Bogu
dušico
,
Sinu
mošnjico
.
Nar
.
rek
.
Pisalo
se
je
l.
1870.
Ob
petih
popoldne
svetega
Matije
dan
je
stopalo
kakih
dvajset
pražnje
oblečenih
oseb
proti
samotni
vasici
Zatišje
na
Gorenjskem
.
V
kratkih
presledkih
so
sopihali
za
njimi
še
nekateri
Zatišenci
,
večinoma
stari
ljudje
,
ki
niso
mogli
dohajati
mlajših
tovarišev
.
Zeblo
jih
je
—
ej
,
stara
kri
greje
tako
slabo
—
,
zakaj
bilo
je
še
pošteno
mraz
,
čeprav
sta
se
bila
najhujša
zimca
,
sveti
Boštjan
in
sveti
Pavel
,
poslovila
že
pred
mesecem
dnij
.
No
,
pa
saj
so
bili
skoro
doma
:
že
so
razločevali
ledene
sveče
ob
kapu
prvih
hiš
.
Zatišje
je
vas
,
skrita
v
prijazni
dolinici
prečnici
.
V
ozadju
jo
obmejujejo
mogočne
Karavanke
,
ob
obeh
straneh
pa
jo
branijo
presilnih
vetrov
ponižni
razrastki
njihovi
,
ki
se
polagoma
znižujejo
proti
Savi
.
Skozi
selo
,
ki
nima
niti
toliko
številk
,
kakor
najkrajši
mesec
dnij
,
teče
mal
,
navadno
pohleven
potok
.
Toda
,
dasi
Zatišje
ni
veliko
,
dolgo
je
pa
,
—
več
ko
četrt
ure
hodi
Gorjanec
k
Čudinovim
v
vas
.
Pa
nikar
ne
mislite
,
da
koraka
mož
počasno
ali
po
ovinkih
.
Ne
,
čisto
naravnost
ga
vodi
pot
ves
čas
po
levem
bregu
potoka
,
in
hitro
prestavlja
noge
,
ker
je
svet
precèj
nagnjen
.
A
taka
daljava
je
samo
od
prve
do
zadnje
hiše
.
Drugi
sosedje
so
si
bliže
drug
drugemu
;
od
Čudina
do
Repnika
je
čez
brv
komaj
trideset
stopinj
.
Kdor
ima
količkaj
živahno
domišljijo
,
utegnil
bi
sklepati
,
da
je
bilo
zidano
Zatišje
ob
času
silne
suše
.
Hiše
stojé
namreč
prav
tik
vode
,
kakor
bi
si
bili
mislili
prvi
stanovalci
na
tem
kraju
:
»
Le
blizu
vode
,
zanjo
je
hudo
!
«
Da
vendar
ne
bode
kdo
zaradi
tega
brž
mislil
,
češ
,
kakšni
modri
možje
so
bili
ti
stari
predniki
,
bodi
povedano
,
da
jim
je
potok
vsaj
dvakrat
na
leto
precèj
kropa
prilival
.
Potomci
so
se
večkrat
jezili
,
čemu
so
neki
tiščali
njih
očetov
očetje
s
hišami
v
vodo
,
ko
je
vendar
še
nikoli
ni
nedostajalo
,
kar
pomnijo
.
Jedno
prednost
je
pa
vkljub
temu
imelo
takovo
zidanje
:
za
hišami
je
ostalo
mnogo
prostora
za
vrte
,
polje
,
in
dalje
pod
hribom
za
travnike
.
Med
poslopji
na
levem
bregu
potoka
se
odlikuje
zatiska
cerkvica
,
ki
stoji
prilično
sredi
vasi
na
bolj
vzvišenem
kraju
in
je
posvečena
Materi
Božji
.
Poleg
nje
stanuje
v
preprosti
koči
cerkvenik
.
Če
zvé
bralec
še
to
,
da
so
se
ponašali
v
Zatišju
z
bogatimi
gozdi
in
da
niso
imeli
do
župnijske
cerkve
nič
več
nego
tri
četrt
ure
,
tedaj
si
že
predočuje
za
silo
življenje
v
tej
vasici
.
Gotovo
bi
se
bil
že
oglasil
iz
zatiškega
zvonika
večerni
zvon
,
da
ni
bil
med
potniki
,
ki
so
se
bližali
Zatišju
,
sam
vaški
cerkvenik
.
Prišli
so
do
prve
hiše
na
desnem
bregu
potoka
,
do
Poličarja
—
hišni
priimek
zadostno
označuje
stan
posestnikov
.
Prišleci
so
se
poizgubili
drug
za
drugim
v
gostilno
,
a
Bog
varuj
,
da
bi
jih
kdo
obsojal
in
rekel
,
pijanci
so
.
Ne
,
to
bi
bilo
krivično
,
ker
nobeden
v
družbi
ne
bi
zaslužil
tega
imena
.
Samo
o
cerkveniku
bi
se
ne
določilo
tako
lahko
in
hitro
,
a
ta
je
slučajno
odhitel
zvonit
»
zdravo
Marijo
«
ter
tako
rešil
čast
pošteni
družbi
.
Pogrebci
,
zakaj
tako
moramo
nazivati
Poličarjeve
goste
,
ogreli
so
si
nekoliko
premrle
ude
,
odmolili
angeljsko
češčenje
,
potem
pa
jih
je
že
jel
siliti
Poličar
za
mizo
.
»
No
,
Repnica
,
le
utolaži
se
,
bolje
je
rajniku
ko
tebi
—
kar
tu-le
sédi
!
He
,
Tine
in
Matevž
,
vidva
pa
tjekaj
,
in
vi
drugi
,
kakor
hočete
.
«
Cerkvenik
se
je
bil
povrnil
,
zmolil
običajni
»
oče
naš
«
pred
sedmino
ter
začel
rezati
velike
malice
,
katere
je
Poličar
ročno
delil
okrog
mize
.
Potem
je
cerkvenik
kot
najimenitnejša
oseba
prvi
pil
,
porinil
do
vrha
natočeni
kozarec
sosedu
Gorjancu
ter
tako-le
izpregovoril
,
ker
se
je
bila
že
ustavila
govorica
:
»
Vidiš
,
Poličar
,
tako
je
na
svetu
,
tako
:
v
našem
koncu
vasi
ste
sedaj
sami
vdovci
in
vdove
.
Ti
si
vdovec
,
Čudinka
onostran
vode
je
vdova
,
in
danes
smo
pokopali
Repnika
.
E
,
reci
,
kar
kdo
hočeš
,
škoda
ga
je
bilo
.
«
»
Dober
sosed
je
bil
«
,
odgovarjal
mu
je
krčmar
,
»
nikoli
se
nisva
prepirala
«
.
In
videč
,
da
se
Repnica
solzi
,
pristavil
je
:
»
Kaj
se
bodeš
žalostila
,
saj
imaš
odrasla
sina
;
le
poglej
,
kaka
korenjaka
sta
Tine
in
Matevž
;
bodete
ga
že
pogrešili
,
že
.
«
Tudi
Neža
,
sestra
Repničina
in
že
dolgo
domača
pri
Repniku
,
segala
je
zaporedno
po
predpasnik
ter
zakrivala
ž
njim
svoj
že
priletni
obraz
.
Vse
to
se
je
grozno
dolgočasno
zdelo
cerkveniku
,
zato
je
zasukal
pogovor
na
drugo
stran
.
»
Kdaj
pa
pride
domov
tvoj
gospod
doktor
?
«
obrnil
se
je
k
Poličarju
,
ki
je
grel
svoje
vino
pri
peči
;
»
koliko
časa
ima
še
,
da
bode
vse
znal
?
«
»
O
veliki
noči
se
menda
že
kaj
pokaže
«
,
pravil
je
Poličar
zadovoljno
.
O
sinu
Vidu
je
vselej
rad
poslušal
pogovor
.
»
Ti
,
Repnica
,
jaz
pa
še
tako
mislim
,
da
bi
bil
Vid
vašemu
pomagal
,
ko
bi
bil
doma
«
,
dejal
je
Gorjanec
najmlajši
vdovi
zatišenski
.
»
Bog
vé
in
Mati
Božja
«
,
tožila
je
le-ta
klaverno
.
»
Meni
je
lani
o
velikem
šmarnu
že
zmešal
neko
rjavo
vodo
,
da
sem
précej
nehal
kašljati
«
,
oglasil
se
je
Tine
,
najstarejši
Repnikov
sin
in
sedaj
očetov
naslednik
na
domu
.
»
Sam
zlomek
znaj
,
kje
se
začnó
zdravljenja
učiti
,
ali
pri
glavi
,
ali
pri
nogah
,
ali
se
vadijo
vse
križem
?
«
pozvedoval
je
Gorjanec
.
»
Glej
ga
no
,
kako
si
čuden
«
,
rogal
se
mu
je
Matevž
,
Tinetov
brat
,
»
ali
meniš
,
da
zato
tako
ravnajo
,
ker
imajo
nekateri
ljudje
pamet
v
glavi
,
nekateri
pa
v
petah
?
«
Vsi
so
se
smejali
tem
besedam
,
celó
Repnica
in
Neža
.
Sploh
je
jelo
kazati
Poličarjevo
vino
svojo
razvedrilno
moč
,
dasi
je
trdil
cerkvenik
pred
par
tedni
,
da
je
človek
po
njem
čim
dalje
bolj
čemeren
in
jezen
.
»
I
,
kaj
se
mi
posmehujete
«
,
hudoval
se
je
Gorjanec
,
»
naj
se
uči
Vid
kakorkoli
,
spreten
je
.
Moj
pastir
si
je
zlomil
nogo
,
Vid
pa
mu
jo
je
tako
dobro
povil
in
povezal
,
da
bi
ga
še
moja
stara
ne
bila
tako
,
dasi
ima
vsak
dan
otroka
v
rokah
.
«
»
Ti
,
Poličar
«
,
silil
je
na
to
cerkvenik
v
krčmarja
,
»
jaz
pa
vsejedno
pravim
,
da
bi
bilo
lepo
,
ko
bi
bil
tvoj
Vid
‚
gospod
‘
.
Tako
lepo
bi
mu
bili
cerkev
ozaljšali
za
novo
mašo
.
«
»
In
pa
orgljali
bi
vi
prav
lepo
«
,
pretrgal
mu
je
govor
vedno
bolj
živi
Matevž
;
»
še
tisto
latinsko
bi
zaigrali
,
saj
veste
,
ki
tako-le
pravi
:
»
Kako
bom
oral
.
K
’
sem
vole
prodal
?
Bom
vil
,
bom
vil
,
Da
b
’
m
druge
dobil
.
Te
suhe
trské
Prav
rade
goré
;
Kaj
rade
goré
Te
suhe
trské
.
«
»
Kdo
pravi
,
da
je
to
latinsko
?
«
togotil
se
je
cerkvenik
.
»
Nobenih
besedij
ni
pri
tem
napevu
,
razumi
,
čisto
nobenih
!
Seveda
bi
se
moralo
latinsko
peti
,
pa
jaz
ne
znam
,
zato
samo
igram
.
Besede
ste
si
pa
vi
izmislili
,
nagajilci
nagajivi
!
—
I
,
končana
reč
,
kaj
sem
že
prej
mislil
reči
?
Da
,
tvoj
Vid
,
Poličar
,
bi
bil
lahko
‚
gospod
‘
saj
se
je
vedno
dobro
učil
.
In
pa
naš
gospod
župnik
so
ga
prav
radi
videli
.
Tudi
meni
je
bil
zeló
všeč
.
Vid
bi
bil
lahko
o
sebi
zapel
tisto
,
ki
se
poje
o
hlapcu
Moravškega
cerkvenika
:
»
Mene
so
ljubil
’
Fajmošter
ino
kaplan
Ino
tudi
mežnar
sam
.
«
»
Ali
ne
veš
,
kje
si
?
«
pokaral
ga
je
dobrovoljno
Poličar
.
»
Še
peti
nam
začni
na
sedmini
,
ta
je
lepa
!
«
In
po
kratkem
molku
je
izpregovoril
o
Vidu
ter
rekel
:
»
Kamor
te
veseli
,
tje
jo
pa
udari
,
dejal
sem
mu
,
ko
je
izdelal
vse
šole
.
Denar
ti
dam
,
pameti
ti
ne
morem
.
Samo
,
da
ne
bodeš
kdaj
meni
oponašal
,
češ
,
zakaj
ste
me
silili
,
v
drugem
stanu
bi
bil
srečneji
.
No
,
njega
je
veselilo
zdravilstvo
.
Pa
je
zares
lep
stan
to
!
Mislim
,
da
se
ne
bode
kesal
.
«
»
Ej
,
bolje
mu
bode
,
kakor
izmed
nas
kateremu
,
ki
se
ubijamo
v
vročini
in
mrazu
za
svoj
vsakdanji
kruh
.
Koliko
let
se
že
trudim
in
peham
s
kmetovanjem
,
pa
si
še
ne
morem
reči
in
si
tudi
nikoli
ne
bodem
:
‚
No
,
Gorjanec
,
dovolj
bodi
truda
,
na
stare
dni
uživaj
,
kar
si
si
pridobil
.
‘
Naš
stan
je
težek
,
težek
«
,
modroval
je
učeni
Gorjanec
.
Tožba
o
kmetski
bedi
je
vnovič
vzbudila
Repnici
spomin
na
njeno
zapuščenost
.
»
Bog
znaj
«
,
tarnala
je
,
»
kako
bodemo
gospodarili
,
ko
njega
ni
.
«
Solze
so
ji
porosile
lica
.
»
Nikar
ne
toži
«
,
junačil
jo
je
cerkvenik
,
»
saj
ni
take
sile
,
kakor
se
ti
nocoj
dozdeva
.
Sicer
pa
nihče
ne
vé
,
kaj
ga
čaka
;
saj
je
znano
:
‚
Živemu
človeku
se
vse
primeri
,
mrtvemu
pa
jama
‘
.
Če
pa
res
misliš
,
da
vas
je
premalo
za
delo
,
lahko
oženiš
Tineta
ali
Matevža
,
ali
pa
makari
oba
;
ali
nista
morda
že
v
tistih
letih
?
Naj
bi
bil
jaz
na
tvojem
mestu
,
že
zdavnaj
bi
bil
pregovoril
tvojega
rajnega
moža
,
da
bi
bil
pustil
gospodarstvo
in
izročil
dom
Tinetu
.
Čemu
mu
je
bilo
treba
biti
prvemu
na
nogah
in
vse
samemu
oblezti
?
Za
pečjo
naj
bi
bil
sedel
in
počival
,
pa
bi
bil
še
danes
živ
in
zdrav
.
«
»
Nekoliko
preveč
se
je
pa
res
gnal
«
,
pripomnil
je
tudi
Poličar
.
»
Posebno
človeku
,
ki
ga
tare
naduha
,
ne
dene
dobro
hudo
delo
.
«
»
Kaj
bodeš
govoril
,
da
mu
ne
dene
dobro
«
,
ugovarjal
je
skoro
jezno
prejšnji
govornik
;
»
čisto
naravnost
povej
,
škoduje
mu
,
pa
je
!
—
Repnica
,
pa
res
,
kar
Tineta
oženi
!
Veš
kaj
,
po
veliki
noči
napravite
svatovanje
!
Kako
pa
ti
praviš
,
Tine
?
«
»
Molči
no
!
Kdo
bode
mislil
brž
na
ženitev
?
Saj
sem
še-le
očeta
pokopal
.
Kaj
se
bodem
ženil
,
jaz
nisem
za
to
.
«
Tako
je
govoril
Tine
in
ni
se
hlinil
.
O
kresu
je
imel
sicer
izpolniti
svoje
sedemindvajseto
leto
ter
bil
na
videz
čvrst
korenjak
;
pa
samo
na
videz
;
v
resnici
je
bil
precej
neroden
,
in
še
v
vojake
ga
niso
hoteli
,
dasi
so
jih
dokaj
potrebovali
l.
1866.
Kakšne
telesne
hibe
so
ga
kazíle
,
ni
bilo
dovolj
znano
po
Zatišju
.
Nekateri
so
dokazovali
,
da
na
stopalih
nima
dobro
ustvarjenih
nôg
,
drugi
pa
so
pravili
,
da
mu
vrat
dela
preglavico
pri
sopenju
.
Resnično
so
govorili
vsi
,
ker
Tine
je
imel
obe
napaki
.
Sicer
je
bil
še
dosti
čednega
obraza
,
toda
jako
bojazljiv
in
najrajši
sam
.
Zato
pa
je
popolnoma
umevno
,
zakaj
ni
hotel
ničesar
čuti
o
ženitvi
.
Še
tedaj
,
ko
je
bil
živ
njegov
oče
,
spomnil
ga
je
semtertje
kdo
,
naj
privošči
očetu
pokoj
in
prevzame
hišo
.
Na
take
opomine
ni
odgovarjal
drugače
,
kakor
z
rameni
in
glavo
,
tako
namreč
,
da
je
počasi
privzdignil
desno
ramo
,
nagnil
glavo
na
levo
in
naredil
taisto
znamenje
še
enkrat
na
drugi
strani
.
Sam
pri
sebi
pa
je
mislil
v
takih
slučajih
:
»
Oče
bi
mi
gotovo
še
neradi
dali
domačijo
.
Pa
kdo
bi
si
tudi
prebiral
,
saj
mi
ni
posebne
sile
!
Če
si
pa
izberem
ženo
,
povedati
bode
treba
vsemu
svetu
:
županu
,
gospodu
župniku
in
še
drugi
gosposki
.
Potem
pa
v
cerkvi
kličejo
—
in
vse
se
pomenkuje
samo
o
tebi
.
Le
počakajmo
!
«
Tako
je
srečno
doživel
v
samskem
stanu
sedmino
svojega
očeta
.
Ob
tej
priliki
se
je
pa
menda
vse
zarotilo
zoper
njega
.
»
Jaz
bodem
zate
snubil
«
,
ponudil
se
mu
je
brž
Poličar
.
»
Kje
bodeva
potrkala
?
Kako
se
ti
zdi
?
«
Tine
je
malomarno
lomil
kruh
ter
jedel
,
ne
meneč
se
za
kremarjeve
besede
.
Repnica
,
ki
je
mislila
,
da
se
sin
njen
sramuje
,
prigovarjala
mu
je
:
»
Kar
povej
,
kakor
si
sklenil
!
Jaz
ti
ne
branim
;
saj
vidiš
,
da
sama
ne
morem
vsemu
kaj
.
«
Tine
je
še
vedno
pokušal
kruh
.
A
Poličar
je
poznal
ženinove
lastnosti
ter
mu
jel
naštevati
neveste
;
obral
je
že
skoro
vso
vas
,
samo
svojih
dveh
hčerâ
še
ni
omenil
in
Čudinove
Cilike
,
toda
Tine
je
vedno
odkimaval
.
»
Kaj
pa
Čudinova
Cilika
?
«
dejal
je
naposled
,
ker
se
ni
spodobilo
,
da
bi
ponujal
svojo
Meto
ali
Lizo
.
Še-le
to
ime
je
umirilo
Tinetovo
glavo
in
odprlo
njegova
usta
:
»
Če
že
ni
drugače
,
naj
bode
pa
Cilika
.
«
Kakor
bi
bil
vse
s
kropom
poparil
,
tako
so
jih
osupnile
te
besede
.
Repnikova
in
Čudinova
hiša
sta
bili
namreč
že
leta
in
leta
v
sovraštvu
.
Ko
je
ležal
Repnik
na
smrtni
postelji
,
poslal
je
po
Čudinko
,
naj
pride
k
njemu
,
da
se
ne
bodeta
ločila
v
jezi
;
pa
je
le
ni
bilo
.
Vzroka
sovraštvu
še
Repnica
sama
ni
prav
vedela
,
ljudje
pa
so
ugibali
to
in
ono
.
»
Saj
Čudinka
ne
bode
dala
Cilike
«
,
oglasila
se
je
urno
Neža
,
ki
je
imela
takoj
pripravljen
jezik
,
ko
je
bilo
treba
sklepati
zakon
.
Rada
bi
bila
preprečila
to
zvezo
,
ker
Cilike
nikakor
ni
‚
mogla
‘
.
Marsikaj
ji
je
še
bilo
na
jeziku
,
toda
pravočasno
je
zapazila
Gorjanca
,
brata
Čudinkinega
.
Zato
je
pomenljivo
pogledala
družbo
,
češ
,
pa
vi
kaj
povejte
.
»
Cilika
bi
ne
bila
napačna
gospodinja
«
,
hvalil
je
nasprotno
Poličar
nasvetovano
nevesto
,
kateri
je
bil
varih
.
»
Že
vse
sama
opravi
doma
—
in
pri
Čudinovih
ni
malo
dela
—
pa
še
na
polju
veliko
stori
.
—
Samo
to
je
pa
res
druga
,
kaj
bode
rekla
mati
,
saj
veste
,
kako
je
čudna
.
«
»
Kar
je
Miha
doma
«
,
razlagal
je
Gorjanec
,
»
predrugačilo
se
je
dosti
pri
hiši
.
Po
veliki
noči
jedenkrat
si
bode
menda
poiskal
gospodinjo
,
no
,
potlej
pa
Cilika
že
lahko
gré
od
doma
.
«
»
E
,
če
se
dekle
samo
ne
bode
upiralo
«
,
pomežikal
je
cerkvenik
Tinetu
,
»
ne
bode
potemtakem
nobene
zapreke
.
«
»
Ali
druge
pa
nobene
ne
poznaš
«
,
silila
je
Neža
v
Tineta
,
»
da
bi
bila
za-te
?
«
»
Za
sedaj
že
ne
«
,
odvrnil
je
le-ta
kratko
.
Matevžu
pa
se
je
odvalil
težek
kamen
od
srca
,
ker
se
je
bal
,
da
ne
bi
imenoval
brat
Poličarjeve
Mete
,
katere
bi
se
on
ne
bil
prav
nič
branil
.
»
I
,
glej
no
,
vse
se
zmenimo
,
tega
pa
nihče
ni
opazil
,
da
Čudinovih
dveh
ni
nobenega
pri
sedmini
,
ne
Cilike
,
ne
Mihe
«
,
pripomnila
je
naenkrat
Neža
,
kateri
nikakor
ni
ugajal
poslednji
sklep
.
»
Cilika
je
šla
večerjo
kuhat
«
,
opravičeval
je
brž
Gorjanec
svojo
stričnico
,
»
Miha
se
je
pa
zamudil
pri
nekem
znancu
,
s
katerim
sta
skupaj
drvarila
po
Valahiji
.
Drugače
bi
bil
gotovo
semkaj
prišel
,
kaj
ni
res
,
Tine
?
Je-li
,
vidva
sta
si
dobra
?
«
»
Rad
ga
poslušam
,
kadar
mi
kaj
pripoveduje
«
,
odgovarjal
je
Tine
skoro
nerad
.
»
Neža
,
sedaj
bodemo
šli
pa
domov
«
,
izpregovorila
je
za
nekaj
časa
Repnica
.
»
Vse
je
še
navlečeno
;
samih
bi
naji
bilo
strah
,
pojdita
še
vidva
,
Tine
in
Matevž
.
«
»
Toliko
še
posedita
,
da
ona
po
Gorjanca
pride
;
takrat
bode
še
dovolj
zgodaj
«
,
podražil
je
cerkvenik
soseda
pri
kozarcu
,
da
bi
pridržal
še
kake
pol
ure
pogrebcev
.
Toda
o
volku
govôri
pa
ti
gotovo
pride
.
Repnica
je
že
sedala
,
ker
so
ji
vsi
prigovarjali
,
kar
se
odpró
duri
,
in
ko
se
zapró
,
bila
je
Gorjanka
med
njimi
.
Ni
utegnila
povedati
možu
,
da
ne
zná
nikoli
domov
,
ker
so
se
vsi
jeli
smejati
cerkveniku
,
češ
,
nocoj
se
ti
pa
ni
posrečilo
.
Ko
so
Gorjanki
napili
,
tiščala
je
brž
domov
,
in
tudi
Repnica
je
vnovič
vstala
,
tako
,
da
je
cerkvenikov
naklep
izpodletel
popolnoma
.
Toda
nekoliko
je
tudi
njegova
obveljala
:
predno
so
se
razšli
,
zmolil
je
toliko
,
kolikor
menda
še
po
nobenem
mrliču
.
Tako
se
je
srečno
končala
sedmina
.
Iz
prva
so
bili
pogrebci
,
kakor
povsodi
in
vselej
,
žalostni
,
potem
pa
so
se
razvneli
ter
živahno
razpravljali
o
ženitnini
.
Kako
sta
si
pač
blizu
smrt
in
ženitnina
!
Jedni
odidejo
,
drugi
pridejo
na
njih
mesto
.
Dajte
,
dajte
,
mati
!
hčerko
,
Ker
možje
jo
prosijo
.
Narodna
.
Repnikovega
Tineta
so
do
cela
pregovorili
.
Resno
se
je
jel
pripravljati
na
zakonski
stan
.
Komaj
je
odlezel
sneg
in
se
je
vreme
nekoliko
ustanovilo
,
pa
so
že
belili
pri
Repnikovih
.
Matevž
in
Tine
sama
sta
bila
tačas
zidarja
;
Repnica
in
Neža
pa
sta
pomivali
okna
ter
snažili
omare
in
klopi
,
katere
sta
belilca
onečedila
.
Ne
moremo
ju
posebno
hvaliti
,
a
grajati
tudi
ne
-
vse
sta
pobelila
,
seveda
počasi
in
na
mnogih
mestih
sta
večkrat
popravljala
.
Največje
sitnosti
pa
sta
imela
pri
starinski
sliki
sv.
Florijana
nad
veznimi
vrati
.
Matevž
je
predlagal
,
da
bi
prebelila
tudi
svetnika
,
ker
je
bila
že
tu
pa
tam
barva
močno
odkrušena
.
Tine
pa
je
zahteval
,
naj
ostane
varih
zoper
ogenj
še
nadalje
na
zidu
.
»
Verjemi
mi
,
da
ti
bode
nevesta
prav
pred
vrati
ušla
,
če
bode
zagledala
to
sliko
,
ki
že
ni
nikomur
podobna
.
Bolje
je
,
da
je
vsa
stena
lepo
bela
,
kakor
da
jo
kazi
taka
spaka
«
,
pravil
je
Matevž
.
»
Sveti
Florijan
se
je
že
toliko
let
častil
pri
nas
«
,
odgovarjal
je
Tine
,
»
s
čim
se
je
pregrešil
,
da
bi
ga
smel
odpraviti
s
stene
?
«
»
Pa
najemi
slikarja
,
da
bode
naredil
pošteno
podobo
.
«
»
E
,
kje
ga
bodem
sedaj-le
kar
s
kljuke
snel
?
—
Naj
bode
v
božjem
imenu
!
«
In
Tine
je
prvi
potegnil
z
belilom
preko
golidnega
ročaja
v
roki
svetnikovi
.
Tudi
sicer
je
skrbel
Tine
,
da
bi
‚
mlada
‘
imela
kaj
v
roke
vzeti
,
ko
jo
bode
domov
pripeljal
,
pa
ni
vredno
,
da
bi
omenjali
vsako
malenkost
,
zlasti
zato
ne
,
ker
sta
morala
na
vse
to
opozoriti
ženina
brat
in
mati
.
Čudinova
Cilika
se
je
čudila
,
čemu
neki
pri
sosedu
vse
tako
popravljajo
.
Ko
je
neki
dan
svoji
prijateljici
,
Poličarjevi
Meti
,
v
misel
vzela
,
ponagajala
ji
je
le-ta
brž
s
Tinetom
,
češ
,
kako
se
nevedno
dela
.
Pa
Cilika
se
ni
prikrivala
.
Tineta
vzeti
,
to
ji
še
v
sanjah
ni
bilo
prišlo
na
um
.
Saj
ga
je
komaj
toliko
poznala
,
da
je
vedela
,
kako
je
redkobeseden
in
pust
.
Sicer
sta
bila
res
soseda
,
a
kaj
,
ko
so
bili
stariši
v
kregu
!
Otroci
sami
so
se
tudi
kmalu
navzeli
mržnje
,
in
hiši
sta
si
bili
tuji
,
kakor
da
ji
loči
morje
,
ne
pa
mal
potoček
.
Ciliki
je
bilo
tedaj
dvaindvajset
let
.
Bila
je
brhko
dekle
,
in
težko
bi
se
mogla
meriti
katera
ž
njo
v
celi
župniji
.
Zdravo
telo
in
čista
duša
sta
tekmovala
pri
nji
,
kdo
bode
lepše
pokazal
svoje
prednosti
.
Zato
ni
čuda
,
da
je
celó
tako
boječ
ženin
,
kakor
je
bil
Repnikov
Tine
,
sklenil
,
da
vzame
njo
ali
nobene
.
Kadar
začnó
popraševati
ženini
po
dekletih
,
zresní
se
marsikateri
vedno
veseli
obraz
,
in
ves
smeh
jo
mine
.
Videti
je
,
kot
bi
hotela
pokazati
,
da
je
že
dovolj
modra
za
ne
lahki
zakonski
stan
,
ali
pa
ima
kake
druge
skrbi
,
katerim
se
je
težko
ubraniti
pri
tako
važnem
koraku
.
Tudi
Čudinova
Cilika
je
v
tem
času
mislila
več
,
kakor
prej
kdaj
in
več
ni
pela
,
ko
se
je
sukala
po
kuhinji
in
okrog
hiše
.
Ta
prememba
ni
ušla
bistremu
očesu
Čudinovega
hlapca
in
žagarja
in
mlinarja
Šimna
.
Vse
naštete
posle
je
bila
namreč
naložila
sreča
na
njegova
široka
pleča
,
in
temu
je
že
dolgo
,
trideset
let
ali
pa
še
nekaj
več
.
Do
svojega
dvajsetega
leta
pa
je
bil
pri
Čudinu
zaporedno
pastir
in
učenec
mlinarske
umetelnosti
.
Šimen
je
bil
velik
človek
,
posebno
životen
pa
ne
.
Gledal
je
v
božji
svet
samo
z
desnim
očesom
;
levo
mu
je
izteklo
že
v
sedmem
letu
.
Takrat
sta
namreč
obrezovala
z
bratom
neke
šibe
;
no
,
on
je
brata
prav
od
blizu
gledal
,
nož
je
izpodletel
in
mu
za
vedno
uničil
oko
.
Toda
dasi
jednook
,
videl
je
več
nego
mnogi
,
ki
imajo
zdrave
oči
in
si
jih
oborožé
vrh
tega
še
z
naočniki
.
Boljšega
hlapca
bi
iskal
zaman
:
bil
je
delaven
,
razumen
,
za
hišo
vnet
in
molčeč
o
hišnih
razmerah
.
Mladostnih
neumnostij
,
o
katerih
se
pri
njem
skoro
govoriti
ne
more
,
otresel
se
je
bil
tudi
že
zdavnaj
—
kaj
naj
zahtevamo
še
več
od
njega
?
Vendar
je
bil
Šimen
Čudinovim
še
več
—
popolnoma
gospodar
.
Vodil
je
skupne
molitve
,
nasvetoval
,
da
bi
bilo
potrebno
to
in
ono
,
in
poslušali
so
ga
vsi
.
Sina
Mihe
,
čegar
je
bil
dom
,
že
ni
bilo
pri
hiši
več
let
.
Nekdaj
si
je
vtepel
v
glavo
,
da
pojde
drvarit
v
Valahijo
.
In
menda
mu
je
prijalo
takovo
življenje
,
zakaj
le
na
redke
čase
je
prišel
malo
pogledat
v
očetovo
hišo
.
Za
gospodarstvo
se
pa
še
tedaj
ni
dosti
zmenil
.
»
Prodati
mi
ne
smejo
«
,
mislil
si
je
»
naj
počnó
,
kar
hočejo
.
Kadar
bodem
sam
gospodaril
,
uredil
si
bodem
že
po
svoje
.
«
V
mlinu
ali
pri
žagi
jesemtertje
še
prijel
za
kako
delo
,
na
polju
pa
ne
.
To
zimo
je
bil
že
nekaj
mesecev
v
Zatišju
,
pa
ni
bil
nič
kaj
zadovoljen
.
Vsi
so
sodili
,
da
se
misli
oženiti
,
sam
pa
je
že
določil
,
da
se
povrne
kmalu
v
ljube
mu
gozde
.
Gospodinja
Čudinka
je
bila
hiši
bolj
v
kvar
,
kakor
v
hasen
.
Pred
petnajstimi
leti
je
izgubila
moža
,
in
od
tedaj
je
jelo
iti
pri
hiši
po
malem
vse
rakovo
pot
.
Odkar
je
bil
pa
še
Miha
polnoleten
in
gospodar
,
poskrbela
ni
za
nobeno
stvarco
več
pri
hiši
,
čeprav
je
bil
sin
na
tujem
.
No
,
v
zadnji
dôbi
tudi
skoro
ni
mogla
,
saj
že
davno
ni
šla
na
polje
,
ker
je
imela
tako
otekle
noge
,
da
je
še
po
hiši
in
veži
hodila
težko
.
Kuhala
pa
bi
bila
lahko
navzlic
tej
bolezni
;
toda
bila
je
jako
čudna
.
Večkrat
se
ji
je
nekoliko
zmedlo
in
tedaj
je
zlezla
mirno
za
peč
ter
tiho
zrla
po
hiši
s
svojimi
sivimi
očmi
.
A
to
še
ni
bilo
najhujše
.
Gorjé
pa
tak
dan
pri
Čudinovih
,
kadar
je
žena
pila
!
In
to
nekaj
časa
sèm
ni
bilo
redko
.
Kregala
se
je
nad
vsakim
človekom
,
ki
ga
je
videla
,
ali
ji
je
prišel
na
misel
.
Jedina
dobrota
o
taki
hudi
uri
je
bila
.
da
ni
zlezla
izza
peči
,
ampak
le
tam
sedela
.
V
takih
razmerah
je
bil
torej
Šimen
res
prepotreben
človek
pri
Čudinovih
.
Cilika
ga
je
zeló
cenila
,
mati
njena
in
brat
pa
nista
spoznavala
njegovih
vrlin
.
Tudi
sicer
,
no
le
v
gospodarskih
rečeh
,
slušala
ga
je
rada
.
Ž
njim
se
je
lahko
pomenila
o
vsaki
stvari
,
vedno
ji
je
pravo
nasvetoval
,
naj
je
bilo
kaj
še
tako
težavnega
.
Ko
je
torej
Šimen
videl
Ciliko
nenavadno
klaverno
in
zamišljeno
,
hotel
ji
je
pomagati
.
»
Cilika
,
le
veliko
piruhov
pripravi
letos
«
,
tako
se
jo
šalil
nekdaj
že
konec
posta
,
»
saj
veš
,
da
jih
bodeš
potrebovala
.
Kaj
pa
,
ali
se
jako
veseliš
snubcev
?
Le
doto
pripravljaj
,
menda
ti
je
znano
,
kako
smo
včasih
prepevali
:
Mamica
so
djali
,
Da
bodo
kokljo
prodali
,
In
piščeta
c
’
lo
,
Da
bo
ravno
sedem
sto
.
«
»
Sedaj
mi
pa
še
ti
nagajaj
,
ko
vendar
veš
,
kakšne
skrbi
me
tarejo
«
,
pokarala
ga
je
deklica
jezno
,
kolikor
je
namreč
takim
osebam
mogoče
,
kadar
poznajo
šaljivega
nagajivca
.
»
Za
nekaj
bi
ne
bilo
napačno
,
ko
bi
ti
vzela
Tineta
:
hiši
bi
se
morda
sprijaznili
.
«
»
To
priznavam
tudi
jaz
;
pa
kaj
koristi
,
če
poravnam
sovraštvo
med
dvema
hišama
,
ko
se
pa
vseli
pri
tem
nejedinost
v
jedno
družino
.
S
Tinetom
ne
bi
mogla
živeti
.
«
»
Pa
ga
ne
jemlji
,
če
ti
ni
všeč
!
Bode
že
kako
drugače
menda
tudi
dobro
.
Čemu
so
neki
Tine
ženi
,
ko
ni
za
to
!
Prav
tako
nespametno
se
mi
to
zdi
,
kakor
takrat
,
ko
je
Repnikova
Neža
po
vsi
sili
hotela
,
da
bi
si
jo
jaz
nakopal
na
vrat
.
«
»
Tega
pa
še
nisem
vedela
«
,
rekla
je
Cilika
zvedavo
.
»
Saj
pa
tudi
nisem
okrog
trobil
.
Samo
ona
vé
,
pa
jaz
in
tisti
berač
,
ki
je
prišel
k
meni
s
ponudbo
.
Koliko
je
od
tedaj
?
Kaka
tri
leta
.
Le
pomisli
,
taka
stara
sitnica
,
pa
v
zakon
sili
!
Prav
kakor
tista
v
pesmi
:
Sem
še
mlada
dévica
,
Nimam
že
veliko
let
.
Ne
še
vee
ko
šestdeset
,
Še
le
šestdeset
in
pet
.
Kdor
pa
hoče
mene
vzet
’
,
Ne
smé
dvajset
let
imet
’
«
.
»
Kako
si
vendar
poreden
,
Šimen
«
,
zapretila
je
Cilika
pripovedovalcu
.
»
Golo
resnico
govorim
.
Jaz
sem
ji
naravnost
odrekel
in
nasvetoval
onega
berača
.
Od
tega
dné
me
ne
more
videti
.
Pa
za
to
mi
ni
nič
;
ali
zlomek
jezični
ščuva
vse
Repnikove
proti
nam
.
To
me
draži
.
«
»
Da
bi
le
Tineta
odvrnila
,
da
ne
bi
póme
hodil
.
«
»
E
veš
,
Nežine
besede
so
bolj
za
nameček
,
nihče
ne
posluša
vseh
,
preveč
bi
jih
bilo
.
To-le
sem
ti
mislil
povedati
:
če
ga
nočeš
,
siliti
se
ne
daj
.
No
,
pa
saj
bode
Tine
brž
vse
popustil
,
ako
ga
bodeš
odbila
.
Ne
razmišljaj
pa
nikar
o
tem
.
Jedenkrat
pridejo
v
hišo
,
drugič
jih
ne
bode
.
«
»
Da
bi
le
že
vse
minulo
!
«
»
Le
potrpi
,
saj
bode
.
Pa
še
nekaj
!
Na
Vida
se
tudi
ne
zanašaj
preveč
—
e
,
kaj
ti
bode
vroče
,
če
ga
imenujem
«
,
pristavil
je
Šimen
,
ko
je
bila
Ciliko
pri
zadnjem
imenu
polila
rdečica
.
»
Jaz
vem
,
kakšen
je
svet
.
Veliko
jih
sicer
poznam
—
ne
veliko
,
v
koš
bi
jih
dejal
,
pa
bi
se
ne
stepli
—
ki
so
si
izbrali
žene
izmed
preprostih
,
kmetovskih
deklet
,
dasi
so
postali
imenitni
gospodje
.
Še
več
pa
je
takih
,
ki
obetajo
in
prisegajo
,
naposled
pa
si
naprtijo
kako
mestno
žensko
,
ki
še
kuhati
ne
zná
.
Vid
mi
je
bil
vedno
všeč
;
vendar
ti
to
povem
,
da
ne
bodeš
—
kar
Bog
ne
prizadeni
—
kdaj
tarnala
,
češ
,
ko
bi
bil
meni
kdo
oči
odprl
takrat
,
ko
sem
imela
pri
Repniku
na
ponudbo
!
«
Cilika
je
do
konca
pogovora
rada
poslušala
Šimna
;
a
poslednje
besede
ji
niso
nič
kaj
ugajale
.
Vzbudile
so
ji
namreč
strah
,
da
bi
se
ji
lahko
izneveril
oni
,
zaradi
katerega
se
poleg
drugih
vzrokov
brani
sosedovega
sina
.
Premislila
je
vse
mogoče
neprilike
,
katere
so
ji
pretile
v
negotovi
bodočnosti
,
a
vendar
je
izpregovorila
odločno
:
»
Tineta
,
ki
je
tako
pust
,
pa
že
nikoli
ne
!
«
S
tem
ukrepom
,
kateri
ima
neki
pri
deklicah
tolik
pomen
,
kakor
sodniške
razsodbe
ali
vojaška
povelja
,
bilo
je
uničeno
upanje
onih
,
ki
so
želeli
,
da
bi
se
upregel
Repnikov
Tine
s
Ciliko
v
zakonski
jarem
.
A
on
seveda
ni
slutil
,
kako
neljub
gost
bode
Ciliki
.
Domišljal
si
je
,
da
je
glavna
zapreka
odstranjena
,
ko
se
je
sam
odločil
za
ženitev
.
Velikonočni
ponedeljek
sta
šla
torej
s
Poličarjem
snubit
k
Čudinovim
.
Na
brvi
,
ki
veže
stezico
od
Čudinove
do
Repnikove
hiše
,
srečala
sta
Miho
,
kateri
se
je
bil
napotil
k
Poličarju
.
»
Kar
obrni
se
,
dva
sva
,
ne
pustiva
te
čez
«
,
ogovoril
ga
je
prijazno
Poličar
.
»
V
potoku
je
dovolj
prostora
za
nas
vse
tri
«
,
posmejal
se
je
Miha
;
»
ali
ker
smo
bolj
praznično
oblečeni
,
ni
se
nam
treba
kopati
.
Bodi
,
umaknem
se
vama
.
«
»
Vidiš
,
ta
je
pametna
«
,
pohvalil
ga
je
Poličar
;
Tinetu
pa
ni
prišlo
nič
pripravnega
na
jezik
,
zato
je
modro
molčal
.
»
Sedaj
pa
katero
za
naju
reci
«
,
prigovarjal
je
Tinetov
snubač
Mihi
skrivnostno
;
»
vašo
Ciliko
greva
snubit
.
«
Za
seboj
stopajočemu
Tinetu
pa
je
šepnil
:
»
Zmeni
se
kako
z
Miho
in
mu
obljubi
jedno
mojih
deklet
,
da
bode
rajši
pomagal
.
«
Dospeli
so
do
Čudina
.
—
Poličar
je
hitro
naprej
stopil
,
da
bi
utegnil
Tine
izvesti
naročilo
.
»
Dober
dan
,
Čudinka
!
«
pozdravil
je
gospodinjo
,
ki
je
čepela
za
pečjo
.
»
Kje
imaš
kaj
piruhov
?
«
Tine
in
Miha
sta
tudi
že
vstopila
.
Tine
se
je
bil
sicer
obrnil
v
veži
parkrat
dokaj
nerodno
ter
imel
že
na
jeziku
Poličarjevo
ponudbo
,
toda
vse
jedno
ni
nič
omenil
Mihi
,
češ
,
vsakega
posebej
pa
res
ne
bodem
prosil
.
Ko
je
torej
Miha
kljuko
pritisnil
,
ni
ga
pridrževal
,
marveč
stopil
za
njim
.
»
Miha
,
piruhe
pobirajo
«
,
oglasi
se
malomarno
Čudinka
za
pečjo
.
»
Če
jih
še
niste
pobarvali
,
naj
vas
nikar
ne
skrbi
:
barvo
imamo
seboj
«
,
pravi
Poličar
ter
pokaže
bokal
vina
,
katerega
je
dosedaj
skrbno
skrival
pod
obleko
.
»
Kje
je
neki
kak
kozarec
«
,
začne
Miha
gledati
po
hiši
.
»
E
,
lej
jo
,
Cilika
,
kje
pa
si
?
«
Na
klic
pride
v
sobo
Šimen
.
»
O
koliko
druščine
!
«
začudi
se
.
»
Kaj
pa
bode
novega
,
kaj
?
Ali
so
te
doma
pregnali
,
Poličar
,
kali
?
Ali
pa
bodeš
točil
danes
na
dveh
krajih
?
«
»
Kako
si
zgovoren
!
Précej
bi
ti
napil
,
samo
kozarca
nimam
«
,
odgovarja
Poličar
že
malo
v
zadregi
,
ker
se
Cilika
le
ni
nič
pokazala
.
»
Pokliči
,
pokliči
Ciliko
,
naj
nam
dá
kozarec
«
Šimen
odide
po
deklico
,
katera
se
je
bila
skrila
.
V
hiši
pa
omolknejo
.
Čudinka
trdovratno
molči
,
Tine
seveda
ne
more
nobene
odriniti
,
Miha
bi
že
rad
pil
,
Poličar
sam
pa
tudi
ne
more
vsem
gibati
jezika
,
dasi
je
zgovoren
človek
.
Dokler
se
torej
ne
povrne
Šimen
s
Ciliko
,
riše
Poličar
čudne
črte
na
mizo
,
Tine
pokašljuje
,
Miha
pa
gleda
bokal
.
»
Kdo
bi
si
bil
mislil
,
da
bodete
prišli
k
nam
v
vas
,
ko
imate
doma
toliko
pivcev
?
«
ogovori
Cilika
,
vstopivša
,
ter
položi
kozarec
poleg
bokala
.
»
Ker
te
k
nam
ni
,
iskati
te
je
treba
doma
«
,
odgovori
ji
Poličar
ter
nalije
kozarec
.
»
Ná
,
pa
pij
!
«
Nova
zadrega
!
Sedaj
se
pa
silijo
,
kelo
bode
pil
.
Poličar
in
Tine
sta
se
nadejala
,
da
bode
teklo
vse
gladkejše
.
Poličar
že
nekoliko
razdražen
namenoma
pozabi
,
kako
je
mislil
prositi
piruhov
,
kako
bi
potem
prešel
na
Ciliko
,
češ
,
da
bi
bilo
to
najlepše
velikonočno
darilo
Repnikovemu
Tinetu
,
in
kar
je
bil
še
modrega
in
umnega
sklenil
povedati
.
Kar
naravnost
torej
izpregovori
:
»
Čuješ
,
Čudinka
,
da
ne
bodem
govoril
po
ovinkih
—
ali
daš
Ciliko
tukaj
le
Repnikovemu
Tinetu
?
«
Cilika
je
zardela
kakor
vrtnica
,
Tinetu
pa
je
bilo
nekako
tako
,
kakor
bi
mu
nekaj
sapo
zapiralo
.
A
Čudinka
,
ki
je
bila
ta
dan
zeló
dušno
bolna
,
skoro
ni
vedela
,
kako
bi
se
znesla
nad
vprašalcem
in
drugimi
.
»
Ciliko
da
bi
omožila
k
Repniku
?
Le
imena
mi
ne
imenuj
!
Tam
moja
hči
ne
bode
nikoli
!
Ali
ste
čuli
?
«
Še
je
govorila
,
a
bolj
za-se
.
Poličar
je
natihoma
vprašal
Ciliko
,
kaj
ona
pravi
na
to
.
Pa
tudi
tu
ni
bilo
nič
.
»
Saj
slišite
,
da
me
mati
ne
pusté
;
kaj
hočem
sama
?
Kdo
bode
pa
doma
,
če
bi
šla
jaz
proč
?
«
Poličar
je
pomenljivo
dregnil
Tineta
,
češ
,
sedaj
je
čas
,
sedaj
povej
,
da
Miha
lahko
dobi
pri
meni
Ciliki
namestnico
.
Toda
Tine
je
že
obupal
in
ni
mu
bilo
drugega
na
mari
,
kakor
da
bi
bil
že
zopet
doma
.
»
Mati
je
ne
dá
,
sama
neče
«
,
tako
je
modroval
,
»
drugega
mi
ne
kaže
,
kakor
da
pustim
ženitev
.
Dosti
nespameten
sem
bil
,
da
sem
se
lotil
tako
kočljive
stvari
.
Nikdar
in
nikoli
več
!
Nikjer
več
ne
poskusim
!
Če
hočejo
,
da
bodem
imel
ženo
,
mora
se
mi
priti
ponujat
sama
na
dom
.
Pa
resno
,
ne
da
bi
se
zopet
opekel
.
Koliko
sem
,
neumnež
,
doma
popravil
,
sedaj
pa
ne
bode
nič
.
«
»
Po
sili
te
ne
moreva
vzeti
«
,
rekel
je
naposled
Poličar
Ciliki
.
»
Jaz
ti
ne
branim
«
,
opomnil
je
Miha
sestri
;
»
kakor
se
ti
prav
zdi
,
tako
pa
stôri
.
Mati
te
ne
morejo
ovirati
.
Saj
imaš
variha
Poličarja
.
«
»
Materi
vkljub
ne
bodem
ravnala
«
,
zavrnila
ga
je
Cilika
proseče
,
češ
,
nikar
ne
spravljaj
še
jedenkrat
govorice
na
prejšnji
predmet
.
Šimen
,
ki
je
skoro
vedel
,
kako
se
bode
končala
snubitev
,
sedel
je
mirno
na
svojem
mestu
.
Da
bi
pa
ne
bil
tako
mrtev
,
kakor
ženin
,
in
da
bi
bilo
prej
konec
praznemu
govoričenju
,
zinil
je
tudi
jedno
:
»
Kakor
vidim
,
Cilika
ne
pojde
z
vama
.
I
,
pa
drugje
poprašajta
,
kjer
imajo
več
deklet
,
kjer
bi
radi
oddali
jedno
ali
drugo
.
Saj
vesta
,
kako
po
nekje
tiščé
s
hčerami
od
hiše
:
Le
proč
,
le
proč
od
hiše
ž
njo
,
Da
ne
bo
kruha
tratila
...!
Pa
kmalu
ženitnino
napravita
,
da
bode
kaj
življenja
v
Zatišju
.
K
nam
pa
drugače
v
vas
hodita
,
ne
tako
neusmiljeno
,
da
bi
hotela
kar
človeka
za
plačilo
.
—
Pa
nikar
ne
bodita
huda
,
če
sem
kaj
preveč
rekel
!
Ne
mislim
tako
hudo
;
to
mi
le
iz
ust
uhaja
,
kar
napačnega
pripovedujem
.
«
»
Nama
še
ne
upade
pogum
«
,
pritrdil
mu
je
Poličar
,
»
ravnala
se
bodeva
po
tvojem
nasvetu
.
Je-li
Tine
?
«
»
E
—
e
«
,
izpregovoril
je
ženin
.
Kaj
je
namerjal
povedati
s
tem
,
uganil
ni
menda
nihče
.
Čudinka
je
v
jedno
mer
godla
in
se
nerazumljivo
srdila
.
Samo
besede
:
»
Repnik
—
moj
rajnik
—
oba
naenkrat
—
«
razločevale
so
se
sem
ter
tam
.
Poličarju
je
bila
potrpežljivost
pošla
že
do
cela
,
zato
je
vtaknil
bokal
—
seveda
prazen
—
zopet
pod
suknjo
,
vstal
ter
dejal
:
»
Kaj
se
hoče
—
no
—
sva
pa
opravila
.
«
Med
potjo
,
ki
ni
bila
dolga
,
govorila
sta
s
Tinetom
jako
malo
.
Žalosten
je
bil
pa
Poličar
še
bolj
,
kakor
Tine
.
»
Saj
sem
vedel
,
da
ne
bode
nič
z
mojo
ženitvijo
,
pa
ste
me
silili
«
,
dejal
je
slednji
skoro
zadovoljno
,
češ
,
sam
menda
že
vem
,
koliko
naj
se
zanašam
na
svoje
slutnje
.
Poličarja
pa
je
,
dejal
bi
,
nekako
skelelo
pri
srcu
,
ker
ni
izvêdel
stvari
,
katere
se
je
bil
lotil
.
Če
doma
jim
dobro
ni
,
žrjavi
Se
čez
morje
vzdignejo
;
ti
z
mano
Pojdi
srčno
si
ozdravit
rano
.
Narodna
.
Noben
človek
ne
verjame
,
kakšno
reč
je
počela
Repnikova
Neža
,
ko
je
zvedela
,
da
je
Čudinka
odrekla
Ciliko
.
»
Kar
hitro
se
oženi
,
kjer
se
hočeš
,
Tine
!
«
tako
je
hitela
vsa
v
ognju
.
»
Mislijo
,
da
ne
bodeš
dobil
gospodinje
!
—
Vedno
sem
trdila
,
in
kakor
se
je
sedaj
pokazalo
,
popolnoma
prav
,
da
Čudinovi
,
posebno
ona
,
ne
premišljujejo
drugega
,
kakor
da
bi
nam
škodovali
in
nas
dražili
.
—
Čegavo
meniš
sedaj
vzeti
,
Tine
?
«
»
Jaz
sem
se
že
naženil
«
,
odgovori
ji
le-ta
počasi
.
»
Moraš
se
,
kaj
bi
bil
tak
!
«
togotila
se
je
teta
.
»
Meni
bi
se
tudi
dobro
zdelo
«
,
dodá
mati
.
»
Ako
bodeš
povsodi
tako
kasen
,
zamudiš
še
sodni
dan
«
,
zbadala
ga
je
zopet
Neža
.
»
Oh
,
sitnost
in
sitnost
,
koliko
je
imate
!
Da
vam
povem
,
jaz
se
ne
bodem
ukvarjal
s
hišo
,
že
zaradi
ženitve
ne
,
da
veste
.
Matevž
,
odstopi
mi
svojo
doto
in
oženi
se
ti
na
dom
,
de
te
je
volja
!
«
S
to
izjavo
si
je
kupil
Tine
ljubi
mir
.
Neža
je
sicer
še
nekaj
pravila
,
da
je
tak
,
kakor
nobeden
,
pa
on
je
ni
poslušal
in
ji
tudi
ni
odgovarjal
.
Govoriti
se
mu
je
tožilo
,
zato
je
sedel
k
peči
na
klop
in
si
mislil
svojo
.
Kaj
se
mu
je
tedaj
kuhalo
v
glavi
,
ni
znano
;
toda
posebno
ljube
stvari
gotovo
niso
bile
,
zakaj
gledal
je
po
hiši
kakor
hudo
vreme
.
Matevž
pa
je
bil
drugačen
človek
.
Večjega
veselja
si
ni
mogel
misliti
,
kakor
da
bi
se
oženil
na
domu
in
lepo
kmetoval
.
Toda
rajni
Repnik
je
določil
po
stari
navadi
,
da
bodi
prvorojeni
sin
njegov
naslednik
.
To
je
bil
sklenil
precej
ob
Tinetovem
rojstvu
,
katerega
je
tudi
zato
krstil
na
ime
Tine
,
dasi
so
imeli
skoro
vsi
svetniki
v
pratiki
več
pravice
,
da
bi
bili
zaščitniki
novorojencu
,
kakor
sv.
Valentin
.
Tine
je
namreč
zagledal
luč
sveta
o
kresu
,
pa
njegov
oče
je
vsejedno
dejal
:
»
Jaz
sem
Tine
,
moj
oče
in
mojega
očeta
oče
sta
bila
Tineta
—
kdor
je
gospodar
pri
nas
,
bodi
Tine
.
«
Tako
je
tudi
bilo
.
Da
ima
Matevž
več
sposobnosti
za
gospodarstvo
,
tega
ni
tajil
nihče
,
tudi
stari
Repnik
ne
.
A
pravica
je
bila
na
Tinetovi
strani
.
Matevž
je
moral
biti
zadovoljen
s
samo
doto
.
Ko
pa
mu
je
dal
Tine
na
ponudbo
,
naj
menja
ž
njim
,
ni
se
obotavljal
prav
nič
.
In
ker
je
bilo
doma
za
ženitovanje
vse
pripravljeno
,
stopil
je
pogumno
pred
Poličarja
ter
mu
razložil
menjavo
z
bratom
in
ob
jednem
poprosil
za
Meto
.
Poličar
je
prikimal
,
Meta
je
bila
zadovoljna
,
in
hitro
je
bilo
dogovorjeno
in
dognano
delo
,
katero
Tinetu
kratko
malo
ni
hotelo
izpod
rok
.
V
kratkem
so
imeli
pri
Repniku
tako
veselo
ženitnino
,
da
se
je
celó
Tine
jedenkrat
zavrtel
z
Nežo
,
kar
gotovo
nekaj
pomeni
.
Čudinovih
pa
niso
bili
povabili
.
Meta
je
prej
sicer
silila
,
tudi
Poličar
je
prigovarjal
,
češ
,
recite
jim
le
,
čeprav
nobenega
ne
bode
,
lepše
je
tako
.
A
Neža
in
končno
še
Repnica
sta
se
uprli
,
da
ne
in
ne
.
Sovraštvo
je
pač
kakor
molj
v
suknu
:
čim
dalje
sta
kje
vseljena
,
tem
teže
ju
je
pregnati
.
Matevž
je
sicer
miril
Meti
na
ljubo
,
pa
vse
ni
nič
pomagalo
.
V
cerkev
gredé
ali
na
potu
domov
se
je
odslej
Neža
vselej
dvakrat
tako
daleč
ognila
,
kot
je
bila
sicer
njena
navada
,
da
bi
se
le
ne
sešla
s
Ciliko
.
Pa
tudi
doma
ni
mirovala
s
svojo
nagajivostjo
.
Nekoč
je
Cilika
prilivala
svojim
cvetlicam
,
katerih
je
imela
vse
polno
nastavljenih
po
oknih
,
in
preminjala
podpornje
in
količke
,
ker
cepljenci
niso
potrebovali
visokih
,
a
drugim
so
bili
stari
že
prenizki
.
Na
nasprotni
strani
potoka
pa
je
prala
Neža
neke
cunje
ter
se
pomenkovala
s
sosedo
.
Dokler
sta
obirali
mlado
Repnico
,
ni
bilo
čuti
besedice
čez
potok
.
Potem
pa
se
je
ozrla
Neža
izpod
čela
proti
Čudinovim
in
opazivši
Ciliko
,
jela
je
nalašč
popolnoma
glasno
dopovedovati
:
»
Veš
,
Špela
,
tam-le
pri
Čudinu
so
mislili
,
da
bodemo
brez
gospodinje
,
če
ne
dadó
svoje
.
Lepo
te
prosim
,
kolikor
jih
hočemo
,
pa
bogatejših
in
boljših
!
Le
ne
vem
,
kaj
si
domišljuje
Cilika
;
morda
méni
,
da
se
bodo
snubci
pulili
zanjo
,
kali
?
‚
Kdor
izbira
,
izbirek
dobí
‘
—
to
bi
ji
povedala
,
ko
bi
jo
srečala
.
«
Cilika
je
razumela
vsako
besedico
in
težko
ji
je
bilo
.
Kaj
je
zakrivila
,
da
je
govorila
o
nji
tako
žaljivo
in
zlobno
ženska
,
kateri
vendar
svoj
živ
dan
ni
skrivila
lasú
?
Prepirati
se
ni
hotela
ž
njo
,
rajša
je
šla
k
drugemu
oknu
,
kjer
je
Neža
ni
videla
.
Toda
njene
besede
so
ji
še
vedno
šumele
po
ušesih
in
izvabljale
grenke
solze
.
Šimen
,
ki
je
sedel
na
žagi
ter
zabijal
zagozde
po
pravilih
žagarske
umetelnosti
,
opazil
je
,
da
si
briše
oči
.
Vprašal
jo
je
torej
radovedno
in
sočutno
:
»
No
,
dekle
,
zakaj
imaš
mokre
oči
?
Škoda
je
predpasnika
,
če
ga
zmočiš
.
Počasi
je
izvlekel
iz
nje
,
kaj
ji
je
storila
Neža
.
»
Saj
rada
potrpim
,
moj
Bog
,
če
mi
tudi
kdo
kaj
reče
!
Toda
ta
ženska
ima
tak
jezik
!
«
»
Kar
potolaži
se
in
poglej
tam-le
pri
linici
,
če
se
ti
ljubi
,
kako
hitro
bode
sitnica
vse
oprala
in
pobrala
perilnik
in
korito
!
Jaz
ji
bodem
že
podkuril
!
«
Rekši
vzame
lopato
ter
gré
,
v
tla
gledaje
,
proti
vodi
,
kakor
bi
hotel
odmetati
nekaj
peska
pri
jezu
.
Parkrat
udari
z
lopato
po
kamenju
,
da
glasno
zazvení
,
potem
pa
zapoje
tisto
nagajivo
:
O
joj
,
o
joj
,
možá
—
Nisem
dobila
ga
;
Pa
hujš
’
ga
ni
na
svet
’
,
Kakor
moža
ne
imet
’
.
Oh
!
kaj
bom
jokala
,
K
’
ne
pomaga
nič
to
!
Še
jedno
leto
bom
čakala
,
Če
drugo
leto
kaj
bo
.
Šimen
poje
,
Neža
zadevlje
perilo
in
—
kmalu
izgine
za
domačim
oglom
.
Soseda
Špela
pa
je
tudi
strahoma
čakala
,
češ
,
kaj
,
če
še
meni
podrobi
kako
podobno
.
In
res
bi
bil
zapel
Šimen
še
nji
nekaj
,
a
potolažil
se
je
,
ker
jo
je
popihala
Neža
.
Že
je
imel
namreč
pripravljeno
to-le
zabavljico
:
Naša
Špela
se
tud
’
joka
,
Se
takó
grdó
drží
,
Ker
se
ji
je
stresla
moka
,
Zdaj
pa
tam
solzé
točí
.
Zvečer
omenjenega
dné
je
preklečala
Cilika
dobršne
pol
ure
v
svoji
sobici
pred
ličnim
kipom
Matere
Božje
.
Lučica
,
katero
je
prižigala
vsak
večer
že
od
mladih
nog
,
migljala
je
nekaj
žalostno
,
pa
zopet
veselo
posvetila
.
Taki
so
bili
tudi
dekličini
občutki
med
molitvijo
.
Nebeški
materi
je
tožila
svoje
gorjé
in
stiske
:
od
kraja
so
jo
težile
bridkosti
,
a
hitro
ji
je
nov
up
poživil
pogum
.
Umirjena
je
šla
k
počitku
.
Ker
rodna
mati
ni
skrbela
zanjo
ter
je
ni
vodila
,
zatekala
se
je
k
‚
tolažnici
žalostnih
‘
in
lahko
si
je
rekla
,
da
ne
zaman
.
Ne
dolgo
po
teh
dogodkih
pa
se
je
zgodilo
nekaj
,
kar
je
vnovič
močno
poostrilo
razmere
med
Čudinovimi
in
Repnikovimi
:
sovraštvo
je
podnetila
zavist
zaradi
neznatnega
dobička
.
Leta
1870.
so
namreč
gradili
na
Gorenjskem
železnico
.
Tu
je
delal
zemljemerec
Walter
Raddreher
ter
stanoval
do
zadnjega
časa
v
trgu
pri
župnijski
cerkvi
.
A
tačas
mu
je
umrla
soproga
,
ki
je
bivala
s
hčerjo
v
malem
mestecu
ob
bavarski
meji
.
Dvajsetletne
hčere
ni
hotel
puščati
same
brez
nadzorstva
in
voditelja
,
zlasti
ne
précej
po
materini
smrti
,
ker
je
bila
sirota
preveč
zapuščena
.
Ko
je
torej
pokopal
soprogo
,
vzel
je
hčer
Klotildo
seboj
na
Kranjsko
,
češ
,
videla
bode
nove
kraje
ter
prišla
med
druge
ljudi
,
pa
se
bode
razvedrila
in
pozabila
hudi
udarec
.
Dosedanje
stanovanje
njegovo
pa
je
bilo
pretesno
za
oba
;
pozvedoval
je
torej
v
bližnjih
selih
,
kje
bi
se
dobilo
prijazno
in
prostorno
bivališče
.
Čudinov
Miha
,
ki
je
bil
več
pri
železničnih
delavcih
kakor
doma
,
zvedel
je
o
tem
in
povabil
Raddreherja
,
naj
se
preseli
na
njegovo
domačijo
.
Sob
je
bilo
namreč
pri
Čudinovih
dovolj
praznih
,
posebne
oprave
pa
zemljemerec
ni
potreboval
,
ker
je
imel
za
silo
svojo
.
Walter
Raddreher
je
bil
trd
Nemec
in
luteranec
.
Zibka
mu
je
tekla
pred
dobrimi
petdesetimi
leti
na
Gornje-Avstrijskem
.
Takrat
,
ko
je
vprvič
prišel
v
Zatišje
,
imel
je
na
temenu
že
dokaj
očiten
dokaz
,
ki
je
pričal
radovednežem
,
da
nekateri
ljudje
precéj
zgodaj
oplešé
.
Drugače
pa
njegova
vnanjost
ni
bila
nič
posebna
.
Zatišenci
so
dejali
,
da
je
nekoliko
podoben
onemu
biriču
,
ki
jih
hodi
naganjat
,
naj
plačajo
zaostale
davke
;
razločeval
se
je
od
onega
le
v
tem
,
da
je
bil
čedneje
oblečen
.
Tudi
Klotildo
so
hitro
obrali
pripovedujoč
si
o
nji
:
»
Tako
je
nekam
bleda
,
kakor
bi
ne
bila
prav
zdrava
«
,
menil
je
Repnikov
Matevž
.
A
njegova
Meta
je
razlagala
,
da
so
vse
gosposke
ženske
take
.
»
Za
kmetovsko
delo
bi
pač
ne
bila
«
,
pravila
je
Neža
;
»
tako
je
šibka
in
slabotna
;
ne
prisodim
ji
,
da
bi
prinesla
škaf
vode
od
Poličarja
do
nas
.
«
Jezilo
pa
je
Poličarja
in
zlasti
Repnikove
,
dasi
niso
imeli
potrebnih
sob
,
ker
se
ni
nastanil
tujec
pri
njih
,
češ
,
Čudinovi
bodo
imeli
mnogo
dobička
,
mi
pa
nič
.
Tudi
Meta
skoro
ni
več
poznala
svoje
nekdanje
prijateljice
Cilike
.
Zakaj
Repnikovi
so
vedno
radi
slabo
govorili
o
Čudinovi
hiši
,
razven
molčečega
Tineta
.
Meti
sami
se
je
pa
tudi
počasi
ohladilo
prejšnje
prijateljstvo
.
K
sosedu
ni
smela
zahajati
,
ker
bi
bili
vsi
godrnjali
,
zlasti
Neža
;
Cilika
si
pa
ravno
tako
ni
upala
k
nji
.
Ločitev
pa
je
,
če
verujemo
Francozu
,
največja
nevarnost
prijateljstvu
.
Poleg
tega
je
jela
Meta
tudi
bolj
skrbeti
za
svoj
žep
,
odkar
je
hranila
ključe
Repnikovih
shramb
.
Kar
je
bival
zemljemerec
pri
Čudinu
,
spomnili
so
se
Zatišenci
zopet
večkrat
železnice
.
Toda
že
davno
so
prerešetali
to
novost
in
se
le
redko
še
kaj
pojezili
zaradi
nje
,
ker
niso
mogli
tako
drago
prodati
svojih
zemljišč
,
kakor
srečnejši
sosedje
v
savski
dolini
.
Kadar
so
pa
vse
jedno
sprožili
to
vprašanje
,
obravnavali
so
le
še
nekatere
podrobnosti
ali
pa
so
opazovali
vso
stvar
z
višjega
stališča
.
Tak
pomenek
se
je
čul
pri
Poličarju
nekaj
dnij
po
Raddreher-jevem
prihodu
.
Dasi
je
precej
dolg
in
ne
spada
neobhodno
v
našo
povest
,
vendar
ima
nekaj
pravice
na
tem
mestu
,
ker
dobro
označuje
posamezne
osebe
.
»
Kaj
dela
prav
za
prav
tvoj
gostač
pri
železnici
?
«
popraševal
je
Poličar
Čudinovega
Miho
.
»
Vse
delo
vodi
,
sam
pa
le
kaj
zapiše
sem
ter
tam
«
,
odrezal
se
je
Miha
ponosno
,
ker
je
bivala
tako
imenitna
glava
pod
njegovo
streho
.
»
On
je
za
višjega
?
«
zavzel
se
je
cerkvenik
.
»
Beži
,
kam
!
Tega
pa
ne
verjamem
,
da
bi
tak
človek
,
ki
še
naše
vere
ni
,
ukazoval
našim
delavcem
.
«
»
Kje
si
pa
pobral
,
da
ni
naše
vere
?
«
oglasil
se
je
Poličar
.
»
Pred
cerkvijo
so
me
izpraševali
v
nedeljo
,
če
se
Zatišenci
nič
ne
bojimo
,
da
bi
nam
toča
ne
pobila
,
ker
imamo
luterance
med
seboj
.
«
»
Kaj
,
da
je
Lutrove
vere
?
«
začudil
se
je
Miha
v
prvo
,
a
potem
dejal
hladnokrvno
:
»
Da
je
le
drugače
miren
in
da
plača
,
kaj
mu
hočem
?
«
»
To
ni
pa
nič
,
kar
nam
govoriš
«
,
povzel
je
jezno
cerkvenik
besedo
.
»
Vsem
poštenim
ljudem
je
izpodtika
.
Še
v
cerkev
ne
hodi
;
pomisli
—
ob
nedeljah
,
pa
ne
gré
k
maši
!
Jedenkrat
se
je
menda
izgubil
tje
pod
kor
,
pa
je
gledal
kakor
riba
na
suhem
in
si
ni
vedel
nič
pomagati
.
«
»
Ti
ljudje
imajo
svojo
vero
in
naše
ne
razumejo
«
,
zagovarjal
je
Miha
svojega
gosta
;
»
da
pa
niso
posebno
pobožni
,
lahko
povzameš
iz
tiste
stare
pesmi
o
Lutru
,
ki
tako-le
veli
:
Luter
Martin
Je
obesil
vero
na
klin
,
Se
ni
očenaša
ahtal
,
Je
le
na
klobase
trahtal
.
»
Miha
ti
jo
je
pa
podrobil
«
,
ponagajal
je
Poličar
cerkveniku
,
da
bi
čul
,
kako
se
bode
branil
.
A
le-ta
se
je
bil
nehotoma
in
ponevedoma
zeló
ujezil
ter
del
srdito
:
»
Kaj
bodem
pripovedoval
gluhim
pravljice
!
Ali
vam
nisem
tako
dobro
dopovedal
,
da
bi
vsak
otrok
lahko
otipal
,
kako
nič
prida
so
ti
tuji
priseljenci
?
Miha
pa
pravi
,
da
je
to
samoosebno
.
Če
k
nam
pride
,
naj
tako
moli
in
živi
,
kakor
mi.
Kakor
jaz
menim
in
izprevidim
,
moralo
bi
biti
tako
.
Ali
ne
?
«
»
Nikar
tako
jezno
!
Ti
me
nisi
popolnoma
razumel
«
,
popravljal
je
Miha
smejé
se
.
»
Saj
tudi
meni
ni
všeč
,
da
ne
pozná
nobenega
Boga
.
Ako
ne
hodi
v
cerkev
,
naj
bi
vsaj
doma
kaj
pomolil
po
svoji
veri
,
pa
še
tega
ne
stori
.
Zato
je
pa
tudi
revež
,
dasi
gospod
.
Po
zaslužku
je
prišel
semkaj
,
sicer
bi
pa
revo
prodajal
doma
.
Godi
se
mu
,
kakor
meni
,
kadar
grem
na
tuje
.
Samo
jaz
se
hitro
privadim
jezika
in
ljudij
,
da
mi
je
krajši
čas
.
Ta
je
pa
že
leto
dnij
v
našem
kraju
,
pa
ti
ne
zná
pet
naših
besedij
.
Sam
je
pravil
,
da
jo
bode
hitro
pobral
,
kadar
dokončajo
železnico
.
No
,
pa
naj
le
gré
,
jokal
ne
bode
nihče
po
njem
.
Pošteno
me
je
ujezilo
,
ko
mi
je
govoričil
,
da
naši
ljudje
niso
tako
razumni
,
kot
drugodi
.
Kaj
mari
ne
gremo
po
vsem
svetu
,
in
povsodi
nas
imajo
radi
in
poprašujejo
po
nas
.
«
»
Le
malo
naj
to
pripoveduje
,
ako
neče
,
da
meni
kaj
neumnega
v
glavo
ne
pade
«
,
pretil
je
cerkvenik
;
bil
je
namreč
s
temi
besedami
nekoliko
žaljen
.
»
Kaj
mari
ne
vemo
,
da
se
Francoz
in
Prajz
vojskujeta
?
Ali
ni
to
dovolj
veliko
za
nas
,
ki
ne
pridemo
nikamor
?
Pa
mi
tudi
vemo
,
zakaj
je
hudo
na
svetu
in
zakaj
so
vojske
.
Gotovo
vam
je
vsem
znano
ono
prerokovanje
,
ki
napoveduje
hude
čase
ondaj
,
kadar
bodo
nosile
ženske
konjske
glave
,
in
kadar
se
bodo
podile
po
polju
železne
kače
.
«
»
I
,
kaj
ne
bi
vedeli
tega
?
«
počel
je
razlagati
Poličar
.
»
Staro
prerokovanje
je
to
,
sila
staro
,
sedaj
se
pa
uresničuje
.
Ali
morda
niso
res
ženske
—
gosposke
mislim
—
s
tistimi
kupljenimi
lasmi
take
,
kot
bi
imele
pravcate
konjske
glave
?
Poglej
hčer
tega
zemljemerca
,
—
kako
jo
že
kličejo
,
Kotlina
ali
Kotlinda
—
pa
se
bodeš
prepričal
,
ako
ne
veruješ
!
Železnice
so
pa
one
železne
kače
.
Jaz
sem
bil
jedenkrat
pri
Vidu
,
ko
je
bil
še
v
Ljubljani
v
šolah
,
in
videl
to
novost
:
kot
bi
se
bil
zapodil
sam
vrag
,
tako
ti
je
šinila
dolga
vrsta
vozov
in
se
urno
zavila
,
da
sem
šel
za
zlomkom
komaj
z
očmi
.
E
,
včasih
so
ljudje
vse
več
vedeli
,
kot
dandanes
;
pa
še
sedaj
kdo
povej
,
kako
bode
na
svetu
za
petdeset
ali
sto
let
,
če
moreš
.
«
»
Ljudje
so
zmeraj
slabejši
;
če
bi
danes
tudi
kdo
kaj
prerokoval
,
saj
bi
si
nič
tako
ne
zapomnili
,
kakor
so
si
svoje
dni
.
Včasih
so
ljudje
dolgo
živeli
:
osemdeset
let
ni
bilo
nič
nenavadnega
,
in
bili
so
korenjaki
.
Sedaj
pa
vse
peša
:
pet
križev
ima
na
hrbtu
,
pa
že
groba
išče
;
kdor
pa
učaka
svojih
šestdeset
ali
sedemdeset
,
skoro
nima
vrstnika
.
In
koliko
so
sedaj
manjši
!
Prepričan
sem
,
da
prav
res
še
pride
dôba
,
ko
bodo
štirje
mlatili
pod
mernikom
,
kakor
napovedujejo
.
«
Tako
je
hvalil
Miha
stare
čase
.
»
Tega
ni
povedanega
v
prerokovanju
,
kakšni
merniki
bodo
tedaj
«
,
vmešal
se
je
zopet
cerkvenik
,
da
bi
pokazal
svojo
modrost
.
»
Tisto
je
pa
tudi
res
«
,
pritrdil
mu
je
Gorjanec
,
ki
je
bil
proti
koncu
pogovora
prisedel
k
govorniku
.
»
Veš
,
cerkvenik
,
ti
govoriš
prav
umne
besede
.
Meni
pa
že
dolgo
časa
nekaj
roji
po
glavi
,
toda
čim
bolj
premišljujem
,
tem
bolj
sem
radoveden
.
«
»
Pa
menda
ne
ugiblješ
,
kako
bi
iznašel
tako
pipo
,
ki
bi
vedno
gorela
,
da
si
jo
le
jedenkrat
natlačil
«
,
podražil
ga
je
cerkvenik
.
»
E
,
kaj
tacega
mi
ne
bodemo
doživeli
«
,
ustavljal
se
je
prejšnji
,
»
dasi
bi
bilo
to
meni
koristneje
,
ko
ne
vem
kaj
.
Pa
ker
si
me
ravno
spomnil
,
no
,
pa
mi
ga
daj
polno
pipo
.
Že
sem
premišljeval
,
kako
naj
bi
te
poprosil
,
ná
,
pa
mi
besedo
skoro
iz
ust
vzameš
.
«
»
Koj
bi
te
lahko
na
laž
postavil
«
,
razveselil
se
je
cerkvenik
ter
mu
postrežljivo
molil
še
dokaj
rejeni
tobačni
mehur
,
»
ker
tajiš
,
kot
ne
bi
bil
premišljeval
o
pipi
.
Toda
,
ker
si
se
menda
namenil
vprašat
še
kaj
bolj
modrega
,
no
,
pa
zini
,
da
bode
kaj
govora
.
«
»
Ne
res
,
tukaj-le
krčmarju
pravimo
Poličar
,
meni
pravite
Gorjanec
«
,
tako
je
pričel
Gorjanec
ter
zadovoljno
polnil
svojo
obilno
pipo
s
tujim
tobakom
,
»
hudirja
no
,
dejal
sem
si
že
večkrat
,
kako
pa
bi
se
neki
reklo
našemu
cesarju
?
Francoz
ali
Lah
ga
ne
more
imenovati
‚
naš
‘
,
kakor
imamo
mi
navado
;
ravno
tako
se
mi
zdi
,
kakor
če
se
moja
stara
kdaj
pogovarja
s
sosedo
:
takrat
seveda
me
obira
,
češ
,
‚
naš
‘
je
tak
pa
tak
.
Vendar
,
kadar
se
drugi
ljudje
pomenkujejo
o
meni
,
pa
ni
dovolj
sama
besedica
‚
naš
‘
;
sem
ter
tam
že
rabijo
moj
hišni
priimek
Gorjanec
,
čemu
bi
mi
bil
sicer
?
Ko
sem
torej
to
stvar
natanko
premislil
in
preudaril
,
dognal
sem
,
da
mora
imeti
naš
cesar
tudi
kak
domač
ali
hišen
pridevek
,
ali
kako
bi
že
rekel
,
da
bi
ne
bilo
prenerodno
.
Saj
menda
Lahu
tudi
pravijo
doma
‚
naš
‘
,
tukaj
ga
pa
vsejedno
kličemo
za
Laha
.
In
vendar
še
nikoli
nisem
slišal
,
da
bi
kdo
drugače
rekel
,
kakor
:
‚
naš
‘
je
stepel
Laha
,
ali
:
Prajz
se
puli
s
Francozom
.
«
Miha
in
Poličar
sta
se
muzala
preprostemu
dopovedovanju
.
Cerkvenik
pa
je
bil
v
tej
stvari
tak
revež
,
kakor
Gorjanec
,
pa
se
je
vkljub
svoji
nevednosti
précej
začel
učeno
meniti
in
v
nič
devati
sopivca
.
»
‚
Naš
‘
je
tako
imeniten
,
da
vsi
brž
vedó
,
o
kom
je
govor
.
Čemu
mu
bode
neki
kak
kmetovski
priimek
,
kot
je
recimo
tvoj
?
Ali
ni
dovolj
,
da
je
cesar
?
Saj
tudi
meni
ni
treba
drugače
reči
,
kakor
cerkvenik
,
pa
vé
vse
Zatišje
,
kdo
pozvanja
med
mašo
in
zvoni
delapust
ali
poldne
.
«
»
Pa
meni
še
sedaj
neče
v
glavo
,
da
bi
se
mogla
dva
tuja
cesarja
kar
tako
meniti
o
‚
našem
‘
,
saj
sta
sama
tudi
cesarja
.
—
Buzarona
,
še
nekaj
ti
povem
:
v
župniji
ste
štirje
cerkveniki
.
Pa
pridi
