kakobo
vse
to
po
novem
letu
frčalo
v
dolino
.
"
Gozdar
je
temno
gledal
.
,
Da
bi
le
ti
kmalu
sfrčal
iz
našega
tabora
!
'
si
je
mislil
.
Ta
neprestana
želja
ga
je
navajala
,
da
je
povsod
iskal
prilike
,
kako
bi
inženirju
priskutil
službo
.
Malenkostne
Bierkopfove
nagajivosti
niso
škodovale
Vilarju
,
pač
pa
so
od
političnih
in
bojnih
dogodkov
,
vršečih
se
tisto
zimo
,
nepričakovano
padle
na
njegov
čisti
značaj
težke
sence
,
ki
so
ga
spravile
v
navzkrižje
z
odločujočimi
krogi
v
Bosni
.
Odločeval
pa
je
pri
takratnih
razmerah
samo
vrhovni
general
v
Sarajevu
;
vojaštvo
in
uradništvo
ga
je
imenovalo
bosenskega
vicekralja
,
takšna
moč
je
bila
združena
v
njegovih
rokah
;
prideljeni
mu
civilni
adlatus
mu
je
moral
tudi
pri
naredbah
nevojaškega
značaja
le
kimati
.
Razglasitev
brambnega
zakona
z
dvoletno
aktivno
službo
se
je
le
polagoma
širila
po
zasedenih
deželah
:
po
nekaterih
svetu
odleglih
krajih
so
zvedeli
o
novem
zakonu
šele
koncem
novembra
.
Razburil
je
obubožano
,
v
nadah
o
novi
upravi
prevarjeno
ljudstvo
,
in
različni
agitatorji
so
imeli
lahko
delo
,
nagnati
prebivalce
goratih
in
težko
dostopnih
krajev
k
uporu
.
Slikali
so
nevarnosti
,
ki
prete
ljudstvu
,
in
jih
poveličevali
na
vse
mogoče
načine
.
Švaba
hoče
Bošnjake
tako
organizirati
,
da
bodo
sami
streljali
na
domače
ljudi
,
dasi
do
tega
nima
pravice
,
ker
vrhovni
glavar
Bosne
in
Hercegovine
je
še
vedno
sultan
.
Vojak
se
bo
dve
leti
valjal
po
vojašnicah
in
ko
pride
domov
,
ne
bo
za
nobeno
delo
.
Razvadil
se
bo
,
navadil
se
hrane
,
kakršne
doma
ne
more
imeti
,
odtujil
se
bo
domačim
šegam
in
starodavni
edinopravi
veri
.
Na
duši
in
telesu
pohabljen
,
se
vrne
domov
kot
suženj
mehkužnosti
,
kot
propalica
in
postopač
.
Tako
so
govorili
agitatorji
in
ne
brez
uspehov
.
Dočim
je
brambni
zakon
podkuril
že
obstoječi
nezadovoljnosti
in
ogorčenosti
,
so
vesti
o
vstaših
,
nastopajočih
v
Krivošiji
in
Hercegovini
,
zbujale
nado
,
da
se
bliža
veliki
dan
.
Te
vesti
so
silno
pretiravale
,
ker
njih
namen
je
bil
,
v
pronicavo
luč
postaviti
vstaško
gibanje
,
kateremu
ne
more
priti
do
živega
vojaška
sila
.
Po
njih
so
rastle
uporne
čete
kakor
gobe
in
vsak
vstaški
vojvoda
je
baje
poveljeval
,
hiljadam
junakov
,
'
ki
jemljo
in
plenijo
obmorska
mesta
južne
Dalmacije
.
Dalje
so
se
širila
lažniva
poročila
,
da
se
snujejo
po
vsem
slovanskem
svetu
in
tudi
v
Angliji
odbori
za
podpiranje
vstaje
.
Takšne
novice
so
marsikaterega
omahljivca
spravile
v
vstaški
tabor
.
Agilni
Stojan
Kovačević
in
nekdanji
turški
buljuk-baša
Salko
Forta
,
oba
tedaj
poveljnika
majhnih
čet
,
broječih
do
200
mož
,
sta
s
pregovarjanjem
,
žuganjem
in
strahovanjem
pobunila
malone
vso
Hercegovino
;
drugi
četovodje
so
zanesli
plamen
vstaje
v
južno
Bosno
,
Krivošija
pa
,
kjer
je
bil
že
spomladi
1881.
l.
razglašen
brambni
zakon
,
je
stala
že
oktobra
,
ko
so
se
začeli
vojaški
nabori
,
v
očitnem
uporu
.
Za
vstajo
ugodna
tla
so
se
nahajala
samo
v
onih
krajih
,
kjer
je
zemljepisna
lega
,
značaj
težko
pristopnega
sveta
ter
obupnost
bednega
ljudstva
silila
k
odpornosti
.
Ves
bosenski
svet
severno
od
Sarajeva
je
ostal
miren
,
ker
tukaj
je
bližina
naših
mej
onemogočila
vsak
odpor
;
ta
del
Bosne
obsega
rodovitne
ravnine
in
nizke
do
vrha
obrasle
planine
;
pri
urejenih
agrarnih
razmerah
bi
preživil
lahko
dvakrat
toliko
prebivalstva
,
kakor
ga
preživi
sedaj
;
posestniki
in
soposestniki
ali
najemniki
te
rodovitne
zemlje
niso
poslušali
agitatorjev
,
ki
so
jim
obetali
uspehe
zelo
dvomljive
vrednosti
,
ker
človek
gre
kakor
žival
po
samoohranskem
nagonu
vedno
le
tja
,
kamor
kaže
korist
in
varnost
;
niso
zgrabili
za
orožje
,
čeprav
so
pisano
gledali
na
mnoge
tuje
koloniste
,
ki
jih
je
vlada
naselila
med
njimi
,
na
davke
,
na
tlako
,
sploh
na
ves
novi
red
,
ki
so
ga
smatrali
za
nered
in
nasilje
.
Na
bosenskem
vzhodu
,
namreč
v
tuzlanskem
okraju
,
ločenem
po
reki
Drini
od
svobodne
Srbije
,
je
zastavila
agitacija
sicer
z
vso
silo
,
opravila
pa
je
malo
,
ker
tudi
tu
je
bilo
prebivalstvo
imovitejše
,
nepristopno
negotovim
obljubam
in
kar
je
glavno
,
mejna
reka
Drina
,
dobro
zastražena
,
bi
zabranjevala
večjim
četam
za
slučaj
poraza
svoboden
prehod
na
varna
tla
.
V
Belgradu
je
vladal
takrat
knez
Milan
,
ki
se
je
čutil
varnejšega
v
tujini
nego
na
domači
zemlji
.
Hlepel
je
po
kraljevski
kroni
,
ki
si
jo
je
6.
marca
1882.
l.
res
posadil
na
glavo
.
Tega
je
skrbelo
tisto
zimo
novo
dostojanstvo
,
zato
je
želel
z
Avstro-Ogrsko
najboljših
odnošajev
in
je
skrbno
pazil
,
da
bi
bosenski
upor
ne
dobival
kakšne
zaščite
iz
njegove
države
.
Ker
je
pa
od
Belgrada
do
Drine
precej
daleč
in
je
večina
njegovih
podložnikov
sovražila
njegov
značaj
in
njegove
tendence
,
se
je
vkljub
njegovi
nevtralnosti
dan
na
dan
zgodilo
,
da
je
v
Bosni
kompromitiran
človek
našel
ob
Drini
na
srbski
strani
gostoljubne
ljudi
.
Pri
izplačevanju
drvarskih
dnin
je
zapazil
Vilar
,
da
od
obroka
do
obroka
narašča
nezadovoljnost
v
delavskem
taboru
,
da
se
v
njem
čimdalje
bolj
razvija
agitacija
za
odpravo
nedostatkov
.
In
začel
je
slutiti
,
da
se
pod
to
pretvezo
pripravljajo
delavci
na
drzna
podjetja
.
Pri
izplačevanju
koncem
novembra
je
doživel
neprijeten
prizor
.
Poprej
so
drvarji
toliko
uvaževali
svojega
dobrega
gospodina
Franja
,
da
mu
niso
zavrnili
niti
ene
znamke
,
ker
so
upali
,
da
sčasoma
uredi
to
sporno
stvar
po
njih
želji
,
a
sedaj
je
Lazar
Tunguz
nabral
pri
tovariših
polno
pest
znamk
–
agitator
je
imel
široko
pest
–
ter
jih
vrgel
inženirju
pred
noge
.
"
Nu
,
Tunguz
,
še
ogrel
se
nisi
v
našem
taboru
,
pa
že
prodajaš
nezadovoljnost
.
Čemu
šuntaš
tovariše
,
ki
hočejo
mirno
opravljati
svoj
posel
?
"
je
vprašal
Vilar
,
strmeč
v
svoje
listine
in
jedva
kroteč
jezo
.
Iskal
je
primerno
besedo
,
s
katero
bi
zabrisal
nastop
nasilnega
Hercegovca
,
primerno
odbil
udarec
,
tako
da
bi
se
videlo
,
kako
se
glede
osnovanih
zahtev
ujema
s
tesači
,
sicer
pa
zahteva
pokorščino
,
brez
katere
ni
mogoče
uspešno
delo
.
Dvignil
je
glavo
in
vso
družbo
je
obrsnil
z
zadivljenim
pogledom
.
"
Stopi
bliže
,
Tunguz
,
da
si
pogledava
naravnost
iz
oči
v
oči
!
"
je
velel
.
Hercegovec
je
napravil
tri
trde
korake
proti
Vilarju
.
"
Evo
me
,
gospod
inženir
!
Kdor
išče
vraga
,
lahko
ga
najde
.
"
Vilar
je
ostolbenel
ob
takšni
predrznosti
.
"
I
ti
ga
najdeš
.
Prijatelj
,
nihče
ni
navezan
na
naš
tabor
.
Komur
ne
ugaja
tukaj
,
naj
mi
odpove
in
naj
gre
.
Tvoje
besede
toliko
pristojajo
drvarju
,
kolikor
niz
biserov
žilavemu
vratu
.
"
"
Vaš
general
Jusuf
beg
Filipović
je
obetal
,
da
bo
odsle
Bosni
in
Hercegovini
sreče
in
svobode
i
čez
brk
–
"
"
Kaj
ima
opraviti
general
z
znamkami
,
s
prežganko
in
s
tem
,
koliko
ur
na
dan
naj
delamo
pozimi
in
koliko
poleti
?
Tu
smo
delavci
in
ne
agitatorji
.
Pusti
na
miru
generala
!
Si
že
oni
dan
govoril
o
njem
,
pa
te
žal
nisem
zavrnil
.
Jaz
delavcem
ne
morem
iztresati
iz
rokava
,
česar
sam
nimam
.
"
"
Delavec
ostane
na
vekov
veke
delavec
,
nikdar
ne
bo
gospod
,
"
je
rekel
Trkulja
.
"
Skoraj
da
bo
tako
,
pa
je
le
vse
časti
vreden
delavski
stan
,
"
je
z
vnemo
odgovoril
inženir
,
spravljajoč
plačilne
listine
v
žep
.
"
Delavčevi
žulji
in
mozolji
ustvarjajo
vse
,
kar
potrebujemo
,
od
opank
pa
do
brze
železnice
in
velikolepih
palač
.
Vendar
pa
so
delavci
kakor
telo
brez
duše
,
ako
nimajo
vodnikov
,
ki
jim
za
vsako
podjetje
načrtajo
osnovo
in
zasnujejo
načrt
.
Te
je
treba
poslušati
in
se
ravnati
po
veljavnih
zakonih
.
"
"
Velika
je
tvoja
učenost
,
"
je
rekel
lokavi
Tunguz
ter
se
v
vdanosti
nekako
skrčil
liki
tiste
živalce
,
ki
jih
imenujemo
mekužce
.
"
Tudi
moja
potrpežljivost
je
velika
,
lahko
se
pohvalim
.
Ne
izkušaj
je
preveč
!
"
Tunguz
je
hipoma
zopet
vzrastel
do
neznanske
velikosti
.
In
zadirčno
je
govoril
:
"
Vaši
učeni
ljudje
so
nam
prinesli
ogromno
kopo
novih
zakonov
,
a
naš
trpinčeni
narod
se
je
prepričal
,
da
je
tem
več
krivic
,
čim
več
je
zakonov
.
Toliko
časa
so
vaši
ljudje
nabijali
puške
,
da
so
se
naposled
sprožile
.
Že
se
glase
bojne
pesmi
po
hercegovskih
in
dalmatinskih
skalah
–
"
"
Drzen
človek
si
,
Tunguz
!
"
je
zavpil
Vilar
,
ves
rdeč
v
lice
.
"
Ne
pljuj
v
veter
,
da
ti
ne
pade
na
obraz
!
Ne
kliči
pušk
,
ki
so
nam
itak
blizu
!
Povedal
sem
ti
že
,
kaj
ti
je
storiti
.
Kdor
ni
tu
zadovoljen
,
naj
gre
drugo
pot
!
"
Obrnil
se
je
,
da
odide
v
dolino
.
Tedaj
je
zapazil
,
da
so
se
Slovenci
razmahoma
vrgli
na
tla
ter
,
suvajoč
in
dregajoč
se
,
pobirali
znamke
,
dočim
so
stali
Srbi
,
Hrvati
in
Turki
nepremično
kakor
granitno
stebrovje
.
Zagnusilo
se
mu
je
vse
skupaj
.
Ko
je
napravil
dvajset
korakov
med
vejevjem
,
je
slišal
Konjhodžićev
glas
,
ki
je
viknil
:
Padišahim
,
čok
jaša
!
In
slišal
je
,
da
je
vzklik
ponovila
tretjina
delavskega
tabora
.
Podobno
se
je
godilo
tudi
plačilne
dni
meseca
decembra
.
Vilar
ni
več
z
onim
naivnim
veseljem
nosil
plače
v
Medvedji
Dol
.
Gajer
mu
je
svetoval
,
naj
pokliče
k
vsakemu
izplačevanju
orožniško
asistenco
iz
bližnjega
Pilića
,
inženir
pa
ni
hotel
v
senci
bajonetov
govoriti
s
svojimi
drvarji
.
Vedel
je
,
da
sta
prva
hujskača
Tunguz
in
Konjhodžić
,
no
naravnost
jima
ni
hotel
odpovedati
dela
,
tega
ni
pustilo
njegovo
usmiljeno
srce
.
Odkar
so
se
nahajali
orožniki
v
Piliću
,
se
vnanji
agitatorji
niso
upali
v
Medvedji
Dol
,
pač
pa
so
delavci
ob
nedeljah
in
praznikih
trumoma
zahajali
v
han
ob
Oskovi
in
celo
v
daljne
Zivinice
.
Tam
se
jim
je
oprezno
pridružil
tuj
človek
,
katerega
je
poslal
kakšen
odbor
za
vstaško
gibanje
.
Takšni
tajni
odbori
so
delovali
v
zasedenih
deželah
in
v
večjih
mestih
sosednjih
držav
,
kamor
je
pribežalo
mnogo
uglednih
bosenskih
in
hercegovskih
emigrantov
.
Balkanski
polotok
je
bil
v
zadnji
četrtini
19.
stoletja
preprežen
z
vstaškimi
odbori
ali
komiteji
,
iz
katerih
je
izhajala
vsa
ona
živahna
agitacija
,
ki
je
rodila
vstajo
v
takozvani
Novi
Avstriji
,
pozneje
pa
je
vzdrževala
dolgotrajni
brezobzirni
odpor
v
Macedoniji
,
Stari
Srbiji
in
v
krajih
,
kjer
prebivajo
Grki
.
Decembra
je
bil
Vilar
dvakrat
v
Tuzli
.
Seveda
je
obakrat
posetil
Danico
.
Prvikrat
je
prišel
precej
po
obedu
,
ko
je
Hren
sedel
še
doma
pri
kavi
in
pipi
in
je
bila
krog
njega
zbrana
vsa
rodbina
z
Danico
vred
.
Prepričal
se
je
,
da
se
ji
godi
dobro
,
kakor
še
živ
dan
ne
.
Hren
nikakor
ni
pozabil
,
da
je
njen
brat
osumljen
malone
veleizdaje
;
tajna
bojaznost
se
je
mnogokrat
pritihotapila
v
njegovo
dušo
,
toda
dobičkaželjnost
jo
je
premagovala
in
nič
vščipljivega
ni
izustil
pred
deklico
.
Gospa
Minka
,
dobra
in
odkritosrčna
,
jo
je
pohvalila
,
rekoč
:
"
Mehko
in
tiho
kakor
mačica
se
suče
po
hiši
,
najde
vsako
delo
,
v
vsako
špranjo
pokuka
,
noben
prašek
ji
ne
uide
.
Otroke
mi
je
kar
odtujila
,
le
za
njo
gredo
,
le
z
njo
bi
se
igrali
.
Če
sem
poprej
s
trga
prišla
domov
,
so
mi
pritekli
naproti
,
iztegali
roke
k
meni
,
a
zdaj
se
ne
ganejo
od
nje
.
"
"
Kar
začarala
jim
je
s
svojimi
puntarskimi
očmi
,
"
je
pridejal
gospodar
in
vedel
Vilarja
za
mizo
.
Omamljenih
oči
je
zrla
Danica
na
prijatelja
in
tresla
se
ji
je
beseda
,
ko
je
vprašala
po
Perovem
in
Vazkovem
zdravju
.
Hotela
je
izzvati
njegov
glas
,
da
bi
govoril
samo
njej
in
bi
iz
njega
spoznala
,
trepeče
li
še
tista
bol
v
njegovem
srcu
kakor
v
njenem
.
Vdano
in
sramežljivo
ga
je
poslušala
,
ko
ji
je
mehko
govoril
o
stvareh
,
ki
so
ji
bile
itak
znane
.
Neko
plahost
je
videl
v
njenih
pogledih
in
neko
čudenje
,
kakor
bi
hipoma
vprašala
:
Je
li
mogoče
,
da
je
prišel
tako
krasen
in
tako
dober
človek
iz
švabskih
dežel
k
nam
?
A
nagli
so
bili
njeni
pogledi
in
bistri
,
kakor
da
se
bliska
za
planino
.
Skraja
se
je
bal
kakšne
vesti
,
da
se
vrši
morda
preiskava
zaradi
Daničinega
kinžala
;
ker
pa
Hrenova
nista
ničesar
omenila
o
tem
,
se
je
potolažil
.
Hrenova
sta
molčala
,
videč
,
da
se
mlada
zaljubljenca
pogovarjata
toliko
z
očmi
kolikor
z
opreznimi
besedami
in
da
polagata
v
vsako
besedo
neki
poseben
pomen
,
nerazumljiv
onemu
,
kateremu
je
prva
ljubezen
že
za
brdom
.
Gospodar
se
je
muzal
v
svojo
pipo
in
banalno
si
je
mislil
:
Lahko
jima
je
sedaj
,
ko
strgata
sladke
koreninice
,
a
težko
jima
postane
,
kadar
bosta
čakala
na
četrto
številko
.
Gospodinja
se
je
po
idealni
strani
poglobila
v
ljubezen
srečne
dvojice
;
smehljaje
je
kimala
z
glavo
,
kakor
bi
hvalila
mlada
človeka
zato
,
ker
več
ne
živi
ne
eden
ne
drugi
sam
zase
,
ampak
očividno
misli
vsak
prav
toliko
na
drugega
,
kolikor
se
zaveda
samega
sebe
.
V
te
različne
občutke
je
zdajci
udarila
Grgićeva
majka
,
kakor
butne
ob
mirno
potujočo
ladjo
ledena
gora
,
plavajoča
po
širokem
oceanu
v
gorkejše
kraje
.
Majka
je
v
kuhinji
pomivala
posodo
.
Skozi
okence
je
videla
,
da
pride
gospodin
Franjo
.
Nadejala
se
je
,
da
jo
kdo
pokliče
v
sobo
,
ker
se
je
pa
nihče
ni
spomnil
,
je
naposled
sama
pohitela
tja
,
da
pozdravi
svojega
dobrotnika
.
"
O
gospodine
Franjo
!
"
je
zavpila
že
ob
vratih
.
"
Srečala
te
dobra
sreča
in
gospodin
Bog
!
"
Posegla
je
po
njegovi
roki
,
jo
privila
na
svoje
suhe
prsi
in
zroč
na
Danico
,
je
s
preletečim
glasom
v
eni
sapi
zagostolela
:
"
O
kakšna
lepota
in
dobrota
je
tvoja
zvezda
danica
!
Bel
kruh
na
belem
prtu
,
zlato
jabolko
na
zlatem
pladnju
.
Da
bi
oba
dolgo
poživela
in
pošten
rod
rodila
in
z
rodom
se
podičila
kakor
pav
z
zlatim
perjem
,
kakor
polje
z
rumeno
pšenico
in
trta
s
sladkim
grozdjem
!
"
Pri
zadnji
besedi
se
ji
je
utrgala
sapa
;
po
hipnem
odmoru
se
je
,
spustivši
Vilarjevo
roko
,
udarila
na
prsi
ter
pristavila
,
neznanski
vzhičena
v
pogledu
in
hripava
v
grlu
:
"
Tako
ti
Boga
!
"
–
kar
je
pomenilo
:
Naj
se
zgodi
tako
!
Amen
!
Položil
ji
je
roko
na
ramo
ter
jo
ljubeznivo
vprašal
:
"
Kako
si
,
majka
?
"
Pa
starka
ga
je
v
svojem
vzhitu
preslišala
,
ker
tisti
hip
ji
ni
bila
mar
lastna
blagobit
.
Ko
se
je
sunkoma
odhrknila
,
je
visoko
dvignila
desnico
z
razprtimi
prsti
in
zanosno
je
poudarila
:
"
Kdor
bi
vama
hotel
škodovati
,
ne
daj
mu
Bog
!
"
"
Pomagal
Bog
i
tebi
,
majka
mila
!
"
je
dejal
Vilar
ter
si
pogladil
bradico
.
Starka
je
stisnila
pest
in
jo
,
zadihaje
se
,
podržala
nad
seboj
.
Po
trenotnem
oddihu
je
iztegnila
palec
in
se
na
pol
okrenila
k
oknu
,
tako
da
je
gledala
v
mesto
.
"
A
ona
–
ona
–
ljuba
gospodina
Bajića
–
ljuta
kača
–
"
je
grožljivo
kliknila
in
sovražen
ogenj
se
je
pojavil
v
njenih
oživljenih
očeh
.
"
Za
Boga
,
kaj
pa
je
z
gospo
Ljubico
?
"
je
vprašal
Vilar
,
kažoč
se
prestrašenega
.
"
Kače
naj
se
ji
vijejo
krog
duše
,
naj
ne
dobi
od
srca
poroda
,
težke
muke
naj
boluje
,
težke
poti
naj
potuje
,
mirni
spanec
naj
beži
od
nje
!
V
poslednjo
posteljo
,
ljuto
ozko
in
tesno
,
v
domovanje
brez
vrat
in
brez
okna
naj
jo
polože
kakor
oglje
očrnelo
!
Boga
mi
!
"
Po
tej
strašni
kletvi
je
s
samoljubnim
pogledom
obrsnila
vse
navzoče
,
češ
:
evo
,
koliko
se
je
v
srcu
in
glavi
nagomililo
dobrega
in
protivnega
,
a
sedaj
sem
vse
izbruhnila
–
bogme
!
Mirno
se
je
sklonila
čez
mizo
in
pobrala
posodo
za
kavo
.
Hrenova
,
Danica
in
Vilar
,
vsi
so
se
tiho
in
pomembno
spogledali
.
Gospodar
je
vzel
pipo
iz
ust
in
ogorčen
je
zablejal
v
nasprotno
steno
:
"
Osel
!
Osel
!
"
"
Gospodine
Franjo
,
dovolite
,
da
vas
i
jaz
imenujem
tako
,
kakor
sem
se
navadila
od
Danice
.
Saj
pač
že
veste
,
daje
gospa
Ljubica
pobegnila
?
"
je
izpregovorila
gospodinja
.
"
Kje
bi
zvedel
?
Od
Agularja
sem
šel
naravnost
sem
.
Ničesar
ne
vem
,
"
je
odgovoril
v
veliki
osuplosti
inženir
.
"
Pobegnila
?
Kdaj
pa
?
"
"
Predvčerajšnjim
popoldne
je
rekla
doma
,
da
pojde
v
posete
k
prijateljici
.
In
je
šla
in
več
se
ni
vrnila
.
Pravijo
,
da
je
pobegnila
v
Banjaluko
.
Kam
pa
drugam
?
"
"
A-a
!
Čudom
se
čudim
,
dasi
je
bilo
kaj
takšnega
pričakovati
od
nje
.
"
"
Ubogi
Bajić
!
Tudi
jaz
sem
slutila
,
da
mu
pride
nesreča
v
hišo
.
"
Zdaj
ko
se
je
usodno
dejanje
že
završilo
,
se
je
vsem
zahotelo
vedeti
,
da
so
kaj
takšnega
že
izdavna
pričakovali
,
prej
pa
se
nikdar
niso
izrazili
,
da
kaj
pričakujejo
.
Morda
v
naši
zavesti
nekaj
mrli
o
bodočem
slabem
dejanju
,
kar
imenujemo
slutnjo
,
toda
logična
razporednost
dejanj
nam
je
jasna
šele
tedaj
,
ko
se
je
vse
že
završilo
.
Slabo
priporočilo
pa
je
za
nas
to
,
da
po
dovršenem
dobrem
dejanju
nikdar
ne
rečemo
:
To
sem
pričakoval
.
Morda
zato
,
ker
je
slabih
činov
več
nego
dobrih
ali
pa
je
v
nas
tako
malo
zaupljivosti
v
človeško
dobroto
in
toliko
črnoglednosti
,
da
od
sobrata
ne
pricakujemo
dobrot
,
ampak
vedno
le
zlo
.
"
Kakor
poosebljeno
pohujšanje
ji
je
bil
pl.
Pester
vedno
za
petami
.
Ni
čuda
–
"
"
Minka
,
tisto
plemenitost
pred
njegovim
imenom
mi
pa
le
izpuščaj
!
Takšen
človek
ima
toliko
plemenite
krvi
v
sebi
,
kolikor
bosenski
koštrun
,
ki
se
pase
na
planini
.
Kako
more
biti
še
plemenit
oni
uradnik
,
ki
je
zapeljal
soprogo
svojega
tovariša
,
čeprav
nižjega
po
činu
.
Pes
je
,
in
naj
bo
stokrat
načelnik
.
Uradniški
stan
more
v
teh
težkih
časih
uspevati
le
tedaj
,
ako
vlada
v
njem
pravo
tovarištvo
in
duh
skupnosti
.
Eden
za
vse
in
vsi
za
enega
.
Lopov
je
Pester
,
to
rečem
še
enkrat
,
pa
naj
me
zapro
,
če
me
hočejo
.
"
Tako
se
je
sokolil
Hren
,
a
precej
je
upadlo
njegovo
junaštvo
,
ko
je
zagledal
,
da
stoji
majka
še
pri
durih
in
prisluškuje
.
In
oglasila
se
je
majka
:
"
Veste
li
,
gospoda
,
kako
jo
je
ugrabil
?
Preoblečen
za
bogatega
Turka
,
se
je
pripeljal
v
mraku
pred
mesto
,
ona
pa
je
prišla
in
skočila
k
njemu
na
voz
.
In
oddirjala
sta
v
večerno
meglo
.
Ljudje
so
videli
,
kako
se
je
zgodilo
.
"
"
A
,
majka
!
"
se
je
vznesel
Hren
.
"
Čemu
pa
otepavaš
posluške
?
Tukaj
si
opravila
.
Idi
v
kuhinjo
pomivat
!
Še
tega
je
treba
,
da
bi
se
raznesli
naši
pomenki
!
"
Starka
je
odprla
duri
,
toda
kar
se
ji
je
bilo
nabralo
na
jeziku
,
to
je
moralo
na
dan
.
Vzravnala
se
je
,
zasvetile
so
se
ji
zbadljive
oči
in
kliknila
je
v
sobo
:
"
Oni
mutašerif
bo
plačal
vragu
harač
za
svoje
zlo
delo
–
bogme
!
"
"
Ti
ga
pozoveš
na
dvoboj
,
baba
neumna
!
"
je
zarenčal
za
njo
gospodar
.
"
Bog
ve
,
kako
se
to
konča
,
"
je
rekla
gospa
.
"
Brez
krvi
gotovo
ne
.
Bajić
je
častihlepen
in
pogumen
,
"
je
menil
Vilar
.
"
Danes
dopoldne
sem
ga
videla
iti
preko
čaršije
.
Da
ga
vidi
kdo
,
ki
ne
pozna
njegove
nesreče
,
bi
mislil
,
da
ga
tare
huda
telesna
bolezen
,
tako
se
mi
je
zdel
upadel
in
medel
.
Slep
in
gluh
za
vrvenje
na
ulici
je
šel
mimo
mene
,
zroč
v
tla
,
kakor
bi
iskal
svojo
srečo
.
Takšna
sramota
boli
.
"
Hren
se
je
jezil
na
Bajića
,
češ
:
Sam
je
kriv
;
čemu
je
pa
vabil
v
hišo
Pesterja
,
kakor
bi
mu
ponujal
svojo
ženo
.
Gospa
se
je
potegnila
za
Bajića
in
tako
se
je
razlil
potok
besedi
,
nastal
je
prepirček
,
kakršnih
je
bilo
v
tej
rodbini
dosti
,
ki
so
se
pa
vsi
končali
v
lepem
sporazumu
ali
pa
z
zmago
gospe
Minke
.
V
tem
zakonu
se
je
nagibal
praznik
življenja
že
tudi
k
zatonu
,
ljubezen
je
pač
tudi
že
izgubljala
svojo
mavrično
barvo
,
a
vrivala
se
je
na
njeno
mesto
neomahljiva
dolžnost
.
Vilar
je
zaradi
priličja
sicer
poslušal
prekljajoča
se
zakonska
,
toda
razumel
ni
ničesar
;
njegove
misli
in
večinoma
tudi
njegove
oči
so
bile
pri
Danici
.
Vedno
ga
je
vlekla
v
svoj
magični
krog
.
Sedela
je
tiha
kakor
dete
,
ki
se
igra
v
kotu
,
ter
šivala
na
nekem
prtu
.
Na
licih
sta
ji
rdeli
rožnati
lisi
.
Kadar
je
izpregovoril
gospodin
Franjo
,
se
je
lahno
vzravnala
in
se
s
pokornim
in
mehkim
pogledom
ozrla
nanj
,
ker
vsaka
njegova
beseda
je
imela
zanjo
poseben
pomen
:
razmnožila
se
je
v
mnogo
drugih
,
s
katerimi
je
govorila
v
svoji
sanjavosti
.
Nabirala
si
je
te
besede
,
jih
držala
v
spominu
,
da
priplavajo
takrat
,
ko
njega
ne
bo
več
tukaj
,
zopet
na
površje
in
ji
postanejo
vir
novih
velikih
misli
,
prepojenih
z
njegovo
podobo
.
Zakaj
tiste
dni
ni
mislila
o
malenkostnih
stvareh
,
sanjala
je
le
o
čem
velikem
in
dobrem
in
gospodin
Franjo
je
stal
ob
njenih
sanjah
na
straži
.
"
Kaj
pa
,
ali
Bajićeva
mati
kdaj
pride
sem
?
"
je
vprašal
,
ko
sta
se
bila
zakonska
nehala
prerekati
.
"
Vsak
dan
pride
in
pravi
,
da
se
ji
zdi
pri
nas
prijetneje
nego
doma
,
"
je
odgovorila
gospa
.
"
Tudi
danes
pride
.
Čez
pol
ure
bo
tukaj
.
"
"
Preden
pride
ona
,
odidem
jaz
,
"
je
rekel
Hren
in
vstal
,
da
se
napravi
v
pisarno
.
"
Gospa
je
sicer
sama
dobrota
,
toda
njeno
srbsko
velikaštvo
mi
preseda
.
Njene
težnje
merijo
vse
v
Srbijo
,
dasi
je
vdova
po
avstrijskem
častniku
.
Ta
bi
nas
z
loparjem
pognala
iz
Bosne
,
ko
bi
mogla
.
Vrtoglava
je
kakor
njena
snaha
.
To
ti
povem
,
Minkec
,
pazi
mi
na
vsako
svojo
besedo
,
bodi
oprezna
,
drži
jezik
za
zobmi
–
"
"
To
se
pa
že
postreže
.
Ne
boj
se
,
Vinko
!
"
je
porogljivo
rekla
ter
pomagala
soprogu
nategniti
suknjo
.
S
Hrenom
se
je
odpravil
tudi
Vilar
,
rekoč
,
da
mora
pri
dnevi
opraviti
svoj
posel
v
konaku
.
Gospa
ga
je
povabila
,
naj
se
po
svojem
opravku
povrne
na
kavo
,
kar
je
rade
volje
obljubil
.
Po
preteku
debele
ure
se
je
vrnil
.
Bajićeva
mati
je
sedela
že
pri
Hrenovih
.
Pozdravil
jo
je
z
izrazi
hvaležnosti
,
da
se
gospa
tudi
v
svojih
težkih
urah
–
iz
teh
besed
je
zvenelo
toplo
pomilovanje
–
spominja
njegove
prošnje
.
"
O
gospod
inženir
,
ne
smete
misliti
,
da
so
to
žrtve
z
moje
strani
,
ako
prihajam
vsak
dan
semkaj
.
Tu
se
počutim
,
kakor
bi
živela
na
odpočitku
,
v
krogu
teh
ljubeznivih
otrok
–
gospa
je
pokazala
na
Hrenove
otroke
in
na
Danico
–
se
razvedrim
in
pozabim
na
sramoto
,
ki
doma
iz
vseh
kotov
gleda
name
.
Hvaležna
sem
vam
,
da
ste
me
uvedli
v
pošteno
hišo
,
kamor
lahko
hodim
na
oddih
.
"
Sedli
so
.
Gospodinja
je
nalivala
kavo
.
Bajićeva
mati
je
govorila
o
tem
,
kar
ji
je
tlačilo
srce
.
Tudi
ona
je
slutila
,
kaj
se
bo
zgodilo
.
"
Glejte
,
gospod
inženir
,
zdaj
sem
v
takšnem
položaju
,
da
se
z
enim
očesom
jokam
,
z
drugim
pa
se
smejem
,
"
je
govorila
,
brišoč
si
oči
.
"
Ušla
je
nekoč
svojemu
očetu
z
mojim
sinom
,
zdaj
je
ušla
Saši
za
banjaluškim
načelnikom
,
in
lahko
se
zgodi
,
da
uide
kdaj
še
s
tretjim
in
četrtim
.
Bog
z
njo
!
Vesela
sem
,
da
je
odšla
,
zdaj
pojde
morda
tudi
njena
sestra
.
Obžalujem
pa
Sašo
,
ker
ne
bo
mogel
preboleti
tega
udarca
.
,
Za
njim
pojdem
in
ubijem
ga
kakor
steklega
psa
!
'
kriči
v
svoji
obupnosti
.
,
Oba
ne
moreva
ostati
na
svetu
.
Eden
mora
poginiti
,
jaz
ali
on
!
Če
je
inženir
za
prazne
,
v
hitrem
navalu
srda
izrečene
besede
zastavil
svoje
življenje
,
kaj
bi
ga
jaz
ne
,
ko
mi
je
zapeljivec
nagomilil
toliko
sramoto
na
glavo
!
'
Tako
grozi
in
divja
.
To
je
največje
gorje
,
da
jo
on
še
vedno
iskreno
ljubi
.
To
mi
dela
skrbi
.
Da
ni
tega
,
vsak
dan
bi
poslala
za
njo
čez
hribe
in
doline
par
blagoslovov
.
Povejte
mi
,
gospodine
Franjo
,
kako
naj
ozdravim
sinovo
bolezen
!
Oprostite
mojo
bolest
!
Mati
sem
njegova
.
"
Vilar
je
iskal
besede
obžalovanja
in
tolažbe
,
pa
jih
ni
mogel
najti
.
"
O-o
–
dvobojevala
se
bosta
,
a
ne
tako
,
kakor
ste
se
vi
z
Buzdugo
,
"
je
v
solzah
vzdihovala
gospa
.
"
Ko
bi
umrl
za
našo
svobodo
,
kakor
je
to
storil
njegov
junaški
praded
,
onda
bi
ne
plakala
,
ponašala
bi
se
z
njim
,
toda
če
pade
v
dvoboju
z
židom
za
vlačugo
plemenitih
Čobanov
?
Je
li
to
častno
zanj
in
zame
?
"
Vilar
je
miril
,
kolikor
je
mogel
:
poizkusil
je
z
nebeško
pravico
,
ki
naj
stoji
na
strani
globoko
užaljenega
človeka
;
ko
to
ni
izdalo
,
je
poizkusil
še
z
zemeljsko
pravico
,
ki
mora
z
vso
silo
zadeti
krivičnika
.
Sam
zase
se
na
obe
pravici
ni
kaj
dosti
zanašal
,
a
govoril
je
prepričevalno
,
vneto
in
v
deklamatorskem
tonu
.
"
Samo
to
vam
rečem
,
milostiva
,
in
to
mora
vedeti
tudi
načelnik
,
da
se
ne
bo
dolgo
veselil
svojega
plena
.
"
Tako
je
končal
in
stara
gospa
se
mu
je
naposled
posmejala
z
zasolzenimi
očmi
,
zakaj
sprejemljiva
je
bila
za
mnogobesedje
,
ako
je
prišlo
iz
ust
priljubljenega
človeka
.
Pogovor
se
je
zasukal
polagoma
na
druge
stvari
.
Gospa
Minka
in
Danica
sta
sedeli
pri
oknu
in
vbadali
v
svoje
ročno
delo
.
Otroci
so
se
igrali
v
kotu
.
Atmosfera
miru
,
udobnosti
in
zadovoljnosti
je
objela
družbo
;
celo
Bajićeva
mati
se
je
razvedrila
.
"
Poglejte
malo
,
gospodine
Franjo
,
na
Daničin
vezilni
razpon
.
Če
spoznate
samega
sebe
?
"
Vilar
je
šel
in
se
je
nagnil
k
deklici
.
Gledal
je
na
prt
,
razpet
v
oklepu
štirih
palic
,
ter
migal
z
glavo
,
ker
vezenje
se
mu
je
zdelo
fino
in
umetno
.
Gospa
Minka
je
nagajivo
zrla
nanj
.
"
Nu
,
gospod
inženir
,
ali
poznate
mladeniča
pod
jablano
?
"
je
vprašala
.
Sklonil
se
je
še
niže
in
odgovoril
:
"
Nič
ne
poznam
.
"
"
Pa
se
poglejte
v
ogledalo
,
če
ste
pozabili
,
kakšen
ste
.
To
se
lahko
pozabi
.
"
"
Mojemu
bratu
je
pa
res
podoben
.
"
"
In
brat
je
podoben
vam
.
"
"
Bo
tako
.
"
Močno
mu
je
ugajalo
krasno
delo
.
Bajićeva
mati
je
izvadila
iz
nedrij
ščipalnik
in
stopila
kraj
inženirja
.
Premotrivajoč
,
kako
napreduje
delo
,
je
zadovoljno
pritrknila
z
glavo
in
rekla
:
"
Deklica
ima
velik
talent
.
Škoda
,
da
se
za
takšne
ljudi
nič
ne
stori
,
Vleče
jih
talent
v
neznane
kraje
,
ki
se
zde
zaprti
,
a
oni
ga
vlečejo
za
seboj
kot
neko
sladko
breme
,
prikrito
in
od
nikogar
uvaževano
.
"
Iztegnila
je
kazalec
in
razkazala
vse
,
kar
je
bilo
na
prtu
.
"
Glejte
,
motiv
je
vzet
iz
narodne
pesmi
.
Tu
stoji
široka
jablana
,
pod
njo
mladenič
,
čigar
poteze
in
kretnje
so
res
vašim
podobne
.
In
mladenič
sega
po
jabolku
.
Začetek
tiste
pesmi
se
glasi
:
Rasla
jabuka
Ranku
pred
dvorom
:
srebrno
stablo
,
zlaćene
grane
,
zlaćene
grane
,
biserno
lišće
,
biserno
lišće
,
merdžan
jabuke
;
po
njoj
popalo
sivo
golublje
–
–
Vse
se
krasno
ujema
!
"
Vilar
je
okrenil
obraz
k
Daničinemu
ušesu
.
Začutila
je
njegov
topli
dih
na
svojem
licu
in
igla
ji
je
zastala
.
Pred
očmi
ji
je
migljal
njen
Ranko
na
prtu
,
a
gospodin
Franjo
si
je
ob
njeni
glavi
želel
,
da
bi
bil
sam
z
deklico
,
ki
ume
v
svojo
umetnost
spravljati
svojo
ljubezen
.
Ko
se
jim
je
zdelo
,
da
so
dosti
olaskali
lepo
ročno
delo
,
so
izpregovorili
o
nesrečnem
Jovici
,
ki
tako
dolgo
čaka
sodbe
.
Potem
so
začeli
razpravljati
o
splošnem
položaju
v
zasedenih
pokrajinah
in
Vilar
je
pravil
,
kakšne
sitnosti
mu
nastajajo
z
delavci
.
Zmračilo
se
je
,
in
Bajićeva
mati
se
je
poslovila
.
Inženir
je
ostal
pozno
v
večer
pri
Hrenovih
.
Drugo
jutro
je
pri
zaznanju
dneva
zapustil
Tuzlo
.
Začela
se
je
zima
.
Zmrznilo
je
blato
,
voda
,
vsa
zem
lja
je
okamenela
.
In
na
to
ogromno
grudo
je
padal
sneg
;
težko
se
je
pritiskal
k
njej
.
Gozdi
so
se
upogibali
pod
sneženo
odejo
,
smrečice
ob
poti
so
se
pod
snegom
,
natlačenim
nanje
,
zdele
podobne
zakuklencem
,
belim
medvedom
,
turškim
ženam
in
drugim
fantastnim
bitjem
.
Vilar
je
hodil
po
planini
,
nadzoroval
in
vodil
dela
,
spadajoča
v
njegov
delokrog
,
streljal
divjačino
,
gledal
,
kako
so
frčali
hlodi
po
žlebovih
v
dolino
.
Ugajalo
mu
je
zimsko
delo
,
sprijaznil
bi
se
bil
s
svojo
usodo
,
da
mu
niso
provzročali
delavci
s
svojo
neugnano
nezadovoljivostjo
velikih
skrbi
in
težav
.
Na
zadnji
plačilni
dan
meseca
decembra
bi
bili
drvarji
do
mrtvega
pretepli
paznika
Gajerja
,
da
ga
ni
rešil
Vilar
.
V
kolibi
sta
namreč
izginila
dva
koca
,
in
sicer
Konjhodžićev
in
še
nekega
drugega
Turka
.
Nekdo
ju
je
ukradel
in
odnesel
in
treba
ju
je
bilo
plačati
.
Gajer
je
pri
zadnjem
izplačevanju
v
letu
zahteval
poleg
pavšala
za
obrabo
kocev
tudi
odškodnino
za
oba
izgubljena
komada
,
ki
je
bila
za
drvarja
dosti
občutna
.
Kakor
bi
jima
podtaknil
kdo
ogenj
v
streho
,
tako
sta
zahrumela
Turka
,
ko
sta
zaslišala
,
da
jima
odtegnejo
toliko
denarja
.
Zanju
se
je
zavzel
Tunguz
in
mnogi
drugi
,
rekoč
,
da
tesac
ne
more
tičati
vedno
pod
odejo
in
jo
stražiti
;
samo
opoldne
in
zvečer
sme
v
kolibo
,
kako
naj
pazi
na
svojo
stvar
;
plača
naj
paznik
,
ki
se
greje
ves
dan
v
kolibi
in
je
najbrž
sam
spravil
pogrešana
koca
v
stran
.
Beseda
je
dala
besedo
in
preden
se
je
Vilar
dobro
zavedel
resnosti
položaja
,
so
drvarji
že
s
pestmi
navalili
na
Gajerja
.
V
trenotku
,
ko
je
ta
,
ogrožen
od
vseh
strani
,
zagrabil
za
revolver
,
da
ustreli
onega
,
ki
mu
je
najbliže
,
je
priskočil
Vilar
in
potegnil
svoj
revolver
.
Drvarji
so
obstali
kakor
okameneli
,
zavedajoč
se
nasilnega
dejanja
.
Okolnost
,
da
je
gospodin
Franjo
posegel
v
spor
,
je
liki
mrzla
lijavica
udarila
na
druhal
.
"
Ne
omadežujte
si
rok
,
ne
prelivajte
krvi
,
bratje
!
Bog
jo
je
dal
in
Bog
sam
naj
jo
vzame
!
"
je
z
ubitim
glasom
miril
Trkulja
.
Brhki
Batinić
pa
je
skočil
pred
paznika
ter
zavihtel
desnico
;
gradila
in
podirala
bi
ta
krepka
desnica
,
ko
bi
odločevala
telesna
moč
.
"
Evo
mene
,
ako
si
žejen
nedolžne
človeške
krvi
!
Piškavega
oreha
ni
vredno
življenje
v
taboru
,
kjer
se
nahajaš
ti
,
pasja
duša
!
"
je
s
preletečim
glasom
zavpil
ter
razgalil
prsi
.
"
Ustreli
me
,
lopov
!
"
Prihuljeni
nasmeh
,
ki
mu
je
razsvetil
raskavi
obraz
,
je
pričal
,
da
hoče
obrniti
kočljivo
in
resno
stvar
na
šaljivo
stran
,
kar
se
mu
je
tudi
posrečilo
.
Gajerju
je
omahnila
roka
z
revolverjem
.
Gubančil
je
čelo
,
bliski
jeze
in
sovraštva
so
mu
švigali
iz
oči
.
Vilar
je
poravnal
preporno
stvar
.
"
Koca
nista
vredna
tolike
rabuke
,
"
je
mirno
rekel
,
vtaknivši
orožje
v
tok
.
"
Kdo
ju
ima
na
vesti
,
tega
ni
mogoče
dognati
,
zato
ju
plačam
sam
.
"
Odhajajoč
je
zopet
slišal
slavoklice
na
sultana
in
pa
staro
graničarsko
bojno
pesem
o
puški
drobni
in
tihoti
grobni
,
o
rani
boleči
in
krvi
rdeči
.
Par
dni
pred
novim
letom
je
jahal
zopet
v
Tuzlo
po
opravkih
.
Spotoma
se
je
ustavil
v
hanu
ob
Spreči
,
da
obračuni
s
Samojlom
za
mesec
december
.
"
O
gospod
inženir
,
kakšne
stvari
se
gode
pri
nas
!
"
je
zastokal
žid
in
zaplahutal
s
kaftanom
.
"
Udarec
za
udarcem
,
trije
zapored
!
Božjast
naj
me
vrže
,
če
ostanem
čez
svoj
čas
v
tem
prokletem
kraju
!
"
"
Bog
pravični
!
Vendar
ne
boste
bežali
sedaj
,
ko
ste
bosenski
vlastelin
–
!
"
"
Vse
prodam
in
se
vrnem
na
Ogrsko
.
Extra
Hungariam
–
kako
se
že
pravi
tisto
?
"
"
I
–
kakšni
udarci
so
vas
zadeli
?
"
"
Predvčerajšnjim
sem
moral
iztresti
dva
zaboja
konzerv
za
prežganko
v
Sprečo
.
Plesneti
so
začele
,
in
veste
,
milostivi
gospod
,
kaj
takšnega
ne
dam
,
da
bi
užival
človek
,
čeprav
je
drvar
.
Ne
pusti
vest
,
pa
je
!
To
je
prvi
udarec
.
"
"
Kakšen
je
drugi
?
"
"
To
noč
so
vdrli
hajduki
v
Etelkin
kurnjak
in
vse
so
odnesli
,
kar
je
bilo
tam
perutnine
.
Etelka
se
je
onesvestila
,
ko
je
davi
zagledala
takšen
pokolj
.
Vsenaokrog
so
ležale
odrezane
kurje
in
purje
glave
,
vse
se
je
cedilo
krvi
.
Nemudoma
sem
jo
moral
pustiti
v
Tuzlo
.
"
"
Mati
nebeška
–
onesveščeno
?
"
"
Osvestila
se
je
zopet
,
a
prevzele
so
jo
takšne
slabosti
od
živčnega
pretresa
ali
kaj
,
da
je
mahoma
sedla
na
voz
.
,
Sami-leben
,
moje
življenje
visi
na
lasu
,
jaz
moram
k
doktorju
!
'
je
rekla
.
In
se
je
odpeljala
.
Kaj
hočete
–
ženska
glava
!
Stroški
bodo
občutni
.
Doktor
ji
pogleda
na
jezik
,
jo
potipa
za
žilo
,
potem
poreče
:
,
Vzemite
mrzel
obkladek
,
gospa
!
'
–
a
ona
nato
:
,
Mrzlega
ne
prenesem
,
zapišite
topel
obkladek
!
'
–
,
Onda
vzemite
toplega
in
brom
pijte
!
Ta
vas
pomiri
.
Napišem
vam
recept
.
'
In
za
takšno
zdravljenje
mu
odrine
debel
bankovec
.
Ne
veste
,
kakšna
kavalirka
je
moja
Etelka
.
Kadar
pride
iz
Tuzle
,
mi
naračuni
toliko
napitnin
,
honorarjev
in
toliko
zdravil
,
da
mi
od
samih
številk
miglja
pred
očmi
.
Nič
ne
de
,
samo
da
se
vrne
zdrava
in
srečna
.
"
"
Čudim
se
,
da
so
se
razbojniki
upali
v
vaš
kurnjak
,
ko
se
nahaja
precej
poleg
orožniška
stražarna
.
To
so
jim
že
mogočno
zrastli
rogovi
.
"
"
Veste
,
kaj
so
lopovi
še
napravili
?
Psu
,
ki
ponoči
tuli
krog
stražarne
,
so
zavdali
.
Na
poti
pred
stražarno
so
ga
davi
orožniki
našli
crknjenega
.
In
v
moj
steljnjak
so
vrgli
tlečo
gobo
.
Še
sreča
,
da
se
je
tam
nahajal
sam
vlažen
mah
,
katerega
se
ni
tako
hitro
prijelo
.
Da
je
tam
suha
stelja
,
zgorelo
bi
mi
bilo
to
noč
do
kosti
vse
,
vse
.
"
Samojlo
je
zamahnil
z
roko
,
kakor
bi
hotel
presekati
svet
na
dvoje
.
"
Moje
domovje
bi
bilo
izpremenjeno
v
zgolj
razvalino
in
sam
bi
bil
zdaj
morda
bolj
podoben
pečeni
repi
nego
človeku
.
"
Vilar
je
izobrazil
na
licu
sočutje
,
primerno
prestani
Samojlovi
nesreči
in
oni
,
ki
bi
ga
bila
lahko
zadela
,
pa
ga
ni
.
"
Bog
pravični
vas
je
rešil
nesreče
,
ker
ste
poštenjak
in
vaša
gospa
soproga
rada
daje
Bošnjakom
blago
na
počak
.
"
"
Dobro
srce
ima
moja
zvesta
ženica
.
Bog
bodi
zahvaljen
!
A
gospod
Bajić
,
ta
se
je
urezal
s
svojo
Ljubico
.
I-ii
,
zdaj
se
spominjam
,
zakaj
se
je
Etelki
tako
mudilo
v
Tuzlo
.
"
Samojlo
si
je
s
kazalcem
pomel
čelo
.
"
Radovednost
jo
je
gnala
tja
.
Mimo
zvedavosti
ne
pozna
nobene
strasti
.
Radovedna
pa
je
kakor
veverica
na
drevesu
.
Čim
prej
je
hotela
zvedeti
,
kako
se
završi
Bajićeva
afera
.
"
"
Kaj
je
z
gospodom
komisarjem
?
"
Samojlo
je
zafrfotal
z
rokama
in
priskočil
.
"
Bog
pravični
,
kaj
niste
slišali
,
kako
se
je
njegova
stvar
zasukala
!
Pod
Konj-planino
ste
pa
res
nevedneži
.
Ura
je
enajst
odbila
in
gospa
Ljubica
je
sedaj
že
dve
uri
vdova
pri
živem
soprogu
.
Imela
je
dva
moža
in
eden
je
ugriznil
danes
v
mater
zemljo
,
kakor
gotovo
se
imenujem
Samuel
Blaustift
.
Zapečatena
je
njena
usoda
,
ta
vozel
je
presekan
.
Danes
ob
devetih
zjutraj
sta
se
dvobojevala
,
namreč
pl.
Pester
in
Bajić
.
"
"
Kaj
pravite
?
"
"
Mesto
Doboj
sta
si
izvolila
za
dvoboj
,
ker
stoji
v
sredi
med
Banjaluko
in
Tuzlo
.
Tam
sta
trčila
,
pa
ne
za
šalo
kakor
vidva
z
Buzdugo
.
Tam
je
tekla
kri
,
eden
je
živ
padel
in
mrtev
obležal
.
Sedaj
v
Tuzli
že
lahko
vedo
,
kateri
je
propadel
.
Bog
mojih
prednikov
mi
je
priča
,
da
obžalujem
oba
,
ker
oba
sta
bila
moja
prijatelja
in
moje
srce
je
rahločutno
.
Pogin
enega
ali
drugega
si
štejem
v
nesrečo
.
"
Inženir
se
je
zresnil
.
Plačal
je
račun
,
potem
se
je
odpravil
.
V
mesto
je
prispel
še
toliko
za
dne
,
da
je
lahko
šel
še
po
svojih
opravkih
v
konak
.
Na
hodniku
je
srečal
Hrena
,
ki
ga
je
ves
razvnet
že
od
daleč
pozdravljal
.
Stisnila
sta
si
roki
in
uradnik
ga
je
prijel
za
rokav
ter
ga
vedel
po
hodniku
na
prikrit
prostor
.
"
Ali
si
slišal
,
France
?
"
je
šepetal
goreči
Hren
v
temačnem
kotu
.
"
Nu
,
kako
se
je
končalo
?
"
je
tiho
vprašal
Vilar
.
"
Bajić
je
ubil
svojega
prejšnjega
predstojnika
.
"
"
Prav
je
storil
.
"
Hren
se
je
vzravnal
,
zamežal
z
desnim
očesom
in
pomembno
je
zanihal
z
glavo
.
"
Čemu
se
je
pač
lotil
tuje
žene
!
Tako
se
godi
onim
,
ki
greše
zoper
zapoved
božjo
.
"
"
Amen
,
prijatelj
!
Toda
pristaviti
treba
,
da
niso
vsi
soprogi
,
ki
nosijo
rogove
,
Bajići
.
Je
li
znano
,
kako
se
je
vršil
dvoboj
?
"
Tu
je
začel
Hren
,
oziraje
se
po
hodniku
,
skrivnostno
praviti
,
kako
se
je
zgodilo
.
Bajić
se
je
peljal
s
svojima
pričama
v
Doboj
,
kamor
je
pozval
banjaluškega
načelnika
na
krvavi
sestanek
.
Dogovorili
so
na
Bajićevo
zahtevo
zelo
težke
pogoje
:
eden
mora
obležati
.
Po
žrebu
je
pristal
prvi
strel
načelniku
:
poslednjikrat
se
mu
je
posmejala
sreča
,
a
on
se
je
ozrl
nanjo
kakor
ujeta
žival
na
nastavljeno
vado
zapeljivko
.
Ali
ga
je
zapekla
vest
in
je
namenoma
pomeril
previsoko
–
tako
so
trdili
njegovi
prijatelji
v
konaku
,
prisojajoč
mu
plemenito
kavalirsko
misel
–
ali
se
mu
je
v
razburjenosti
zatresla
roka
,
bodisi
to
ali
ono
–
njegova
krogla
je
sfrčala
nad
Bajićevo
glavo
.
Komisar
je
pogodil
bolje
ter
ga
zadel
v
trebuh
,
na
kar
je
po
dveh
mučnih
urah
nastopila
smrt
.
"
O
,
"
je
naposled
vzkliknil
Hren
in
si
s
prstom
potrkal
na
čelo
,
"
jaz
sem
to
že
davno
vedel
,
pa
si
nisem
upal
povedati
.
O
takšnih
stvareh
treba
molčati
.
Tako
je
bilo
zapisano
v
knjigi
usode
in
tako
se
je
moralo
zgoditi
.
Idi
,
France
,
na
moj
dom
in
počakaj
me
doma
!
Po
mojo
ženko
je
poslala
Bajićeva
mati
,
da
ji
druguje
v
teh
težkih
urah
,
a
zdaj
jo
dobiš
še
doma
.
"
Tedaj
so
se
odprla
oddaljena
vrata
,
in
majhen
uradnik
z
veliko
plešo
se
je
zibal
in
gugal
preko
hodnika
.
"
Moj
načelnik
–
"
je
plaho
zašepetal
Hren
ter
prav
odskočil
.
Po
prstih
se
je
splazil
ob
zidu
v
svojo
pisarno
.
Po
svojem
opravku
v
konaku
je
Vilar
posetil
Danico
.
Tudi
v
Hrenovem
domu
se
je
sukal
pogovor
edino
o
Bajićevi
zadevi
,
ki
sta
jo
inženir
in
gospa
Minka
prerešetala
skoraj
do
onemoglosti
.
Parkrat
je
pokukala
k
njima
Grgićeva
majka
.
Pokazalo
se
je
,
da
nima
v
sobi
posebnega
opravka
,
marveč
jo
je
prignala
zgolj
želja
,
da
pozdravi
gospodina
Franja
,
potem
pa
tudi
radovednost
,
da
pozve
kaj
o
Bajiću
.
Ni
mogla
prikriti
svoje
razburjenosti
.
Na
obrazu
se
ji
je
svetilo
čuvstvo
zadoščene
škodoželjnosti
,
na
ličnih
mišicah
ji
je
poigravala
zlobna
radost
.
Liki
vrtalka
se
je
vrtela
v
pijanosti
posrečenega
maščevanja
.
Ob
štirih
je
gospa
prižgala
luč
,
nato
se
je
odpravila
k
Bajićevi
materi
.
Vilar
je
ostal
sam
z
Danico
in
otroki
.
Nastopili
so
mu
tisti
blaženi
trenotki
,
ki
se
jih
človek
dolgo
spominja
in
o
katerih
pravi
na
stara
leta
,
da
so
bili
zlata
pena
,
ako
se
je
namreč
že
vdal
resignaciji
in
ne
zavida
ničemur
na
svetu
,
niti
zorni
mladosti
.
Zdaj
,
ko
ni
bilo
odraslih
prič
v
sobi
,
se
je
Vilarjev
pogled
neprestano
živahno
in
izzivajoče
ustavljal
na
Danici
.
No
deklica
še
vedno
ni
umela
premeteno
in
smelo
odgovarjati
z
očmi
.
Kakor
žarnica
se
zablešči
njen
kratki
pogled
,
a
mahoma
ga
zaključi
naivnokrotek
smehljaj
,
glava
se
nakloni
,
roka
ji
zastane
nad
vezenjem
.
V
vsem
njenem
bitju
se
izraža
nežna
vdanost
in
neizrekljiva
sreča
.
Šivati
poizkuša
,
pa
ne
more
.
Dobro
ve
,
da
bi
kdove
kakšne
nestvore
našila
na
platno
,
ker
v
teh
sladkih
hipih
ji
ni
mogoče
,
prilepiti
svoje
misli
k
delu
.
Oba
sta
obhajala
praznik
ljubezni
,
oba
sta
čutila
tisti
dolg
,
ki
je
bil
z
močno
roko
za
vse
življenje
zapisan
v
njiju
srci
.
Otroci
,
čebljajoči
v
kotu
,
zanju
niso
imeli
pomena
.
Molčala
sta
,
kakor
bi
poslušala
neki
šepet
duš
,
ki
je
povedal
prav
vse
,
kar
se
je
godilo
v
notranjosti
.
Za
vse
na
svetu
bi
ji
ne
bilo
mogoče
,
izpregovoriti
besedo
.
Hitro
je
minila
ura
.
Po
peti
uri
se
je
vrnil
Hren
iz
službe
z
novico
,
da
derejo
Tuzlanci
v
gostih
trumah
pred
mesto
,
kjer
hočejo
pričakati
in
pozdraviti
zmagovalca
v
pravičnem
dvoboju
.
Tudi
uradniki
so
sklenili
,
da
ga
sprejmejo
pred
mestom
.
Toliko
se
je
bil
navdušil
za
Bajića
,
da
mu
je
šel
sam
naproti
.
Vilar
se
mu
je
pridružil
.
Mimo
uradnikov
in
nekaterih
častnikov
je
pred
mestom
čakala
malone
vsa
pravoslavna
občina
.
Brez
agitacije
,
sama
od
sebe
je
prišla
,
da
sprejme
zmagovalca
kot
triumfatorja
.
Dočim
so
dosihdob
samo
kazinska
gospoda
govorila
glasno
in
izzivajoče
in
so
v
podjarmljenem
ljudstvu
le
šepetali
,
škripajoč
z
zobmi
ter
stiskajoč
pesti
,
in
se
je
le
na
planinah
med
hajduškimi
četami
glasila
svobodna
beseda
,
si
je
tisti
večer
tudi
v
mestu
dal
ljudski
glas
širokega
duška
.
Ko
se
je
pripeljal
Bajić
v
spremstvu
sekundantov
,
je
zaoril
iz
sto
in
sto
grl
navdušeni
klic
:
"
Živio
Bajić
!
"
Nekateri
so
vpili
:
"
Svakom
zlu
smrt
je
kraj
!
"
drugi
:
"
Slava
in
propast
gre
eno
za
drugim
!
"
,
namigavajoč
na
svojega
bivšega
načelnika
,
obenem
pa
tudi
na
nasilniško
moč
sploh
.
Potem
so
tolpe
pele
srbske
pesmi
,
dokler
jih
ni
začelo
razganjati
orožništvo
.
Precej
ko
je
bil
Hren
zapazil
,
da
se
začne
demonstracija
,
je
izginil
z
Vilarjeve
strani
ter
jo
pobrisal
domov
.
Med
množicami
je
čakala
tudi
Bajićeva
mati
.
Gospa
je
prestala
tiste
dni
mnogo
duševnih
muk
in
skrbi
za
sina
.
Zmaga
li
pravična
stvar
pred
strašnim
sodiščem
?
Kolikrat
je
že
zmagoslavno
dvignil
glavo
tisti
,
ki
je
zakrivil
zločin
!
Po
njenih
materinskih
in
praktičnih
nazorih
se
sinu
niti
ni
trebalo
dvobojevati
;
on
ni
napravil
sramote
,
zato
mu
je
ni
treba
prati
;
Ljubica
naj
gre
,
kamor
jo
vleče
srce
;
ako
ni
sreče
z
njo
,
onda
je
bolje
,
da
je
ni
v
hiši
.
Sramoval
naj
bi
se
pl.
Pester
,
ki
je
sreče
tat
.
Tako
je
mislila
in
tako
je
učila
sina
,
preden
je
šel
v
boj
.
Seveda
opravila
s
takšnimi
razlogi
ni
ničesar
.
Ko
je
odšel
,
je
legla
velika
obupanost
nanjo
.
Ves
dan
se
ni
dotaknila
hrane
,
vsa
izgubljena
je
strmela
predse
,
nobena
stvar
je
ni
mogla
količkaj
razvedriti
,
nikjer
ni
našla
pokoja
:
zdaj
sede
in
se
zatopi
v
mučne
skrbi
,
zdaj
pošeta
po
osamelih
prostorih
,
da
bi
si
z
delom
pregnala
težko
moro
,
in
neprestano
ji
vrta
v
glavi
neznosna
misel
:
Kaj
bo
,
ako
propade
Saša
?
Ali
s
tem
zabriše
sramoto
?
Vso
noč
ni
mogla
zaspati
.
Ko
bi
poginil
njen
sin
v
boju
za
srbsko
domovino
,
onda
bi
rekla
z
majko
deveterih
Jugovićev
,
padlih
na
Kosovem
Polju
:
Bogu
hvala
na
njegovem
daru
!
–
a
tu
naj
propade
zaradi
nesramne
ženske
,
ki
se
je
izneverila
svojemu
rodu
in
svojemu
možu
!
Drugo
jutro
je
ležala
malone
v
nezavesti
.
Hipoma
pa
ji
je
odleglo
,
ko
je
dobila
proti
poldnevu
brzojavko
,
ki
jo
je
obvestila
o
izidu
dvoboja
.
In
zavrisnila
je
njena
duša
,
ko
je
Katica
po
kratkem
premisleku
spravila
najpotrebnejše
reči
v
zaboj
,
naročila
voz
in
se
odpeljala
,
da
se
vrne
preko
Save
v
Banat
k
svojim
roditeljem
.
"
Z
Bogom
,
z
Bogom
!
"
je
veselo
klicala
gospa
,
videč
,
da
se
pelje
neljuba
deklica
v
smeri
Majevice-planine
,
dočim
se
je
sin
vračal
z
nasprotne
strani
.
"
Hvala
Bogu
,
zdaj
zavlada
zopet
mir
v
naši
hiši
!
Sama
bodeva
s
Sašo
,
"
je
šepetala
.
Zvečer
je
šla
,
še
preden
so
se
zbrale
množice
,
z
gospo
Hrenovo
pred
mesto
,
kjer
je
debelo
uro
čakala
na
sina
.
In
ko
je
prišel
,
je
zletela
predenj
,
se
ga
oklenila
in
mu
položila
glavo
na
prsi
,
kakor
da
je
prišel
po
dolgih
letih
odsotnosti
z
drugega
sveta
.
Tuzla
je
tisti
večer
hrumela
pod
vtiskom
krvavega
dogodka
v
Doboju
.
Vsak
je
govoril
o
aferi
ali
pa
vsaj
nastavljal
ušesa
,
da
bi
slišal
,
kako
sosed
sodi
o
njej
.
Po
javnih
lokalih
so
se
zbirale
gruče
,
v
katerih
so
se
slišala
različna
mnenja
.
Samo
Turki
so
molčali
;
neumesten
se
jim
je
zdel
dvoboj
,
ki
bi
bil
lahko
ukanjenemu
soprogu
upihal
luč
življenja
.
Vilar
je
šel
pred
večerjo
v
Agularjevo
kavarno
,
kjer
je
bilo
zbranih
mnogo
častnikov
.
Nekateri
so
bili
zamaknjeni
v
igre
,
a
večina
jih
je
razpravljala
o
dvoboju
.
Vstopivši
se
je
na
vse
strani
klanjal
;
nekateri
so
mu
hladno
odzdravili
,
nekateri
so
ga
namenoma
prezrli
kakor
človeka
,
ki
je
zašel
v
nepravo
družbo
.
Pred
točilno
mizo
je
stala
gruča
častnikov
v
živahnem
pogovoru
.
Ker
ni
videl
nikjer
praznega
prostora
,
se
je
,
pijoč
kavo
,
oprl
ob
ogel
točilne
mize
ter
segel
po
svalčici
.
Tedaj
se
je
priril
iz
družbe
poročnik
Mik
.
"
Kako
ste
,
gospod
inženir
?
Dobro
,
a
?
"
je
vprašal
Mik
ter
rinil
Vilarja
v
kot
proti
steni
.
"
Lepo
,
da
ste
prišli
zopet
v
našo
družbo
.
Nocoj
imamo
v
kazini
dunajske
pevke
.
Pridite
tja
,
zabava
bo
imenitna
.
"
"
Lepa
hvala
,
gospod
poročnik
.
Ne
morem
.
Jutri
hočem
zarana
odriniti
.
"
"
Vi
ste
bili
vedno
zelo
solidni
.
Ko
bi
se
mogel
človek
tega
priučiti
!
Pravijo
,
da
je
zdravo
.
Glejte
,
gospod
inženir
,
najina
skupna
plamenica
je
potegnila
iz
Tuzle
.
"
"
Koga
menite
?
"
"
Gospico
Katico
pl.
Čoban
.
Skraja
ste
jo
radi
videli
,
a
zdaj
ste
krenili
drugam
.
Prav
imate
!
Pobegnila
je
.
Bog
z
njo
!
"
"
Gotovo
pride
nazaj
.
Ne
bodite
v
skrbeh
zaradi
nje
.
"
"
Deklica
je
brhka
na
vseh
straneh
,
a
jaz
je
ne
morem
vzeti
.
Ni
,
ni
.
"
Mik
je
napravil
s
prsti
tisto
kramarsko
pantomimo
,
s
katero
se
šteje
denar
.
"
Jaz
potrebujem
petično
ženo
,
da
izlezem
iz
dolgov
.
Zato
pojdem
v
predpustju
na
dopust
.
Šesttedensko
turnejo
napravim
po
avstrijskih
mestih
,
ni
li
kje
bogate
neveste
zame
.
"
"
Pametno
.
Naj
vam
jo
nakloni
mila
usoda
!
Vi
ste
mi
bili
vedno
simpatičen
.
"
Nato
je
oni
trčil
z
ostrogama
,
se
priklonil
in
se
pomešal
v
gručo
,
kjer
so
živahno
razpravljali
o
krvavi
aferi
.
Eni
so
pomilovali
Ljubico
in
pl.
Pesterja
,
drugi
so
drzali
s
komisarjem
Bajićem
.
Ljudje
,
ki
so
se
vedno
igrali
z
vprašanjem
o
ljubezni
in
zakonu
,
so
s
tega
posebnega
slučaja
prehajali
na
splošno
stališče
.
Eni
so
se
potegovali
za
neko
žensko
vprašanje
,
rekoč
,
da
je
ženska
reva
in
da
izvirajo
njene
slabe
lastnosti
iz
njene
zasužnjenosti
,
drugi
so
trdili
,
da
pride
kmalu
doba
,
ko
bo
treba
odločno
zaklicati
ženski
:
Do
tod
in
dalje
ne
!
Nekateri
so
obsojali
žensko
,
ki
ni
bila
brezmadežna
,
ki
ji
je
bila
ljubezen
zgolj
igra
,
čeprav
so
bili
sami
razvratni
nečistniki
in
so
v
smelosti
pred
žensko
iskali
svojo
slast
,
drugi
so
smatrali
ljubezen
za
smešno
stvar
pesnikov
,
a
grešili
bi
proti
mehanizmu
prirode
,
ko
bi
se
ustavljali
njeni
mamljivosti
.
Na
tako
vihravo
in
opotekavo
stvar
,
kakor
je
ljubezen
,
bi
pač
ne
smeli
graditi
tako
važne
institucije
,
kakor
je
zakon
,
nerazrušljive
zveze
do
konca
življenja
–
so
modrovali
najmodernejši
.
Naposled
se
je
družba
razdelila
v
dva
tabora
:
eden
je
bil
za
svobodno
ljubezen
,
drugi
za
zakon
,
razbremenjen
z
razporoko
.
Inženir
je
naravnost
gledal
v
družbo
,
včasi
je
celo
z
glavo
pritrknil
,
da
ne
bi
mislili
,
da
tajno
prisluškuje
.
Zdaj
se
je
ozrl
temu
,
zdaj
onemu
gospodu
v
obraz
.
Njegove
oči
so
bile
široko
odprte
,
kakor
bi
gledala
iz
njih
široka
misel
o
obravnavanem
predmetu
.
"
Gospod
inženir
naj
nam
pove
svoje
mnenje
!
"
je
rekel
stotnik
Hvalibogovski
,
obrnivši
se
k
Vilarju
.
Po
njegovem
prešitem
in
prežitem
obrazu
se
je
razlila
sama
porogljivost
.
"
On
nam
je
pokazal
svojo
filantropijo
pri
delavcih
,
pri
Bošnjakih
,
pri
kravah
–
"
"
Pri
Bošnjakinjah
tudi
,
"
je
pristavil
Buzduga
,
ki
se
poprej
ni
zmenil
za
Vilarja
.
"
Žensko
vprašanje
spada
v
filantropijo
.
Od
gospoda
inženirja
zvemo
,
kaj
je
pravo
,
kaj
ne
.
"
Več
nego
ošabna
nagajivost
,
zloba
sama
se
je
svetila
v
stotnikovih
očeh
.
Vilar
je
čutil
,
da
ga
hočejo
objestno
zbadati
.
Zato
je
dosti
neprijazno
odgovoril
:
"
Po
mojem
mnenju
bi
trebalo
začeti
pri
kali
.
"
"
Ab
ovo
–
e-e
.
To
je
res
,
ker
vsako
življenje
se
začne
s
kalom
,
"
je
rekel
pl.
Merks
,
vesel
svoje
dovtipnosti
.
Jezil
se
je
na
inženirja
,
ker
je
postavil
lep
in
trden
most
,
za
katerega
si
generalov
adjutant
ni
mogel
lastiti
nobenih
zaslug
.
"
Koren
zla
je
v
nas
samih
,
namreč
v
moških
.
Treba
bo
vzpostaviti
prapor
nekega
moškega
vprašanja
.
Izpraševati
nam
bo
treba
svojo
moško
vest
.
To
ne
pojde
,
da
bi
ženskam
nasajali
težke
porcelanaste
klobuke
na
glavo
,
moški
pa
naj
bi
nosili
mehko
klobučevino
.
"
"
Torej
zagovarjate
gospo
Ljubico
?
"
je
vprašal
Hvalibogovski
,
začutivši
Vilarjev
pik
.
"
Ne
zagovarjam
je
,
obsojam
pa
umrlega
načelnika
pl.
Pesterja
in
z
njim
vse
razvratne
ljudi
,
ki
širijo
našo
razuzdano
prosveto
po
Bosni
.
"
"
Kakor
s
prižnice
nam
govorite
,
gospodine
Franjo
,
"
je
sladko
se
smejoč
vščipnil
pl.
Merks
.
"
Naš
gospod
inženir
plava
s
svojim
prijateljem
kaludjerom
,
"
je
zbodel
Buzduga
.
"
Vse
dobre
nazore
,
kjerkoli
sem
jih
slišal
,
sem
zbral
in
živim
z
njimi
.
"
"
Ne
rečem
,
gospod
inženir
,
"
je
povzel
Hvalibogovski
,
"
da
niso
vaši
nazori
koristni
–
za
gotove
kroge
.
Za
nas
kulturonosce
pa
niso
.
Vi
se
družite
z
nekimi
ljudmi
,
ki
nas
sovražijo
in
nam
hočejo
škodovati
.
Iz
vaše
samote
prihajajo
vznemirljive
vesti
.
Prav
tik
vašega
pašalika
je
morala
oblast
nastaniti
orožnike
.
"
"
Zaradi
mene
jih
ni
.
Moje
srce
je
čisto
in
moje
roke
so
neomadeževane
.
Odgovarjale
bodo
one
pijavke
,
ki
so
uvedle
v
delavskem
taboru
ta
nevzdržljivi
sistem
.
Vem
,
kdo
hujska
in
šunta
proti
meni
–
tisti
,
ki
sem
mu
trn
v
peti
in
bruno
v
očesu
.
"
Hvalibogovski
se
je
odvrnil
in
tudi
drugi
so
pokazali
Vilarju
hrbet
.
Po
večerji
je
hodil
po
Kaisersheimbovi
ulici
.
Mrazilo
ga
je
in
izhojeni
sneg
mu
je
škripal
pod
nogama
.
Mikalo
ga
je
,
da
bi
posetil
Hrenove
,
pa
zdelo
se
mu
je
prepozno
in
premagal
se
je
.
Zdajci
je
zaslišal
za
pravoslavno
cerkvijo
,
kjer
leži
srbski
del
mesta
,
zvočno
tamburanje
.
Napotil
se
je
tja
.
Postal
je
pred
podolgovato
,
pritlično
,
vso
razsvetljeno
hišo
z
napisom
,
Srpska
kafana
'
.
Vstopil
je
.
Prijetna
toplota
ga
je
objela
in
vonjava
po
dišečih
svalčicah
.
Ozrl
se
je
po
zakajeni
sobi
,
kakor
bi
iskal
znanca
.
Sedel
je
k
prazni
mizici
prav
pri
durih
.
Da
je
vstopil
Kitajec
,
ne
bi
bil
zbudil
večje
pozornosti
,
nego
jo
je
on
.
Ta
družba
ni
bila
vajena
,
da
bi
se
zatekel
kdaj
švabski
človek
k
njenim
zabavam
v
njeno
kavarno
.
Gostje
so
se
ozrli
nanj
in
si
nekaj
zašepetali
.
Kmalu
pa
so
se
privadili
njegove
prisotnosti
in
pustili
so
ga
v
nemar
.
Le
kavarnar
je
včasi
pogledal
k
njemu
in
mu
postregel
.
Pa
še
nekdo
se
je
pojavil
pred
njim
:
oni
šumar
Nikolić
,
katerega
je
bil
že
parkrat
videl
v
kaludjerovi
družbi
,
mu
je
prinesel
z
roko
pisani
spored
tiste
zabave
.
Dolgo
je
zrl
v
spored
in
luščil
cirilico
.
Ko
je
bil
z
vsem
na
jasnem
,
je
začel
razmotrivati
družbo
,
poslušati
petje
,
govore
,
guslarja
in
tamburaše
.
Zaznal
je
,
da
se
nekdo
neprestano
ozira
nanj
:
v
somraku
pod
stensko
sliko
,
ki
je
predstavljala
nekega
v
slavnostni
obleki
namočeradenega
mogotca
,
se
riše
zabrisana
velika
glava
Nikolićeva
,
svetijo
se
iz
dima
šumarjeve
oči
,
kakor
bi
ga
izpraševale
,
kako
se
kaj
počuti
v
tej
družbi
.
Vilarju
se
je
zdelo
prijetno
,
ker
tu
ga
nihče
ne
moti
,
nihče
ga
ne
izprašuje
po
njegovih
nazorih
,
nihče
mu
ne
ugovarja
.
Spomnil
se
je
one
družbe
na
pustem
kazinskem
otoku
,
ki
se
ne
mara
priličiti
domačemu
prebivalstvu
,
ki
namerava
na
veke
ostati
sama
zase
s
svojimi
šegami
in
svojim
jezikom
,
ki
prav
sedaj
cinično
razpravlja
o
nekem
ženskem
vprašanju
ali
pa
o
porobi
zavojevanega
ljudstva
.
In
dobro
se
je
zdelo
Vilarju
,
da
se
je
odkrižal
tiste
družbe
.
Ker
je
kavarnar
domneval
,
da
se
samotni
tujec
dolgočasi
,
mu
je
prinesel
dva
srbska
lista
.
Poglobil
se
je
v
čitanje
.
V
nekem
gospodarskem
članku
je
naletel
na
poročilo
,
da
začne
Turčija
prihodnjo
pomlad
graditi
železnico
preko
Macedonije
.
Ta
vest
mu
je
dala
snovi
za
dolga
premišljevanja
,
odprla
mu
je
novo
obzorje
.
Sklenil
je
,
da
poizkusi
spomladi
svojo
srečo
v
Macedoniji
.
Tja
vzame
s
seboj
Danico
in
jo
reši
vseh
nevarnosti
in
neprilik
.
Tako
se
je
bil
zatopil
v
svoje
načrte
,
da
niti
slišal
ni
tamburašev
,
ki
so
med
hrumečim
pritrjevanjem
gostov
prav
takrat
svirali
himne
:
rusko
,
srbsko
in
črnogorsko
.
Slavnostne
pesmi
so
mahoma
naredile
konec
zabavi
.
Še
ni
bila
končana
poslednja
,
ko
je
stopil
v
kavarno
mestni
pisar
Odisej
Korkirić
v
spremstvu
dveh
pandurjev
.
Ponižno
,
toda
z
nekim
izrazom
nasmešljivosti
je
pozdravil
inženirja
,
potem
je
stopil
v
sredino
kavarne
ter
objavil
,
da
mora
razgnati
družbo
,
ker
se
tu
svirajo
in
prepevajo
državi
nevarne
pesmi
;
zunaj
stoje
vojaki
,
ki
bodo
s
silo
razgnali
goste
,
ako
se
rade
volje
nemudoma
ne
uklonijo
njegovemu
ukazu
.
Gostje
so
drug
za
drugim
plačali
in
mirno
odšli
.
Pred
kavarno
je
stala
močna
vojaš
ka
patrola
.
Izza
nje
se
je
zaslišal
bobneči
glas
nadporočnika
Buzduge
.
"
Lahko
noč
,
gospod
inženir
!
"
je
zaklical
Vilarju
,
odhajajočemu
k
počitku
.
Vilar
se
je
motil
,
misleč
,
da
se
je
iznebil
kazinske
družbe
in
da
lahko
hodi
svoja
pota
.
Drugo
dopoldne
so
sedeli
v
biljardni
sobi
kazinske
restavracije
častniki
Hvalibogovski
,
pl.
Merks
in
Buzduga
pri
važnem
poslu
.
Posvetovali
so
se
o
rezervnem
poročniku
Francetu
Vilarju
.
Vsi
trije
so
bili
tega
mnenja
,
da
je
imenovani
častnik
že
mnogokrat
omadeževal
oficirsko
stanovsko
čast
,
za
kar
zasluži
,
da
ga
naznanijo
kornemu
poveljništvu
v
Sarajevu
,
ki
naj
ga
tira
v
preiskavo
pred
oficirsko
častno
sodišče
.
Prvi
obtožitelj
stotnik
Hvalibogovski
je
imel
pred
seboj
razgrnjenih
par
pisem
gozdarja
Bierkopfa
in
je
iz
njih
sestavljal
obtožnico
.
Gozdar
je
bil
namreč
izpod
Konj-planine
večkrat
pisal
svojemu
prijatelju
Hadžirumbi
in
mu
tožil
gorje
,
ki
je
navalilo
nanj
,
odkar
je
inženir
obrnil
vse
narobe
.
V
teh
pismih
je
slikal
inženirja
kot
uradnika
,
ki
uči
delavce
štrajka
in
revolucije
;
njegovi
nazori
mejijo
že
na
anarhijo
,
tako
je
popustljiv
napram
delavcem
;
on
je
kriv
,
da
se
pojavljajo
neredi
in
nemiri
v
drvarski
koloniji
,
kjer
je
zasejal
neke
