vsamotni
gorski
gradič
,
kjer
se
je
mudila
Asunta
,
in
tam
ž
njo
zidal
zlate
gradove
na
oblake
.
Asunta
ni
mogla
zapustiti
otoka
,
ker
so
turške
vojne
ladje
vedno
krožile
okrog
njega
in
ustavile
vsako
ladjo
,
ki
se
jim
je
bližala
.
Mustafa-paša
je
bil
kmalu
dobil
novega
vojaštva
iz
Turčije
in
začel
s
podvojenimi
močmi
napadati
Famagusto
.
Noč
in
dan
so
grmeli
topovi
,
po
dvakrat
in
celo
po
trikrat
na
teden
je
turška
armada
z
ljuto
silo
napadla
utrdbe
,
a
vse
napade
je
Antonio
Bragadino
slavodobitno
odbil
.
Čudil
se
je
Mustafa-paša
,
kako
da
se
more
oblegano
mesto
toliko
časa
držati
,
čudil
se
je
zlasti
,
da
mestu
še
ni
zmanjkalo
živil
,
toda
raztolmačiti
si
tega
ni
znal
.
Turško
brodovje
je
obkolilo
mesto
od
morja
tako
tesno
,
da
bi
ne
mogla
nobena
barčica
mimo
njega
,
a
vender
je
mesto
imelo
še
vedno
dovolj
živeža
.
Čudil
se
je
pa
Mustafa-paša
tudi
radi
tega
,
da
Bragadinu
ne
zmanjka
vojaštva
.
Oblegal
je
Famagusto
že
dolgo
časa
,
mnogo
beneškega
vojaštva
je
že
popadlo
,
a
vendar
ga
je
bilo
za
obrambo
vedno
še
dovolj
.
Seveda
se
grdogledemu
turškemu
poveljniku
niti
sanjalo
ni
,
da
je
nekaj
uric
od
njegovega
tabora
podzemska
jama
,
kjer
se
skriva
mala
ali
hrabra
četa
,
ki
po
skrivnem
rovu
pridno
oskrbuje
mestu
z
živil
in
ki
po
vsem
otoku
nabira
mladih
in
starih
mož
za
beneško
armado
,
ter
jih
po
tem
rovu
spravlja
v
oblegano
mesto
.
Koj
prvi
dan
,
ko
se
je
četa
utaborila
v
podzemski
jami
,
je
Kržan
dal
odpreti
železna
vrata
,
nad
katera
je
kralj
Gjačič
dal
obesiti
mrtvaško
glavo
,
pod
njo
pa
zapisal
svoje
grozilno
svarilo
.
Tomo
,
ki
je
mislil
,
da
je
morda
tukaj
skrit
piratski
zaklad
,
je
bil
tudi
to
pot
razočaran
.
Za
železnimi
vratmi
je
bila
prostorma
jama
,
napolnjena
s
smodnikom
in
z
vsakovrstnim
orožjem
.
Bila
je
to
glavna
orožarna
piratov
.
Kržan
je
našel
tu
več
tisoč
samokresov
,
sabelj
in
pušk
,
brez
dvoma
samo
poropano
orožje
.
Smodnik
je
bil
shranjen
v
velikih
sodih
.
V
jami
je
bilo
tudi
več
topov
in
vsakovrstnih
mornarskih
potrebščin
.
Največji
del
vseh
teh
stvari
so
vojaki
spravili
v
mesto
.
Zlasti
vesel
je
bil
Bragadino
smodnika
,
kajti
tega
mu
je
že
začelo
primanjkovati
.
Med
vednim
bojevanjem
so
tekli
tedni
in
meseci
.
Celo
leto
je
že
oblegal
Mustafa-paša
Famagusto
in
ni
še
bil
zavzel
niti
ene
utrdbe
.
Toda
turški
topovi
so
bili
sčasoma
napravili
v
obleganem
mestu
strahovito
škodo
in
ustvarili
razmere
,
ki
se
niso
dale
vzdržati
.
Topovi
niso
samo
porušili
premnogo
poslopij
,
nego
pobili
tudi
mnogo
ljudi
.
Nastale
so
bolezni
,
ki
so
divjale
med
meščanstvom
in
med
vojaštvom
.
Pogum
,
s
katerim
se
je
vse
prebivalstvo
žoperstavljalo
turškim
napadom
celo
leto
,
je
začel
ginevati
tudi
med
vojaštvom
in
Antonio
Bragadino
je
začel
misliti
,
da
bo
morda
ves
njegov
trud
zaman
in
da
napoči
kmalu
dan
,
ko
se
bo
nad
razvalinami
te
zadnje
beneške
postojanke
na
Cipru
zasvetil
polumesec
.
Ker
od
beneške
republike
ni
in
ni
bilo
pričakovati
pomoči
,
je
Bragadino
na
vse
načine
poskušal
pridobiti
pirate
za
boj
zoper
Turke
.
Ladislav
Gjačič
,
sin
piratskega
kralja
,
je
bil
v
njegovih
rokah
.
Koj
prvi
dan
,
ko
je
Kržan
izročil
Bragadinu
ujetega
Ladislava
,
je
beneški
proveditor
začel
nagovarjati
svojega
jetnika
,
naj
izposluje
,
da
pridejo
piratje
Famagusti
na
pomoč
.
Ladislav
je
bil
pripravljen
,
zbrati
vse
pirate
in
priti
s
300
ladjami
pred
oblegano
mesto
,
toda
stavil
je
en
pogoj
,
ki
ga
Bragadino
ni
mogel
izpolniti
.
Ladislav
je
zahteval
,
da
mu
Bragadino
izroči
„
na
milost
in
nemilost
“
—
plemiča
Andreja
Kržana
in
njegovega
slugo
.
Od
te
zahteve
ni
odnehal
in
kadar
mu
je
Bragadino
ponujal
bogata
plačila
in
visoka
odlikovanja
,
se
je
Ladislav
le
zaničljivo
nasmehnil
in
odmahnil
z
roko
.
—
Svojo
ženo
hočem
dobiti
,
je
rekel
pri
takih
prilikah
,
a
ker
vesta
zanjo
samo
Kržan
in
njegov
sluga
,
zato
zahtevam
,
da
mi
ju
darujete
.
Ako
mu
je
Bragadino
očital
,
da
je
vse
to
le
pretveza
in
da
zahteva
Kržana
in
Tomo
,
da
bi
se
nad
njima
maščeval
,
ker
sta
ga
ujela
,
ni
Ladislav
tajil
,
da
je
to
res
,
a
vselej
je
izjavil
,
da
se
odpove
vsakemu
maščevanju
,
ako
mu
izroči
Kržan
Asunto
.
—
Če
mi
izročite
mojo
ženo
,
pripeljem
300
piratskih
ladj
in
se
bom
ž
njimi
bojeval
za
Vas
,
dokler
se
zadnja
ne
potopi
—
drugače
pa
ne
ganem
nobenega
prsta
in
če
mi
danes
vzamete
glavo
.
To
je
bil
vedno
konec
vseh
izjav
Ladislava
Gjačiča
in
nobeno
prigovarjanje
in
nobena
grožnja
ni
izpremenila
tega
njegovega
sklepa
.
Čim
huje
se
je
godilo
oblegani
Famagusti
,
čim
silovitejši
so
bili
turški
napadi
in
čim
bolj
je
pešal
odpor
beneške
posadke
,
toliko
silnejše
je
Antonio
Bragadino
rotil
in
prosil
sina
piratskega
kralja
za
pomoč
,
a
toliko
pogosteje
je
začel
misliti
,
da
stori
prav
,
če
žrtvuje
koristim
svoje
domovine
in
mesta
ter
njega
prebivalstva
—
Andreja
Kržana
in
njegovega
sluga
.
Kržan
ni
o
vsem
tem
ničesar
vedel
.
Prišel
je
le
redkokdaj
v
mesto
,
saj
je
imel
sčasoma
vse
večje
in
večje
težave
,
preskrbovati
Famagusto
z
živili
in
dobiti
novega
moštva
za
beneško
armado
,
zakaj
čedalje
mnogobrojnejša
turška
armada
je
polagoma
zasedla
vse
važnejše
postojanke
na
otoku
in
le
še
v
oddaljenejših
dolinah
in
v
hribih
je
bilo
mogoče
dobiti
ljudi
in
živil
.
Tudi
tedaj
ni
Kržan
še
ničesar
slutil
,
ko
ga
je
začel
proveditore
izpraševati
po
Asunti
.
Ker
je
Bragadino
izpraševal
previdno
,
mu
je
Kržan
zaupal
ter
mu
razodel
,
da
ljubi
Asunto
Dall
Ferro
in
da
se
hoče
z
njo
poročiti
,
čim
bo
papež
njen
zakon
z
Ladislavom
Gjačičem
razveljavil
.
Povedal
je
Bragadinu
vse
,
zamolčal
mu
je
samo
eno
—
kje
da
se
mudi
Asunta
.
Čim
bolj
je
Bragadino
poizvedoval
po
Asunti
,
toliko
trdovratneje
je
Kržan
molčal
o
skrivališču
svoje
neveste
,
dasi
tudi
zdaj
ni
slutil
,
kake
zahteve
je
Ladislav
Gjačič
stavil
in
kaki
temni
naklepi
so
se
porajali
v
duši
proveditorja
Bragadina
.
Bilo
je
koncem
julija
1471.
Famagusta
že
ni
bila
več
podobna
mestu
,
nego
le
še
velikanskemu
kupu
razvalin
.
Samo
kamenite
utrdbe
so
bile
še
v
dobrem
stanju
in
močne
,
kajti
prebivalstvo
je
moralo
sproti
popravljati
vsako
škodo
,
ki
so
jo
povzročile
turške
krogle
.
Živila
so
se
delila
samo
še
enkrat
na
dan
in
da
bi
bilo
kar
naj
dalje
mogoče
ž
njimi
izhajati
,
je
Bragadino
,
ker
ni
mogel
nobenega
moškega
pogrešati
,
prisilil
vse
ženske
,
brez
ozira
na
stan
in
imetje
,
da
so
morale
loviti
ribe
takorekoč
v
ognju
,
ker
so
turške
ladje
neprenehoma
streljale
na
dotične
čolne
.
Sila
je
bila
velika
.
Samo
strah
pred
smrtjo
,
le
bojazen
,
da
pokoljejo
Turki
vse
,
je
dajala
prebivalstvu
še
toliko
notranje
moči
,
da
je
kljubovalo
turškim
napadom
.
Mestni
velikaši
so
proveditorju
Bragadinu
opetovano
prigovarjali
,
naj
se
pripravi
na
kapitulacijo
.
Vse
gorečnejše
so
ga
prosili
,
naj
ponudi
Turkom
kapitulacijo
s
pogojem
,
naj
prizanese
prebivalstvu
in
mu
pusti
vsaj
življenje
.
Antonio
Bragadino
je
imel
na
vsa
taka
nagovarjanja
in
siljenja
le
en
odgovor
:
—
Nikdar
!
Zastava
sv.
Marka
se
ne
bo
dobrovoljno
umaknila
polumesecu
.
V
dnevih
te
velike
sile
za
Famagusto
je
dobil
Andrej
Kržan
pismeno
naročilo
,
naj
pride
čim
prej
v
mesto
.
Odzval
se
je
takoj
temu
povabilu
in
kmalu
je
stal
v
prostorni
pritlični
sobi
,
kjer
je
prebival
Antonio
Bragadino
in
ki
je
bila
še
edini
porabni
prostor
v
nekdaj
ponosni
,
kraljevsko
opremljeni
palači
.
Bragadino
,
ki
je
bil
sicer
vedno
miren
in
hladno
preudaren
,
je
bil
ta
dan
vidno
razburjen
.
Pojasnjeval
je
Kržanu
obširno
položaj
Farnaguste
.
Ponavljal
se
je
pogostoma
,
kakor
bi
sproti
pozabljal
,
kar
je
že
povedal
,
zlasti
je
vedno
in
vedno
dokazoval
,
da
na
pomoč
od
beneške
republike
še
nekaj
mesecev
ni
upati
,
niti
od
kake
druge
države
ter
da
mora
zaradi
tega
občni
koristi
vsak
posameznik
doprinesti
tudi
največjo
žrtev
.
—
Menim
,
da
kakor
jaz
,
je
vsak
posamezen
vojak
pripravljen
žrtvovati
imetje
,
kri
in
življenje
za
republiko
beneško
,
se
je
oglasil
Kržan
,
ko
je
Bragadino
iznova
začel
govoriti
o
potrebi
požrtvovalnosti
.
Na
vojaštvo
in
prebivalstvo
se
lahko
zanesete
.
Nobena
žrtev
ni
prevelika
,
da
se
obvaruje
Famagusta
.
Bragadino
je
položil
Kržanu
roko
na
ramo
,
mu
pogledal
globoko
v
oči
,
in
potem
s
slovesnim
poudarkom
rekel
:
—
Veseli
me
,
plemič
Kržan
,
da
sem
to
slišal
iz
Vaših
ust
,
zakaj
usoda
Famaguste
je
v
Vaših
rokah
.
—
V
mojih
rokah
?
je
v
brezmejnem
začudenju
vprašal
Kržan
.
Kako
je
to
mogoče
?
In
ne
da
bi
čakal
odgovora
,
je
dostavil
:
Pripravljen
sem
storiti
vse
,
kar
je
v
mojih
močeh
,
da
rešim
Famagusto
.
—
Če
je
tako
,
plemič
Kržan
,
potem
vrnite
Ladislavu
Gjačiču
njegovo
ženo
.
Pri
teh
besedah
je
Kržan
skoro
omahnil
.
Kri
mu
je
zastala
in
gledal
je
Bragadina
,
kakor
da
bi
ne
verjel
,
da
je
prav
slišal
.
—
Sedite
,
prijatelj
,
in
poslušajte
me
do
konca
,
je
čez
nekaj
hipov
izpregovoril
Bragadino
in
potisnil
Kržana
nazaj
na
stol
.
Uvideli
bodete
,
da
je
moja
zahteva
upravičena
.
Bragadino
je
še
enkrat
pojasnil
Kržanu
pomen
Famaguste
za
republiko
beneško
in
obrambne
razmere
.
—
Morda
se
bom
mogel
držati
še
nekaj
tednov
,
potem
pa
je
zmaga
Turkov
neizogibna
,
je
končal
Bragadino
svoje
pojasnilo
.
Pomoči
ni
dobiti
od
drugod
,
kakor
od
piratov
.
Ti
so
tudi
pripravljeni
udariti
z
vso
svojo
močjo
na
turško
brodovje
,
toda
s
pogojem
,
da
vrnete
Ladislavu
Gjačiču
njegovo
ženo
,
ali
pa
da
jaz
izročim
Gjačicu
vas
in
vašega
slugo
,
ki
vesta
za
skrivališče
vojvodinje
Asunte
.
—
Vem
,
da
ljubite
Asunto
in
da
vas
ona
ljubi
in
vem
,
da
je
žrtev
,
ki
jo
od
vas
zahtevam
,
silno
velika
.
Toda
—
kaj
je
sreča
in
kaj
je
življenje
posamičnega
človeka
,
kadar
se
gre
za
korist
celote
!
Ko
bi
bila
Asunta
moja
hči
,
jaz
bi
jo
hladne
duše
žrtvoval
domovini
na
korist
.
Niti
trenotek
bi
ne
premišljal
,
in
če
bi
mi
od
bolesti
in
od
žalosti
izkrvavelo
srce
.
Pomislite
,
plemič
Kržan
,
da
je
Ciper
,
eden
glavnih
virov
beneškega
bogatstva
,
izgubljen
za
republiko
,
če
pade
Famagusta
.
Pomislite
dalje
,
da
rešite
življenje
vsemu
prebivalstvu
in
vsemu
vojaštvu
,
če
povrnete
Ladislavu
Gjačiču
njegovo
ženo
.
Končno
morate
vendar
sami
priznati
,
da
je
vojvodinja
Asunta
dall
Ferro
pravilno
in
zakonito
poročena
z
Ladislavom
Gjačičem
in
da
je
torej
ta
opravičen
zahtevati
,
da
mu
vrnete
njegovo
ubeglo
ženo
.
Oficir
ste
beneške
republike
,
plemič
Kržan
,
in
po
beneških
postavah
zapade
najostrejši
kazni
,
kdor
ima
razmerje
s
poročeno
ženo
ali
kdor
jo
zadržuje
,
da
je
ne
more
dobiti
njen
mož
.
Trpek
usmeh
je
legel
na
ustne
Andreja
Kržana
.
Vojvodinja
Asunta
ni
v
moji
oblasti
in
gre
lahko
kamor
hoče
in
kadar
hoče
.
Tudi
če
bi
hotela
iti
k
svojemu
možu
,
bi
ji
jaz
tega
ne
branil
.
Vem
pač
,
kje
je
njeno
skrivališče
,
ali
to
ni
moja
tajnost
in
zato
je
ne
smem
izdati
.
—
Pomislite
,
plemič
Kržan
,
da
se
gre
za
življenje
in
za
srečo
50.000
ljudi
,
je
vzkliknil
Bragadino
.
Kaj
je
v
primeri
s
tem
ljubezenska
sreča
malega
oficirja
in
neznatne
ženske
?
Verujem
,
da
vas
bo
bolelo
,
če
se
bo
Asunta
vrnila
k
svojemu
možu
,
in
verujem
tudi
,
da
bo
nesrečna
vse
žive
dni
,
toda
to
ne
pride
v
poštev
,
ko
gre
za
korist
domovine
in
za
življenje
tolikih
ljudi
.
Vi
ste
beneški
oficir
,
plemič
Kržan
,
in
kot
tak
imate
dolžnost
,
da
žrtvujete
vse
,
samega
sebe
,
očeta
in
mater
,
brata
in
sestre
,
čast
in
imetje
republiki
beneški
in
dolžnost
vaša
je
tudi
,
da
ji
žrtvujete
ženo
Ladislava
Gjačiča
.
Temni
in
sovražni
so
bili
pogledi
,
s
katerim
je
motril
Kržan
beneškega
proveditorja
,
in
kri
mu
je
začela
vreti
,
da
se
je
le
iz
težka
premagoval
.
Vendar
je
odgovoril
še
mirno
.
—
Prisegel
sem
za
dobo
petih
let
beneški
republiki
zvestobo
in
izpolnil
bom
svojo
prisego
do
zadnje
pičice
.
Pripravljen
sem
žrtvovati
zanjo
kri
in
življenje
.
Več
pa
nisem
obljubil
,
več
tudi
nisem
dolžan
storiti
.
Vem
,
da
bi
se
vojvodinja
Asunta
brez
pomisleka
sama
žrtvovala
,
če
bi
vedela
,
koliko
ljudi
s
tem
reši
,
toda
jaz
nisem
opravičen
izdati
njene
tajnosti
in
je
ne
izdam
za
nobeno
ceno
na
svetu
.
Mene
in
mojega
slugo
lahko
žrtvujete
piratom
.
Lahkega
srca
bom
prenašal
najhujše
muke
in
lahkega
srca
pojdem
tudi
v
smrt
,
a
pribežališča
vojvodinje
Asunte
ne
izdam
,
in
če
bi
me
trpinčili
na
mučilnici
do
sodnega
dne
.
Bragadino
je
sprevidel
,
da
bi
bilo
vsako
nadaljnje
prigovarjanje
brezuspešno
.
—
Plemič
Kržan
,
na
svojo
čast
vam
povem
,
ko
bi
bil
jaz
na
vašem
mestu
,
bi
ravnal
prav
tako
kakor
vi
,
je
rekel
Bragadino
in
je
krepko
stisnil
Kržanu
roko
.
Odkrito
vam
tudi
povem
,
da
nisem
imel
tako
dobrega
mnenja
o
vas
,
kakor
ga
imam
zdaj
.
Čeprav
sem
vas
spoštoval
,
sem
le
mislil
,
da
bodete
raje
vrnili
Gjačiča
njegovo
ženo
kakor
pa
sebe
pahnili
v
nesrečo
in
v
gotovo
smrt
.
Vesel
pa
sem
,
da
sem
se
motil
,
vesel
,
da
vam
morem
takoreč
v
zadnji
uri
povedati
,
da
ste
prvi
junak
v
moji
armadi
in
da
vas
spoštujem
,
kakor
nikogar
druzega
.
Molče
se
je
Kržan
priklonil
,
toda
iz
njegovih
oči
je
izginil
izraz
sovražnosti
in
ko
mu
je
Bragadino
novič
podal
roko
,
jo
je
krepko
stisnil
.
Stala
sta
si
nasproti
kot
dva
moža
,
ki
sta
prepričana
,
da
ravnata
oba
prav
.
Čaša
bridkosti
,
ki
je
bila
usojena
Andreju
Kržanu
,
še
ni
bila
izpraznjena
.
S
tem
,
da
je
hotel
Kržan
samega
sebe
žrtvovati
,
da
zagotovi
beneški
republiki
pomoč
piratov
in
reši
Famagusto
,
ni
bilo
Bragadinu
še
nič
pomagano
.
Kržan
je
pač
privolil
,
da
ga
izroči
Bragadino
sinu
piratskega
kralja
,
ali
Bragadino
tega
ni
mogel
in
ni
smel
storiti
,
dokler
je
bil
Kržan
beneški
oficir
.
Ker
je
Bragadino
vedel
,
da
Kržan
ne
bo
izdal
vojvodinje
Asunte
,
je
bil
preskrbel
tudi
za
ta
slučaj
in
sklical
vojni
svet
,
ki
je
bil
v
vojašnici
že
polnoštevilno
zbran
,
ko
sta
se
Bragadino
in
Kržan
pojavila
na
vratih
.
Tesno
je
bilo
Kržanu
pri
srcu
,
ko
so
ga
obstopili
štirje
vojaki
in
mu
vzeli
meč
,
ki
ga
je
vedno
častno
nosil
,
ter
mu
dali
na
roke
težko
verigo
,
zakaj
obtoženci
so
morali
stati
pred
vojnim
sodiščem
okovani
v
železje
in
to
se
jim
ni
snelo
,
dokler
ni
bila
sodba
izvršena
.
Bragadino
je
kot
najvišji
zastopnik
beneške
republike
prevzel
predsedstvo
vojnega
sodišča
,
dočim
je
stari
general
Trevisani
zastopal
obtožbo
,
ki
jo
je
prečital
tako
tiho
,
kakor
bi
mu
od
ginjenosti
zastajala
sapa
.
—
Kapitan
Andrej
Kržan
,
ali
ste
razumeli
obtožbo
?
je
vprašal
Bragadino
.
Obdolženi
ste
,
da
ste
samolastno
odpeljali
zakonsko
ženo
Ladislava
Gjačiča
,
posestnika
ladij
in
podanika
beneške
republike
,
ter
da
jo
zadržujete
in
skrivate
pred
njenim
možem
.
Se-li
čutite
krivega
?
—
Ne
!
—
Veste
pa
,
da
je
žena
Ladislava
Grjačiča
s
svojim
možem
pravilno
in
zakonito
veljavno
poročena
,
da
je
svojemu
možu
utekla
in
vi
tudi
veste
,
kje
da
sedaj
biva
.
—
Da
!
—
Po
veljavnih
zakonih
beneške
republike
ste
dolžni
pomagati
oblastvu
da
vrne
Ladislavu
Gjačiču
njegovo
ženo
in
dolžni
ste
povedati
,
kje
da
se
mudi
Asunta
Gjačičeva
.
—
Tega
ne
povem
.
—
Opominjam
vas
,
kapitan
Kržan
,
da
je
to
vaša
dolžnost
in
da
storite
dvojno
hudodelstvo
,
če
te
dolžnosti
ne
izpolnite
,
ker
zadržujete
Ladislavu
Gjačiču
njegovo
ženo
in
ker
se
nečete
kot
oficir
pokoriti
povelju
vojnega
sodišča
.
Pozivljem
vas
torej
še
enkrat
,
da
poveste
skrivališče
Asunte
Gjačičeve
,
sicer
vas
zadene
zakonita
kazen
.
—
Izjavil
sem
že
,
da
bivališča
vojvodinje
Asunte
Dall
Ferro
ne
izdam
,
je
s
trdim
glasom
rekel
Kržan
.
Ne
izdam
ga
,
naj
se
zgodi
z
mano
karkoli
.
—
Zdaj
je
vstal
general
Trevisani
.
Utemeljil
je
na
kratko
obtožbo
in
predlagal
,
naj
obsodi
vojno
sodišče
kapitana
Andreja
plemiča
Kržana
na
degradacijo
in
na
smrt
zaradi
nepokorščine
in
zadrževanja
zakonske
žene
Ladislava
Gjačiča
.
Sodni
dvor
se
je
le
nekaj
trenotkov
posvetoval
,
potem
je
Bragadino
razglasil
sodbo
:
Vojno
sodišče
obsoja
,
uvažnje
olajševalne
okolščine
,
kapitana
Andreja
Kižana
na
sramotno
degradacijo
in
izbacnjenje
iz
beneške
armade
.
Obsodba
na
degradacijo
je
Kržana
pač
zabolela
v
dno
duše
,
a
vdal
se
je
brez
ugovora
.
Vojaki
so
ga
peljali
na
dvorišče
,
kjer
je
stal
Kržanov
polk
in
tam
se
je
izvršila
degradacija
po
takratnem
,
skrajno
sramotnem
običaju
.
Krvnik
je
strgal
Kržanu
našive
in
zlomil
orlovo
pero
,
ki
ga
je
nosil
na
klobuku
,
potem
pa
ga
udaril
s
palico
trikrat
po
hrbtu
v
potrdilo
,
da
je
postal
brezčasten
.
Vojaštvo
se
je
potem
razšlo
,
Kržana
pa
je
straža
odpeljala
v
ječo
,
kjer
se
mu
je
naznanilo
,
da
ostane
toliko
časa
,
dokler
ne
pride
povelje
,
ga
izgnati
iz
tabora
.
Onemogel
od
žalosti
in
od
bolesti
se
je
vrgel
Kržan
na
trdo
svoje
ležišče
.
Rekel
si
je
,
da
mu
je
treba
skleniti
z
življenjem
,
a
bolj
kot
to
,
ga
je
bolela
sramota
,
ki
jo
je
učakal
ta
dan
.
Zavest
,
da
pojde
morda
v
strašno
trpljenje
in
v
gotovo
smrt
kot
osramočen
in
brezčasten
človek
,
mu
je
trgala
srce
tako
,
da
ni
mogel
zadrževati
svojih
solza
.
Edina
tolažba
mu
je
bila
,
da
bo
znala
vojvodinja
Asunta
ceniti
njegovo
žrtev
in
da
bo
iz
te
žrtve
spoznala
velikost
njegove
ljubezni
.
Proti
večeru
so
se
naenkrat
odprla
vrata
in
v
Kržanovo
ječo
je
vstopil
Ladislav
Gjačič
,
s
katerim
je
prišel
Antonio
Bragadino
.
—
Ne
čudite
se
temu
obisku
prijatelj
,
je
rekel
Bragadino
.
Srce
mi
veleva
,
da
moram
vse
storiti
,
kar
je
v
mojih
močeh
,
da
vas
rešim
.
Zdaj
je
še
čas
za
to
.
—
Meni
ni
pomagati
,
je
odločno
izjavil
Kržan
,
in
vsak
poskus
je
odveč
.
—
Še
vam
je
pomagati
!
Poslušajte
,
kaj
vam
pove
Ladislav
Gjačič
in
premislite
dobro
njegove
ponudbe
.
Časa
imate
še
dovolj
.
—
Kako
to
?
je
vprašal
Kržan
ves
začuden
.
Ali
me
hočete
zdaj
še
po
ječah
mrcvariti
?
—
Gjačič
je
obljubil
,
da
pride
tekom
štirinajstih
dni
njegov
oče
s
svojim
brodovjem
.
Toliko
časa
ostane
Gjačič
moj
jetnik
in
če
ne
izpolni
svoje
obljube
,
zapade
smrti
na
vešalih
.
Tisti
dan
pa
,
ko
pride
Gjačičev
oče
s
svojim
brodovjem
,
pošljem
vas
po
podzemskem
rovu
iz
Famaguste
do
kraja
,
ki
ga
je
določil
Gjačič
.
Tam
vas
izpusti
beneško
vojaštvo
in
kaj
stori
potem
Gjačič
z
vami
,
to
je
njegova
stvar
.
Verjemite
mi
,
prijatelj
,
da
me
boli
srce
,
kakor
še
nikdar
,
ali
kar
sem
storil
,
sem
moral
storiti
v
korist
domovine
in
moji
skrbi
izročenega
prebivalstva
.
Bragadino
je
zapustil
ječo
;
Kržan
in
Ladislav
sta
ostala
sama
.
—
Kaj
mi
imate
povedati
,
je
vprašal
Kržan
prvi
in
sicer
z
neko
nestrpnostjo
,
ker
je
itak
vedel
,
da
ne
bo
ta
pogovor
imel
nobenega
uspeha
,
če
hočete
izvedeti
od
mene
,
kje
biva
vojvodinja
Asunta
,
bo
pogovor
pač
odveč
,
kajti
tega
niti
v
trenutku
sodbe
na
sramotno
degradacijo
in
izbacnjenje
iz
armade
nisem
hotel
povedati
.
Vladislav
Gjačič
je
bil
sam
pogumen
mož
in
je
spoštoval
pogum
tudi
pri
drugih
.
Kržan
mu
je
imponiral
,
ali
njegovo
hrepenenje
,
da
se
osveti
Asunti
,
je
bilo
tako
močno
,
da
je
zadušilo
v
njem
vse
boljše
čute
.
Vrh
tega
ni
imel
pravega
smisla
za
čast
.
Bil
je
razbojnik
in
razbojniški
so
bili
njegovi
pojmi
.
Sodil
je
,
da
Kržan
samo
zato
neče
izdati
Asunte
,
ker
jo
ljubi
,
ni
pa
slutil
,
da
mu
branijo
tudi
njegovi
nazori
o
moški
časti
izdati
vojvodinjo
.
—
Izprosil
sem
si
od
proveditorja
dovoljenje
za
ta
razgovor
,
je
rekel
Gjačič
,
ker
nimam
do
vas
nobenega
sovraštva
in
bi
se
rad
z
vami
izlepa
poravnal
.
Vrnite
mi
mojo
ženo
.
Prej
ali
slej
jo
gotovo
dobim
,
kajti
zasledoval
in
iskal
jo
bom
,
dokler
bom
živ
in
dobim
jo
v
roke
,
če
bi
sedela
na
prestolu
beneškega
doža
.
Vi
ste
pač
v
stanu
,
preprečiti
za
nekaj
časa
moje
maščevanje
,
onemogočiti
pa
ga
ne
morete
.
Jaz
pač
občudujem
vašo
požrtvovalnost
,
ali
pojmiti
je
ne
morem
.
—
Tega
tudi
ni
treba
,
je
menil
z
vsem
svojem
plemiškim
ponosom
Andrej
Kržan
,
meni
zadostuje
zavest
,
da
ravnam
prav
.
—
Čemu
se
hočete
žrtvovati
?
je
po
kratkem
molka
vprašal
Gjačič
.
Mojega
namena
ne
morete
preprečiti
.
Lahko
si
mislite
,
da
bom
poskusil
vse
,
kar
je
mogoče
,
da
vas
prisilim
,
povedati
mi
,
kje
je
moja
žena
.
Trpinčil
vas
bom
,
če
bo
treba
,
na
vse
načine
.
Tedne
in
tedne
vas
bom
mučil
.
Trpeli
bodete
najgroznejše
muke
,
trpeli
toliko
časa
,
da
bodete
od
bolečin
umrli
.
—
Pripravljen
sem
na
to
,
je
mirno
odgovoril
Kržan
,
a
vzlic
temu
ne
povem
,
kje
je
vojvodinja
Asunta
.
—
Premislite
si
to
,
plemič
Kržan
.
Ne
bo
vam
žal
,
če
sprejmete
mojo
ponudbo
.
Vse
zlato
,
kar
ga
dobi
moj
oče
pri
napadu
na
Turke
,
bodi
vaše
,
če
mi
vrnete
mojo
ženo
.
Vse
to
turško
zlato
vam
dam
—
ali
pa
vam
vzamem
glavo
.
V
Kržanu
je
kar
zavrelo
.
Srdito
je
planil
po
konci
in
zavihtel
pest
,
da
bi
Gjačiča
udaril
po
zobeh
,
a
premagal
je
svojo
jezo
.
Odprl
je
vrata
,
pred
katerimi
je
stal
ječar
in
zaklical
:
—
ven
,
lopov
,
drugače
te
poženem
z
brcami
,
kakor
garjevega
psa
.
Gjačič
je
bil
tako
presenečen
,
da
ni
mogel
ničesar
odgovoriti
.
Tega
ni
bil
pričakoval
.
V
svoji
razbojniški
pameti
je
menil
,
da
je
bila
njegova
ponudba
izredno
velikodušna
,
prav
kraljevska
,
in
zato
mu
je
Kržanova
ogorčenost
zaprla
sapo
.
Šele
ko
je
bil
na
hodniku
,
se
mu
je
vse
zjasnilo
,
tedaj
pa
je
v
svoji
onemogli
jezi
začel
kleti
in
je
dvigajoč
svojo
pest
zaklical
:
—
Čakaj
,
Andrej
Kržan
,
to
ti
poplačam
čez
štirinajst
dni
,
tako
strahovito
,
kakor
ni
bil
še
noben
dolg
poplačan
.
Razgoni
ih
po
gori
zelenoj
,
kano
vuče
po
planini
ovce
,
sve
izsječe
,
malo
tko
uteče
,
vrlo
malo
i
to
vzranjeno
.
Hrv.
narodna
.
Počasi
so
tekle
Kržanu
ure
in
še
počasneje
dnovi
.
Najmučnejša
mu
je
bila
negotovost
.
Misli
njegove
so
bile
neprestano
pri
vojvodinji
Asunti
.
Prepričan
je
bil
,
da
zanj
in
za
Toma
ni
nobene
pomoči
več
in
zato
je
bila
edina
njegova
skrb
,
da
se
reši
vojvodinja
Asunta
namenjene
ji
usode
.
Kržan
ni
od
trenotka
,
ko
je
pognal
Ladislava
Gjačiča
čez
prag
svoje
ječe
,
z
nikomer
več
govoril
.
Proveditore
Bragadino
se
ni
več
prikazal
in
celo
ječar
ni
več
odgovarjal
na
Kržanova
vprašanja
.
Ničesar
ni
vedel
Kržan
o
tem
,
kaj
se
godi
v
mestu
,
kaj
še
,
da
bi
bil
slutil
,
kako
je
skrbel
Tomo
za
njegovo
rešitev
.
Ko
je
bil
Kržan
dobil
povelje
,
naj
pride
v
Famagusto
in
naj
se
oglasi
pri
proveditorju
Bragadinu
,
je
pustil
Toma
zunaj
v
piratski
jami
in
je
šel
sam
v
mestu
.
V
ječi
se
je
v
prvem
trenotku
pač
domislil
,
da
bi
mu
Tomo
znal
pomagati
,
toda
to
njegovo
upanje
je
kaj
hitro
izginilo
.
Rekel
si
je
:
Gotovo
je
Bragadino
takoj
odposlal
vojake
,
ki
so
Toma
prijeli
in
ga
pripeljali
v
mesto
in
zdaj
ječi
siromak
za
svojo
zvestobo
in
vdanost
v
ječi
in
najbrž
niti
ne
ve
,
kaj
ga
čaka
in
kako
strašno
usodo
mu
je
namenil
piratski
kraljevič
.
Sklepanje
Kržanovo
je
bilo
v
bistvu
popolnoma
resnično
.
Komaj
je
bil
Kržan
stopil
pred
Bragadina
,
je
ta
takoj
zaukazal
,
da
gredo
vojaki
po
Toma
in
ga
pripeljejo
v
mesto
.
Tomo
,
ki
se
je
bil
s
svojo
ljubico
utaboril
v
piratski
jami
,
je
bil
kar
iz
sebe
,
ko
so
ga
vojaki
prijeli
in
ga
uklonili
v
železje
.
—
Kaj
mi
pa
hočete
?
se
je
jezil
in
se
poskušal
iztrgati
vojakom
iz
rok
.
Ali
plačuje
tako
beneška
republika
svoje
ljudi
?
Kdaj
bi
bila
Famagusta
že
v
rokah
Turkov
,
ko
bi
jaz
ne
bil
izvedel
za
podzemski
rov
iz
vodnjaka
v
mesto
.
In
v
zahvalo
za
to
,
me
vklepate
v
železje
in
me
hočete
odgnati
v
ječo
.
In
v
zahvalo
za
moje
delo
me
bodete
še
obesili
!
Lopovi
ste
vsi
in
moj
gospodar
plemič
Kržan
Vam
bo
to
pošteno
poplačal
.
—
Kržan
je
tudi
v
ječi
,
je
menil
poveljnik
.
Kaj
sta
zakrivila
,
moraš
sam
vedeti
.
Kržan
je
bil
od
vojnega
sodišča
degradiran
in
izbacnjen
iz
armade
.
V
trenotku
je
bil
Tomo
popolnoma
miren
in
hladen
.
Sprevidel
je
bil
hipoma
,
da
se
je
moralo
zgoditi
kaj
izrednega
,
da
preti
njegovemu
gospodarju
velika
nevarnost
in
začel
je
misliti
,
kje
bi
dobil
pomoč
.
Najprej
se
je
spomnil
vojvodinje
Asunte
.
A
kako
jo
obvestiti
?
Poveljnik
je
silil
na
odhod
,
kajti
le
ponoči
je
bilo
mogoče
priti
do
vodnjaka
blizu
turškega
tabora
in
po
skrivnem
rovu
v
Famagusto
.
—
Dobro
,
pa
grem
,
je
izjavil
Tomo
.
To
pa
Vam
povem
,
da
bomo
obračunali
nekega
dne
in
da
se
bo
vsa
beneška
republika
kesala
za
to
,
da
ste
me
danes
uklenili
in
odpeljali
v
ječo
.
Vsa
beneška
republika
!
—
Bedak
,
širokoustni
,
se
je
razjezil
poveljnik
.
Beneška
republika
se
meni
zate
toliko
,
kakor
slon
za
komarja
.
In
zdaj
—
avanti
.
—
Vsaj
toliko
potrpite
,
da
se
poslovim
od
svoje
neveste
,
je
zaklical
Tomo
in
se
vojakom
iztrgal
iz
rok
.
Še
krivoverski
Turki
bi
mi
tega
ne
branili
.
—
Torei
,
poslovi
se
,
je
nejevoljno
vzkliknil
poveljnik
,
toda
opravi
hitro
.
Mara
,
ki
je
trepetajo
stala
poleg
vojakov
,
je
skočila
k
Tomu
in
se
ga
jokaje
oklenila
.
—
Ah
,
Tomo
,
nikdar
me
ne
zapusti
,
umrla
bi
žalosti
,
če
bi
te
izgubila
.
Tomo
pa
se
ni
zmenil
za
žalost
in
za
bolest
svoje
neveste
.
Nagnil
se
je
k
nji
in
ji
zašepetal
na
uho
:
—
Odidi
do
Nikozije
.
Od
tamkaj
pojdi
naravnost
čez
polja
do
gora
.
Tam
ti
pokažejo
ljudje
med
gorami
skrit
gradič
plemiča
Mirabella
.
Njemu
povej
,
kaj
se
je
zgodilo
mojemu
gospodarju
in
meni
.
Si-li
razumela
?
Dekle
je
prikimalo
,
a
predno
je
mogel
Tomo
še
kaj
reči
,
je
planil
k
njemu
poveljnik
.
—
Kaka
tajna
naročila
pa
daješ
temu
dekletu
?
—
Bežite
,
bežite
,
se
je
razljutil
Tomo
,
takemu
otroku
naj
dajem
tajno
naročilo
.
Kaj
Vas
je
že
tako
strah
,
da
se
bojite
otrok
?
—
Molči
in
idi
,
je
zakričal
poveljnik
.
Primite
ga
in
ven
z
njim
.
Vojaki
so
prijeli
Toma
in
ga
vlekli
iz
jame
.
Zunaj
so
ga
posadili
na
konja
in
odjezdili
ž
njim
proti
Famagusti
.
Se
tisto
noč
je
ležal
Tomo
v
ječi
.
Mara
je
bila
po
Tomovem
neprostovoljem
odhodu
tako
zbegana
,
da
ni
vedela
,
kaj
bi
storila
.
Samo
eno
ji
je
bilo
jasno
:
da
so
njenega
Toma
vkovali
v
železje
in
ga
odgnali
kakor
hudodelca
,
da
so
ji
vojaki
vzeli
ljubca
in
ga
morda
usmrte
.
V
prvem
trenotku
jo
je
prevzela
žalost
in
razjokala
se
je
naglas
,
toda
bila
je
čvrsto
in
zdravo
dekle
,
vajeno
vsakovrstnih
nevarnosti
.
Vedela
je
,
da
s
solzami
in
z
vzdihi
Tomu
na
pomaga
iz
nevarnosti
,
da
ji
je
treba
kaj
storiti
,
če
hoče
svojega
ženina
oteti
in
se
kdaj
ž
njim
povrniti
v
domovino
.
Tomo
ji
je
bil
naročil
,
naj
gre
od
Nikozije
naravnost
v
gore
in
naj
tamkaj
poišče
gorski
gradič
ter
pove
vsem
prebivalcem
,
kaj
se
je
zgodilo
.
A
čemu
?
Zdelo
se
ji
je
,
da
bi
to
bilo
zgolj
potrata
časa
.
Grajska
gospoda
,
si
je
rekla
,
pač
ne
bo
radi
Toma
zapustila
svojega
skrivališča
in
šla
v
nevarnost
samo
zato
,
da
bi
rešila
ubožnega
kmetskega
fanta
.
Toda
,
ker
ji
je
bil
Tomo
tako
naročil
,
je
sklenila
,
da
izpolni
njegovo
željo
.
Šla
je
v
vas
,
kjer
so
prebivale
skoro
same
ženske
,
kajti
moški
so
bili
vsi
pri
piratih
na
morju
.
V
domači
hiši
je
slišala
pri
vratih
globok
moški
glas
.
Ker
ji
je
bil
oče
prepovedal
stopiti
v
sobo
,
kadar
so
tuji
ljudje
v
hiši
—
saj
piratski
pogovori
niso
bili
za
ušesa
nezanesljivih
deklic
—
je
Mara
ostala
pri
vratih
in
sedeč
na
klopi
vse
slišala
,
kar
je
tuji
mož
pripovedoval
njeni
materi
.
—
Obvestite
torej
vse
naše
ljudi
,
da
naj
bodo
pripravljeni
za
naskok
na
Turke
.
Prijeli
jih
bomo
od
dveh
strani
.
Kralj
Gjačič
pride
z
vsemi
ladjami
,
kar
jih
premore
,
pred
Famagusto
in
napade
turško
brodovje
.
Obenem
napademo
pa
tudi
turško
armado
na
kopnem
.
Od
mesta
jo
naskoči
beneško
vojaštvo
,
mi
pa
jim
pridemo
od
zadaj
.
Tako
bodo
med
dvema
ognjema
in
sam
zlodej
bi
moral
biti
z
njimi
v
zvezi
,
če
bi
jih
ne
premagali
.
—
Težko
pojde
,
je
nato
odgovoril
ženski
glas
.
Naših
ljudi
ni
skoro
nič
doma
.
Kar
jih
ni
na
morju
,
so
se
razkropili
po
otoku
ali
pa
so
vstopili
v
beneško
armado
.
—
Na
vsak
način
poskrbite
,
da
bodo
ljudje
čimprej
obveščeni
.
Mene
in
Ladislava
Gjačiča
so
bili
Benečani
ujeli
v
podzemskem
rovu
.
Obljubila
sva
jim
pomoč
kralja
Gjačiča
in
če
se
ta
obljuba
ne
izpolni
,
je
Ladislav
izgubljen
.
Benečani
ga
bodo
obesili
.
Povejte
to
našim
ljudem
.
Za
kralja
Gjačiča
so
doslej
še
vse
storili
in
store
to
tudi
sedaj
.
Mara
se
je
prestrašila
,
kajti
ti
nameni
piratov
so
pomenili
novo
nevarnost
za
njenega
Toma
.
Uvidela
je
,
da
ne
sme
zamuditi
nobenega
trenotka
.
Ker
se
je
bala
,
da
bi
je
mati
ne
pustila
z
doma
,
če
bi
ji
razodela
svoj
namen
,
se
je
tiho
splazila
iz
hiše
in
pohitela
v
gore
,
koder
se
je
pasla
itak
maloštevilna
živina
vaških
piratov
.
Našla
je
tam
edinega
konjiča
očetovega
.
Napravila
si
je
iz
vrvi
uzdo
in
vajeti
,
zajezdila
konjiča
in
oddirjala
ž
njim
proti
Nikoziji
.
Potovanje
je
trajalo
tri
dni
.
Mara
je
sebi
in
svojemu
konjiču
privoščila
le
malo
pokoja
.
Srce
ji
ni
dalo
miru
.
Večkrat
bi
bila
najraje
obrnila
in
odjezdila
proti
Famagasti
nazaj
,
a
rekla
si
je
,
da
mora
na
vsak
način
izpolniti
Tomovo
naročilo
.
In
zopet
je
podila
konjiča
,
kar
je
mogla
.
Vsa
izmučena
in
sestradana
je
tretji
dan
dospela
do
razvalin
porušene
Nikozije
.
Pogled
na
te
ruševine
,
na
te
dokaze
strašnega
divjaštva
turških
barbarov
,
je
bil
nadvse
žalosten
,
v
Mari
pa
je
obudil
le
najsrčnejše
veselje
.
Težka
,
dolga
in
nevarna
pot
je
bila
končana
.
—
Od
Nikozije
naravnost
čez
polja
proti
goram
,
si
je
Mara
v
duhu
ponavljala
naročilo
Tomovo
in
obrnila
konjiča
v
tej
smeri
ter
ga
zopet
začela
naganjati
kar
je
le
mogla
.
Dasi
je
čutila
,
kako
pojemajo
njene
moči
,
je
vendar
podila
konjiča
vse
huje
in
huje
.
Strah
je
je
bilo
,
da
omaga
spotoma
,
a
prav
ta
misel
,
da
bi
bil
Tomo
izgubljen
,
ji
je
dajala
moč
,
da
se
je
vzdrževala
na
konju
.
Naposled
je
dospela
do
gora
.
Videla
je
na
polju
ljudi
in
izvedela
od
njih
,
kje
leži
gorski
gradič
,
kamor
je
bila
namenjena
.
—
Še
dve
uri
je
do
gradiča
,
so
ji
povedali
ljudje
in
ji
pokazali
pot
in
ji
prigovarjali
:
Ostani
raje
pri
nas
ubožica
,
saj
si
že
vsa
upehana
in
izmučena
.
Toda
Mara
ni
hotela
ostati
in
bi
ne
bila
ostala
za
nobeno
ceno
na
svetu
.
Vedela
je
,
da
ne
bo
mogla
takoj
domov
,
nego
da
bo
morala
nekaj
dni
počivati
v
gradu
.
Medtem
,
si
je
mislila
,
bodo
Tomu
lahko
prišli
na
pomoč
njegovi
prijatelji
.
In
zopet
je
podila
konjiča
po
strmih
gorskih
potih
.
Mračilo
se
je
že
,
ko
je
zagledala
v
daljavi
močno
utrjen
gradič
.
Omahovala
je
sicer
na
konjiča
,
a
njeno
srce
je
vriskalo
,
saj
je
bila
na
cilju
.
Grajska
družina
je
z
gosti
sedela
pred
hišo
pri
večerji
,
ko
je
v
stolpiču
nad
vratmi
nastanjeni
stražar
zatrobil
na
rog
v
znamenje
,
da
želi
tuj
človek
priti
v
grad
.
Vsa
družba
se
je
zganila
.
Pred
turškimi
vojaki
bežeči
ljudje
so
se
pogostoma
oglašali
v
grada
,
a
Nikolaj
Mirabello
jih
je
sprejemal
kvečjemu
le
za
nekaj
dni
in
samo
de
so
bili
gosposkega
stana
.
Kmetske
ljudi
je
oskrbel
z
živežem
in
jih
poslal
naprej
v
gore
zakaj
bilo
mu
je
na
tem
,
da
je
kar
mogoče
malo
jedcev
pod
njegovo
streho
,
saj
se
je
itak
vsak
dan
bolj
bal
,
da
začno
Turki
oblegati
njegov
gradič
.
Sluga
,
ki
je
bil
pohitel
k
vratom
gledat
,
kdo
da
je
,
se
je
kmalu
vrnil
.
—
Milostivi
gospod
,
pred
vratmi
je
mlado
kmetsko
dekle
,
je
sporočil
sluga
graščaku
.
Sirota
je
tako
upehana
in
izmučena
,
da
še
govoriti
več
ne
more
.
—
Pripelji
jo
semkaj
in
do
jutri
naj
ostane
pri
nas
.
Čez
nekaj
časa
so
se
odprla
grajska
vrata
,
a
sluga
ni
pripeljal
tujega
dekleta
pred
graščaka
,
nego
začel
klicati
na
pomoč
.
Mara
je
bila
od
utrujenosti
,
od
silnega
napora
in
duševnih
muk
izgubila
zavest
in
tresla
jo
je
mrzlica
,
da
je
sluga
mislil
,
zdaj
in
zdaj
mu
umrje
na
rokah
.
Do
gradu
je
močna
volja
pomagala
Mari
premagovati
telesno
slabost
,
čim
je
pa
stopila
s
konja
,
je
omagala
.
Vsa
grajska
družba
je
hitela
k
vratom
.
Sluge
so
prijeli
Maro
in
jo
nesli
v
poselsko
sobo
,
kjer
so
jo
ženske
spravile
v
postelj
in
jo
močile
z
octom
,
ne
da
bi
mogle
dekletu
pomagati
.
Mara
je
mahala
z
rokami
okrog
sebe
in
govorila
čudovito
zmešane
stvari
.
Tudi
vojvodinja
Asunta
je
prišla
gledat
,
kaj
je
s
tujo
deklico
,
a
zatrepetala
ji
je
duša
in
vsa
zbegana
je
planila
k
postelji
,
ko
je
zaslišala
dekletovo
fantaziranje
.
Razločila
je
samo
imena
Tomo
in
Kržan
,
Ladislav
in
kralj
Gjačič
,
a
to
je
zadostovalo
,
da
so
jo
obšle
strašne
slutnje
.
—
Nekaj
se
je
moralo
zgoditi
,
nekaj
groznega
,
si
je
rekla
Asunta
.
Kržan
in
Tomo
sta
ali
v
nevarnosti
ali
pa
sta
mrtva
.
Kdo
ve
,
odkod
je
to
dekle
prijezdilo
,
morda
celo
od
Famaguste
.
In
zakaj
je
prišla
prav
sem
.
Ali
me
kliče
morda
Kržan
?
Asunta
ni
imela
več
miru
.
Ostala
je
pri
Mari
in
ji
sama
stregla
.
Skuhali
so
dekletu
raznih
zelišč
in
mu
jih
dali
piti
,
grajska
gospa
je
pa
znesla
vsa
zdravila
,
kar
jih
je
bilo
pri
hiši
Asunta
je
z
največjo
pazljivostjo
poslušala
fantazije
.
Ujela
je
pač
marsikaj
,
toda
zveze
ni
našla
.
Mara
je
govorila
o
beneških
,
vojakih
in
o
piratih
,
o
podzemskem
rovu
in
o
piratski
jami
,
o
vešalih
in
o
rešitvi
in
vsaka
njena
beseda
je
povečala
skrb
in
strah
vojvodinje
Asunte
.
Vso
noč
in
ves
naslednji
dan
je
prebedela
Asunta
ob
postelji
Tomove
neveste
.
Grajski
valpet
se
je
nekoliko
spoznal
na
bolezni
in
na
zdravila
in
je
sodil
,
da
Mara
ne
bo
več
ozdravela
.
Tedaj
pa
se
je
vojvodinja
Asunta
odločila
,
da
zapusti
gradič
Nikolaja
Mirabella
in
da
gre
poizvedet
,
kaj
je
s
Kržanom
in
z
njegovim
Tomom
.
Kržan
ji
je
bil
pri
svojih
obiskih
večkrat
pripovedoval
o
podzemski
jami
,
v
kateri
se
je
bil
nastanil
s
svojim
oddelkom
vojaštva
in
od
koder
je
Famagusto
preskrbljeval
z
živili
.
Tudi
ji
je
bil
pripovedoval
o
rovu
,
ki
vodi
iz
vodnjaka
v
mesto
.
Asunta
je
vedela
,
kam
se
mora
obrniti
,
če
hoče
izvedeti
kaj
o
Kržanu
in
o
Tomu
in
jima
pomoči
in
zato
se
je
lahko
odločila
za
odhod
.
Stari
Mirabello
je
bil
ves
iz
sebe
,
ko
mu
je
Asunta
naznanila
svoj
sklep
in
tudi
vsa
grajska
družba
je
strmela
.
—
Lepo
Vas
prosim
,
vojvodinja
kaj
vendar
mislite
,
je
vzkliknil
Mirabello
.
Ali
ne
veste
,
da
Vam
je
,
če
ne
že
smrt
,
vsaj
onečaščenje
takorekoč
zagotovljeno
,
če
zapustite
moj
grad
?
Turško
vojaštvo
je
preplavilo
že
večji
del
otoka
,
okrog
Famaguste
pa
se
ne
smete
prikazati
,
sicer
Vas
takoj
primejo
.
Stare
ljudi
in
otroke
puščajo
Turki
še
v
miru
,
drug
pa
ni
nihče
varen
pred
njimi
.
Ravno
tako
kakor
stari
Mirabello
,
so
tudi
drugi
grajski
prebivalci
prigovarjali
Asunti
naj
ostane
in
ji
slikali
nevarnosti
,
katerim
se
hoče
izpostaviti
,
v
tako
strašnih
barvah
,
da
jih
je
same
zazeblo
pri
misli
na
usodo
,
ki
zna
zadeti
Asunto
.
Molče
je
vojvodinja
Asunta
poslušala
vse
to
prigovarjanje
.
Kako
majhni
in
malo
značajni
so
se
ji
zdaj
zdeli
vsi
ti
ljudje
,
ki
niso
pojmili
njenega
sklepa
.
—
Ti
ljudje
ne
vedo
,
kaj
je
ljubezen
,
si
je
mislila
Asunta
,
ti
ljudje
bi
me
tudi
ne
razumeli
,
če
bi
jim
rekla
,
da
žrtvujem
rada
čast
in
tudi
življenje
,
samo
da
rešim
Kržana
.
Asunta
je
zapustila
Mirabellov
gradič
še
tisti
dan
.
Mirabello
ji
je
dal
na
razpolaganje
kmetski
voziček
in
star
hlapec
je
za
bogato
plačilo
prevzel
nalogo
,
da
pelje
Asunto
do
gore
,
kjer
je
domnevala
,
da
je
piratska
jama
.
Asunta
je
slekla
svojo
dragoceno
obleko
in
se
napravila
v
razdrapano
obleko
kmetske
ženske
.
Svojo
snežnobelo
polt
si
je
pomazala
s
pepelom
in
med
umetno
razmršene
lase
natresla
moke
.
Podobna
je
bila
zdaj
starikavi
ciganki
in
upala
je
,
da
v
tem
kostumu
srečno
doseže
svoj
cilj
.
Po
večdnevnem
težavnem
potovanju
je
vojvodinja
Asunta
dospela
v
bližino
Famaguste
.
Na
eni
strani
je
ležalo
pred
njo
morje
,
na
drugi
so
se
dvigale
nebu
pod
oblake
gore
,
spredaj
v
daljavi
nekaj
ur
pa
je
ležalo
oblegano
mesto
.
Iz
pripovedovanja
Kržanovega
je
imela
nekaj
četudi
meglenih
pojmov
o
krajevnih
razmerah
.
Vedela
je
,
da
so
Turki
užgali
blizu
piratske
jame
in
blizu
morja
ležečo
veliko
vas
in
uganila
je
,
da
ne
more
biti
več
daleč
od
tega
kraja
.
Ker
je
znala
dobro
tudi
grški
,
se
je
z
ljudmi
,
ki
jih
je
srečala
,
prav
lahko
porazumela
in
od
njih
izvedela
vse
,
kar
je
hotela
.
Tako
je
prišla
do
vasi
,
kjer
je
bila
doma
Tomova
nevesta
,
in
tam
je
predvsem
odslovila
svojega
voznika
.
Hotela
je
sama
iti
med
ljudi
in
iskati
Kržanovo
sled
,
vozniku
pa
je
ukazala
,
da
se
vrne
do
prve
vasi
in
tamkaj
nanjo
počaka
.
Peš
je
nadaljevala
svojo
pot
kot
ubožna
stara
ciganka
.
V
svojo
obrambo
je
imela
pri
sebi
le
bodalo
,
za
vse
slučaje
pa
stekleničico
strupa
.
Zavedala
se
je
v
polni
meri
vseh
nemarnosti
,
katerim
se
izpostavi
,
a
vendar
je
pogumno
nadaljevala
svojo
pot
.
V
piratski
vasi
,
kamor
je
prišla
Asunta
šele
proti
večeru
,
je
bilo
nenavadno
živahno
življenje
,
prav
kakor
da
bi
se
pripravljalo
kaj
izrednega
.
Asunto
je
osupnilo
,
da
je
videla
toliko
moških
,
tudi
krepkih
,
zdravih
mladeničev
,
zakaj
Kržan
ji
je
bil
povedal
,
da
so
vsi
moški
pobegnili
pred
Turki
na
morje
in
da
žive
kot
piratje
.
Začela
je
domnevati
,
da
so
ti
mladeniči
piratje
,
ki
hočejo
kaj
ukreniti
,
da
osvobode
Ladislava
Gjačiča
,
o
katerem
je
vedela
,
da
je
v
rokah
proveditorja
Bragadina
.
Ustrašila
se
je
,
da
je
med
temi
ljudmi
kak
pirat
,
ki
jo
pozna
,
bodisi
z
Gjačiceve
ladje
ali
z
otoka
Avgona
.
Kdo
ve
,
morda
bi
jo
le
spoznal
,
potem
bi
bila
sama
izgubljena
in
bi
tudi
Kržanu
ne
mogla
pomoči
.
Na
drugi
strani
pa
si
je
rekla
,
da
bi
ji
utegnilo
biti
na
korist
,
če
bi
izvedela
,
kaj
nameravajo
piratje
in
ta
misel
jo
je
napotila
,
da
je
ostala
v
vasi
in
poiskala
prenočišča
pri
hiši
,
kjer
se
je
sukalo
največ
teh
mladeničev
.
Poslali
so
jo
v
napol
podrt
hlev
,
kjer
si
je
pripravila
ležišče
blizu
vrat
,
tako
da
je
mogla
vse
umeti
,
kar
se
govori
na
dvorišču
.
Šele
tu
je
začela
vojvodinja
Asunta
natančneje
preudarjati
,
kaj
naj
stori
.
Doslej
ni
bila
nikdar
toliko
zbranih
misli
,
da
bi
mogla
to
storiti
.
„
Le
v
Kržanovo
bližino
,
potem
se
že
pokaže
,
kaj
storim
,
“
to
je
bila
njena
edina
misel
med
dolgim
potovanjem
.
Zdaj
,
ko
je
bila
dospela
v
to
vas
,
iz
katere
je
morala
začeti
svoje
delo
,
si
je
belila
glavico
,
kaj
naj
stori
in
kako
naj
reši
Kržana
.
Naj-li
gre
iskat
podzemsko
jamo
in
najprej
poskusi
izvedeti
od
beneških
vojakov
,
kaj
se
je
pravzaprav
zgodilo
s
Kržanom
,
ali
naj
poskusi
poiskati
vodnjak
,
iz
katerega
vodi
podzemski
rov
v
Famagusto
in
naj
stopi
pred
proveditorja
Bragadina
?
Da
je
rov
skrbno
zastražen
,
o
tem
Asunta
ni
dvomila
ali
rekla
si
je
,
da
bi
je
morda
več
ne
pustili
iz
mesta
,
če
bi
se
ji
sploh
posrečilo
notri
priti
,
vojaki
v
jami
pa
bi
jo
morda
smatrali
za
vohunko
in
kdo
ve
kaj
storili
ž
njo
.
Čim
bolj
je
Asunta
premišljevala
o
vsem
tem
,
toliko
nemirnejša
je
postajala
in
toliko
večje
so
bile
njene
skrbi
.
Minevale
so
ure
,
toda
Asunta
ni
našla
pokoja
.
Moralo
je
biti
čez
polnoč
,
ko
je
naenkrat
začula
z
dvorišča
močan
moški
glas
,
ki
ji
je
v
hipu
pretresel
vse
živce
,
da
je
prestrašena
skočila
s
svojega
ležišča
in
se
stisnila
v
najtemnejši
kot
.
—
Bežite
,
Turki
so
za
nami
!
Tako
se
je
glasil
klic
,
ki
ga
je
bila
slišala
Asunta
,
a
ni
je
vznemirila
vsebina
tega
klica
,
vznemiril
jo
je
ta
glas
.
—
Kralj
Gjačič
,
je
dihnila
Asunta
z
drhtečimi
ustnicami
in
prešinila
jo
je
tolika
groza
,
da
je
s
tresočimi
se
rokami
vzela
iz
nedrij
stekleničico
s
strupom
.
—
Turki
gredo
,
se
je
razlegalo
po
vasi
.
Od
hiše
do
hiše
je
šel
ta
klic
in
ljudje
so
pribežali
iz
svojih
hiš
ali
izpod
razvalin
svojih
pribežališč
ter
v
blaznem
strahu
bežali
proti
goram
,
kajti
nihče
ni
bil
oborožen
in
nihče
pripravljen
na
ta
nenadni
napad
.
Tudi
Asunta
se
je
splazila
iz
hleva
in
bežala
,
a
ne
za
pirati
,
nego
na
nasprotno
stran
,
ven
proti
morju
.
Trdno
je
bila
prepričana
,
da
bi
jo
kralj
Gjačič
vzlic
oiganski
opravi
spoznal
na
prvi
pogled
in
zato
je
bila
v
tem
hipu
njena
edina
misel
,
priti
iz
njegove
bližine
.
Tekla
je
,
kar
so
jo
nesle
noge
in
vsa
upehana
dospela
na
obrežje
.
Tam
je
našla
več
ljudi
.
Nekaj
vaščank
je
bilo
v
naglici
zbežalo
na
to
stran
in
hitele
so
odvezovati
ribiške
čolne
ter
se
pred
Turki
rešiti
na
morje
.
Nihče
ni
branil
Asunti
,
da
je
stopila
v
čoln
,
v
tej
nevarnosti
se
ni
nihče
zmenil
za
to
,
da
je
tujka
.
Z
morja
,
ko
je
bil
čoln
že
v
primerni
razdalji
od
brega
,
se
je
ozrla
Asunta
nazaj
na
vas
.
Bila
je
vsa
v
plamenu
in
pri
tem
groznem
svitu
je
uzrla
trume
vojakov
,
ki
so
sledili
v
divjem
diru
bežečim
piratom
.
Sakupit
ću
Turke
katalane
,
oružat
ču
tanene
galije
,
brže
šajke
,
od
boja
džemije
.
Uranit
ću
rano
prija
zore
zavest
ću
se
uza
sinje
more
.
Osvojit
ću
Kotor
i
Korčulu
i
bijela
Barbarigu
Kulu
.
Porobit
ću
po
moru
otoke
,
razorit
ću
palače
visoke
.
Od
Kotora
do
bilih
Mletaka
,
pohvatat
ću
dosta
divojaka
.
Razorit
ću
crkve
i
oltare
,
sagradit
ću
visoke
munare
i
džamije
,
krajem
Dalmacije
,
gdi
će
klanjat
odže
i
adžije
.
Hrvatsko
narodna
.
Ribiški
čolni
z
beguni
in
begunkami
so
pluli
kar
možno
daleč
od
brega
,
da
bi
jih
s
kopna
ne
mogla
doseči
nobena
krogla
.
Pahost
je
bila
med
temi
ljudmi
tako
velika
,
da
Asunta
dolgo
časa
ni
mogla
ničesar
izvedeti
,
ne
kako
je
prišel
kralj
Gjačič
v
te
kraje
,
niti
kako
je
prišlo
do
boja
med
pirati
in
med
Turki
.
Vpraševati
se
Asunta
ni
upala
,
saj
bi
se
bila
s
tem
izdala
,
da
ji
je
kraj
neznan
in
da
so
ji
neznani
ljudje
.
Zato
je
molče
sedela
na
dnu
čolna
med
drugimi
ženskami
,
a
pazila
je
skrbnona
vse
njih
govorjenje
ter
si
skušala
napraviti
iz
ujetih
besedi
nekako
sliko
dogodkov
tega
dne
.
Izvedela
je
,
da
so
piratje
sklenili
novo
zvezo
z
Benečani
ter
da
se
pripravljajo
naskočiti
Turke
na
morju
in
na
kopnem
.
Kralj
Gjačič
je
med
tem
,
ko
so
se
zbirale
piratske
ladje
,
prišel
pred
Famagusto
,
da
zbere
kar
mogoče
moštva
za
boj
in
da
sprejme
svojega
sina
,
ki
ga
imajo
Benečani
v
rokah
.
Ta
dan
je
s
svojimi
ljudmi
pregledoval
ozemlje
,
da
določi
,
od
kod
naj
piratje
planejo
nad
turško
armado
,
oblegajočo
Famagusto
.
Nesrečen
slučaj
je
nanesel
,
da
so
nekateri
njegovi
ljudje
padli
v
roke
turškim
vojakom
in
jim
najbrž
izdali
,
kaj
se
pripravlja
in
da
jim
stoji
na
čelu
grozni
strahovalec
Turkov
,
piratski
kralj
Gjačič
.
Turki
so
se
takoj
v
velikem
številu
zapodili
za
pirati
in
jih
pognali
v
beg
.
Užgali
so
drugič
največjo
piratsko
vas
,
ležečo
blizu
Famaguste
in
gotovo
bodo
poklali
vse
,
ki
jim
pridejo
pod
meč
.
S
kopnega
je
donelo
na
morje
pokanje
pušk
.
Streli
so
se
čuli
zdaj
od
te
,
zdaj
od
druge
strani
,
kar
je
pričalo
,
da
je
turško
vojaštvo
preplavilo
,
vso
pokrajino
.
Tudi
na
begune
v
ribiških
čolnih
so
začeli
streljati
Turki
,
čim
so
prišli
na
morski
breg
,
a
na
srečo
ni
zadela
nobena
krogla
,
ker
so
bili
čolni
dosti
oddaljeni
od
morja
.
Ko
se
je
v
turškem
taboru
vsled
izdajstva
slučajno
ujetega
pirata
izvedelo
,
da
se
mudi
v
bližini
Famagusto
piratski
kralj
Gjačič
in
da
zbira
moštvo
za
napad
na
Turke
,
so
poveljniki
takoj
odredili
kar
je
bilo
treba
,
da
bi
onemogočili
ta
napad
.
Strah
Turkov
pred
drznim
in
hrabrim
piratskim
kraljem
je
bil
velik
in
resničen
,
saj
je
divjal
Gjačič
pri
vsaki
priliki
med
Turki
kakor
besen
volk
med
ovcami
.
Turški
sultan
je
bil
že
mnogokrat
obljubil
za
Gjačičevo
glavo
na
tisoče
cekinov
.
Naravno
je
torej
,
da
je
vzplamtel
ves
turški
tabor
,
ko
je
izvedel
,
da
je
Gjačič
pred
Famagusto
in
da
hoče
obleganim
Benečanom
priti
na
pomoč
.
Več
tisoč
mož
je
bilo
odposlanih
da
razženo
Gjačičevo
četo
,
dokler
je
bila
še
majhna
in
da
uničijo
vse
vasi
,
kjer
imajo
piratje
svoja
zavetišča
in
svoja
skrivališča
.
Gjačič
je
moral
bežati
.
Preslaba
je
še
bila
njegova
četa
,
da
bi
se
bila
mogla
Turkom
ustaviti
.
Bežal
je
s
svojimi
ljudmi
v
gore
in
tamkaj
se
je
četa
razkropila
.
Nekaj
ljudi
so
Turki
pač
ujeli
,
Gjačič
sam
jim
je
srečno
utekel
.
Mustafa-paša
je
seveda
takoj
uganil
,
da
pripravlja
Gjačič
napad
na
njegovo
armado
le
da
bi
s
svojimi
ladjami
toliko
laglje
napadel
turško
brodovje
,
ležeče
pred
Famagusto
.
Slutil
je
,
da
bi
med
največjim
bojem
na
kopnem
naenkrat
Gjačič
s
svojimi
ladjami
presenetil
turško
brodovje
in
zato
je
o
vsem
tem
takoj
obvestil
admirala
Pialija
,
zapovednika
turškega
brodovja
.
Piali-paša
je
nemudoma
zaukazal
najstrožje
nadziranje
morja
,
da
bi
se
piratske
ladje
ne
mogle
približati
njegovemu
brodovju
.
Pred
vsem
mu
je
bilo
na
tem
,
da
bi
Gjačič
ne
mogel
zapustiti
otoka
.
Vedel
je
,
da
tudi
najštevilnejše
piratsko
brodovje
ne
bi
postalo
nevarno
turškim
ladjam
,
dokler
ni
pod
vodstvom
kralja
Gjačiča
.
„
Vse
je
treba
storiti
,
da
se
Gjačič
ne
bo
mogel
združiti
s
svojim
brodovjem
“
,
si
je
rekel
Piali-paša
in
zaukazal
je
natančno
nadzorstvo
vsega
obrežja
.
—
Noben
čoln
ne
sme
več
od
ciprskega
brega
,
se
je
glasil
njegov
ukaz
in
takoj
je
razposlal
zadostno
število
malih
ladij
,
da
bi
nadzirale
vse
obrežje
.
Na
tisto
stran
obrežja
,
kjer
je
turško
vojaštvo
zasledovalo
Gjačiča
in
njegovo
četo
,
se
je
peljal
Piali-paša
sam
z
več
ladjami
.
Že
od
daleč
je
zagledal
na
morju
zibajočo
se
čolne
z
beguni
in
hitro
zaukazal
,
da
jih
je
prijeti
.
—
Gotovo
so
to
sami
piratje
in
njih
ženstvo
,
je
rekel
Piali-paša
svojemu
pobočniku
,
motreč
s
krova
svoje
ladje
čolne
z
beguni
.
Dobro
je
,
da
je
toliko
žensk
vmes
.
Od
teh
se
laglje
kaj
izve
,
kakor
od
piratov
samih
.
Turške
ladje
so
razpele
svoja
jadra
in
dvignile
čez
morje
.
Zajele
so
čolne
od
treh
strani
,
tako
da
ni
mogel
nobeden
uteči
.
Na
to
tudi
nihče
ni
mislil
.
Ko
so
ljudje
v
čolnih
zagledali
turške
ladje
,
prešinil
jih
je
nepopisen
strah
.
Naprej
niso
mogli
,
nazaj
na
obrežje
niso
smeli
.
Nikjer
nobenega
izhoda
,
izključena
vsaka
rešitev
.
Obup
je
prevzel
te
ljudi
in
jih
otopil
.
Samo
nekateri
najpogumnejši
so
poskakali
v
morje
in
plavali
proti
obrežju
,
upajoč
,
da
morda
vendar
iztakuejo
kraj
,
kjer
bi
mogli
stopiti
na
kopno
,
drugi
so
v
blaznem
trepetu
čakali
,
kaj
se
zgodi
ž
njimi
.
Turške
vojne
ladje
so
ribiške
čolne
kaj
hitro
segnale
skupaj
.
Vojaki
so
se
spustili
v
te
čolne
in
začeli
spravljati
begune
na
admiralsko
ladjo
.
Piali-paša
je
hotel
begune
sam
zaslišati
in
zaklel
se
je
,
da
bo
postopal
neusmiljeno
z
vsakim
,
kdor
ne
bo
odkrito
vsega
povedal
,
kar
ve
o
Gjačiču
.
—
Star
račun
imam
z
razbojniškim
kraljem
,
je
Piali-paša
pripovedoval
svojemu
pobočniku
.
Leto
dni
je
že
tega
,
kar
me
je
njegov
sin
obstrelil
,
ko
sem
na
otoku
Avgonu
pomagal
oteti
odlično
damo
iz
piratske
sužnosti
.
Takrat
sem
prisegel
,
da
uničim
oba
Gjačiča
.
Zdaj
imam
upanje
da
mi
pride
kralj
Gjačič
v
roke
.
Srečen
bom
,
če
se
to
zgodi
in
dan
,
ko
bo
piratski
kralj
visel
na
jamboru
moje
ladje
,
bo
eden
najlepših
dni
mojega
življenja
.
Vojaštvo
je
seveda
le
počasi
spravljalo
begune
in
begunke
na
vojno
ladjo
admiralovo
.
Segnalo
jih
je
vse
na
zadnji
konec
ladje
in
potem
je
hitel
kapitan
sporočit
admiralu
,
da
lahko
začne
z
zasliševanjem
.
Piali-paša
je
bil
hitro
na
mestu
.
Njegovi
temnožareči
pogledi
,
pred
katerimi
so
se
tresli
sovražniki
in
lastni
vojaki
,
so
švignili
čez
zbegano
množico
.
—
Pripravite
vojake
,
je
Piali-paša
ukazal
kapitanu
.
Kdor
ne
bo
po
pravici
in
resnici
odgovarjal
,
tega
naj
zvežejo
in
ga
vržejo
v
morje
.
Množica
je
zatrepetala
ali
vzlic
grozilnim
besedam
Piali
paše
se
je
začela
iz
množice
prerivati
stara
,
slabo
oblečena
ciganka
.
Ko
se
je
prerila
v
ospredje
,
jo
je
v
bližini
stoječ
vojak
surovo
pahnil
nazaj
.
—
Pustite
me
pred
poveljnika
,
je
zaklicala
ženska
.
Govoriti
moram
ž
njim
.
—
Piali-paša
se
je
ozrl
na
to
stran
in
oblak
se
je
prikazal
na
njegovem
čelu
.
—
Če
se
stara
ciganka
še
enkrat
gane
,
vrzite
jo
v
morje
,
je
zaukazal
z
jeznim
glasom
.
Vse
to
se
je
govorilo
v
grškem
jeziku
,
a
zdaj
je
domnevana
ciganka
,
ne
meneč
se
za
vojaštvo
,
zaklicala
v
italijanskem
jeziku
:
—
Ekscelenca
,
poslušajte
me
,
jaz
nisem
ciganka
,
jaz
sem
vojvodinja
Asunta
Dall
Ferro
.
Bodite
usmiljeni
in
poslušajte
me
.
Piali-paša
je
v
prvem
trenotku
menil
,
da
ima
pred
sabo
blazno
žensko
,
a
glas
se
mu
je
zdel
znan
in
zato
je
stopil
bliže
.
—
Zdaj
me
seveda
ne
morete
spoznati
,
je
rekla
Asunta
,
zakaj
namazala
sem
si
obraz
s
pepelom
,
da
bi
bila
varna
med
temi
ljudmi
.
Ali
mislim
,
da
me
bodete
pozneje
spoznali
in
da
me
še
niste
pozabili
.
Piali-paša
še
vedno
ni
bil
gotov
,
ima-li
res
pred
sabo
vojvodinjo
Asunto
,
a
bolj
ko
je
ogledoval
ta
obraz
,
bolj
znane
so
se
mu
zdele
te
poteze
.
Asunta
pa
je
bila
v
strahu
,
da
jo
je
Piali-paša
pozabil
in
zato
je
hitela
vzbuditi
njegov
spomin
.
—
Saj
ni
mogoče
,
da
ste
popolnoma
pozabili
na
me
.
Rešili
ste
me
s
pomočjo
kapetana
Desantiča
iz
Gjačičevih
rok
.
Še
kri
ste
zame
prelivali
...
Zdaj
ni
Piali-paša
nič
več
dvomil
,
da
ima
pred
sabo
res
vojvodinjo
Asunto
.
Obenem
pa
ga
je
obšlo
globoko
sočutje
z
vojvodinjo
.
Obe
roki
ji
je
dal
in
s
toplim
glasom
je
vzkliknil
:
—
Sirota
uboga
—
kaj
se
je
moralo
zgoditi
,
da
ste
prišli
v
tak
položaj
.
Toda
—
kaj
vas
sprašujem
.
Hitro
v
mojo
kajuto
,
da
se
saj
osnažite
.
Za
govorjenje
bo
pozneje
časa
dosti
.
Držeč
vojvodinjo
za
roko
,
jo
je
admiral
peljal
v
svojo
kajuto
.
Strme
so
beguni
in
begunke
gledali
ta
prizor
,
ne
vedoč
,
kako
bi
si
ga
tolmačili
.
Šele
zdaj
so
se
zavedli
ti
ljudje
,
da
nihče
ne
pozna
te
„
stare
ciganke
“
,
da
nihče
ne
ve
,
ne
kdo
da
je
,
ne
od
kod
da
je
,
vendar
pa
so
vsi
slutili
,
da
zna
biti
to
izredna
prijaznost
admirala
Pialija
s
tujo
žensko
zanje
velike
koristi
.
—
Nekaj
vojakov
naj
se
nemudoma
pelje
na
breg
in
naj
tam
poskrbi
ženskih
oblek
,
seveda
gosposkih
,
je
ukazal
Piali-paša
,
ko
je
bil
odpravil
Asunto
v
svojo
kajuto
.
Ta
dama
,
je
rekel
svojim
nad
vse
začudenim
oficirjem
,
je
moja
znanka
,
vojvodinja
Asunta
Dall
Ferro
.
Kakoja
prišla
do
tega
,
da
se
je
preoblekla
za
ciganko
,
tega
še
sam
ne
vem
.
Vojaki
so
hitro
poskakali
v
ribiške
čolne
in
veslali
proti
bregu
.
Piali-paša
jim
je
bil
za
vsako
primerno
obleko
obljubil
cekin
,
kar
jih
je
tako
vzpodbudilo
,
da
so
napeli
vse
moči
,
samo
da
čim
prej
izpolnijo
zapovednikovo
željo
.
Okrog
Famaguste
je
bilo
dovolj
gradičev
,
katerih
prebivalci
so
bili
pobegnili
pred
turško
armado
,
in
vojaki
so
iz
skušnje
vedeli
,
da
je
v
takih
,
v
naglici
zapuščenih
gradovih
,
dobiti
sicer
malo
zlata
,
zato
pa
toliko
več
ženskih
oblačil
.
Ko
so
se
vojaki
vrnili
čez
nekaj
ur
,
so
imeli
na
čolnih
zložene
cele
skladovnice
vsakovrstnih
oblačil
,
pričujočih
,
da
so
vojaki
temeljito
izpraznili
vse
hiše
,
katerih
so
se
lotili
.
Piali-paša
in
Asunta
sta
se
med
tem
na
drobno
domenila
o
vsem
,
kar
je
Asunta
doživela
od
dneva
,
ko
se
je
ločila
od
admirala
.
Odkrito
je
Asunta
priznala
turškemu
admiralu
svojo
ljubezen
do
Kržana
in
mu
razložila
,
da
se
je
preoblekla
za
ciganko
prav
zato
,
da
bi
rešila
Kržana
.
Piali-paša
je
poslušal
Asunto
z
velikim
zanimanjem
,
zlasti
ko
mu
je
Asunta
pripovedovala
o
piratski
deklici
Mari
in
o
njenem
mrzličnem
fantaziranju
.
—
In
zdaj
,
je
rekla
Asunta
,
ko
je
končala
svoje
pripovedovanje
,
svetujte
mi
,
kaj
naj
storim
.
—
Piali-paša
je
zmajal
z
glavo
.
—
Težko
je
,
Vam
kaj
svetovati
,
ko
ne
ve
nihče
,
kaj
se
je
pravzaprav
zgodilo
.
Toda
poskusiti
hočem
,
da
kaj
izvem
.
Ostanite
za
zdaj
pri
meni
.
Vrnem
se
pred
Famagusto
in
odpošljem
posebno
ladjo
,
da
obvesti
prijatelja
Desantiča
,
da
sem
Vas
srečno
našel
.
—
Desantič
!
Asunta
je
vsa
razburjena
planila
pokonci
.
Mar
veste
,
kje
da
je
Desantič
?
—
Gutovo
da
vem
,
je
smehljaje
odgovoril
Piali-paša
.
Več
tednov
je
švigal
okrog
Cipra
.
V
vsakem
pristanu
je
povpraševal
po
Vas
,
a
nikjer
mu
niso
vedeli
ničesar
povedati
.
Zdaj
misli
,
da
ste
se
pri
zavzetju
Nikozije
ponesrečili
.
—
In
kje
je
Desantič
zdaj
?
—
Na
malem
otočiču
nedaleč
od
Cipra
.
Tam
čaka
na
kako
vest
o
Vas
,
kajti
obljubil
sem
mu
,
da
bom
poizvedoval
po
Vas
.
Izpolnil
sem
tudi
svojo
obljubo
,
a
vse
moje
poizvedovanje
je
bilo
brez
uspeha
.
Ah
,
to
bo
Desantič
vesel
,
če
izve
,
da
ste
živi
in
zdravi
.
Toda
zdaj
Vas
moram
zapustiti
,
da
zaslišim
ujete
pirate
in
njih
ženske
.
Piali-paša
je
od
ujetih
begunov
in
begunk
izvedel
samo
to
,
da
pripravljajo
piratje
velikanski
napad
na
turško
armado
s
kopnega
in
z
morja
v
namen
,
da
osvobode
Famagusto
.
Ženske
,
ki
so
bile
gostobesednejše
od
moških
,
so
izdale
vse
,
kar
so
vedele
o
pripravah
kralja
Gjačiča
za
ta
napad
.
Mnogo
sicer
ni
bilo
,
toda
dovolj
,
da
se
je
mogel
Piali-paša
orijentirati
.
Spoznal
je
,
da
preti
največja
nevarnost
njegovemu
brodovju
,
kajti
,
da
Gjačič
na
otoku
samem
ne
bo
mogel
dobiti
posebno
mnogo
ljudi
,
to
je
bilo
po
izpovedbi
ujetnikov
brez
dvoma
,
a
z
nekaj
tisoč
možmi
bi
proti
velikanski
turški
armadi
ne
opravil
dosti
.
Napada
piratov
se
Piali-paša
ni
kdo
ve
kako
bal
.
Toda
prejel
je
bil
poročila
vohunov
iz
samih
Benetk
,
ki
so
ga
prav
v
onih
dneh
močno
vznemirjala
.
Vojni
minister
Zeno
je
bil
s
svojo
spretnostjo
in
eneržijo
dosegel
v
kratkem
času
velik
uspeh
.
Ustvaril
je
bil
številno
in
močno
novo
