Vilarja
je
njegov
mir
razburil
.
–
Glej
hinavca
,
kako
se
dela
nevednega
!
A
jaz
vem
,
da
je
pustil
Bierkopf
Tunguza
zato
v
službi
,
da
mi
dela
neprilike
.
Poizkusiti
me
hoče
,
kako
se
povedem
pred
agitatorjem
.
Nadeja
se
,
da
začnem
z
njim
,
kakor
sem
z
Jovico
,
prijateljske
odnošaje
,
da
se
potegnem
zanj
,
potem
žrtvuje
mene
in
Tunguza
.
Na
ta
način
me
hoče
izriniti
iz
službe
,
da
bi
lahko
zopet
sam
ribaril
v
kalni
vodi
.
Tako
je
pomislil
Vilar
in
mirno
je
vprašal
:
"
V
kakšnem
spominu
živi
pri
delavcih
Jovica
?
"
Paznik
je
pomajal
z
glavo
,
češ
:
Vprašal
bi
jih
bil
!
–
in
ravnodušno
je
odgovoril
:
"
Ne
vem
.
"
"
Ta
človek
je
dosti
pretrpel
in
zopet
trpi
po
nedolžnem
.
Zavzel
sem
se
zanj
pred
sodiščem
,
pa
se
mi
ni
obneslo
.
Kaludjer
je
ves
drugačen
človek
nego
ta
agitator
.
Z
obličja
se
bere
Jovici
njegova
visoka
misel
,
a
Tunguz
prav
po
hajduško
bliska
z
očmi
.
Prosim
,
pazite
nanj
,
da
ne
bo
sitnosti
radi
njega
.
Rad
bi
v
miru
in
v
slogi
z
vsemi
preživel
to
zimo
.
"
"
Gospod
inženir
,
tega
vendar
ne
morem
storiti
,
da
bi
noč
in
dan
stal
poleg
njega
in
poslušal
,
kaj
govori
.
Kdor
hoče
imeti
mir
,
naj
bo
nem
in
gluh
.
To
bi
imel
mnogo
posla
,
ko
bi
moral
zlesti
vsakemu
v
njegovo
misel
.
"
"
To
ni
mogoče
,
"
je
rekel
Vilar
.
"
Vohunov
jn
ovaduhov
pa
tudi
ne
maram
imeti
v
našem
taboru
.
Še
Bog
,
da
smo
se
iznebili
Atifa
Sarajlije
!
Z
velikim
zločinom
je
odšel
in
ni
ga
bilo
sram
.
Takšni
propalici
pljuni
v
obraz
in
mislil
bo
,
da
gre
dež
.
"
Stopil
je
iz
kota
in
šel
proti
vratom
.
"
Dobro
misel
je
imel
naš
gospod
gozdar
,
da
je
preskrbel
delavcem
te
zimske
koče
.
Koliko
treba
plačati
od
njih
za
obrabo
vojaškemu
oskrbovališču
?
"
"
Od
vsakega
komada
novčič
na
dan
.
Pravijo
pa
,
da
ne
marajo
plačati
.
"
"
Toliko
vsak
lahko
utrpi
.
Jim
vsaj
ne
bo
treba
toliko
prezebati
in
zdaj
ostanejo
lahko
tudi
zimske
noči
tu
gori
.
Ne
bo
jim
treba
hoditi
spat
v
dolino
,
kar
je
zamudno
in
utrudljivo
.
"
Naročil
je
kuharju
,
naj
tudi
zanj
pripravi
obed
,
ker
ostane
ves
dan
na
planini
.
Potem
je
velel
dvema
drvarjema
,
naj
gresta
z
njim
.
Dopoldne
in
popoldne
je
lazil
pod
Medvedjim
Dolom
in
meril
.
Mestoma
sta
mu
morala
spremljevalca
s
sekiro
izklestiti
dohod
v
notranje
gozdne
dele
.
Kakor
črv
pod
lubje
,
tako
so
se
zarili
v
goščavo
.
Drugi
dan
se
je
vreme
zjužilo
.
Deževalo
je
dva
dni
,
vmes
je
naletaval
sneg
.
Vilar
je
ostal
doma
,
čeprav
ga
je
zelo
mikalo
,
da
bi
posetil
han
.
Čital
sem
v
novinah
,
da
je
japonski
cesar
prepovedal
uvoz
francoskih
romanov
v
svojo
državo
.
Bal
se
je
,
da
bi
ti
mehkužni
izdelki
perverznega
duha
nemara
pohujšali
njegov
krepki
narod
.
O
previdni
gospodar
daljnega
vztoka
,
čuj
mojo
samoljubno
prošnjo
!
Morda
dobiš
kdaj
ta
moj
roman
v
presojo
.
Naj
najde
milost
pred
Tvojim
nedolžnim
veličanstvom
!
Res
je
,
da
spravljamo
na
zapadu
vse
preveč
ljubezenskih
dogodkov
na
potrpežljivi
papir
,
res
je
,
da
smo
opisali
že
v
vseh
mogočih
variacijah
,
kombinacijah
in
kompilacijah
čisto
in
pregrešno
ljubezen
–
poslednjo
pa
še
posebno
,
ker
nas
bolj
zanima
in
je
je
več
–
toda
povej
nam
ti
,
o
modri
in
dalekovidni
mikado
,
s
čim
pa
naj
bogatimo
svoje
siromašno
slovstvo
,
ako
ne
z
občutkom
,
ki
naj
globlje
sega
v
naše
življenske
razmere
?
Prisegam
ti
pri
žarkih
vzhajajočega
solnca
,
da
bi
rajši
nego
po
srčnih
tajnah
zaljubljenih
ljudi
brbal
s
smelim
peresom
po
zavoženih
napravah
javnega
življenja
,
ko
bi
se
smelo
pri
nas
vse
natisniti
.
Ko
se
je
nebo
izvedrilo
,
se
je
napotil
Vilar
ob
Oskovi
v
svoj
han
.
V
srcu
mu
je
zagorel
ogenj
koprnenja
,
zdelo
se
mu
je
,
da
ga
neso
peroti
.
Treznost
,
v
katero
se
je
silil
skoraj
tri
mesece
,
se
je
umaknila
opojni
misli
.
Mušić
je
zopet
pletel
košaro
pod
pristrešjem
.
Vilar
še
je
z
razmehčano
dušo
ozrl
nanj
.
Odkar
je
poznal
njegovo
trpljenja
polno
življenje
,
se
mu
je
še
bolj
približal
,
ga
je
še
bolj
uvaževal
.
Z
dobrosrčnim
nasmehom
je
šel
mimo
njega
in
jasnega
obraza
je
stopil
v
vežo
,
kakor
bi
vstopil
v
ljubo
domačo
hišo
,
toda
precej
se
je
zresnil
,
ko
je
zagledal
dva
orožnika
,
sedeča
na
minderju
ob
steni
.
Moža
sta
,
držeča
vsak
svojo
puško
pred
seboj
,
vstala
,
ga
kot
največjega
gospoda
v
tistem
kraju
po
vojaškem
načinu
pozdravila
ter
zopet
sedla
.
Eden
je
bil
dolg
in
suh
,
po
madžarskem
načinu
namazanih
in
zasukanih
brkov
,
po
zvezdah
na
vratniku
in
po
neki
inteligentnosti
obraza
soditi
je
načeloval
orožniškemu
oddelku
;
drugi
,
manjši
je
bil
zavaljen
,
robatega
in
sirovega
obličja
.
Vilar
je
prišel
v
zadrego
:
ni
pričakoval
tukaj
ljudi
jeklenega
srca
,
s
kakršnimi
je
bil
imel
že
prav
v
tem
hanu
neprijetnosti
.
Hotel
je
zavrniti
pod
pristrešje
in
tja
naročiti
kavo
,
no
tisti
trenutek
se
je
oglasil
Vazko
,
čepeč
kraj
ognja
:
"
Hajdi
v
sobo
,
gospodine
Franjo
!
Tja
ti
prinesem
kavo
.
"
Odrinil
je
nizke
duri
,
ki
so
zaškripale
v
nasajalih
,
in
sklonjen
je
stopil
v
ubožno
izbo
,
kjer
je
ob
vzhodni
steni
stala
ilovnata
peč
s
pečnicami
,
ob
treh
ostalih
stenah
pa
so
ležali
goli
minderji
.
V
polutemi
je
zagledal
Danico
,
ki
je
sedela
s
šivanjem
v
naročju
.
Nobene
besede
nista
izpregovorila
:
on
je
stal
pred
njo
s
svojim
odkritim
in
jasnim
smehljajem
,
gladeč
si
brk
,
ona
je
zastrmela
vanj
,
vsa
zalita
z
rdečico
:
v
njiju
očeh
je
žarela
vsa
srčna
sreča
svidenja
.
Par
minut
sta
se
nahajala
tako
iz
oči
v
oči
,
s
pogledi
se
dobrikajoč
drug
drugemu
.
Vsa
izpremenjena
se
mu
je
zdela
:
odkar
je
ni
videl
,
je
vzcvela
za
leto
dni
:
v
njenem
pogledu
ni
več
prejšnje
plašljivosti
,
na
njenem
obrazu
ni
več
prejšnje
nezrelosti
.
"
Zdravstvuj
,
Danica
!
"
je
tiho
izpregovoril
ter
stopil
bliže
k
njej
.
Prestrašila
se
je
njegove
besede
in
plaho
je
pogledala
na
duri
.
Razumel
je
,
da
izvira
njena
boječnost
iz
strahu
pred
orožniki
.
Zopet
se
je
zresnil
in
nelepa
misel
ga
je
izpreletela
.
Tiho
je
sedel
na
minder
na
njeno
stran
.
Hotela
je
nadaljevati
šivanje
,
toda
roka
se
ji
je
uprla
,
prsti
so
zastali
.
Dvignil
je
desnico
in
s
prsti
ji
je
pobrodil
nad
tilnikom
po
njenih
mehkih
laseh
.
Sam
ni
vedel
,
kaj
dela
v
prijetni
razdraženosti
.
Roka
mu
je
zastala
na
njenem
tilniku
,
toplo
in
tesno
ga
objemajoč
.
In
na
lahno
je
vlekla
deklico
k
sebi
.
Polastila
se
ga
je
vsa
strast
človeške
ljubezni
.
Danica
je
nagnila
glavo
nad
šivanje
in
njena
roka
je
mehanično
prijela
za
sukanec
,
kakor
bi
se
hotela
zanj
držati
v
navalu
največje
slasti
.
Nagnil
se
je
k
njej
,
da
bi
ji
pogledal
naravnost
v
oči
.
Pa
le
en
kotiček
njenega
pogleda
je
ujel
in
tam
se
je
zbirala
vlažnost
in
se
zgoščala
v
kapljo
.
Ta
solza
ga
je
ohladila
.
Zasmilila
se
mu
je
deklica
in
njegova
roka
je
več
ni
vlekla
k
sebi
.
Preselila
se
je
z
vratu
na
njeno
ramo
.
Tako
sta
sedela
zamaknjena
,
oba
presunjena
od
istega
meča
,
dokler
ju
ni
zdramilo
škripanje
vrat
.
Vazko
je
prinesel
kavo
,
pomaknil
pred
gospodina
Franja
stolček
ter
postavil
nanj
polni
findjan
.
"
Danes
je
pri
tebi
dosti
gostov
,
Vazko
,
"
se
je
ponorčeval
inženir
,
ko
je
spravil
prekipeče
čuvstvo
v
ravnotežje
.
"
Dosti
–
kolikor
v
satu
praznih
luknjic
,
"
je
odgovoril
deček
.
Sklonil
se
je
k
deklici
in
ji
pošepetal
:
"
Teh
dveh
nama
je
treba
kakor
volku
pete
noge
.
"
Povrnil
se
je
v
vežo
.
Vazkov
pojav
je
povzročil
kratko
premirje
v
ljubezenskih
občutkih
in
odnošajih
.
Danica
se
je
vzravnala
k
šivanju
,
Vilar
si
je
vil
svalčico
.
Okrenil
se
je
tako
,
da
je
naravnost
gledal
nanjo
.
In
pomislil
je
:
Za
kolikor
se
je
pogreznil
handžija
Pero
za
moje
odsotnosti
v
zemljo
,
za
toliko
je
vzrastla
iz
nje
ta
moja
krasna
handžijica
.
Popje
se
je
razvilo
v
nežno
rožo
.
Velik
siromak
je
oni
,
ki
plete
zunaj
košaro
;
ni
več
pomoči
za
njegov
prsteni
obraz
in
za
usahle
oči
,
a
moji
Danici
pomorem
zlati
grad
,
ki
si
ga
stavi
v
oblake
,
ji
zgradim
.
Osladil
si
je
usta
s
požirkom
kave
.
Druge
misli
so
mu
šinilte
v
glavo
,
nelepe
in
težke
.
Spomnil
se
je
besed
,
ki
mu
jih
je
pred
tremi
dnevi
govoril
Vazko
,
da
Danica
več
ne
hodi
v
han
,
ker
volk
uje
samotno
kozo
.
Ali
se
niso
nanašale
na
orožnika
,
ki
sedita
v
veži
?
Kaj
iščeta
tukaj
?
Ali
hodita
za
Danico
?
To
bi
sicer
ne
bilo
kaj
nenavadnega
,
a
čudno
je
vendar
in
se
ne
spodobi
,
da
bi
orožniki
zalezovali
inženirjevo
ljubo
...
Ta
misel
ga
je
pičila
,
njegova
samoljubnost
se
je
probudila
,
njegov
ponos
se
je
