tolikose
je
nagibal
na
zdržljivo
stran
,
da
se
je
umel
zatajevati
tudi
sredi
najhujših
ljubezenskih
navalov
.
Toplo
se
je
spominjal
Danice
,
toda
v
njegovi
široki
duši
je
ostalo
še
mnogo
prostora
za
druge
stvari
.
Imel
je
jasen
pogled
za
vse
,
kar
se
godi
krog
njega
,
in
voljo
,
ne
zatisniti
očesa
,
ako
se
godi
krivica
.
V
prejšnjih
časih
je
bil
tudi
on
nekaj
cinika
,
ki
je
prisiljeno
poslušal
umazane
pogovore
v
javnih
lokalih
in
jim
ni
ugovarjal
,
ki
je
molče
šel
mimo
krivice
in
je
z
žalostjo
v
srcu
zatisnil
oči
,
da
bi
je
ne
videl
–
ker
se
je
takrat
še
sramoval
svojih
boljših
občutkov
.
Bosenske
razmere
pa
so
mu
odprle
oči
in
tako
gorostasne
so
se
mu
zdele
,
da
je
javno
grajal
vse
,
kar
je
bilo
vredno
graje
.
Mislil
,
govoril
in
delal
je
drugače
nego
oni
na
otoku
,
zato
je
veljal
za
neumestnega
filantropa
ne
samo
nadporočniku
Buzdugi
,
ampak
malone
vsem
,
ki
so
hodili
v
kazino
.
Kakšno
onemoglo
rahločutnost
bi
mu
bili
še
odpustili
,
dasi
sami
še
tiste
niso
bili
zmožni
,
ko
pa
so
zapazili
,
da
se
je
z
njo
priljubil
nezadovoljnim
ljudem
,
so
začeli
pikro
gledati
nanj
ter
mu
podtikati
nevarne
zveze
,
o
katerih
nikdar
mislil
ni
.
Pod
Konj-planino
se
je
zameril
orožnikom
,
za
svojega
bivanja
v
Tuzli
pa
tudi
vojakom
.
To
se
je
zgodilo
zaradi
majkine
krave
.
S
tem
stopa
novo
bitje
na
pozorišče
mojega
romana
in
jaz
mu
rade
volje
odprem
vrata
v
novo
poglavje
.
Stara
Grgićevka
je
imela
v
lesenem
hlevu
za
hišo
suho
kravo
,
ki
je
imela
dosti
mleka
,
kadar
je
dobivala
dobro
krmo
.
Zadnje
čase
jo
je
zelo
skrbelo
,
kaj
bo
s
to
ljubo
živaljo
.
Pod
turškim
gospodarstvom
jo
je
smela
pasti
po
vseh
rebrinah
nad
mestom
,
na
te
razsežne
pašnike
je
takrat
gonil
živino
vsak
,
kdor
jo
je
imel
.
Pod
avstrijsko
vlado
se
je
vse
izpremenilo
.
Ta
je
darovala
del
teh
pašnikov
Sestram
božjega
usmiljenja
,
na
drugem
delu
so
se
vežbali
vojaki
in
nekaj
so
jih
zagradili
begi
,
ker
jim
je
nova
uprava
naložila
nanje
davek
.
Majka
ni
vedela
kje
pasti
.
Nabirala
je
s
snaho
ob
potih
in
njivah
zelišč
ter
nosila
domov
.
Pozimi
je
nameravala
dati
kravo
na
kmete
k
bratu
v
rejo
.
Bobojedac
bi
jo
bil
nagnal
v
hosto
,
kjer
bi
si
po
zgledu
njegovega
konjeta
sama
iskala
živeža
.
Morda
je
umna
žival
slutila
svojo
bodočnost
,
pa
je
hotela
poizkusiti
,
kakšno
je
vlačuganje
na
svobodi
,
morda
se
ji
je
zasmilila
majka
,
pa
ji
je
hotela
olajšati
skrb
za
hrano
in
sama
poskrbeti
zanjo
,
verjetnejše
je
,
da
jo
je
spomnil
prazni
želodec
na
socialno
vprašanje
in
jo
pognal
na
težko
pot
s
trebuhom
za
zeliščem
;
naj
bo
tako
ali
drugače
,
res
pa
je
,
da
se
je
neko
prekrasno
noč
izmuznila
iz
nezaprtega
hleva
,
vohala
po
ulici
gor-dol
,
mulila
kraj
potov
in
v
dobri
slutnji
pribrkljala
naposled
pred
kazino
.
Tu
je
dolgo
opletala
,
veseleč
se
zvezd
in
druge
nočne
prirode
ter
gosposkega
vonja
,
ki
je
prihajal
s
kazinskega
vrta
.
In
ni
mogla
odoleti
vseobčemu
hlepenju
po
čim
večjem
užitku
:
fini
vonj
,
lasten
vsem
koritarjem
in
žlebarjem
,
ji
je
pokazal
v
zelenem
plotu
odprta
vratca
,
skozi
katera
se
je
potisnila
v
črni
greh
.
Ko
je
stala
onkraj
plota
,
je
kolovratil
po
uglajeni
poti
sredi
vrta
poslednji
pijani
gost
iz
kazine
.
Zanj
krava
,
haje
i
nehaje
'
,
ker
mikale
so
jo
boljše
stvari
.
O
,
blagor
mu
,
komur
je
dano
,
priti
k
polnemu
koritu
!
Dotičnik
je
morda
tako
skromen
in
čednosten
,
da
niti
ne
ve
,
kje
je
,
no
drugi
,
ki
nismo
tam
,
vemo
,
da
je
tam
dobro
,
in
vedela
je
tudi
krava
.
Na
vso
sapo
je
šavsala
in
hlastala
po
sočnih
rastlinicah
,
dokler
se
ni
na
vzhodu
pokazala
prva
krpica
dneva
.
Tedaj
se
je
spomnila
,
da
se
spodobi
,
po
slastnem
telesnem
uživanju
zatopiti
se
v
premišljevanja
,
za
kar
se
ji
je
jutranje
razpoloženje
narave
zdelo
zelo
primerno
.
Legla
je
na
pot
,
kjer
se
čez
dan
in
do
pozne
večerne
ure
šetajo
tuzlanska
gospoda
.
Spokojno
prežvekujoč
,
je
dolgo
zrla
na
solnčni
vzhod
ter
se
čudila
,
kako
iz
malega
zraste
veliko
.
Prešerna
radost
se
ji
je
razlivala
iz
polnega
želodca
na
gobčne
poteze
.
Nagledavši
se
naravnih
navlak
,
se
je
poglobila
v
socialno
vprašanje
,
ker
nekaj
mrvic
tega
velikega
vprašanja
se
je
bilo
i
njej
,
kakor
vsem
drugim
stvarem
,
ki
so
obtežene
z
želodcem
,
zadolblo
v
možgane
.
Zakaj
ni
vedno
tako
,
kakor
je
bilo
nocoj
!
Toliko
je
dobrot
na
svetu
in
poštenemu
bitju
so
zaprte
!
Zakaj
ni
svet
tako
ustvarjen
,
da
bi
nežno
rastlinje
samo
frčalo
v
odprte
gobce
!
Po
tem
pametnem
vzdihu
je
začutila
žejo
,
kakor
jo
začuti
človek
,
kadar
se
je
do
sitega
najedel
in
namislil
.
In
glej
–
v
ta
dobri
čas
se
je
zgodilo
kakor
v
pravljici
:
jedva
je
poželela
,
že
je
stalo
pred
njo
.
Kraj
poti
so
se
šopirili
krasni
šopi
pisane
trave
kimajoči
pod
srebrno
roso
.
Šavsnila
je
po
travi
ter
polizala
z
nje
bisrno
vlago
.
Tedaj
pa
jo
je
dohitela
usoda
maščevalka
,
ki
stoji
vedno
v
službi
samopašnikov
in
okrutnikov
.
S
ceste
je
stopil
na
vrt
brkast
vojak
,
za
katerim
je
tovorilo
pet
Bošnjakov
drva
za
kazinsko
kuhinjo
.
Ko
je
brkič
naletel
na
kravo
,
ovirajočo
promet
,
se
ni
malo
začudil
;
ko
pa
je
zagledal
vse
polno
svetločrnih
mlincev
na
uglajeni
poti
,
koder
se
šetajo
gospoda
in
njegov
gospodar
stotnik
Hvalibogovski
,
se
je
silno
zgrozil
in
razsrdil
.
Izdrl
je
iz
prvega
tovora
debel
sklesek
ter
začel
z
njim
udrihati
po
živali
,
kakor
bi
ji
hotel
zmleti
kosti
.
Ko
ji
je
odbil
desni
rog
,
je
bolestno
zamukala
in
vstala
.
Zdajci
jo
je
spoznal
prvi
tovornik
,
naš
znanec
Ante
Bobojedac
.
Zamahal
je
z
rokama
ter
rahlo
prijel
vojaka
za
ramo
,
rekoč
:
"
Oj
brate
mi
po
Bogu
,
gospodar
ti
naš
,
ne
tolci
,
kakor
se
bije
s
tolkačem
po
kamenju
na
cesti
!
To
je
krava
moje
sestre
Mare
Grgićeve
,
bedne
katoličanke
.
Vrt
ima
vrata
zato
,
da
se
zapirajo
.
Da
jih
je
snoči
zaprl
eden
tvojih
služabnikov
,
krava
bi
ne
bila
mogla
grešiti
,
"
na
kar
je
pritajeno
in
vščipljivo
pripomnil
drugi
tovornik
:
"
Gospoda
in
psi
ne
zapirajo
vrat
za
seboj
.
"
To
je
vojaka
še
bolj
razkačilo
in
zavpil
je
:
"
Zakaj
imajo
pa
čuži
vrata
pri
hlevu
–
a
?
Ušivci
,
cigani
,
puntarji
!
Vse
postreliti
!
"
Bobojedac
je
preplašen
skočil
za
dva
koraka
nazaj
in
vojak
je
iznova
začel
mlatiti
po
kravi
.
Prenehal
je
,
ko
je
videl
,
da
ji
je
prebil
zadnjo
nogo
,
ki
jo
je
žival
iztegnila
otrplo
in
nerabno
.
Ta
rabuka
je
privabila
še
dva
vojaka
,
ki
sta
skočila
iz
kazine
tovarišu
na
pomoč
.
Vsi
trije
so
se
uprli
v
žival
ter
jo
zarinili
na
kazinsko
kegljišče
,
kjer
so
jo
privezali
k
ograji
.
Potem
so
stopili
v
krog
na
vojno
posvetovanje
.
"
Za
slano
vodo
drve
ovce
,
za
vodo
gre
mlin
,
za
travo
krava
,
"
je
izpregovoril
Bobojedac
ter
ponižno
naklonil
glavo
.
"
Krava
je
nedolžna
kakor
pšenično
zrno
.
"
Čez
hip
je
zaprosil
,
naklonivši
glavo
na
desno
ramo
:
"
Dajte
jo
nazaj
,
kaj
naj
počne
moja
sestra
brez
nje
!
"
In
zopet
čez
hip
je
vzdihnil
ter
se
zlagal
:
"
Bedna
katoličanka
bo
molila
za
vas
,
gospodarji
vi
naši
.
"
Vojno
posvetovanje
je
bilo
končano
in
prvi
vojak
je
razglasil
:
"
Hajdite
,
čuži
,
in
poližite
nesnago
na
poti
,
pa
bo
krava
vaša
.
"
Tedaj
je
zakipelo
v
drugem
tovorniku
in
zadrl
se
je
:
"
Kaj
–
mi
naj
poližemo
!
Nismo
lizali
niti
pod
sultanom
...
Nismo
vaši
psi
,
tudi
psi
bi
ne
lizali
!
"
Ta
moška
beseda
je
prestrašila
Bobojedca
.
,
Dolg
je
tvoj
jezik
,
prokleti
Vlah
,
in
zanj
boš
visel
gotovo
še
na
drevesu
,
'
si
je
mislil
.
Tovorniki
so
zmetali
drva
,
pobrali
borni
izkupiček
in
odšli
.
Bobojedac
je
hitel
k
Grgićevim
,
da
naznani
nesrečo
.
Sestre
ni
dobil
doma
,
ker
pol
ure
je
bila
že
z
doma
in
je
iskala
kravo
.
Sporočil
je
Vilarju
,
ki
se
je
pokazal
na
oknu
,
Daničin
pozdrav
,
dasi
tistikrat
ni
bil
nič
v
mlinu
,
potem
mu
je
povedal
dogodek
na
kazinskem
vrtu
in
ga
prosil
,
naj
on
posreduje
,
da
pride
krava
nazaj
,
ki
itak
ne
bo
za
drugo
nego
za
mesarja
.
Inženir
je
obljubil
svojo
pomoč
,
zaprl
okno
in
se
začel
napravljati
.
V
tem
je
skrbna
majka
pretekla
že
celo
mesto
.
Vse
je
preiskala
.
Naposled
je
zapazila
sledove
kravje
poti
,
ki
so
kazali
na
kazinski
vrt
.
Nič
dobrega
sluteč
,
je
stopila
vanj
.
Ostrmela
je
,
ko
je
našla
žival
privezano
s
konopcem
in
tako
razmrcvarjeno
.
Skočila
je
k
njej
in
jo
stokajoč
hitela
odvezavati
.
Tisti
trenotek
je
stopil
k
njej
brkasti
vojak
ter
jo
neprijazno
prijel
za
rokav
.
"
Premila
majka
,
ta
krava
je
zdaj
naša
,
ker
smo
jo
zaplenili
na
našem
ozemlju
.
Plačala
boš
vojno
odškodnino
,
ako
jo
hočeš
vzeti
nazaj
.
Razumela
?
"
Tako
je
v
slabi
srbohrvaščini
govoril
brkič
in
da
bi
majka
bolje
razbrala
položaj
,
ji
je
pokazal
deset
prstov
ter
ji
pred
nosom
posvaljkal
s
palcem
in
kazalcem
češ
:
Plačala
boš
!
Kadar
je
trebalo
plačati
,
majka
niti
najčistejše
srbohrvaščine
ni
razumela
,
kaj
še
takšno
žlobudranje
.
Ker
ni
mogla
hitro
razplesti
vozla
,
je
segla
v
nedrje
po
pipec
,
da
kakor
veliki
Aleksander
v
škripcih
prereže
vozel
.
Pa
vojak
ni
pustil
.
Prijel
jo
je
od
zadaj
za
krilo
in
jo
s
takšno
močjo
odtegnil
od
krave
,
da
se
je
starka
opotekla
in
povalila
na
grmiče
odcvitajočih
bigonij
,
pelagonij
in
fuksij
,
ki
so
se
šopirili
pod
kegljiščem
.
"
Zulumćare
švabski
!
"
je
zakričala
,
pobirajoč
svoje
kosti
in
ko
je
bila
prišla
do
sape
.
Vojak
se
je
iznova
razsrdil
,
ker
besedo
švabski
je
smatral
za
razžaljenje
časti
,
vrhutega
mu
je
bilo
žal
pomandranih
cvetic
.
"
Marš
vun
,
marš-marš
!
"
je
zakričal
,
prijel
starko
za
suhi
tilnik
,
jo
tiral
k
plotu
,
ki
je
tudi
za
kegljiščem
ograjal
vrt
,
in
jo
pahnil
skozi
vratca
na
pot
.
"
Tukaj
čakaj
,
kolovrat
stari
!
Buta
!
Krava
pride
še
le
preko
protokola
in
konaka
v
tvoj
hlev
–
kadar
plačaš
globo
.
"
In
je
z
zapahom
zaprl
vratca
.
Majka
ni
vedela
,
kaj
je
protokol
,
a
globa
in
konak
sta
ji
bila
znana
.
Vedoč
,
da
je
med
njo
in
mučiteljem
plot
,
preko
katerega
je
ni
mogel
doseči
,
je
zdajci
vsa
razkačena
odprla
zatvornico
svojim
psovkam
.
"
Kaj
,
še
globo
naj
plačam
zato
,
da
si
mi
ubil
kravo
?
Čakaj
,
jastreb
švabski
,
lopov
,
prašič
mastni
–
zatožim
te
v
konaku
,
pri
carju
častitem
te
bom
tožila
,
da
mi
plačaš
žival
!
S
to
desetorico
nohtov
se
preživim
jaz
–
dvignila
je
roki
–
a
ti
živiš
s
tujimi
žulji
,
ciganče
smrdljivo
,
gavran
črni
–
"
Vojak
psovk
ni
ostal
dolžan
.
"
Molči
,
brezzoba
kuzla
!
Da
znaš
tako
delati
s
svojimi
nohti
,
kakor
umeš
z
gobcem
,
sedem
debelih
krav
bi
ti
stalo
v
zaprtem
hlevu
.
"
Še
drugih
cvetk
ji
je
nasul
,
vzraslih
na
vojaškem
polju
.
Ona
za
plotom
je
nadaljevala
:
"
Ječa
naj
ti
postane
domača
hiša
,
če
jo
še
kdaj
uvidiš
,
ti
steklina
švabska
!
Žena
tvoja
naj
vso
deco
tvojo
zapored
poljublja
na
mrzle
,
posinjele
ustnice
,
za
kugo
naj
pocepa
tvoja
živina
in
sam
crkni
za
plotom
!
Kolne
naj
te
majka
na
tvoji
smrtni
postelji
,
očrni
naj
tvoj
obraz
liki
gruda
ledu
,
kosti
naj
ti
gnijejo
pri
živem
telesu
in
po
smrti
naj
te
izmeče
zemlja
volkovom
v
žretje
!
"
Žugala
je
majka
s
pestjo
preko
plota
,
iztegovala
je
vrat
,
da
bi
bolje
videla
nasilnika
,
iz
oči
ji
je
sršela
strašna
jeza
.
Vojak
ni
dosti
premišljeval
o
logiki
njenih
psovk
.
"
Na
tvojem
jeziku
bo
še
vrag
brusil
kremplje
–
koklja
pijana
!
"
je
zavpil
in
še
več
neslanosti
ji
je
nametal
.
Končno
se
je
spomnil
,
da
z
besedami
ne
pride
na
konec
.
Pobral
je
sklesek
,
s
katerim
je
bil
prej
ob
delaval
kravo
.
Da
bi
dal
duška
svoji
jezi
in
bi
se
pomirila
Bosna
,
ga
je
vrgel
proti
starki
.
"
Idi
k
vragu
,
rilec
babji
!
"
Majka
se
je
okretno
ognila
sklesku
.
Tedaj
se
je
podrobneje
zazrla
v
vojakov
obraz
:
ves
je
bil
črn
in
višnjev
,
živalske
oči
so
se
svetile
,
kakor
bi
vrag
prežal
iz
najtemnejšega
peklenskega
kota
.
Šinila
ji
je
v
glavo
misel
,
da
se
že
vrši
njeno
prokletstvo
.
Zbežala
je
in
kolikor
so
jo
nesle
noge
,
je
tekla
k
Hrenu
,
ki
je
velik
gospod
in
ji
pomore
do
krave
.
Hren
si
je
z
vodo
izgrgraval
usta
in
s
ščetico
snažil
zobe
,
ko
je
starka
planila
predenj
.
Njene
sicer
tako
mile
oči
so
divje
švigale
,
lične
kosti
so
ji
še
bolj
izstopile
,
na
njeno
znojno
čelo
se
je
tu
in
tam
usul
trdi
češuljek
sivih
las
,
roki
sta
se
ji
vdrli
v
suhe
prsi
kakor
kremplji
v
živi
plen
,
njeno
telo
je
drgetalo
.
Hren
se
je
prestrašil
te
nenavadne
prikazni
.
"
Kaj
se
je
zgodilo
,
majka
?
"
V
naglici
je
pravila
,
zadihajoč
se
in
s
tresočim
glasom
.
"
Pomozi
mi
,
gospodar
ti
moj
milostivi
!
Ako
koga
poznaš
,
pomozi
!
Ti
hodiš
v
konak
,
tvoja
beseda
mi
privede
kravo
nazaj
.
"
Tako
je
končala
vsa
v
solzah
.
Hren
se
je
razsrdil
.
Držec
v
eni
roki
kozarec
,
v
drugi
ščetico
,
je
zavpil
:
"
Kam
pa
misliš
,
majka
!
Jaz
naj
se
vtikam
v
vojaške
stvari
?
To
bi
se
mi
utepalo
!
Ako
so
namlatili
tvojo
kravo
,
ki
se
je
povsem
neupravičeno
zarila
ponoči
na
kazinski
vrt
–
dobro
,
a
mene
ne
bodo
mlatili
,
ker
jim
nočem
po
nepotrebnem
nastaviti
svojih
kosti
.
Sicer
pa
–
kultura
,
kultura
!
Kolikokrat
sem
te
že
učil
,
da
ne
smeš
kar
tako
na
vrat
na
nos
vdirati
v
moje
stanovanje
.
Treba
lepo
potrkati
na
vrata
in
čakati
,
da
kdo
reče
:
Herein
ali
pa
noter
!
Takšna
je
pri
nas
olika
in
navada
.
"
"
Pozabila
sem
,
oprosti
,
gospodine
!
"
je
zaihtela
majka
.
Vse
drugačnih
besed
je
pričakovala
.
"
Takšna
prideš
in
ob
tako
zgodnji
uri
,
ko
te
nihče
ni
zval
.
Da
te
vidijo
moji
otroci
,
uroke
bi
dobili
od
tebe
.
"
Začel
je
zopet
grgrati
.
To
glasno
govorjenje
je
privabilo
gospo
Minko
iz
kuhinje
.
Tudi
ona
se
je
prestrašila
starke
.
Obžalovala
je
njeno
nesrečo
,
celo
prebledela
je
.
"
Kako
je
to
grdo
,
trpinčiti
ubogo
žival
!
"
je
mehko
rekla
.
"
Toliko
so
nagnali
sem
nemških
vojakov
,
ki
se
ne
marajo
naučiti
deželnega
jezika
–
"
Tu
je
Hren
zabrusil
polna
usta
vode
v
kablič
kraj
umivalnika
in
z
zlobno
ironijo
na
obrazu
je
rekel
nemški
:
"
Prosim
te
,
Minkec
,
ne
čvekljaj
takšnih
budalosti
v
navzočnosti
teh
ljudi
.
I
kaj
pa
ima
opraviti
deželni
jezik
s
kravo
?
Tvoje
besedičenje
bi
nama
lahko
škodovalo
.
Majki
se
prav
godi
.
Že
večkrat
sem
videl
njeno
kravo
samo
na
izprehodu
po
mestu
.
Pomisli
,
kako
bi
bilo
,
ko
bi
se
smele
vse
krave
tako
svobodno
šetati
po
ulicah
.
Zapira
naj
jo
,
zato
je
tesar
naredil
vrata
.
Stari
red
mora
izginiti
in
novi
se
mora
uveljaviti
,
zlepa
ali
zgrda
.
"
"
Kravi
je
zlomil
nogo
.
–
"
"
Ima
še
tri
zdrave
.
Jaz
hodim
samo
po
dveh
.
"
"
Rog
ji
je
odbil
–
"
"
Mleko
ne
teče
iz
roga
.
"
"
Ali
se
ne
spominjaš
,
Vinko
,
kako
sva
pred
leti
skupno
čitala
Stritarjeve
pesmi
,
tiste
lepe
o
Raji
?
Mati
,
Turek
je
lisko
ukral
,
Ko
sem
jo
v
rebri
pasla
.
Kdo
nam
bo
zdaj
,
ko
jo
je
odgnal
,
Mleka
dajal
in
masla
?
Takrat
me
je
ganila
tista
mati
,
a
danes
si
trd
,
neizprosen
,
mož
jeklen
–
"
Hren
je
vrgel
ščetico
na
umivalnik
,
pograbil
brisalko
in
jezno
je
odgovoril
,
otirajoč
si
usta
:
"
Pa
naj
Stritar
danes
napiše
pesem
o
tej
nesrečni
majkini
kravi
,
ako
si
upa
.
Avšica
,
vsaka
reč
ob
svojem
času
!
Zdaj
veje
drug
veter
,
z
njim
moram
frčati
jaz
,
pa
me
zafrkavaj
,
kolikor
ti
drago
.
"
Osato
je
pogledal
na
majko
,
bacil
brisalko
na
posteljo
,
stopil
bliže
k
soprogi
in
nemški
je
nadaljeval
:
"
Spravi
mi
starko
za
danes
iz
hiše
,
jutri
pa
zopet
lahko
pride
,
ko
se
pomiri
in
ne
bo
več
toliko
neplodnega
jadikovanja
.
Zaradi
ene
krave
naj
bi
imel
sitnosti
!
Minkec
,
bodi
mi
oprezna
ženica
,
saj
poznaš
tukajšnje
razmere
.
Majki
dovoli
,
da
si
na
našem
vrtu
napuli
pet
ali
šest
rjuh
trave
–
jesen
je
tukaj
–
nič
ne
ugovarjam
.
Vse
naj
poruje
ali
požanje
.
Drugega
ne
morem
storiti
za
kravo
.
Naj
se
zateče
k
svojemu
gospodinu
Franju
,
on
se
rad
ukvarja
z
dobrotljivostjo
.
Pa
se
tudi
lahko
,
ker
je
sam
in
naposled
neodvisen
od
bosenskega
kruha
.
"
Ko
je
majka
zaslišala
imenovati
gospodina
Franja
,
je
dvignila
glavo
.
"
Da
,
gospodin
Franjo
je
naša
skala
.
On
se
jih
ne
boji
,
"
je
viknila
navdušeno
in
pikro
obenem
.
"
Da
,
on
jim
pokaže
,
"
je
patetično
odgovoril
Hren
,
ljubosumen
na
Vilarjevo
svobodo
.
Majka
je
vsa
zasopla
hitela
domov
.
Vilar
je
bil
že
pripravljen
na
odhod
.
Majki
je
obljubil
,
da
stori
vse
,
kar
je
v
njegovi
moči
.
Tudi
on
se
je
spomnil
Stritarjevih
verzov
in
posmejal
se
je
nečemu
.
Toda
sklenil
je
pomagati
,
da
ne
porečejo
Bošnjaki
:
Nova
kultura
je
prišla
in
z
njo
nova
nasilstva
,
pa
ga
ni
bilo
človeka
,
ki
bi
jih
izkušal
ublažiti
.
Gredoč
po
ozkem
dvorišču
,
ni
zapazil
Bobojedca
,
ki
je
pred
hlevom
zajtrkoval
čebulo
in
kruh
,
čepeč
kraj
svojega
konjiča
.
Še
le
pri
vratih
je
zaslišal
Bobojedčevo
vzdihovanje
:
"
Boga
mi
–
mrzla
zima
stoji
pred
pragom
–
kaj
bo
,
kaj
bo
?
Gola
je
moja
bosotinja
–
u-u
!
"
Okrenil
se
je
in
šel
k
siromaku
.
"
Otroci
mi
jokajo
doma
,
"
je
javknil
bedni
trgovec
s
carskim
lesom
.
"
Naj
jokajo
,
saj
ti
jih
nisi
učil
,
"
je
malomarno
odvrnil
Vilar
še
vedno
zamišljen
v
Stritarjevo
lisko
.
"
Sami
so
se
naučili
,
istinabog
!
O
,
velika
je
tvoja
pamet
,
gospodine
Franjo
!
Srečna
je
majka
,
ki
te
je
nosila
,
in
srečna
je
ženska
,
ki
bo
rodila
od
tebe
.
U-u
!
"
Vilar
je
natresel
nekaj
srebra
predenj
in
mu
naročil
pozdrav
za
Danico
.
Bobojedac
je
z
živahno
kretnjo
pobiral
in
mrmral
nekaj
o
bednih
katolikih
in
učenih
ljudeh
.
Majka
je
drobnela
za
Vilarjem
,
ki
se
je
napotil
na
kazinski
vrt
.
Ona
je
ostala
na
poti
,
boječ
se
razkačenega
vojaka
,
on
je
šel
naravnost
h
kegljišču
.
Ogledujoč
pohabljeno
žival
,
je
zmajeval
z
glavo
.
Pristopil
je
brkasti
vojak
.
"
Zakaj
ste
tako
razmrcvarili
žival
?
Ali
se
vam
nič
ni
smilila
?
"
je
vprašal
Vilar
v
tonu
dobrega
in
mirnega
,
človeka
,
ki
pričakuje
dobroto
od
sobrata
.
"
Zgodilo
se
je
mrhi
po
njenih
zaslugah
,
"
je
moško
odgovoril
brkič
.
"
Dajte
kravo
nazaj
!
Lepo
napitnino
dobite
od
mene
in
tudi
škodo
povrnem
.
"
Vojak
je
pogledal
v
višek
,
kakor
bi
bila
tam
napisana
lepa
beseda
napitnina
.
Pomislil
je
nekaj
,
ker
močno
mu
je
ugajala
ponudba
,
toda
kaj
,
ko
je
bilo
prepozno
.
Potresel
je
z
glavo
kakor
lisica
pod
nedosežnim
grozdjem
.
"
Ne
morem
,
gospod
!
Krava
stoji
že
v
jutranjem
raportu
prijavljena
kot
plen
.
In
kar
je
priplenjeno
,
denejo
naš
poveljnik
gospod
stotnik
Hvalibogovski
vse
na
protokol
.
Ob
osmih
bodo
vstali
,
ob
devetih
pridejo
sem
pogledat
.
Kar
zaukažejo
gospod
stotnik
,
to
se
mora
zgoditi
,
pa
je
amen
besedi
.
"
Zasukal
se
je
na
peti
in
je
odšel
v
kazino
.
Vilar
je
šel
k
Jali
,
da
se
prepriča
,
napreduje
li
delo
po
njegovih
odredbah
.
Ob
desetih
je
stal
že
pred
stotnikom
Hvalibogovskim
,
da
poravna
kravjo
afero
.
Hvalibogovski
se
je
šetal
po
pisarni
od
Bema
do
Košciuszka
in
premišljeval
o
tajnem
ukazu
,
ki
je
prišel
od
sarajevskega
vojnega
kora
,
in
je
iznova
zabičal
vsem
poveljnikom
vojaških
krdel
ter
vsem
načelnikom
vojaških
gosposk
,
naj
skrajno
previdno
pazijo
na
vsako
sumljivo
gibanje
v
ljudstvu
in
naj
vsak
nered
,
ki
bi
mogel
kaliti
mir
v
zasedenih
deželah
,
nemudoma
naznanijo
kornemu
poveljstvu
,
ki
razpolaga
z
zadostno
vojaško
silo
in
hoče
v
kalu
zadušiti
vsak
odpor
ter
precej
skraja
zavdati
strah
nezadovoljnim
elementom
.
Stotniku
so
v
glavi
zamrleli
različni
položaji
,
v
katere
bi
lahko
prišla
tuzlanska
vojaška
sila
,
ko
bi
se
v
tem
ali
onem
delu
okraja
pojavil
upor
.
Za
vsak
slučaj
je
imel
primerne
ukrepe
,
o
katerih
bi
poročal
generalu
.
Tisti
hip
,
ko
je
vstopil
Vilar
,
je
začel
v
mislih
ponavljati
svoje
vojne
načrte
.
Moten
je
bil
in
to
mu
ni
bilo
prav
.
Ker
je
bil
pa
inženir
zaradi
mostu
generalov
zaupnik
,
mu
je
po
prijaznem
pozdravu
ponudil
stol
ter
ga
vprašal
,
kaj
je
povzročilo
čast
,
ki
ga
je
doletela
z
njegovim
posetom
.
"
Malenkostna
stvar
me
je
privedla
k
vam
,
gospod
stotnik
,
"
je
rekel
Vilar
s
priljudnim
in
samozavestnim
nasmehom
,
kakor
bi
sedel
v
prijateljevi
sobi
.
"
Moji
gospodinji
je
nocoj
to
noč
ušla
krava
.
Že
ni
bila
dobro
privezana
,
ali
Bog
ve
kaj
–
"
"
O
,
glejte
no
,
gospod
inženir
!
Čujmo
in
strmimo
!
Iz
vaše
hiše
je
prišla
dragocena
priza
na
naš
vrt
?
"
Hadžirumba
se
je
spomnil
,
da
nima
pred
seboj
samo
inženirja
,
ampak
tudi
mladega
rezervnega
poročnika
,
v
čigar
neizkušenost
in
samoljubnost
mora
podregati
z
nasmeš
ljivo
besedo
.
Vilarju
se
je
zdela
ta
beseda
cinična
in
ga
je
nekoliko
zmedla
.
"
Krava
je
zašla
na
kazinski
vrt
–
"
"
Nihče
ne
sme
zaiti
na
kriva
pota
.
Tega
smo
se
učili
že
v
prvem
katekizmu
.
"
"
Lastnica
krave
je
siromašna
,
siromašna
majka
–
"
"
Vsi
smo
siromaki
in
bedni
hudiči
na
svetu
,
"
je
vzdihnil
Hvalibogovski
in
pokimal
.
"
Dosti
bi
imel
opravka
,
kdor
bi
hotel
vsem
ustreči
.
Še
Bog
ne
more
.
"
"
Poštena
,
zanesljiva
ženska
je
moja
gospodinja
in
nazaj
bi
rada
dobila
svojo
žival
.
"
"
Umevno
,
umevno
.
Zanesljiva
pa
ni
,
ker
je
tako
grdo
okregala
našega
vojaka
,
ki
je
storil
samo
svojo
dolžnost
.
Kako
se
imenuje
vaša
gospodinja
?
"
"
Mara
Grgićeva
.
V
Saparijevi
ulici
ima
majhno
hišico
in
to
kravo
,
drugega
pa
nič
.
Zato
bi
vas
prosil
–
"
"
To
ime
mi
je
že
znano
,
"
je
rekel
stotnik
ter
stopil
k
pultu
,
kjer
je
na
papirno
podlago
nekaj
zabeležil
.
Vilar
je
vstal
.
Nič
dobrega
ni
pričakoval
od
tega
trdosrčnega
človeka
,
ki
se
je
,
položivši
desnico
v
levo
dlan
,
po
strani
postavil
predenj
ter
mu
govoril
čez
ramo
,
strmeč
v
poljskega
generala
na
steni
:
"
Vaša
Mara
Grgićeva
ni
poštena
.
Spominjam
se
je
,
da
je
lani
stanoval
pri
njej
uradnik
.
Plačeval
ji
je
mesečnih
6
gold
.
za
sobo
,
a
ona
je
davčni
oblasti
napovedala
samo
5
gold
.
,
ker
je
ta
znesek
še
prost
davka
,
oni
prvi
pa
ne
.
Še
uradniku
je
prigovarjala
,
naj
napove
nižji
znesek
.
To
ni
pošteno
,
takšnim
ljudem
ne
smemo
dajati
potuhe
.
Kam
pa
pridemo
,
ako
bo
vsak
utajil
svoj
zaslužek
in
dohodek
?
Tukajšnji
ljudje
niso
disciplinirani
,
pod
sultanom
je
delal
vsak
,
kar
je
hotel
.
Čakajte
–
še
nekaj
–
vse
se
mi
zdi
–
"
Hvalibogovski
je
stopil
k
omari
in
izvlekel
iz
nje
črn
sešitek
,
obrnil
je
nekaj
listov
in
zdajci
je
ves
vztrepetal
ter
se
pošibil
v
kolenih
.
"
Je
že
res
!
"
je
vzkliknil
in
izobrazil
grozo
na
obličju
.
"
Glejte
,
vaša
gospodinja
se
nahaja
v
moji
črni
knjigi
med
tistimi
hišnimi
posestniki
,
ki
lani
,
ko
smo
obhajali
svoj
praznik
,
ni
marala
obesiti
naše
zastave
na
svojo
hišo
,
čeprav
so
ji
zastavo
poslali
iz
konaka
.
O
,
ta
pa
ni
zanesljiva
,
gospod
inženir
!
Naš
poklic
je
,
da
privadimo
te
ljudi
z
železno
roko
discipline
in
našega
reda
.
"
Skraja
so
se
vse
Vilarjeve
lične
črte
združile
v
lahen
nasmeh
,
poln
milobe
,
saj
je
nastopil
v
poslu
ponižno
vdanega
prosilca
;
ko
pa
je
slišal
o
majkinih
prestopkih
,
je
dvignil
obrvi
ter
se
zagledal
v
potlačeni
in
razdrti
nos
generala
Bema
,
pri
čemer
so
se
odkodersibodi
prikradle
neke
satirske
poteze
v
njegov
nasmeh
,
ki
so
še
narastle
pri
poslednjih
stotnikovih
besedah
,
zakaj
spomnile
so
ga
korejskih
porcelanastih
klobukov
,
ki
bi
jih
bil
dični
Hadžirumba
rad
nataknil
tudi
Slovencem
.
"
Nu
,
gospod
stotnik
,
"
je
zaprosil
,
naklonivši
glavo
,
"
kršila
se
je
disciplina
,
rad
priznavam
,
toda
vse
to
je
opravičljivo
pri
teh
ljudeh
,
ki
ne
tiče
še
v
naši
kulturi
.
"
Hvalibogovski
,
ki
je
bil
zapazil
ves
satirski
zasmeh
Vilarjev
,
se
je
z
vsem
telesom
okrenil
k
njemu
ter
zastrmel
v
njegove
oči
.
"
Gospod
inženir
,
vi
me
ne
bodete
učili
,
kaj
je
tu
opravičeno
,
kaj
ne
.
"
"
Gotovo
ne
,
gospod
stotnik
,
"
je
pohitel
oni
malo
razkačen
.
"
Toda
pomislite
,
prosim
,
kdo
naj
zdaj
daja
majki
mleka
in
masla
?
"
"
Kdor
hoče
.
Jaz
ne
morem
in
vi
tudi
ne
.
To
se
pravi
:
vi
ji
lahko
kupujete
oboje
,
ker
ste
dober
človek
.
"
Samo
zlobo
in
ironijo
je
kazal
stotnikov
obraz
in
pogled
.
"
Rad
bi
nosil
do
konca
dni
zavest
dobrote
v
sebi
,
pa
naj
me
zaradi
tega
zasmehuje
,
kdor
more
.
"
Hvalibogovski
se
je
sklonil
bliže
k
Vilarju
.
Oduren
in
hreščav
je
bil
njegov
glas
.
"
Dajte
si
dopovedati
,
gospod
inženir
,
da
vi
ne
veste
,
s
kakšnimi
zanikarnimi
ljudmi
imamo
tukaj
opravka
.
Vi
jih
ne
poznate
do
dna
,
ker
ste
kratek
čas
tukaj
,
a
mi
smo
jim
preiskali
obisti
in
vemo
,
kaj
je
notri
:
samo
sovraštvo
do
nas
in
pohlepnost
po
izkoriščanju
vojakov
in
uradnikov
.
Za
zgled
naj
vam
bo
vaša
,
poštena
'
majka
.
"
"
Njena
kazen
bo
za
njeno
siromaštvo
itak
velika
,
ker
dobi
kravo
vso
pohabljeno
nazaj
.
"
"
Dobi
jo
nazaj
,
kakršna
je
.
Nismo
razbojniki
,
da
bi
siloma
jemali
komu
.
Žival
je
prišla
sama
in
dosti
nam
je
naredila
škode
.
Popoldne
napravim
opis
kaznivega
dejanja
,
da
ostane
črno
na
belem
,
kaj
se
je
zgodilo
.
Brez
globe
je
ne
vrnemo
.
Naš
vrtni
zaklad
potrebuje
prispevkov
.
Vi
ne
veste
,
koliko
mi
da
vrt
posla
,
skrbi
in
stroškov
,
Sam
sebe
mora
živiti
,
od
erarja
ne
dobi
ničesar
.
To
je
cvetlični
in
zabavni
vrt
za
našo
gospodo
,
ne
pa
za
krave
.
Zato
treba
kaznovati
vašo
gospodinjo
,
da
bo
drugim
za
strašilo
.
Naj
se
drugi
zgledujejo
ob
tem
slučaju
,
globa
naj
ostraši
vsakega
,
kdor
bi
hotel
goniti
živino
na
naš
svet
.
In
protokol
je
tudi
potreben
,
da
imam
kaj
v
rokah
"
–
stotnik
je
s
prsti
desnice
potrkal
v
odprto
levo
dlan
–
"
protokol
,
protokol
,
to
je
tista
reč
,
ki
me
krije
,
ko
bi
mi
kdo
očital
nepravilnost
ali
pa
takozvane
atrocites
.
Tu
mora
biti
človek
za
vsak
slučaj
pripravljen
,
tu
veje
drugačen
veter
nego
onkraj
Save
.
Nevarno
je
tukaj
in
pozebe
človek
,
ako
ne
stopi
v
zatišje
.
Vi
ste
dobra
duša
,
gospodine
Franjo
,
vijolici
bi
vas
primerjal
,
ki
prikrita
v
samoti
razširja
dobrodejni
duh
krog
sebe
,
toda
pazite
,
da
ne
pozebete
v
viharjih
,
ki
prihrume
morda
še
to
zimo
.
Glejte
"
–
stotnik
je
s
prstom
pokazal
na
mizo
,
kjer
je
razgrnjen
ležal
korni
ukaz
–
"
glejte
,
ravno
danes
sem
prejel
iz
Sarajeva
nekaj
prav
zanimivega
in
sumljivega
,
nekaj
,
kar
vtepava
načelnikom
in
predstojnikom
največjo
previdnost
in
opreznost
.
Intencije
visokega
kornega
poveljstva
–
no
reč
je
strogo
tajna
–
"
Hvalibogovski
se
je
skrčil
,
kakor
bi
moral
pod
pezo
tajnega
ukaza
pasti
na
kup
;
dvignil
je
roki
,
češ
:
Naj
se
zgodi
volja
božja
!
–
in
ves
seseden
stopil
k
mizi
,
hoteč
se
iznebiti
nesimpatičnega
posetnika
.
Vilar
je
stopil
za
njim
.
"
Povejte
mi
,
gospod
stotnik
,
globo
,
jaz
jo
plačam
.
"
Hvalibogovski
se
je
razmahoma
okrenil
k
njemu
.
"
Nikarte
,
nikarte
!
Kaj
koristi
globa
,
ki
jo
naložimo
in
sami
odrajtamo
.
S
tem
pljujemo
v
lastno
skledo
.
Kazen
naj
bo
občutljiva
ali
pa
naj
je
ne
bo
.
Vi
ste
vendar
član
naše
družbe
,
ki
je
prevzela
nalogo
,
da
pokori
te
ljudi
–
"
"
A
uničevati
jih
ne
smemo
.
Tem
ubogim
ljudem
treba
prizanašati
,
gojiti
jih
treba
,
da
se
rede
in
da
jih
potem
laže
strižemo
,
"
je
rekel
Vilar
.
Zašel
je
v
zbadljiv
ton
.
"
Čutijo
naj
našo
premoč
,
zato
niti
ena
naša
odredba
ne
sme
biti
takšna
,
da
se
ji
lahko
ognejo
brez
škode
.
Ako
Mara
Grgićeva
ne
more
plačati
globe
,
prodamo
njeno
kravo
in
stvar
je
poravnana
.
"
"
Onda
bi
ji
jaz
moral
kupiti
drugo
in
boljšo
,
prej
bi
ne
imel
miru
.
"
Stotnik
se
je
odurno
posmejal
.
"
Vi
ste
nepoboljšljiv
filantrop
.
Vedite
pa
,
da
se
naša
situacija
od
dne
do
dne
hujša
.
Naša
odgovornost
je
velika
.
Vsa
Evropa
gleda
na
nas
,
kako
vršimo
prevzeto
nalogo
.
Nič
mlečne
filantropije
,
prav
nič
.
Zdaj
treba
napeti
drugačne
strune
.
"
Vitar
se
je
prestrašil
tega
krutega
človeka
.
"
Torej
nič
filantropije
?
Onda
vem
,
da
sem
prišel
zaman
prosit
.
"
"
Zaman
,
zaman
.
Vedite
pa
tudi
,
da
kdor
ni
z
nami
,
je
proti
nam
.
Iztreznite
se
in
ne
vmešavajte
se
v
posle
,
ki
vam
nič
mar
niso
.
"
"
Klanjam
se
,
gospod
stotnik
!
"
je
glasno
in
zadirčno
govoril
Vilar
,
vrteč
čepico
v
roki
,
pomikajoč
se
vznic
proti
durim
in
zroč
na
Bemov
nos
.
"
Klanjam
se
!
"
je
ponovil
,
kakor
bi
hotel
reči
:
Nisem
voljan
poslušati
vaših
propovedi
!
Ko
je
drugi
dan
majka
iz
konaka
dobila
ukaz
,
naj
plača
naloženo
globo
,
je
Vilar
sam
šel
v
konak
,
sam
odštel
denar
,
hoteč
strmečim
in
muzajočim
se
uradnikom
pokazati
,
da
ga
nič
ne
peče
,
ako
ga
tuzlanska
gospoda
zasmehujejo
zaradi
človekoljubnosti
.
In
tuzlanska
družba
ga
je
zasmehovala
,
kakor
se
spodobi
človeku
,
kateri
ima
svoje
nazore
različne
od
onih
,
ki
so
običajni
v
družbi
,
smatrajoči
se
za
krotilko
premaganega
ljudstva
.
Šla
je
mimo
njega
bobnečih
korakov
in
on
ni
hotel
z
njo
.
Njena
oholost
mu
je
izpodjedla
zaupanje
vanjo
in
podpalila
njegovo
gorečnost
za
revne
ljudi
.
Kmalu
je
opazil
,
da
ga
kazinski
ljudje
ne
marajo
,
da
jim
velja
za
mehkužnega
idealista
,
da
gledajo
po
strani
,
se
muzajo
pred
njim
,
se
mu
smejejo
za
hrbtom
in
ga
obrekujejo
.
Nekateri
so
mu
zavidali
za
njegovo
neodvisnost
,
drugi
za
njegovo
znanje
,
tretji
so
ga
sovražili
,
ker
se
je
začel
ogibati
kazine
,
tega
središča
tuzlanskega
življenja
in
nove
kulture
,
četrti
niso
mogli
umeti
,
kako
se
more
inteligenten
človek
bratiti
s
čuži
,
posedati
po
hanih
in
poslušati
dolgočasne
guslarje
.
Vilar
se
je
namreč
vsako
popoldne
zatekel
v
okolico
,
dočim
je
"
kulturni
otok
"
v
kazini
in
pri
Agularju
igral
karte
in
na
biljardu
.
Obhodil
je
vse
hribe
na
severu
in
na
jugu
mesta
,
spoznal
je
vse
poti
in
stezice
,
v
vsakem
hanu
se
je
ustavil
.
Zelo
se
mu
je
priljubilo
to
samevanje
,
združeno
s
hojo
.
Narava
si
je
že
nadela
svojo
koketno
jesensko
obleko
,
že
se
je
začela
spogledovati
s
svojo
dozdevno
smrtjo
,
povsod
je
kazala
neko
omamljenost
kakor
dotekajoča
ura
.
Jesenski
podleski
so
bili
že
docveli
,
po
kamenju
so
se
kakor
srebro
svetili
slinasti
polžji
sledovi
,
goste
pajčevine
so
omreževale
vršiče
mladih
smrečic
,
solnčni
žarki
so
se
onemogli
lili
na
zemljo
:
babje
leto
je
nežno
vspavalo
mehko
stvarstvo
.
Zamišljen
je
korakal
Vilar
med
raznobojnim
listjičem
,
pripravljajočim
se
na
pogin
.
In
zdelo
se
mu
je
,
da
nikdar
ni
v
tako
dobri
družbi
kakor
takrat
,
kadar
je
sam
.
Kolikorkoli
je
imel
na
svetu
prijateljev
,
z
vsemi
se
je
pomenkoval
v
samoti
brez
strahu
,
da
bi
se
komu
zameril
in
bi
od
tega
trpela
čast
;
in
sovražnikov
mu
ni
trebalo
poslušati
.
Spoznal
je
,
kako
lahko
postane
človek
razposajeno
vesel
,
kadar
je
sam
.
Polasti
se
ga
široka
prešernost
,
kateri
da
naposled
na
vse
grlo
duška
v
prešerni
pesmi
daljne
domovine
.
ali
pa
v
glasni
deklamaciji
lepo
zaokroženih
verzov
,
ki
so
se
v
deških
letih
za
veke
zadolbli
v
spomin
.
S
svoje
poti
je
videl
v
daljavi
zelene
kope
Majevice
in
Čaklavice-planine
,
lesketajoče
se
v
motnih
solnčnih
žarkih
.
In
zamikalo
ga
je
tja
.
Najel
si
je
pri
Bošnjaku
osedlanega
konjiča
,
ki
ga
je
zanesel
v
temne
doline
in
na
svetle
,
okrogle
vrhove
,
od
koder
je
gledal
v
rodovitno
Posavino
.
Oni
v
mestu
so
se
škodoželjno
rogali
,
rekoč
:
Le
počakajte
,
sreča
se
na
samotni
poti
z
groznim
hajduškim
pogledom
in
nikdar
več
se
ne
bo
upal
v
planino
.
Toda
Vilar
nikdar
ni
srečal
sumljivega
človeka
:
bodisi
,
da
se
hajduki
niso
skrivali
v
tistih
krajih
,
bodisi
,
da
so
poznali
dobroto
gospodina
Franja
in
so
se
mu
ogibali
.
General
ga
je
večkrat
vabil
,
naj
pride
v
kazino
.
Izgovarjal
se
je
,
da
mu
škoduje
tobačni
dim
,
v
resnici
pa
mu
je
tako
omrzela
tuzlanska
družba
,
da
ni
hotel
imeti
z
njo
nobenih
stikov
več
.
Opoldne
je
kosil
pri
Agularju
,
zvečer
pa
mu
je
majka
prinašala
večerjo
domov
.
Dolgo
v
noč
je
sedel
pri
knjigah
.
Delo
pri
mostu
,
izprehodi
in
knjige
,
ta
modra
razvrstitev
telesnega
in
duševnega
dela
bi
bila
odvračala
od
njegovega
samotarstva
morečo
dolgočasnost
,
dolgo
bi
bil
izhajal
brez
družbe
na
otoku
,
a
njeno
življenje
je
bilo
tako
mnogostransko
,
da
ga
je
moralo
tu
in
tam
pritegniti
v
svoj
kolobar
,
njen
vpliv
je
bil
tako
močan
,
da
se
mu
ni
mogel
povsem
odtegniti
.
Ta
gospoda
je
bila
nasilna
,
kolikor
se
ji
je
zljubilo
,
ničemna
,
kolikor
je
mogla
biti
,
trda
,
odločna
in
brezsrčna
.
Ohola
in
mogočna
si
je
lastila
pravice
do
vsakega
človeka
in
zahtevala
je
,
da
se
ji
v
nekem
oziru
in
v
gotovih
slučajih
pokori
tudi
Vilar
.
Ves
čas
svojega
bivanja
v
Tuzli
je
bil
samo
dvakrat
pri
Hrenovih
in
enkrat
je
posetil
Bajićeve
in
še
tistikrat
si
je
poset
pri
Bajićevih
uredil
tako
,
da
ni
dobil
doma
Ljubice
in
Katice
.
Zato
sta
na
ulici
obe
odzdravljali
njegovim
pozdravom
hladno
,
zvisoka
,
stisnjenih
ustnic
.
Ob
deževnih
dneh
je
hodil
popoldne
v
kavarno
in
tam
je
sedel
k
Bajiću
.
Toda
ta
je
postal
malobeseden
in
razdražen
ljudomrzec
,
takšen
,
da
iz
njega
ni
bilo
mogoče
spraviti
besede
.
Očividno
je
kazal
,
kako
ga
peče
ženina
nezvestoba
in
da
ga
je
sram
.
Nekoč
,
sredi
vinotoka
,
je
srečal
na
čaršiji
Bajićevo
mater
.
Poljubil
ji
je
roko
.
"
Veste
,
gospod
inženir
,
da
smo
onstran
Save
,
ne
hotela
bi
,
da
mi
na
ulici
poljubite
roko
,
"
je
veselo
zasvirala
,
"
toda
tukaj
naj
se
zgledujejo
Turki
,
kako
treba
ravnati
s
pošteno
žensko
.
S
tem
stopam
tudi
jaz
s
kulturonosci
.
"
Potem
ga
je
pokarala
,
da
je
zgrešil
pot
v
njeno
hišo
,
hkratu
ga
je
opravičila
z
žalostnimi
razmerami
v
tej
hiši
in
z
njegovimi
obilnimi
posli
.
Opozorila
ga
je
na
tuzlansko
gospodo
,
kako
jih
je
razdražil
.
"
Prav
se
je
zgodilo
mogočnemu
Buzdugi
,
"
je
nadaljevala
.
"
Silno
se
je
osmešil
.
Pa
glejte
,
kakšni
so
ti
ljudje
!
Vi
ste
vendar
pošteno
nastavili
svoje
prsi
,
a
s
tem
niste
želi
njih
priznanja
.
Pravzaprav
je
Samojlo
v
takšne
škripce
spravil
nadporočnika
,
a
žid
je
dobrotnik
in
krmilec
,
zato
on
ni
kriv
,
ampak
vi
ste
krivi
.
Vi
ste
zadali
globoko
rano
njih
samoljubnosti
.
Sicer
so
polni
razvratnosti
,
a
svojo
takozvano
čast
morajo
imeti
,
da
se
igrajo
z
njo
.
Vedno
se
še
smejem
tistemu
dvoboju
in
blagrujem
vas
,
posebno
pa
še
zaradi
Grgićeve
krave
.
Vi
ste
doživeli
tukaj
razburjene
ure
,
a
tudi
pri
nas
ni
prijetno
.
"
"
Kaj
dela
Bajić
,
kaj
njegova
mlada
ženka
?
"
je
vprašal
Vilar
,
ko
se
mu
je
pokazalo
,
da
se
to
vprašanje
ne
bo
zdelo
neskromno
,
ne
brezobzirno
.
Gospejin
obraz
se
je
zasenčil
,
bolest
je
zatrepetala
na
njem
.
"
S
tem
zakonom
si
je
Saša
nakopal
žveplo
in
ogenj
na
glavo
.
Upala
sem
,
da
bo
bolje
,
kadar
ji
gre
izpred
oči
oni
grdi
židovski
malik
,
pa
še
huje
je
.
Kako
se
le
more
zakonska
ženska
tako
zatelebati
v
tujega
človeka
?
Saša
se
ji
prilizuje
,
na
rokah
bi
jo
nosil
,
a
ona
kar
očividno
kaže
,
kako
malo
ga
mara
.
Poprej
je
skrivala
svoje
pregrešno
razmerje
,
hlinila
se
je
,
a
zdaj
se
ga
nič
več
ne
sramuje
.
Veste
,
da
govori
s
sestro
vedno
le
madžarski
,
to
je
jezik
,
ki
ga
Saša
slišati
ne
more
.
Kar
pri
mizi
se
tako
pogovarjata
in
večkrat
sem
že
slišala
,
da
se
pomenkujeta
o
onem
zapeljivcu
v
Banjaluki
.
Kakor
bi
namenoma
hotela
žaliti
mojega
sina
.
In
Ljubica
dobiva
skrivoma
pisma
iz
Banjaluke
–
dobro
vem
.
S
povešeno
glavo
mi
hodi
Saša
cele
popoldneve
po
polju
,
kakor
bi
štel
repo
in
korenje
.
Zahvalite
Boga
,
da
se
niste
navezali
na
Katico
.
Ta
ne
bo
nič
boljša
.
"
Vilar
je
majal
z
glavo
,
češ
:
hudo
je
in
pomoči
ne
vem
nobene
.
In
oprezno
je
dejal
;
"
Gospod
Bajić
naj
bi
izpregovoril
z
njo
in
naj
bi
ji
povedal
–
"
"
Kaj
?
Ali
naj
ji
reče
:
Bodi
samo
moja
,
če
ne
,
te
ustrelim
.
"
"
O
ne
,
tako
grozovit
nisem
,
milostiva
.
"
"
Korobač
naj
bi
vzel
in
jo
pretepel
.
Turek
pravi
,
da
treba
ženo
,
otroke
in
psa
biti
in
rediti
.
"
"
Ne
,
tudi
tako
ne
.
To
bi
mu
nič
ne
hasnilo
.
Kratko
malo
naj
bi
ji
rekel
:
Veš
kaj
,
ljuba
,
midva
se
ne
ujemava
,
ti
ne
maraš
več
zame
,
samo
življenje
mi
greniš
,
povrni
se
torej
k
svojemu
očetu
.
"
"
Onda
bi
šla
v
Banjaluko
.
"
"
Naj
gre
.
"
"
Bog
naredi
že
konec
tem
neznosnim
razmeram
–
tako
ali
tako
!
"
je
vzdihnila
gospa
in
solza
ji
je
zdrknila
po
velem
licu
.
Vilar
je
v
svoji
notranjosti
triumfiral
,
da
se
ni
navezal
na
Katico
.
,
Boljša
ne
bo
,
nego
je
njena
sestra
,
'
mu
je
govorilo
nekaj
,
kadar
se
je
spomnil
gospice
.
Vedel
je
,
kar
je
moral
videti
tudi
slepec
,
namreč
da
je
bil
zakon
pri
Ljubici
samo
okvir
za
izlete
,
flirt
in
zabavo
,
neka
forma
za
lahkomiselno
življenje
.
Slišal
in
čital
je
o
takšnih
zakonih
,
videl
je
že
ženske
,
ki
so
se
spotaknile
na
zakoniti
poti
in
so
teptale
rodbinski
ugled
.
Vseh
vprek
ni
obsojal
,
ker
je
vedel
,
da
ne
more
ne
ženska
ne
moški
pred
vstopom
v
zakon
pogledati
v
vse
kote
tuje
hiše
,
ne
more
razbrati
vseh
gubic
tujega
srca
.
Za
nekatere
je
imel
svojo
utemeljeno
opravičbo
,
za
Ljubico
je
ni
mogel
najti
.
Naj
je
presodil
zadevo
s
te
ali
one
strani
,
vedno
je
Bajić
duševno
in
telesno
nadkriljeval
pl.
Pesterja
.
Za
načelnika
je
govorilo
samo
njegovo
višje
dostojanstvo
in
bogastvo
,
stvari
,
ki
nimajo
za
tako
nravno
urejenega
človeka
,
kakor
je
bil
Vilar
,
nobene
cene
.
Prve
dni
novembra
je
dogradil
most
in
prejel
generalovo
pohvalo
.
Njegovo
slovo
od
Tuzle
je
bilo
kratko
.
Posetil
je
Hrenove
in
Bajićeve
,
drugod
se
ni
pokazal
.
Tako
na
tihem
in
skrivaj
se
je
odpeljal
,
da
so
po
pravici
govorila
tuzlanska
gospoda
,
da
ga
je
vzela
noč
in
megla
.
Zgodaj
v
jutro
je
ukazal
zapreči
voz
,
ki
je
prejšnji
večer
prišel
izpod
Konj-planine
.
Za
voznika
ni
bil
več
Marko
Krpica
,
ampak
bivši
kuhar
Mrkezkov
Janez
od
Sv.
Frančiška
v
Savinjski
dolini
.
Vilar
se
je
obveselil
Gorogranca
:
imel
bo
na
potu
za
tovariša
Slovenca
,
s
katerim
se
lahko
pomeni
kaj
.
Bilo
je
pusto
jesensko
jutro
.
Od
mraka
,
ki
je
ležal
po
dolinah
,
je
človeku
mrlelo
pred
očmi
,
po
nižjih
hribih
so
se
plazile
lahne
meglice
,
najvišji
vrh
je
zastirala
težka
megla
,
kakor
bi
si
bil
nadel
siv
turban
.
,
V
sredini
tihe
gozdne
prirode
bom
preživel
zimo
ter
skrbel
za
delavce
,
'
je
premišljeval
,
sedeč
na
vozu
.
,
Morda
ne
potečejo
tedni
mirno
,
a
vsekakor
je
tam
prijetneje
nego
v
mestu
pri
brezsrčni
družbi
.
Zadnje
tedne
sem
nekako
otrpnil
za
vse
,
kar
se
godi
na
otoku
.
Gotovo
izvirajo
od
tam
tudi
koristni
poizkusi
,
poštena
stremljenja
,
dobra
volja
,
toda
vse
to
utone
v
krivicah
teh
krutih
ljudi
.
Čemu
imajo
Jovico
toliko
časa
zaprtega
,
čeprav
so
prepričani
o
njegovi
nedolžnosti
!
'
Obžaloval
je
,
da
njegovo
pričevanje
ni
osvobodilo
Miloševića
,
kar
je
obetal
Danici
.
V
Tuzli
je
bil
parkrat
sklenil
,
da
sede
na
konja
in
pojezdi
pod
Konj-planino
ter
izpregovori
z
deklico
,
toda
okolnost
,
da
ni
mogel
rešiti
njenega
brata
,
ga
je
zadrževala
od
izleta
.
,
Še
to
zimo
se
hočem
ruvati
z
Bierkopfom
–
tako
je
nadaljeval
svoje
misli
–
potem
pa
hajdi
dalje
v
svet
!
In
Danica
pojde
z
menoj
.
Tukaj
me
bodo
zasmehovali
,
da
vzamem
preprosto
deklico
,
pa
ona
ni
iz
takozvanega
nizkega
rodu
,
saj
je
hčerka
hercegovskega
vojvode
.
Njenega
očeta
ni
imenoval
ne
cesar
ne
sultan
za
vojvodo
,
narod
ga
je
dvignil
na
ščit
,
ko
je
bil
spoznal
njegovo
silno
dušo
in
plemenito
ter
požrtvovalno
ljubezen
do
Hercegovine
.
Svojo
ženo
bom
gledal
s
svojimi
očmi
:
kakšna
se
bo
zdela
drugim
ljudem
,
za
to
mi
ni
mar.
'
In
začela
se
mu
je
smehljati
rodbinska
sreča
,
kakršno
je
videl
pri
Hrenovih
:
tu
in
tam
kakšne
neprilike
in
sitnosti
,
a
človek
se
jih
privadi
in
za
njimi
zasije
tem
lepše
solnce
sreče
.
Sklenil
je
,
da
že
z
novim
letom
odpove
deželni
vladi
službo
.
Ker
je
bil
z
njo
dogovorjen
za
trimesečno
odpoved
,
bi
moral
služiti
še
do
konca
sušca
.
In
spomladi
z
Danico
dalje
v
svet
,
kamor
kaže
božji
prst
.
V
Samojlovem
hanu
je
trebalo
poduškati
,
ker
voznik
je
moral
spotoma
naložiti
meso
in
še
nekaj
drugega
brašna
za
delavce
.
Samojlo
in
njegova
žena
sta
skrajno
prijazno
pozdravila
inženirja
,
ki
se
pa
za
njih
uslužnost
ni
zmenil
dosti
in
je
le
priganjal
liferanta
,
naj
hitro
odmeri
.
"
Oh
,
gospod
inženir
!
Kako
sem
vesela
,
da
ste
se
zopet
vrnili
.
Zdaj
zopet
zavlada
toliko
potrebni
mir
v
delavski
koloniji
,
"
je
govorila
sveža
in
brhka
gospa
Etelka
in
Samojlo
je
zlostno
kimal
,
obračajoč
oči
zdaj
na
inženirja
,
zdaj
na
ženo
.
"
Kaj
do
zdaj
ni
bilo
miru
?
"
se
je
začudil
Vilar
.
"
Vsa
hrana
je
bila
za
nič
,
ker
ni
prišla
iz
vaših
rok
.
"
"
Čudno
,
da
morejo
samo
moje
roke
deliti
take
dobrote
.
"
Tedaj
je
priskočil
Samojlo
.
"
Gospod
inženir
,
vi
boste
s
svojim
vplivom
vsekakor
dosegli
,
da
se
izboljšajo
razmere
.
Vi
ste
hraber
človek
,
vas
se
bodo
bali
.
Toda
kar
se
tiče
znamk
,
ne
pojde
po
vašem
.
Bog
pravični
ve
,
da
ni
mogoče
;
z
njimi
stoji
in
pade
vsa
moja
kramarija
.
"
"
Ste
li
v
tej
zadevi
dobili
kaj
od
deželne
vlade
?
"
"
Dobil
in
odgovoril
sem
,
da
odneham
od
znamk
,
a
v
tem
slučaju
precej
zvišam
ceno
živilom
za
deset
odstotkov
.
Zdaj
imajo
na
izbiro
.
Boga
mi
,
rad
grem
od
tod
,
itak
se
pripravljajo
stvari
,
ki
nas
vse
skupaj
lahko
čez
noč
pomečejo
z
naših
prostorčkov
.
Čemu
so
mi
pa
dali
v
hišo
štiri
puške
,
ako
ne
zato
,
da
se
branim
razbojnikov
.
"
"
Pomislite
,
gospod
inženir
,
streljamo
naj
!
Bog
pravični
,
ali
je
res
že
tako
nevarno
!
"
"
Ne
lomi
z
rokama
,
Etel-leben
!
Samuel
Blaustift
je
lojalen
,
državi
vdan
človek
,
zato
so
mi
zaupali
orožje
.
Ime
Blaustiftov
je
na
visokih
mestih
na
dobrem
glasu
.
Moj
oče
David
Blaustift
je
bil
liferant
generala
Hainaua
na
Ogrskem
.
Hainau
je
imel
mojega
očeta
rad
,
še
zapreti
ga
je
dal
.
"
"
Ek
!
"
"
Po
nedolžnem
seveda
.
Moj
oče
je
dobil
ukaz
,
dobaviti
ovsa
za
celo
kolono
;
tako
je
zvedel
za
ves
vojni
načrt
.
Da
ne
bi
česa
izblebetal
nepoklicanim
ljudem
,
ga
je
dal
Hainau
zapreti
.
Čez
dva
dni
ga
je
izpustil
,
prosil
odpuščanja
in
bogato
ga
je
nagradil
.
Dosti
so
se
trudili
moji
predniki
za
državo
in
niso
obogateli
.
Zato
pravim
:
naj
mi
zaupajo
še
štiri
topove
,
tlake
jim
pa
le
nočem
delati
.
"
"
Vidim
,
da
so
bili
vaši
predniki
res
ugledni
ljudje
–
"
"
In
poštenjaki
,
kar
sem
tudi
jaz
.
Jaz
in
poštenje
,
to
si
je
tako
blizu
kakor
palec
in
mezinec
:
drug
lahko
drugega
objame
in
poboža
.
Vsakemu
sem
rad
pomagal
.
Le
naj
vam
pokaže
moja
ženka
,
koliko
Bošnjakov
ima
zapisanih
,
ki
so
dobili
pri
nas
blago
na
počak
.
Seve
–
na
brado
dajati
,
to
ugonobi
trgovca
,
in
zato
nismo
prišli
semkaj
,
da
bi
tukaj
potratili
,
kar
smo
si
pošteno
pridobili
onstran
Save
.
Poleg
vseh
udarcev
me
pa
doleti
včasi
tudi
sreča
.
"
"
Ker
ste
pošten
in
dober
človek
.
"
"
Pred
dvema
dnevoma
sem
zvedel
pri
sodišču
v
Tuzli
,
da
sem
postal
pravi
zemljiški
posestnik
v
Bosni
.
Veste
,
ta
han
ni
moj
;
s
travniki
vred
je
last
deželne
vlade
,
jaz
sem
samo
najemnik
.
A
zdaj
sem
postal
pravi
bosenski
zemljak
.
Če
se
mi
v
hanu
ne
obnese
,
se
polotim
poljedelstva
.
"
"
To
je
dobro
,
"
je
rekel
Vilar
.
"
Dobro
,
"
je
potrdil
Samojlo
ter
z
rokama
zaigral
ob
pazduhah
.
"
Glejte
,
kako
me
je
hotel
nabrisati
neki
aga
ne
daleč
od
tod
v
Posprečju
.
Za
Mujago
Kujundžića
ga
imajo
zapisanega
.
Pride
Mujaga
lansko
zimo
k
meni
in
pravi
:
,
Brate
,
posodi
mi
300
bank
!
Postaral
sem
se
in
pred
smrtjo
bi
rad
potoval
v
Meko
.
Čez
poletje
ti
denai
vrnem
.
'
Dobro
.
Ker
sem
vedel
,
da
ima
lepo
in
ugodno
ležeče
posestvo
,
sem
mu
posodil
.
Napisal
sem
pobotnico
,
namazal
Mujagi
s
tinto
palec
.
"
Tako
–
zdaj
pritisni
palec
sem
,
to
je
tvoj
podpis
.
Koncem
zime
je
odšel
.
V
njegovi
odsotnosti
je
njegova
sladkosneda
bula
vedno
pošiljala
k
meni
:
zdaj
po
kavo
in
sladkor
,
zdaj
po
riž
in
moko
,
včasi
se
ji
je
zahotelo
tudi
moje
slivovke
.
Njen
dolg
je
narastel
na
100
goldinarjev
,
ker
jemala
je
vedno
na
upanje
.
Pet
mesecev
je
pobožni
aga
potoval
in
molil
.
Tam
le
sredi
poletja
pride
domov
.
Omlati
pšenico
,
pobere
fižol
in
koruzo
,
otrese
češplje
,
toda
nič
ga
ni
k
meni
.
Napotim
se
torej
k
njemu
,
da
se
kaj
pomeniva
dva
pobratima
.
Mujaga
je
baš
sedel
na
pragu
svoje
hiše
ter
iz
peharja
jedel
sočne
češplje
.
–
Kako
si
,
brate
?
–
ga
vprašam
.
,
Dobro
,
fala
(
hvala
)
Bogu
!
'
mi
odgovori
.
–
Kako
ti
je
rodila
pšenica
?
,
Dobro
,
fala
Bogu
!
'
–
Kako
fižol
in
koruza
?
,
Dobro
,
fala
Bogu
!
'
–
Kako
češplje
?
,
Dobro
,
fala
Bogu
!
'
–
A
šta
radiš
,
brate
?
,
Fala
Bogu
,
ništa
!
'
Beseda
je
dala
besedo
,
in
polagoma
sem
zvedel
,
da
je
Mujaga
ves
svoj
pridelek
že
prodal
in
denar
potratil
.
A
vse
to
se
mu
je
zdelo
dobro
in
v
redu
.
Zagrozil
sem
mu
,
da
prodam
vso
živino
iz
njegovega
hleva
,
da
zaplenim
vse
,
kar
ima
v
hiši
,
samo
golo
bulo
in
otroke
mu
pustim
,
ako
mi
v
štirinajstih
dneh
ne
plača
dolga
,
ki
je
z
obrestmi
vred
narastel
že
na
500
goldinarjev
.
Mujaga
se
je
delal
ravnodušnega
in
na
vsako
mojo
prošnjo
je
mahnil
z
roko
in
pljunil
v
stran
.
Tako
sem
čakal
štirinajst
dni
,
a
Mujaga
nič
.
Tolažil
sem
se
,
da
ima
v
hlevu
lepo
živinico
in
nanjo
položim
pest
.
Kar
pride
orožnik
k
meni
in
mi
prinese
novico
,
da
se
namerava
aga
izseliti
v
Turčijo
in
da
pod
roko
prodaja
svoje
posestvo
nekemu
begu
.
Kakor
da
je
treščilo
vame
!
Nemudoma
tečem
k
Mujagi
.
Na
njegovem
dvorišču
naletim
na
ciganko
,
ki
je
služila
za
deklo
v
hiši
.
–
Kje
je
Mujaga
Kujundžić
?
vprašam
.
,
Ni
ga
,
'
odgovori
ciganka
.
–
Ali
jo
je
že
potegnil
v
Turčijo
?
,
V
haremu
je
,
in
nihče
ga
ne
sme
danes
motiti
.
Da
imaš
sto
jezikov
,
bi
ga
ne
priklical
.
Še
streljal
bi
nate
.
'
–
Ga
pa
jutri
prikličem
,
ko
pridem
z
orožniki
.
Salem
aleikum
!
In
res
,
drugi
dan
sem
ga
šel
dregat
z
orožniki
.
Mujaga
je
prišel
ves
zaspan
iz
harema
.
–
Nu
brat
–
pravim
–
tako
in
tako
;
midva
sva
v
sorodu
,
odtisk
tvojega
palca
se
nahaja
pri
meni
,
dolg
gre
kvišku
kakor
plevel
,
če
ga
ne
ruješ
.
Pokaži
mi
svojo
živino
!
Koliko
je
vredna
med
pobratimi
?
Turek
je
pokimal
in
se
mi
zvijačno
posmejal
.
Grem
in
odprem
hlevna
vrata
.
Ostolbenel
sem
,
ko
nisem
zagledal
niti
enega
repa
.
,
Allah
je
dal
,
Allah
je
vzel
,
'
je
mirno
rekel
moj
dolžnik
.
–
A
tebe
naj
vzame
vrag
in
petstopetdeset
koscev
mesa
naj
iztrga
iz
tvojega
telesa
!
Toliko
bank
si
mi
namreč
dolžan
.
V
konaku
te
,
pouče
,
da
na
tuje
stroške
ni
dobro
potovati
v
Meko
.
Čakaj
!
Šel
sem
k
sodišču
ter
dal
zabeležiti
svoj
dolg
na
Kujundžićevino
.
Imel
sem
veliko
stroškov
in
potov
,
preden
je
gospoda
v
konaku
stopila
na
mojo
stran
.
Predvčerajšnjim
sem
bil
zaradi
prepornega
posestva
zadnjikrat
v
konaku
.
Beg
je
moral
odjenjati
.
Odštel
sem
agi
nekaj
desetakov
,
a
zdaj
se
naseli
,
če
hočeš
,
devet
ur
hoda
za
Carigradom
.
"
"
Čestitam
vam
kot
novemu
bosenskemu
vlastelinu
.
"
Samojlo
je
z
vso
desetorico
prstov
dromljal
po
svojem
trebuhu
.
,
Pretkan
človek
!
'
si
je
mislil
Vilar
,
ko
mu
je
za
slovo
segel
v
roko
.
,
Takšni
ljudje
bodo
v
par
desetletjih
porobili
in
izmolzli
Bosno
.
'
Po
njegovem
odhodu
je
skrbno
vprašala
gospa
Etelka
:
"
Ali
si
res
kaj
dobil
iz
Sarajeva
?
"
"
A
–
kaj
?
Pri
deželni
vladi
stoje
na
moji
strani
in
tu
ostane
vse
pri
starem
,
pa
naj
se
razkrehne
gospodin
Franjo
.
Še
odgovora
ne
dobi
na
svoje
pritožbe
.
Nametal
sem
mu
peska
v
oči
.
Zdaj
bo
zopet
gradil
svoje
posebno
poslopje
,
dokler
mu
ne
pade
sleme
na
glavo
.
"
"
Tega
norca
se
razveseli
Čumurpaša
kakor
miš
mačke
ali
razbojnik
orožnika
,
"
je
rekla
gospodinja
in
šla
v
kuhinjo
.
Onstran
vegastega
mostu
čez
Sprečo
je
voznik
izva
dil
iz
žepa
staro
žemljo
in
košček
sira
.
Srdito
je
prelomil
žemljo
in
začel
zajtrkovati
.
Obrnil
se
je
k
Vilarju
.
"
Ali
ste
videli
,
gospod
želir
,
danes
nisem
dobil
nič
gulaša
.
Vas
sta
se
bala
.
O
,
prav
je
.
Zato
sva
pa
dobila
meso
,
kakršnega
še
ni
bilo
,
odkar
ste
nam
odšli
v
mesto
,
in
tudi
pri
drugih
živilih
je
odprl
nove
vreče
.
Mar
mi
je
gulaš
,
če
ga
jem
na
račun
delavcev
.
"
"
Kako
to
,
Janez
,
da
si
sedaj
pri
konjih
?
"
"
Birkov
me
je
degradiral
v
dolino
.
Veste
,
pred
dvema
tednoma
je
prišel
tisti
zdravnik
,
ki
pride
vsako
četrtletje
pogledat
,
kako
kaj
živimo
,
če
smo
se
zredili
in
kaj
jemo
.
Prav
takrat
sem
kuhal
prežganko
.
Tako
je
prišel
k
meni
,
kakor
pride
pri
vojakih
v
kuhinjo
.
Kuham
prežganko
in
on
me
vpraša
:
,
Kakšna
je
prežganka
?
'
–
Slaba
,
pravim
klavrno
.
,
Ker
ne
mešaš
,
teleban
!
'
zarohni
name
.
Veste
,
da
je
sam
vzel
kuhalnico
in
začel
mešati
.
Čez
dve
minuti
je
pokusil
.
,
Dobra
,
izvrstnaaa
!
'
je
meketal
zlodej
ter
gledal
k
nebu
,
kakor
bi
pil
medico
.
Pa
ni
bila
za
nič
in
drvarji
so
z
njo
zalivali
rastlinju
.
Birkov
je
bil
poleg
in
se
je
silno
razkoračil
pred
menoj
,
čeprav
jaz
nisem
bil
kriv
slabe
prežganke
,
ampak
žid
sam
in
njegovo
plesnivo
blago
.
Ža
kazen
me
je
spodil
od
kotlov
in
dal
h
konjem
.
Pa
zame
to
ni
kazen
,
ampak
nagrada
.
In
tako
si
mislim
,
da
mi
je
hotel
gozdar
s
to
prijetno
službo
zamašiti
usta
,
da
bi
ga
ne
opravljal
,
ker
jaz
kot
prejšnji
kuhar
vendar
nekaj
poznam
njegove
zavijače
in
spletke
z
živili
.
"
Kdo
je
zdaj
za
kuharja
?
"
"
Marko
Krpica
.
Pa
ta
bojazljivec
se
nikdar
ne
pritoži
,
zato
ga
zmerja
vsak
,
kdor
ga
doseže
.
"
Janez
je
pomigal
z
glavo
,
kakor
bi
ne
mogel
razumeti
Markovega
strahu
pred
gozdarjem
.
Pognal
je
konja
v
dir.
Zevajoč
svoj
zajtrk
,
se
je
igral
z
vajeti
,
se
zibal
in
prešerno
priskakoval
na
kozlu
.
Ko
se
je
začela
pot
dvigati
,
je
prijenjal
konjema
.
"
Kaj
je
sicer
novega
v
našem
taboru
?
"
ga
je
vprašal
inženir
ter
mu
podal
smotko
.
"
Prav
od
srca
se
vas
veselimo
vsi
delavci
,
"
je
odgovoril
voznik
,
vesel
,
da
je
bil
odlikovan
s
smotko
.
"
Na
Gajerja
in
Birkova
pa
padete
kakor
komat
na
konja
.
Ta
dva
oslepita
,
ko
vas
zagledata
.
Kaj
pravite
,
kje
je
zdaj
Atif
Sarajlija
,
da
več
ne
hodi
posedat
na
svojo
skalo
.
Nekateri
pravijo
,
da
je
zaprt
zaradi
tistega
orožja
,
ki
ga
je
bil
podtaknil
.
Potemtakem
bi
bili
morali
izpustiti
Jovico
–
"
"
To
so
reči
,
o
katerih
nicesar
ne
vem
in
ne
premišljujem
,
"
se
je
potajil
Vilar
.
"
Skrivnostne
stvari
se
gode
.
K
nam
,
namreč
k
drvarjem
v
Medvedji
in
Volčji
Dol
pride
včasi
človek
,
o
katerem
pravijo
,
da
ni
to
,
za
kar
ga
kaže
njegova
obleka
.
Tiho
pride
,
prodaja
kakšno
stvar
,
poprašuje
po
stezi
čez
planino
ali
po
poti
v
mesto
in
izgine
kakor
kafra
.
Orožniki
so
takšnim
ljudem
za
petami
,
pa
ne
vem
,
če
so
dobili
že
kdaj
pravega
.
Veste
,
da
imamo
sedaj
tudi
v
Piliću
orožniško
postajo
?
"
To
Vilarju
še
ni
bilo
znano
,
zato
se
je
prilično
začudil
.
"
Saj
sem
vam
že
pravil
o
Marku
Čuruku
–
kaj
?
"
"
Aha
–
to
je
tisti
Marko
,
ki
je
zaradi
Luce
pretepel
Atifa
.
"
"
Tisti
Marko
se
je
povrnil
.
Mislili
smo
,
da
je
zbežal
čez
mejo
,
pa
glejte
–
dva
dni
pred
sv.
Terezijo
se
je
zopet
pokazal
v
našem
kraju
.
Zarana
smo
ga
zagledali
vrh
skale
nad
mojo
kuhinjo
v
družbi
štirih
tovarišev
,
vsa
petorica
oborožena
od
nog
do
glave
.
Prestrašil
sem
se
,
ko
so
razbojniki
tako
grdo
zrli
na
nas
in
držali
puške
pred
seboj
.
,
Zdravo
,
bratje
!
'
je
zavpil
Marko
.
,
Kako
ste
?
'
–
Dobro
.
A
kako
si
ti
,
brate
?
smo
vpili
mi.
,
Dobro
,
Bogu
hvala
!
Tistega
vašega
psaiščem
,
da
mu
posvetim
,
pa
ga
ne
vidim
v
vašem
taboru
.
Škoda
!
'
–
Škoda
!
Ni
ga
!
