takojsprevidel
,
da
bode
tu
kaj
žeti
,
da
ga
čaka
lep
zaslužek
;
držati
se
je
mož
,
kii
imajo
toliko
oblasti
in
toliko
denarja
v
roki
.
Sreča
,
se
je
povračala
v
njegovo
hišo
,
in
on
ni
bil
,
da
bi
ji
duri
zapiral
.
Dela
bode
imel
zopet
,
lahkega
,
prijetnega
dela
in
živina
mu
ne
bode
več
praznovala
v
hlevu
.
Ni
se
motil
.
Zidanja
je
bilo
potreba
za
novo
,
velikansko
podjetje
;
vse
je
bilo
razmerjeno
in
določeno
.
Tukaj
,
kjer
je
zdaj
še
gozd
,
bode
stalo
veliko
poslopje
,
kjer
se
bode
železo
lilo
,
in
okrog
vsakemu
uradniku
posebej
svojo
hišo
!
To
bode
pravo
mesto
;
novi
graščak
mora
biti
zares
bogat
in
radodaren
mož
!
Treba
je
bilo
iskati
človeka
,
da
prevzame
zidanje
.
Ta
človek
mora
biti
veljaven
mož
,
ki
pozna
kraj
in
ljudi
.
Ta
mož
je
mogel
biti
samo
Andrej
Sódnik
.
Glavni
dobiček
bode
njegov
,
drugi
dobe
,
kar
jim
on
da
zaslužka
,
vsega
sam
ne
bode
mogel
.
Hitro
je
bilo
vse
dogovorjeno
,
pri
vinu
;
gospodje
se
niso
krčili
,
saj
ni
šlo
za
njihove
žulje
,
in
s
tujo
roko
je
lahko
gade
loviti
.
Poroštva
ni
bilo
treba
,
še
gotovega
denarja
se
mu
je
naštelo
na
roko
za
razne
priprave
.
Andrej
Sódnik
je
zopet
lahko
hodil
po
koncu
,
in
tega
mu
ni
bilo
treba
velevati
.
Nazaj
je
zopet
glavo
držal
grede
in
oblastno
je
mahal
z
rokama
,
kakor
da
bi
hotel
reči
:
Vse
naše
!
Tu
ne
smemo
pozabiti
Nósana
poštenjaka
.
Nekaj
časa
poprej
sta
se
bila
sprla
,
tako
da
ga
ni
bilo
več
v
hišo
,
kar
je
Lizo
posebno
veselilo
;
zdaj
ga
je
Sódnik
zopet
potreboval
,
vajen
ga
je
bil
kakor
lovec
psa
,
in
tako
ga
je
tudi
rabil
,
tako
je
ravnal
ž
njim
.
Psa
ni
treba
prositi
,
samo
zažvižga
se
mu
;
Nósan
še
tega
ni
čakal
,
ko
je
videl
,
da
ga
je
treba
,
pa
je
bil
na
svojem
mestu
.
In
ako
hočemo
biti
pravični
tudi
proti
takemu
človeku
,
kakršen
je
bil
Nósan
,
moramo
reči
,
da
si
Sódnik
skoraj
ni
mogel
želeti
boljšega
pomočnika
v
svojih
raznih
novih
opravilih
.
Z
jezikom
ali
s
peresom
,
z
rokami
ali
z
nogami
,
kakor
je
bilo
treba
,
Nósan
je
bil
povsod
za
rabo
.
Tudi
tuji
gospodje
so
ga
bili
veseli
,
zlasti
pri
vinu
.
Kratkočasiti
jih
je
znal
kakor
malokdo
in
,
kar
je
bilo
največ
vredno
,
občuten
ni
bil
,
delati
so
smeli
ž
njim
kakor
svinja
z
mehom
,
ako
se
jim
je
ljubilo
;
Nósan
ni
vedel
,
kaj
je
zamera
.
Neko
popoldne
,
ko
je
Liza
sama
v
sobi
pri
mizi
zamišljena
sedela
,
vstopi
Andrej
ter
jo
ogovori
:
„
Nu
,
kaj
pa
zopet
povešaš
glavo
kakor
bolna
kura
?
Zdaj
jo
lahko
zopet
po
koncu
nosiš
;
skrbi
je
konec
!
Nekaj
dolga
je
med
nama
;
ravno
tebi
sem
nerad
dolžan
.
Na
,
spravi
,
za
to
si
lahko
kupiš
,
kar
si
prodala
,
ali
pa
še
kaj
več
!
"
Rekši
položi
pred
njo
nekaj
lepih
,
čisto
novih
stotakov
.
Liza
jih
še
ne
pogleda
,
z
roko
mu
jih
porine
nazaj
rekoč
:
„
Posodila
ti
nisem
nič
,
zato
mi
tudi
nisi
nič
dolžan
;
kar
sem
dala
,
sem
dala
rada
,
da
bi
le
kaj
zaleglo
.
Ta
denar
spravi
,
treba
ti
ga
bo
na
drugo
stran
.
"
„„
Jaz
pa
pravim
,
da
smo
zdaj
zopet
na
trdem
;
Andreja
Sódnika
ni
tako
lahko
ugonobiti
.
Nekako
v
stiski
sem
res
bil
,
to
se
lahko
vsakemu
pripeti
,
to
ni
nič
sramotnega
,
saj
še
cesar
časi
na
posodo
jemlje
.
Zdaj
smo
zopet
na
konju
,
zaslužka
bo
—
"
"
„
Poštenega
?
"
„
Žena
,
tako
se
ne
govori
z
Andrejem
Sódnikom
!
"
„
Ne
zameri
,
Andrej
,
nič
napačnega
nisem
mislila
;
ali
ti
možje
,
ki
so
prišli
,
Bog
vedi
odkod
——
jaz
jim
nič
prav
ne
zaupam
;
glej
,
da
se
ne
boš
kesal
!
"
„„
Moja
skrb
!
——
Zdaj
pa
spravi
to
,
jaz
nimam
časa
se
pogovarjati
s
teboj
.
""
„
Naj
bo
,
kakor
ti
hočeš
,
saj
vem
,
da
ne
odjenjaš
;
denar
naj
tu
leži
,
ko
bi
ga
kedaj
potreboval
,
kar
reci
mi.
"
„„
Ti
zmeraj
svojo
godeš
;
kakor
hočeš
,
stori
,
da
bo
le
mir
besedi
.
""
Liza
spravi
denar
,
mož
se
obrne
proti
vratom
.
Ko
je
že
držal
za
kljuko
,
obstoji
,
kakor
da
bi
bil
kaj
pozabil
.
Obrne
se
proti
ženi
,
vedno
še
za
kljuko
držeč
:
„
Res
,
kaj
pa
on
trmoglavec
?
Koliko
časa
se
bo
še
klatil
po
svetu
?
Ali
se
ni
še
izučil
?
Ako
se
ti
zdi
,
velevam
ti
ne
,
poročiš
mu
lahko
,
da
sme
domov
.
Če
hoče
delati
,
doma
je
dela
dovolj
,
jaz
se
ne
utegnem
pečati
s
kmetovanjem
.
Samo
pameten
naj
mi
bo
in
—
jezik
za
zobmi
!
"
Led
se
je
tajal
.
Mati
je
mislila
,
zdaj
je
prava
prilika
govoriti
.
Prijazno
mu
reče
:
„
Andrej
,
torej
si
vendar
spoznal
,
da
si
se
prenaglil
?
"
„„
Kdo
prenaglil
,
jaz
prenaglil
?
""
„
E
beži
,
beži
,
kaj
bi
se
tako
trdega
delal
,
kakor
nisi
,
Andrej
!
Veš
,
kaj
bi
bilo
prav
lepo
?
Pravo
veselje
bi
mu
storil
in
meni
!
"
„„
Napreči
,
pa
hitro
ponj
!!
Kaj
?
""
„
Ne
,
tega
vem
da
ne
storiš
;
ali
pisal
bi
mu
lahko
,
samo
nekoliko
prijaznih
besedic
—
"
„„
Ljubeznivi
sin
,
presrčno
dete
!
Kod
se
sirotišče
ubijaš
po
svetu
;
ali
se
ti
nič
ne
toži
po
domu
,
po
materi
in
očetu
?
O
pridi
,
pridi
,
odpusti
svojemu
očetu
,
ki
se
je
prenaglil
,
ki
hrepeni
po
tebi
,
paglavec
!
—
Ali
bi
bilo
tako
prav
,
kaj
?
""
„
Ne
norčuj
se
tako
,
Andrej
,
saj
je
vendar
tvoj
sin
!
"
„„
Ti
si
mu
vedno
dajala
potuho
,
zato
je
zdaj
tak
.
To
ti
pa
pravim
,
zapomni
si
dobro
in
tudi
njemu
sporoči
:
ako
čaka
,
da
bi
ga
jaz
prosil
in
klical
domov
,
čakal
bo
do
sodnega
dne
:
prej
bo
pobral
vse
jezice
in
oparnice
,
ves
želod
in
žir
po
Kranjskem
,
Koroškem
in
Hrvaškem
!
Tako
,
zdaj
veš
,
po
čem
so
kosmači
!
""
Rekši
krepko
pritisne
kljuko
ter
odide
.
Te
besede
niso
bile
kdo
ve
kako
prijazne
;
vendar
žena
je
bila
zadovoljna
.
Kake
pol
ure
potem
je
že
tekel
Andrejček
s
pismom
na
pošto
.
Materino
pismo
ni
prav
tako
govorilo
,
kakor
se
je
norčeval
malo
prej
oče
,
vendar
blizu
tako
,
samo
da
je
bilo
mnogo
daljše
,
matere
so
bolj
zgovorne
.
Tržani
in
okoličani
so
bili
vsi
kakor
vrtoglavi
.
Mirno
in
zložno
se
zigravajo
ribice
v
bistrem
potoku
,
vsaka
zase
,
kakor
da
bi
ne
bilo
druge
poleg
nje
;
vrzi
jim
drobtino
v
vodo
:
kaka
izprememba
!
Kako
gibanje
,
pehanje
,
prekopicevanje
!
Kako
hlastno
hitanje
,
katera
bo
prej
,
katera
več
,
najbolj
vse
,
ali
pa
vsaj
nekaj
;
zdaj
je
prilika
okoristiti
se
,
kdo
ve
,
kedaj
pride
zopet
taka
,
morebiti
nikoli
!
Kmet
ni
prijatelj
novotarijam
;
pisano
gleda
od
strani
vse
,
kar
mu
je
novo
,
nenavadno
,
kar
ni
po
njegovi
pameti
;
glavo
maje
posmehuje
se
novemu
podjetju
,
ne
obeta
mu
dobrega
uspeha
;
ali
ko
izprevidi
:
tu
bode
kaj
dobička
,
ne
pomišlja
se
dolgo
;
zlasti
ko
je
eden
začel
,
potem
vse
dere
za
njim
.
Ko
pada
denar
,
kakor
mana
izpod
neba
,
treba
ga
je
pobirati
,
naj
ga
trosi
sam
antikrist
!
Vsak
skrbi
zase
,
nikomur
ni
na
misel
,
kak
uspeh
,
kak
konec
bode
imelo
to
početje
;
to
naj
premišlja
on
,
ki
je
stvar
začel
.
Tako
so
mislili
,
tako
so
ravnali
Andrej
Sódnik
in
njegovi
sosedje
.
V
trgu
ni
bilo
skoraj
hiše
,
da
bi
se
ne
bila
tako
ali
tako
udeleževala
novega
podjetja
.
Tu
je
bilo
dela
,
dobro
plačanega
dela
vsakemu
,
kdor
je
imel
voz
s
konji
ali
vola
ali
pa
tudi
prosto
samokolnico
;
še
tega
ni
bilo
treba
,
dobro
je
bilo
vsako
orodje
:
rovnica
,
motika
,
sekira
,
lopata
.
Delo
je
bilo
mnogovrstno
,
težko
in
lahko
,
za
moške
,
ženske
in
celo
za
otročje
roke
.
Tu
je
bilo
kamen
lomiti
in
drobiti
,
pesek
voziti
,
zemljo
kopati
,
pri
zidanju
podajati
.
Razen
zidarjev
so
bili
vsi
delavci
iz
okraja
;
za
zidarje
so
bili
seveda
Italijani
;
saj
pri
nas
,
in
to
je
sramota
,
skoraj
nihče
ne
zida
svinjaka
,
da
bi
ne
poklical
laških
zidarjev
.
Kjer
je
bilo
nekaj
dni
popred
še
brinje
in
nizko
grmovje
,
tam
je
bilo
zdaj
prostorno
zidališče
.
Po
njem
je
vse
mrgolelo
,
kakor
po
razbrskanem
mravljišču
.
Tako
so
menda
Izraelci
zidali
svoje
mesto
,
vrnivši
se
iz
babilonskega
preseljevanja
.
Od
daleč
se
že
čuje
vpitje
,
šum
in
ropot
;
kola
krulijo
,
samokolnice
cvilijo
,
živina
se
poganja
,
ljudem
se
ukazuje
,
morebiti
vse
nekoliko
glasneje
,
nego
bi
bilo
potreba
.
Ne
zida
se
samo
,
tudi
vrti
se
napravljajo
,
vsaki
hiši
svoj
vrt
.
Zidovje
rase
iz
tal
,
da
se
že
poznajo
posamezna
poslopja
.
Tudi
ruda
se
že
privaža
,
da
bode
takoj
dela
,
ko
bode
plavž
gotov
.
Deklice
jo
razbijajo
in
klepljejo
s
kladivi
,
ki
so
na
dolgih
palicah
nasajena
.
Deklice
,
mlade
,
nedorasle
deklice
,
katere
naj
bi
še
v
šolo
hodile
.
Glej
jih
!
V
vrsti
na
nizkih
stoličkih
čepeč
pridno
in
urno
udrihajo
po
debelih
gručah
,
da
odskakuje
drobiž
na
vse
strani
.
Glasne
so
in
dobre
volje
;
zdaj
prepevajo
,
zdaj
se
šalijo
in
smejejo
,
da
je
veselje
.
In
vendar
ni
veselje
.
Človek
,
ki
jih
opazuje
,
ne
more
jih
biti
vesel
.
Poglej
jih
,
zlasti
starejše
;
mladi
,
otročji
obrazi
in
vendar
ne
otročji
!
Lica
jim
niso
okrogla
,
rdeča
,
kakršna
se
vidijo
po
navadi
na
kmetih
;
nekako
vela
so
,
upala
,
rekel
bi
skoraj
:
trudna
;
zdravje
je
izginilo
z
njih
telesno
,
morebiti
tudi
dušno
.
In
te
oči
,
ti
pogledi
!
preradovedni
se
mi
zde
,
prerazumni
v
tej
mladosti
.
Ne
skrivajo
se
,
radi
se
obračajo
v
tujca
,
ki
ogleduje
malo
družbo
;
po
moških
se
že
obračajo
.
In
čuj
,
kako
govore
med
seboj
,
kako
se
odrezavajo
moškim
,
ki
jim
nagajajo
!!
Sam
glas
že
ima
v
sebi
nekaj
neotročjega
,
nedekliškega
.
Blaga
sramežljivost
je
izginila
s
teh
lic
,
iz
teh
oči
,
iz
tega
govora
,
morebiti
celo
nedolžnost
!
Ne
,
ne
bodimo
preostri
,
morebiti
krivični
;
naša
sodba
ne
bodi
prenagla
;
upajmo
,
da
se
še
nobeni
izmed
njenih
mater
ni
treba
sramovati
svoje
hčeri
.
Ali
bistro
,
vajeno
oko
se
ne
da
slepiti
:
prva
slana
je
pala
na
te
mlade
cvetice
.
Pojdimo
s
tiho
željo
;
angel
varuh
naj
razprostira
nad
njimi
svoja
krila
!
In
vendar
se
človek
,
ki
ima
kaj
srca
,
ne
more
tako
lahko
iznebiti
žalostnih
misli
.
Kako
strašno
hitro
se
stvari
preobračajo
na
slabo
!
Spomladi
so
še
bile
vse
te
deklice
kakor
metulj
,
kateremu
ni
še
ne
dež
ne
veter
oskrunil
pisanih
kril
,
ne
človeška
roka
.
Pet
,
šest
mesecev
samo
in
že
taka
izprememba
!!
Žalost
obhaja
človeka
o
takem
premišljevanju
.
In
vprašamo
:
ali
je
vse
,
kar
tu
govorimo
,
prenapeto
,
črnogledo
?
Kdor
je
imel
priliko
opazovati
enake
prikazni
,
kdor
je
hodil
po
mestih
in
krajih
,
kjer
so
tovarne
,
kjer
„
cvete
"
ona
„
velika
obrtnija
"
,
s
katero
se
bogate
dežele
tako
ponašajo
:
vprašamo
ga
,
ali
ni
opazoval
že
sam
enakih
prikazni
med
mladim
ženskim
svetom
;
ali
ga
niso
obhajale
enake
misli
?
Zato
se
mi
ne
čudimo
,
kakor
se
je
čudila
gospoda
v
trgu
,
da
se
gospod
župnik
,
izobražen
,
blagosrčen
mož
,
pravi
duhovni
pastir
svojim
vernim
ovčicam
,
ni
mogel
nikakor
prav
sprijazniti
z
novim
podjetjem
.
Ne
da
bi
ne
bil
imel
srca
in
razuma
za
njih
telesno
blagostanje
,
ali
nevarnost
je
na
drugo
stran
velika
!
On
je
poznal
nevarnost
,
ali
kaj
je
mogel
?
Posamezen
človek
ni
da
bi
jezove
postavil
splošni
povodnji
.
Tu
ne
pomaga
braniti
,
tu
je
zastonj
vse
poučevanje
in
svarjenje
!
Se
neka
čudna
bolezen
se
je
bila
v
tem
času
prijela
ljudi
v
tem
okraju
,
prava
kužna
bolezen
.
Kaj
je
velika
fabrika.brez
premoga
?
Graščinski
gozdi
,
kakor
smo
že
rekli
,
niso
bili
kdove
kaj
prida
;
zanemarjeni
so
bili
,
brez
umnega
gospodarstva
,
brez
pravega
varstva
;
drva
je
v
njih
sekal
skoraj
,
kdor
je
hotel
;
in
ko
bi
bili
še
tako
veliki
,
vsake
stvari
je
kedaj
konec
,
gozdi
počasi
rasto
.
Premoga
bi
bilo
treba
za
kurjavo
;
tako
so
govorili
tuji
gospodje
.
Ta
glas
se
je
bil
hitro
raznesel
po
vsi
okolici
;
kdor
je
utegnil
,
začel
je
iskati
tega
čudnega
kamena
po
gozdih
,
dasi
ga
morebiti
še
nihče
ni
videl
svoje
žive
dni
;
samo
to
so
vedeli
,
da
je
črn
in
da
gori
.
Pravi
apostol
te
nove
vere
je
bil
Nósan
;
njemu
se
je
valilo
to
črno
kamenje
noč
in
dan
po
glavi
,
tako
da
mu
je
bilo
slednjič
vse
črno
pred
očmi
.
Ko
bi
ga
našel
,
če
tudi
na
tujem
zemljišču
,
to
je
vedel
,
da
se
sme
kopati
tudi
na
tujem
—
to
bi
bila
sreča
,
to
bi
bilo
bogastvo
!
Potem
bi
bil
Nósan
mož
,
da
bi
se
mu
vse
odkrivalo
.
Dolge
številke
so
mu
rojile
po
glavi
,
skoraj
brez
konca
.
Pokazal
bi
tem
ponosnim
gospodom
,
kako
se
govori
z
Nósanom
,
ki
ga
zdaj
tako
prezirajo
,
tako
v
nič
devajo
.
Kolikor
je
utegnil
,
hodil
je
sam
z
onimi
dolgimi
nogami
in
iskal
po
gozdih
;
razkopaval
in
razgrebal
je
kamenje
kakor
kokoš
,
ki
išče
glist
.
Sreča
mu
ni
bila
ugodna
.
Iz
glave
si
je
moral
izbiti
,
dasi
mu
je
bilo
težko
,
lepo
misel
,
da
bode
sam
imel
vse
bogastvo
,
ki
je
v
zemlji
zakopano
.
Pridružiti
si
je
moral
tovariše
,
pomagače
:
več
oči
več
vidi.
Ni
mu
jih
bilo
treba
iskati
,
ljudje
so
mu
sami
prinašali
raznovrstno
začrnelo
kamenje
in
to
,
ker
ni
imel
sam
pravega
domovja
,
v
Sódnikovo
hišo
,
kjer
se
je
bil
zdaj
stalno
ustanovil
.
Sódnik
ni
kazal
posebnega
zaupanja
,
da
bi
bilo
iz
tega
kaj
;
ali
Nósan
mu
je
tako
dolgo
prigovarjal
,
da
ga
je
pridobil
na
svojo
stran
.
Uboga
gospodinja
je
morala
trpeti
,
da
so
ji
nanesli
vso
kuhinjo
polno
te
navlake
.
Zvečer
se
je
poskuševalo
,
kar
se
je
bilo
naneslo
čez
dan
.
Okrog
ognjišča
so
bili
zbrani
Nósan
,
Sódnik
,
učitelj
,
ki
se
je
jako
zanimal
za
te
poskušnje
,
potem
neki
krojač
,
ki
je
bil
,
za
vse
novo
vnet
,
šivanko
zamenil
z
okorno
rovnico
.
Tu
so
kurili
,
da
je
vse
pokalo
,
in
kamenje
——
pekli
.
Kamen
za
kamenom
je
moral
v
ogenj
,
kakor
se
hlebci
devajo
v
razbeljeno
peč
;
tam
so
se
pridno
pekli
in
belili
,
ali
vžgati
se
,
goreti
ni
hotel
nobeden
.
Učitelj
je
stal
s
knjigo
v
roki
poleg
kupa
,
jemal
kamen
za
kamenom
v
roko
,
ogledoval
ga
in
obračal
ter
,
primerjal
,
je
li
tak
in
tak
,
kakor
je
bil
premog
popisan
v
knjigi
.
Nekaj
se
mu
je
zdelo
,
da
je
tako
,
a
drugo
se
mu
zopet
ni
prav
ujemalo
.
Sódnik
je
nekaj
časa
potrpežljivo
gledal
te
učene
poskušnje
,
ali
slednjič
si
ni
mogel
kaj
,
da
bi
se
ne
ponorčeval
:
„
Možje
,
meni
se
zdi
,
da
že
diši
po
premogu
,
kaj
pravite
?
"
To
je
bilo
nekaj
,
vsi
začno
vohati
.
„
Meni
se
tudi
zdi
,
"
pravi
Nósan
vesel
;
„
kaj
pa
vi
,
gospod
,
ludi
magister
'
?
"
Nósan
je
rad
z
učiteljem
zinil
kako
latinsko
,
k
jo
je
bil
kje
pobral
.
„
Jaz
sem
nahoden
,
"
odgovori
učitelj
,
bodi
si
,
da
je
bil
res
,
ali
pa
ni
hotel
naravnost
reči
,
da
njegov
nos
ne
čuti
nič
posebnega
duha
.
Sódnik
je
bil
neusmiljen
,
s
prstom
pokaže
Nósanu
v
ogenj
:
„
Tega
le
ven
potegni
;
ta
bo
že
pečen
,
ves
rdeč
je
že
!
"
Nósan
mu
mirno
odgovori
:
„
Potrpljenja
je
treba
,
potrpljenja
,
toto
ne
gre
tako
naglo
.
"
„„
Meni
se
pa
zdi
,
da
bi
prej
dočakal
sodnega
dne
,
""
reče
Sódnik
.
„„
Veste
pojdimo
kaj
,
namožje
,
kozarec
za
nocojvina
!
""
bodi
dovolj
,
je
ogenj
žejo
dela
;
pojdimo
vsi
na
kozarec
vina
!
""
To
je
bila
modra
beseda
;
vsi
zlasti
so
bili
njegove
je
misli
;
kdo
bi
se
bil
ustavljal
Sódniku
,
zlasti
kadar
je
klical
na
vino
!
Prve
poskušnje
se
niso
bile
posrečile
;
ali
Nósan
se
ni
dal
tako
lahko
oplašiti
in
odvrniti
od
misli
,
katero
si
je
bil
vtepel
v
glavo
.
In
tako
je
prav
;
kje
bi
bile
vse
naše
glasovite
iznajdbe
,
ako
bi
ne
bilo
mož
,
kateri
se
,
ko
jim
zasveti
kaka
nova
misel
v
učeni
glavi
,
noč
in
dan
trudijo
,
premišljajo
in
preiskujejo
,
dokler
ne
pridejo
stvari
do
konca
!
Takoj
drugi
dan
potem
je
Nósan
kolovratil
zopet
po
gozdih
,
da
bi
prišel
na
sled
blaženi
premogovi
žili
.
Pregovor
pravi
:
Kdor
išče
,
ta
najde
,
ali
tega
ne
pravi
,
kaj
najde
.
Komu
se
ni
že
zgodilo
,
ko
je
kaj
iskal
,
da
je
res
našel
,
ali
vse
drugo
,
samo
tega
ne
,
česar
je
iskal
.
Treba
ti
je
noža
,
posezi
v
miznico
,
kjer
so
skupaj
vilice
in
noži
,
stavim
,
da
zgrabiš
vilice
in
to
trikrat
,
štirikrat
zaporedoma
in
tako
tudi
narobe
.
Enako
se
je
godilo
Nósanu
.
Ko
je
prej
zajce
izsledoval
,
zgodilo
se
je
včasi
,
da
je
ves
dan
zastonj
iskal
,
zdaj
,
ko
so
mu
bile
čisto
druge
misle
v
glavi
,
zdaj
so
mu
zajci
kar
tako
skakali
pred
nogami
kakor
kobilice
po
travniku
.
Ko
prekorači
neki
greben
,
začuje
,
da
nekdo
drva
seka
.
Urno
se
napoti
proti
njemu
;
čutil
je
neko
potrebo
,
da
bi
govoril
s
kom.
Od
daleč
že
spozna
moža
ter
ga
pozdravi
:
„
O
,
dober
dan
,
oče
Seljan
!
"
Še
dva
dobra
koraka
navzdol
in
bil
je
pri
njem
,
predno
mu
je
mož
kaj
odgovoril
.
„
Zmerom
tako
pridni
?
Gorko
je
,
gorko
!
"
Drvar
maha
in
maha
,
kakor
da
bi
nič
ne
slišal
in
ne
videl
;
ali
je
bil
slabe
volje
,
ali
pa
ni
posebno
maral
dolgopetega
postopača
.
„
Težak
kruh
,
oče
Seljan
,
težak
;
jaz
bi
vam
vedel
lažjega
!
"
„„
Ti
,
lahkokruhar
?
""
pogleda
ga
pisano
drvar
izpod
košatih
obrvi
;
„„
menim
,
da
je
tvoj
lažji
,
a
moj
je
pošteni
""
„
Nu
,
nu
,
nepoštenosti
mi
morda
vendar
ne
bodete
očitali
?
"
odgovori
mu
Nósan
hladnokrvno
.
„„
Jaz
nikomur
ničesar
ne
očitam
,
kjer
nimam
pravice
,
tudi
tebe
ne
;
samo
rekel
sem
in
še
pravim
,
da
je
moj
kruh
pošten
;
to
se
menda
vendar
sme
reči
,
da
se
človeku
ni
bati
tožbe
.
""
„
Midva
se
ne
bodeva
prepirala
in
tožarila
,
zlepa
se
pogovoriva
.
Jaz
bi
vam
res
kaj
pametnega
svetoval
.
"
Seljan
je
bil
ustavil
delo
,
naslonivši
se
na
toporišče
vpraša
ga
neverno
:
„
Ti
meni
svetoval
?
Kaj
takega
?
"
„„
Vi
ste
mož
,
Seljan
,
ki
je
videl
kaj
sveta
,
ki
je
kaj
izkusil
v
svojem
življenju
.
""
Tudi
Seljan
je
imel
svoje
slabosti
,
kaj
takega
ni
nerad
slišal
,
nekoliko
prijazneje
že
mu
reče
:
„
Tisto
pa
prav
praviš
,
tisto
;
prehodil
sem
nekaj
sveta
,
morebiti
več
ko
ti
s
tistimi
dolgimi
kraki
,
ne
zameri
!
"
Nósan
ni
bil
vajen
zameriti
.
„
Vojak
ste
bili
.
"
„„
Kaj
pa
da
sem
bil
!
Ali
njega
dni
je
bilo
drugačno
vojaško
življenje
,
zdaj
na
tem
koncu
sveta
,
zdaj
na
onem
;
z
Laškega
na
Poljsko
,
s
Poljskega
na
Nemško
,
z
Nemškega
tja
doli
na
Ogrsko
,
na
turško
mejo
,
in
vse
peš
!
Tako
človek
res
kaj
vidi
in
izkusi
,
tudi
uči
se
kaj
,
če
nima
zabite
buče
.
Laško
sem
govoril
,
kakor
bi
maslo
rezal
,
in
tudi
nemško
sem
tolkel
za
silo
.
To
je
zdaj
vse
minilo
,
nič
škode
!
Pri
drvarstvu
je
treba
samo
krepkih
rok
,
in
te
imam
,
hvala
Bogu
!
""
Zdaj
je
bil
Seljan
tam
kjer
ga
je
hotel
izkušnjavec
imeti
.
„
Vidite
,
oče
Seljan
,
to
je
ravno
,
kar
sem
hotel
reči
.
Mož
,
ki
je
bil
kaj
boljšega
vajen
,
ki
se
je
kaj
učil
,
pa
ubijati
se
vedno
z
drvarstvom
!
In
lahkega
,
obilega
zaslužka
dovolj
,
poštenega
tudi
,
samo
roko
stegniti
po
njem
.
Vi
niste
več
mladenič
,
to
se
lahko
reče
,
saj
jaz
tudi
še
komaj
pomnim
,
kedaj
sem
krave
pasel
;
na
stare
dni
bi
si
človek
rad
kaj
privoščil
:
vi
bi
si
lahko
,
vsak
večer
bi
lahko
pili
svoj
kozarec
ali
pa
tudi
dva
.
In
otroka
imate
tudi
,
če
ne
mislite
nase
,
mislite
na
svojo
hčer
.
"
Seljan
je
bil
že
malo
nepotrpežljiv
.
„
Kam
meri
to
tvoje
besedovanje
?
Povej
mi
naravnost
!
"
„„
Glejte
,
pri
naši
fabriki
je
dela
—
""
„
Pri
fabriki
?
"
„„
Da
,
pri
fabriki
;
vse
služi
,
kdor
se
more
gibati
,
zakaj
vi
sami
ne
?
Še
delati
bi
vam
ne
bilo
treba
,
samo
na
delavce
bi
gledali
in
dobro
plačo
bi
imeli
.
Moja
beseda
nekaj
velja
pri
gospodu
oskrbniku
,
ki
ima
vse
v
rokah
.
Rekel
mi
je
,
da
mu
bode
treba
vratarja
,
kadar
bo
vse
dodelano
,
pametnega
,
poštenega
moža
.
Vi
bi
bili
kakor
nalašč
za
to
.
Dobra
in
lahka
služba
!
""
„
Kaj
pa
dal
Stati
kakor
lipov
bog
bi
že
znal
in
zijala
prodajati
;
toda
jaz
ti
pravim
,
Nósan
:
Iz
tega
ne
bo
nič
.
Ti
in
ivoj
oskrbnik
iščita
si
drugega
;
Seljan
ne
bo
nikoli
pri
fabriki
služil
.
"
„„
Zakaj
pa
ne
?
""
„
Zato
da
ne
!
Vrag
vzemi
tisto
vašo
fabriko
in
vse
,
kar
jih
je
kje
!
Še
tega
nam
je
bilo
treba
!
Kaj
nismo
že
dovolj
siromaki
?
"
„„
Ravno
zato
,
ker
smo
siromaki
;
tako
pride
denar
v
deželo
.
Ob
sami
kmetiji
svet
ne
more
prebiti
;
zato
je
naša
dežela
tako
ubožna
,
ker
nima
obrtnije
.
Veseli
bodimo
,
da
se
je
našel
mož
,
ki
ima
denar
in
voljo
,
pomagati
nam
na
noge
,
ustvariti
nam
obrtnijo
,
ki
daje
ljudem
zaslužka
.
Obrtniki
so
dobrotniki
deželi
.
""
„
Obrtniki
so
odrtniki
„
pijavke
,
ki
pijo
kri
iz
ljudstva
:
oni
se
rede
in
debele
,
ljudstvo
pa
hira
,
da
ne
more
živeti
ne
umreti
.
Ko
se
je
taka
pijavka
nasrkala
in
napila
,
pa
se
odvali
.
Jaz
sem
bil
po
svetu
,
videl
sem
,
kako
je
v
krajih
,
kjer
je
tista
velika
obrtnija
,
kjer
so
fabrike
.
Denar
se
res
služi
,
ali
čigav
je
ta
denar
?
Gospod
stanuje
v
gradu
kakor
česar
,
vozi
se
s
štirimi
konji
ali
z
osmimi
,
če
se
mu
ljubi
;
kar
je
lepo
,
dobro
in
drago
,
vse
mora
biti
njegovo
,
ravno
zato
,
ker
je
drago
;
ona
se
šopiri
,
toliko
da
ne
poči
od
samega
napuha
.
Delavec
ni
človek
,
on
je
živina
,
suženj
;
milostna
gospoda
ga
zaničuje
kakor
psa
.
Jesti
mu
daje
samo
toliko
,
da
ne
pogine
,
v
svoji
pesti
ga
ima
gospod
,
ž
njim
dela
,
kar
hoče
.
Ako
se
mlademu
gospodiču
zljubi
zasesti
njegov
hrbet
,
mora
uzdo
vzeti
v
usta
,
hoditi
po
vseh
štirih
,
trpeti
,
da
ga
bije
z
bičem
okoli
ušes
.
Gorje
mu
,
ako
bi
ga
prevrnil
,
četudi
ne
rad
;
pri
tej
priči
se
mora
pobrati
z
ženo
in
otroci
.
Njegovo
dekle
,
če
je
čedno
——
drugo
zamolčim
,
grdo
nečem
govoriti
;
ali
jeza
me
grabi
,
če
pomišljam
,
kako
se
godi
.
Pojdi
mi
s
tisto
svojo
obrtnijo
,
jaz
jo
poznam
.
To
imenujejo
bogato
deželo
,
če
jih
je
petero
,
desetero
,
ki
so
siti
,
belega
kruha
pijani
,
ki
imajo
vsega
dovolj
,
vse
drugo
je
pa
berač
!
Kmet
bodi
kmet
,
dela
naj
in
varčuje
;
živel
bo
dobro
ali
slabo
,
ali
živel
bo
na
svojem
svoj
gospod
.
Vsakega
lahko
zapodi
z
motiko
,
z
vilami
,
kdor
se
hoče
šopiriti
in
razgrajati
po
njegovem
.
Svoje
hiše
naj
se
drži
,
naj
se
ne
klati
po
krčmah
,
pijančuje
naj
ne
in
kvartopiri
;
žena
in
dekleta
naj
se
ne
oblačijo
kakor
mestne
gospe
,
tako
da
ima
v
nedeljo
nekatera
več
na
sebi
,
nego
je
vredna
vsa
domačija
.
Pridnosti
in
varčnosti
nam
je
treba
,
ne
obrtnije
!
Tako
,
zdaj
sem
ti
povedal
,
kar
ti
gre
.
Z
Bogom
!
"
Nósan
je
sprevidel
,
da
se
s
tem
starokopitnim
drvarjem
ne
da
pametno
govoriti
.
Reče
mu
torej
:
„
Vi
govorite
po
svoji
drvarski
pameti
;
neumen
sem
jaz
,
da
sem
začel
z
vami
take
pogovore
;
brez
zamere
!
"
Seljan
mu
založi
za
odhod
še
to
:
„
Ti
pa
zameri
ali
ne
zameri
;
še
to
ti
rečem
,
in
kar
boš
slišal
,
lahko
poveš
vsakemu
:
Ko
bi
se
smelo
,
jaz
sam
bi
šel
po
noči
,
pa
bi
s
tole
sekiro
razbrskal
vse
,
kar
ste
dozdaj
zgradili
in
sezidali
!
"
Preklinjanje
Seljanovo
ni
škodilo
novemu
podjetju
.
Glavno
poslopje
,
v
katerem
se
bo
delalo
železo
,
hiše
uradnikom
in
delavcem
za
stanovanje
in
druge
potrebne
stavbe
:
vse
je
bilo
dodelano
.
Določen
in
napovedan
je
bil
že
dan
,
ko
se
fabrika
odpre
z
veliko
slovesnostjo
;
dolgo
naj
ostane
ljudem
v
spominu
imenitni
dan
,
s
katerim
napoči
nova
doba
temu
okraju
,
morebiti
vsi
deželi
.
Ali
to
slovesnost
je
hotel
oskrbnik
,
gospod
Klinger
,
kateremu
je
bilo
vse
podložno
,
združiti
z
neko
drugo
,
ki
je
njega
osebno
zadevala
.
Gospod
Klinger
je
bil
še
mlad
mož
,
visoke
rasti
,
skoraj
belih
las
,
modrih
oči
,
okroglih
lic
,
rdečih
kakor
makov
cvet
;
prava
severno-nemška
moška
lepota
.
Hodil
je
navadno
v
lovski
obleki
,
katera
mu
je
,
to
se
mora
reči
,
prav
lepo
pristojala
.
Ker
je
imel
poleg
tega
lepo
službo
,
ni
čudo
,
da
je
nosil
glavo
po
koncu
,
sicer
pa
je
bil
dobra
duša
.
Glavno
pa
je
to
,
da
je
bil
samec
;
zaradi
te
lastnosti
ga
je
gospa
davkarica
posebno
čislala
;
to
je
bil
snubač
,
kakor
gospod
Valentin
,
ali
pa
morebiti
še
boljši
,
ker
pri
njem
je
bilo
vse
gotovo
;
Valentin
in
Klinger
sta
se
ji
zdela
kakor
cvet
in
sad
;
oba
sta
lepa
,
ali
pameten
človek
raje
poseže
po
sadu
.
Toda
,
ker
je
imela
dve
hčeri
,
še
voliti
in
izbirati
ni
bilo
treba
,
najboljše
oba
.
Lahko
si
je
torej
misliti
,
da
skrbna
mati
ni
prezirala
in
zanemarjala
zlatega
ptiča
;
pridno
mu
je
stavila
mreže
in
pasti
,
pogosto
ga
je
vabila
,
dobro
ga
je
gostila
z
jedjo
,
pijačo
in
vsakotero
ljubeznivostjo
.
Mladi
mož
se
je
prav
dobro
imel
v
njeni
hiši
;
prijazno
in
veselo
se
je
pogovarjal
in
šalil
z
Olgo
in
Ireno
,
ki
sta
v
njegovi
druščini
razkladali
in
razgrinjali
vso
svojo
ljubeznjivost
.
Zlasti
Olga
se
je
bila
prijela
in
polastila
lepega
gospoda
,
kakor
da
bi
ne
bilo
na
svetu
nikakega
Valentina
;
mislila
si
je
pač
:
boljše
drži
ga
nego
lovi
ga
!
l
Ubogi
Valentin
!
Samo
to
je
davkarico
malo
skrbelo
,
da
ji
ni
hotel
Klinger
nikoli
nič
dolžan
ostati
.
Vselej
,
kadar
je
bil
v
njeni
hiši
,
vedel
je
potem
tako
naravnati
,
da
so
se
kam
skupaj
peljali
,
on
in
vsa
davkarjeva
družina
ob
njegovih
troških
,
s
hvaležnostjo
torej
ga
ni
mogla
privezati
;
vendar
zaupala
je
v
svojo
in
svojih
hčera
ljubeznivost
.
Ali
bistroumna
ženica
se
je
motila
.
Klinger
si
je
bil
že
izbral
svojo
nevesto
.
Z
njenim
očetom
je
bilo
že
vse
dogovorjeno
.
Zenitovanje
se
je
imelo
obhajati
ob
enem
,
ko
se
bo
tovarna
slovesno
odprla
.
Sódnik
je
imel
res
srečo
;
kakor
v
sanjah
se
mu
je
izpolnila
vsaka
želja
.
Starejša
hči
ga
je
že
nekoliko
skrbela
,
kako
ji
dobiti
primernega
ženina
?
Za
kmeta
se
mu
je
zdela
Ana
pregosposka
,
prešibka
je
bila
in
preomikana
;
tudi
ga
ni
bilo
po
vsi
okolici
dovolj
premožnega
,
da
bi
se
jo
upal
snubiti
;
cesarskega
uradnika
ni
čislal
na
to
stran
.
V
ti
zadregi
mu
je
prišel
Klinger
kakor
nalašč
;
boljšega
zeta
si
ni
mogel
želeti
,
in
kako
bi
ga
ona
ne
bila
vesela
?
Lep
zakon
bo
to
in
srečen
,
tega
je
bil
mož
do
dobrega
prepričan
.
Vendar
govoril
ni
o
tem
ne
z
njo
,
ne
z
materjo
;
iznenaditi
je
hotel
obe
z
veselo
novico
!
Ali
zdaj
je
bilo
čas
govoriti
;
malo
dni
je
bilo
še
do
odločenega
časa
in
treba
je
mnogo
priprav
za
zenitovanje
.
Najprej
mu
je
bilo
govoriti
z
gospodinjo
;
potrebno
sicer
ni
bilo
,
ali
spodobno
.
Po
kosilu
čaka
nekaj
časa
,
da
odide
Ana
;
ker
pa
le
ni
hotela
,
migne
ji
z
roko
,
da
naj
se
umakne
.
Ko
sta
bila
sama
,
potegne
še
enkrat
krepko
iz
kozarca
,
obriše
si
usta
,
potem
začne
:
„
Veš
kaj
novega
?
"
„
Kaj
?
"
„
Torej
nič
ne
veš
?
"
„
Kaj
bi
nič
vedela
?
"
Jaz
imam
doma
dovolj
skrbi
in
opravka
,
malo
se
menim
za
to
,
imam
kar
domase
godi
dovolj
zunaj
skrbi
in
opravka
,
malo
je
sebil
menim
danes
za
to
,
kar
volje
;
se
godi
kako
zunaj
bi
ne
hiše
.
""
Noben
človek
menda
ni
tako
Sódnik
je
bil
danes
dobre
volje
;
kako
bi
ne
bil
?
Noben
človek
menda
ni
tako
odljuden
,
da
bi
ga
ne
veselilo
komu
kaj
veselega
povedati
;
zato
je
Sódnik
nalašč
prezal
svojo
ženo
,
da
bi
razdražil
zato
njeno
radovednost
,
odgovori
ji
torej
:
„
Zunaj
hišel
Kdo
pa
se
meni
o
tem
,
kaj
se
godi
zunaj
hiš
?
Tu
pri
nas
bo
nekaj
novega
in
tebi
se
nič
ne
sanja
?
—
Ženitovanje
bo
!
"
„„
Ženitovanje
?
""
„
Čez
štirinajst
dni
.
"
„„
Pri
nas
?
""
„
Pri
nas
,
pri
Sódnikovih
.
"
„„
In
kdo
se
bo
ženil
?
""
„
Nič
ženil
,
možitev
bo
,
Ana
ima
snubača
!
"
Žena
ga
debelo
pogleda
.
Čez
nekaj
časa
vpraša
:
„
In
kdo
je
ta
snubač
?
"
„„
Ali
se
ti
nič
ne
dozdeva
?
Ugeni
!
""
Ženi
je
bilo
pač
ime
na
jeziku
,
ali
ni
se
ga
upala
izgovoriti
;
poznala
je
svojega
moža
;
malo
nevoljno
mu
torej
reče
:
„
Kaj
bom
ugibala
,
povej
mi
raje
!
"
Sódnik
še
enkrat
potegne
,
potem
reče
tehtno
:
„
Klinger
.
——
Kaj
me
tako
debelo
gledaš
?
Jeli
,
da
se
nisi
nadejala
takega
ženina
!
"
Liza
ni
vedela
,
kaj
naj
bi
si
mislila
,
kaj
naj
bi
dejala
.
Če
je
stvar
prav
premišljevala
,
morala
si
je
reči
,
da
Klinger
res
ni
napačen
ženin
,
vsaka
deklica
bi
ga
bila
lahko
vesela
.
Ako
bi
bilo
njeni
hčeri
na
prosto
voljo
dano
,
da
naj
si
voli
ženina
,
sama
bi
ji
ne
mogla
svetovati
boljšega
.
Sódniku
je
to
molčanje
že
malo
predolgo
trpelo
.
„
Nu
,
kaj
ždiš
in
tuhtaš
,
ali
ti
morebiti
ni
po
volji
,
kaj
?
"
„„
Meni
že
,
ali
kaj
poreče
Ana
?
""
„
Kaj
poreče
?
Vesela
ga
bo
!
"
„„
Ali
si
že
govoril
z
njo
?
""
„
Kako
si
čudna
!
Kje
pa
smo
in
kdo
smo
?
Toliko
menda
vendar
še
vem
,
kakor
deklina
,
kaj
je
prav
.
"
„„
Saj
se
še
prav
ne
poznata
.
""
„
Kako
hočeš
,
da
naj
se
poznata
;
videla
ga
je
dostikrat
in
govorila
ž
njim
,
četudi
ne
meni
in
tebi
za
hrbtom
,
kakor
je
navada
.
"
„
Jaz
nisem
nikoli
videla
,
ne
slišala
,
da
bi
ga
rada
imela
,
da
bi
samo
mislila
nanj
,
in
tega
je
vendar
nekoliko
potreba
.
""
„
Bedarije
!
Kako
je
pa
bilo
,
ko
sva
se
midva
jemala
?
In
moreš
li
reči
,
da
ni
bilo
prav
?
Naša
Ana
je
pametno
dekle
,
hvaležna
mi
bo
,
da
sem
ji
izbral
takega
moža
.
„„
Ako
bi
bila
pa
morebiti
že
sama
—
""
Liza
se
ni
upala
dalje
,
tako
grdo
jo
je
bil
mož
pogledal
.
Čez
nekaj
časa
začne
Andrej
zopet
,
kakor
da
bi
ne
bil
nič
slišal
:
„
To
mi
že
lahko
verjameš
,
da
jaz
ne
bom
svoje
hčere
dajal
ne
vedi
komu
in
na
kaj
;
vse
sem
dobro
premislil
in
preudaril
.
Klinger
je
dober
in
pameten
mož
;
lepo
službo
ima
,
vse
je
v
njegovih
rokah
;
kar
on
pravi
,
to
velja
.
Hišo
ima
kakor
gradič
,
saj
si
jo
videla
,
nobene
ni
take
v
trgu
.
Ana
bo
imela
vsega
dovolj
,
vozarila
se
bo
kakor
mestna
gospa
in
delala
bo
samo
,
kar
se
ji
bo
ljubilo
,
za
kratek
čas
;
kako
da
bi
ne
bila
zadovoljna
?
Lep
,
menim
,
da
je
naš
zet
tudi
,
ako
je
že
tudi
tega
treba
.
Čez
štirinajst
dni
,
kakor
sem
rekel
,
bo
poroka
;
skrbi
torej
,
da
bo
vse
gotovo
in
pripravljeno
do
tega
časa
.
Zenitovanje
mora
biti
,
da
se
bodo
ljudje
zgledavali
in
še
dolgo
pomnili
,
kako
je
bilo
,
ko
se
je
možila
Sódnikova
Ana
!
"
Vinska
posoda
je
bila
prazna
;
Sódnik
je
hotel
vstati
in
oditi
,
a
prej
še
reče
ženi
,
ki
je
zamišljena
molče
sedela
:
„
Res
,
dekletu
bo
vendar
treba
povedati
,
hotel
sem
ji
sam
,
pa
zdaj
se
mi
zdi
bolje
,
da
govoriš
ti
z
njo
;
jaz
nimam
rad
takih
razgovorov
,
tudi
ne
utegnem
;
ženske
to
bolj
znate
,
torej
govori
z
njo
,
kakor
veš
in
znaš
.
"
„„
Kaj
pa
,
da
ne
bo
drugače
!
""
zdihne
Liza
,
ki
ni
bila
nič
vesela
te
naloge
;
„„
Bog
daj
,
da
se
vse
dobro
izide
!
""
Težavno
opravilo
je
bil
naložil
Sódnik
svoji
ženi
.
Liza
si
je
bila
dobro
v
svesti
,
kako
težko
ji
bo
pregovoriti
svojo
hčer
,
da
naj
se
vda
radovoljno
očetovi
volji
ter
vzame
Klingerja
;
ali
tega
se
pa
vendar
nikakor
ni
nadejala
,
da
bo
vse
njeno
prizadevanje
in
prigovarjanje
,
vsa
njena
materina
zgovornost
čisto
brez
uspeha
.
Ana
je
bila
do
zdaj
vedno
tiha
,
krotka
,
poslušna
deklica
;
ne
oče
ne
mati
ji
nista
imela
kaj
očitati
;
rada
je
storila
vse
,
kar
se
ji
je
velelo
;
videlo
se
je
,
kakor
da
bi
ne
imela
svoje
volje
;
ali
zdaj
,
ko
je
bilo
treba
,
se
je
hipoma
pokazala
čisto
drugačno
.
Mirno
je
poslušala
,
ko
ji
je
mati
lepo
razlagala
,
kaka
sreča
jo
je
doletela
,
kako
vesela
bi
bila
vsaka
deklica
takega
ženina
,
da
bi
si
sama
ne
mogla
želeti
boljšega
;
kako
lepo
bo
živela
ž
njim
,
da
naj
bode
očetu
hvaležna
,
ker
ji
je
izbral
takega
moža
;
ali
ko
je
bil
njen
govor
končan
,
odgovori
ji
krepko
in
odločno
:
Ne
,
mati
,
jaz
ne
bom
nikdar
Klingerjeva
!
In
ko
jo
mati
čez
nekaj
časa
vpraša
,
zakaj
ne
,
ji
odgovori
mirno
,
a
ravno
tako
krepko
in
odločno
:
Zato
,
ker
ga
nimam
rada
.
Kjer
ni
ljubezni
v
zakonu
,
tam
ni
sreče
.
Kaj
naj
bi
ji
bila
mati
dejala
na
to
?
Molčala
je
,
a
v
njenih
prsih
se
ji
je
nekaj
oglašalo
,
da
hči
prav
govori
.
Spominjala
se
je
svojih
dekliških
let
.
Tudi
ona
je
imela
nekdaj
svoje
mlade
,
zlate
sanje
,
——
katero
dekle
bi
jih
ne
imelo
?
—
Tudi
nji
je
srce
hrepenelo
po
neki
sladki
sreči
,
ko
bo
živela
,
četudi
pod
nizko
,
slamnato
streho
,
z
možem
,
katerega
ona
ljubi
in
on
ljubi
njo
;
z
njim
bi
rada
prenašala
vse
težave
življenja
.
Prišel
je
mladi
,
bogati
Sódnik
,
snubil
jo
je
,
dasi
ni
imela
ničesar
razen
pridnih
rok
.
Kdo
jo
ni
takrat
blagroval
,
katero
dekle
ni
zavidalo
njene
sreče
?
In
ko
je
bila
na
Sódnikovem
domu
,
česa
je
pogrešala
?
Ali
ni
bila
srečna
notri
do
zadnjega
časa
,
ko
se
ji
je
bilo
začelo
oblačiti
nebo
,
a
zdaj
je
zopet
jasno
?
Če
ni
ona
srečna
,
kdo
je
pač
srečen
?
Tako
je
vsaj
sodil
svet
,
in
morebiti
bi
bila
tudi
ona
sama
sodila
tako
,
ako
bi
bila
utegnila
premišljevati
svoje
stanje
.
Ali
čudno
,
ravno
sedaj
,
ko
je
videla
svoje
ljubo
dete
v
odločilnem
trenutku
,
ko
ji
je
sama
prigovarjala
,
naj
se
za
vse
svoje
žive
dni
zaveže
z
možem
,
katerega
pozna
samo
po
videzu
,
katerega
,
sama
pravi
,
da
nima
rada
;
sedaj
se
ji
je
videlo
,
kakor
da
bi
ji
blisk
razsvetlil
njeno
preteklo
življenje
,
in
to
življenje
,
dasi
na
videz
sijajno
,
vendar
ni
bilo
srečno
.
Razoroženo
se
je
čutila
,
siliti
ni
hotela
svoje
hčere
,
še
prigovarjala
ji
ni
več
,
prevelika
se
ji
je
zdela
odgovornost
.
Vedela
ni
kaj
odgovoriti
svoji
hčeri
,
ko
ji
je
rekla
:
„
Mati
,
jaz
sem
slišala
,
tudi
vera
nas
tako
uči
,
da
se
morata
mož
in
žena
rada
imeti
;
ali
me
ima
on
rad
,
ne
vem
;
to
pa
vem
,
da
ga
jaz
nimam
rada
;
nikoli
bi
ga
ne
mogla
rada
imeti
;
zato
ne
bom
nikdar
njegova
.
"
Samo
da
bi
kaj
govorila
,
jo
vpraša
mati
:
„
Kako
pa
to
,
da
bi
ga
ne
mogla
rada
imeti
;
zakaj
ti
je
tako
zopern
?
"
„„
Nič
zopern
,
mati
;
meni
se
vidi
,
kakor
vsi
drugi
možje
.
„
Kakor
vsi
drugi
možje
?
"
prime
jo
mati
,
ki
je
pač
vedela
za
njenega
srca
skrivnost
,
dasi
ni
bilo
o
nji
nikoli
govora
med
materjo
in
hčerjo
.
Ana
zardi
,
a
kmalu
se
osrči
ter
reče
krepko
:
„
Mati
,
jaz
vam
ničesar
ne
tajim
;
ko
bi
me
bili
kedaj
vprašali
,
pa
bi
vam
bila
povedala
;
ker
me
pa
niste
,
sem
molčala
.
Zdaj
vam
pa
naravnost
povem
!
Z
Brezarjevim
Antonom
se
imava
rada
;
če
se
bom
kedaj
možila
,
njega
ali
pa
nobenega
!
"
„„
O
saj
sem
vedela
,
ali
oče
v
to
nikdar
ne
privoli
,
iz
glave
si
izbij
to
nesrečno
misel
;
ti
ne
poznaš
očeta
!
""
„
Kaj
bi
jih
ne
poznala
,
saj
vem
,
kako
je
bilo
z
bratom
!
Ako
me
bodo
silili
,
da
naj
vzamem
Klingerja
,
porečem
jim
odkritosrčno
,
kakor
je
res
,
da
bi
bila
nesrečna
ž
njim
;
v
mojo
nesrečo
me
pa
vendar
ne
bodo
silili
;
tako
jaz
mislim
.
Ako
bi
me
pa
hoteli
,
saj
me
ne
morejo
;
kaj
mi
hočejo
,
če
jim
grem
po
svetu
,
ne
vedi
kam
,
kakor
je
šel
ubogi
Matija
?
To
vam
pravim
,
mati
,
in
to
rečem
tudi
očetu
,
ako
treba
.
"
„„
Ali
ko
bi
te
tudi
res
ne
silil
,
da
vzameš
moža
,
katerega
ti
je
on
izbral
,
Antonova
ne
boš
nikdar
z
njegovim
privoljenjem
,
to
si
dobro
zapomni
.
""
„
Če
ne
,
pa
naj
bo
,
kakor
je
božja
volja
in
očetova
;
če
mi
ni
on
prisojen
,
ostanem
,
kakor
sem
,
vse
svoje
žive
dni
;
kje
pa
je
pisano
,
da
moram
biti
srečna
?
"
Težko
je
bilo
materi
na
to
kaj
odgovoriti
;
videla
je
,
da
bi
ji
bilo
zastonj
vse
prigovarjanje
,
zato
je
molčala
.
Sklenila
je
na
tihem
,
govoriti
zopet
z
Andrejem
,
naj
ne
sili
v
nesrečo
svojega
otroka
.
Ana
je
pridobila
iz
pogovora
z
materjo
vsaj
to
tolažbo
,
da
v
boju
z
očetom
,
ki
jo
čaka
,
vsaj
mati
ne
bo
proti
nji
,
morebiti
jo
bo
imela
celo
na
svoji
strani
;
Motil
bi
se
,
kdor
bi
morebiti
menil
,
da
je
bila
Ana
po
tem
pogovoru
vsa
žalostna
in
pobita
,
da
je
sama
sedevala
in
na
tihem
pretakala
bridke
solze
.
Vse
popoldne
po
tem
je
mirno
opravljala
zdaj
sama
,
zdaj
z
materjo
svoja
navadna
opravila
.
Mirno
vest
je
imela
,
nekako
lahko
ji
je
bilo
pri
srcu
,
da
je
razodela
materi
skrivnost
,
ki
jo
je
do
zdaj
vendar
nekoliko
težila
.
Z
obraza
ji
ni
bilo
brati
,
kaj
se
je
godilo
malo
prej
in
kaj
jo
v
kratkem
še
čaka
.
Zvečer
je
šla
po
svoji
navadi
na
vrt
;
tam
na
koncu
vrta
je
imela
svojo
gredico
z
navadnimi
cveticami
,
kakršne
si
goji
skoraj
vsako
kmečko
dekle
,
da
si
ima
kaj
v
nedrije
vtekniti
,
ko
gre
v
nedeljo
k
maši
.
Skozi
mala
vratca
v
zidu
okoli
Sódnikovega
vrta
gre
zajemat
vode
iz
potoka
,
ki
je
tekel
ob
zidu
,
da
bi
prilivala
cveticam
.
Ko
stopi
skozi
vratica
,
zagleda
blizu
sebe
Antona
,
ki
je
šel
s
polja
z
motiko
na
rami
.
Morebiti
je
vedel
,
da
ni
Sódnika
doma
,
in
krenil
nalašč
zdaj
na
to
stran
,
kamor
je
pač
vedel
,
da
hodi
o
tem
času
Ana
vode
zajemat
.
Več
časa
se
nista
bila
že
videla
.
Ana
,
boječa
po
navadi
,
bila
je
danes
nekako
čudno
pogumna
.
Ko
ga
zagleda
,
gre
mu
sama
nekoliko
korakov
naproti
;
videlo
se
je
iz
vsega
njenega
vedenja
,
da
je
vesela
njegovega
prihoda
,
ker
mu
ima
nekaj
posebnega
,
imenitnega
povedati
.
Anton
je
še
nikoli
prej
ni
videl
,
da
bi
bila
tako
pogumna
,
da
bi
se
tako
nikogar
ne
bala
.
Ko
bi
bil
zdaj
pristopil
tudi
njen
oče
,
Ana
bi
ne
bila
pobegnila
.
Naravnost
mu
pove
,
kaj
se
vrši
,
kaj
oče
z
njo
namerava
,
kaka
nevarnost
preti
obema
.
Vse
to
mu
je
pravila
tako
živo
,
tako
hitro
,
da
je
pobijala
beseda
besedo
.
Mladi
Brezar
je
stal
kakor
odrevenel
,
preveč
nanagloma
mu
je
bilo
vse
prišlo
,
komaj
je
prav
razumel
,
kar
je
slišal
.
Čez
nekaj
časa
še
le
se
zave
ter
ji
reče
žalostno
:
„
O
kaj
pa
zdaj
,
kaj
pa
zdaj
?
"
Deklica
mu
možato
odgovori
:
„
Zdaj
ni
,
da
bi
se
zdihovalo
,
delati
je
treba
!
"
„„
Ali
kako
,
Ana
,
kako
?
Če
si
vaš
oče
kaj
v
glavo
vtepo
,
saj
veš
,
ne
odjenjajo
zlepa
;
kdo
bi
se
ustavljal
njihovi
volji
?
""
„
Jaz
!
"
„„
Ti
se
boš
torej
branila
?
O
bojim
se
,
da
ne
bo
vse
zastonj
!
""
„
Bodi
mož
,
Anton
,
ne
obupaj
!
Govorila
bom
z
očetom
,
nič
se
ne
bojim
;
naravnost
v
oči
jim
povem
,
da
ne
bom
nikoli
Klingerjeva
!
"
„„
In
če
te
bodo
vendar
silili
?
""
„
Kako
me
bodo
silili
,
če
me
ne
bo
?
"
„„
Ti
misliš
,
Ana
——
?
""
„
Svet
je
velik
.
Mati
mi
bodo
pomagali
.
V
mesto
pobegnem
,
tam
imam
znane
ljudi
;
za
deklo
bom
služila
,
predno
se
dam
prisiliti
.
Kaj
se
mi
pa
more
zgoditi
?
Jaz
se
nič
ne
bojim
.
Miren
bodi
,
Anton
;
kako
bo
dalje
,
ne
vem
:
samo
to
vem
in
to
ti
pravim
:
Ti
me
boš
imel
ali
pa
nobeden
na
svetu
.
Zdaj
se
ločiva
.
Ne
bodi
tako
žalosten
.
Z
Bogom
!
"
Poda
mu
roko
,
potem
vzame
posodo
in
odide
na
vrt
.
Nasprotna
čustva
,
žalostna
in
vesela
,
so
se
borila
Antonu
po
srcu
.
Kako
bi
ne
bil
žalosten
,
ko
je
videl
,
da
preti
tako
silna
nevarnost
njegovi
ljubezni
?
Ali
bil
je
tudi
vesel
,
saj
prej
ni
vedel
,
da
ga
ima
Ana
tako
rada
,
da
se
sme
zanašati
na
njeno
zvestobo
.
Ljubil
jo
je
,
ali
malo
upanja
je
imel
,
da
bi
bila
kedaj
njegova
;
zdaj
mu
je
upanje
raslo
,
ko
je
spoznal
,
česar
prej
ni
imel
prilike
videti
,
da
je
Ana
tako
junaška
,
tako
krepkovoljno
dekle
;
sramoval
se
je
skoraj
svoje
nemoške
slabosti
in
malosrčnosti
.
Veliko
zaupanje
je
imel
v
njo
in
njeno
mater
.
Dasi
je
bil
torej
zvedel
tako
žalostno
novico
,
šel
je
vendar
precej
potolažen
domov
.
Neka
tolažba
je
poštenemu
človeku
,
da
se
laž
,
sleparija
,
ki
se
je
nekoliko
časa
šopirila
in
lesketala
,
prej
ali
slej
razruši
in
izgine
kakor
pena
na
vodi
;
žalostno
je
samo
to
,
da
njeno
lažnjivo
lesketanje
in
veličastvo
včasi
predolgo
trpi
ter
mnogega
,
ki
ni
prav
utrjen
v
svojih
dobrih
načelih
,
oslepi
,
tako
da
krene
s
pravega
pota
.
Bodimo
odkritosrčni
:
komu
se
ni
že
včasi
,
ko
je
moral
videti
,
kako
sreča
z
radodarno
roko
siplje
vse
svoje
dari
nepoštenosti
v
naročje
;
kako
vse
vzhaja
in
rase
,
kar
ona
počenja
,
kako
se
malopridnemu
,
a
srečnemu
človeku
vse
klanja
in
dobrika
—
komu
se
ni
,
pravimo
,
o
takem
pogledu
jela
gibati
na
dnu
srca
,
v
kotu
,
kjer
bivajo
manj
plemeniti
čuti
,
nekaka
nevolja
,
ki
mu
je
govorila
:
Če
se
nepoštenosti
godi
tako
dobro
,
kaj
bi
se
potem
ti
trudil
in
.
ubijal
,
da
smeš
pobirati
drobtine
,
ki
padajo
z
njene
mize
?
Pameten
bodi
,
delaj
kakor
ona
,
boj
se
samo
človeške
postave
;
vse
se
sme
,
česar
ona
naravnost
in
jasno
ne
prepoveduje
!
Bili
so
Časi
,
videli
smo
jih
sami
,
ko
je
ta
glas
mnogega
odvrnil
od
pravega
pota
,
da
je
šel
in
se
pridružil
„
otrokom
tega
sveta
.
"
Drvarju
Seljanu
,
hudemu
nasprotniku
novega
podjetja
,
se
je
želja
izpolnila
:
na
pesek
je
bilo
zidano
novo
velikansko
poslopje
,
zgrudilo
se
je
torej
,
predno
je
bilo
še
prav
dodelano
.
Zastonj
so
bile
vse
priprave
za
slovesno
otvoritev
in
za
oskrbnikovo
ženitovanje
.
Kupec
grada
ni
bil
grof
ali
baron
,
kakor
se
je
govorilo
;
kupila
ga
je
bila
neka
delniška
družba
.
To
ime
je
bilo
jeziku
prostega
ljudstva
preokorno
,
kmečki
glavi
nedoumno
,
zato
so
si
ali
ljudje
sami
izmislili
na
njeno
mesto
drugega
lastnika
,
ali
se
jim
je
pa
tako
reklo
—
otrok
ne
more
biti
brez
imena
.
Vse
početje
je
bilo
sleparsko
,
v
korenini
gnilo
.
Zato
je
bil
grad
tako
drago
kupljen
,
zato
se
je
denar
posipal
kakor
pesek
—
s
tujo
roko
je
lahko
gade
loviti
.
Nepremišljeno
,
vrtoglavo
je
bilo
vse
začeto
;
nekaj
železne
rude
so
bili
res
našli
,
ali
pri
natančni
poskušnji
se
je
pokazalo
,
da
ima
,
kakor
je
Seljan
že
prej
prorokoval
,
premalo
železa
v
sebi
.
Prej
se
je
denarja
tako
obilo
pošiljalo
,
da
ga
je
bilo
na
vse
strani
z
vrhom
dovolj
,
s
časom
ga
je
samo
še
kapalo
,
tako
da
še
uradniki
niso
dobivali
polne
plače
;
slednjič
je
vir
popolnoma
usahnil
.
Zdaj
se
je
delalo
samo
še
na
up
in
na
menice
.
Sódniku
je
že
več
časa
prej
svitalo
v
glavi
,
da
ni
vse
,
kakor
bi
imelo
biti
.
Še
je
bilo
morebiti
čas
odstopiti
z
malim
dobičkom
,
morebiti
celo
z
malo
izgubo
;
ali
človek
v
njegovem
stanju
nima
treznega
razuma
.
Strast
ga
je
bila
omamila
,
igral
je
na
vse
ali
pa
nič
:
bogastvo
ali
pa
beraška
palica
!
Zdaj
je
bilo
prepozno
:
naprej
ne
vem
,
nazaj
ne
smem
!
Preveč
je
bil
zapleten
,
geniti
se
ni
mogel
na
nobeno
stran
.
Svoje
ljudi
je
plačeval
,
dokler
je
mogel
,
dasi
ni
že
več
časa
sam
denarja
dobival
;
zdaj
je
bil
s
svojimi
močmi
pri
kraju
.
Zakaj
ni
storil
kakor
Koren
?
Ta
je
bil
pametnejši
,
za
časa
se
je
bil
umeknil
,
pred
uimo
je
bil
spravil
pod
streho
svoj
,
kakor
se
je
govorilo
,
obili
pridelek
.
Sódniku
ni
bilo
rešitve
!
Kaka
izprememba
!!
Kjer
je
bilo
prej
vse
živo
in
veselo
,
kjer
se
je
vse
gibalo
in
kretalo
kakor
na
mravljišču
v
solncu
,
tam
je
bilo
zdaj
vse
tiho
,
zapuščeno
kakor
v
vasi
,
kjer
razsaja
kuga
.
Kar
je
bilo
še
ostalo
ljudi
,
hodili
so
pobiti
in
poparjeni
kakor
čmrlji
,
ko
jim
je
lisica
pobrala
satovje
.
Žalostno
so
stale
bele
,
snažne
hišice
,
vsaka
s
svojim
vrtom
;
otožno
so
cvele
po
gredicah
plemenite
cvetice
,
človeškega
očesa
ni
bilo
,
da
bi
se
radovalo
njihove
lepote
.
Kje
je
bila
zdaj
prevzetnost
in
preširnost
,
kje
razuzdanost
tujih
gospodov
!
Ogibali
so
se
ljudi
,
s
časom
so
se
izgubili
drug
za
drugim
,
sam
oskrbnik
je
bil
še
ostal
,
kakor
na
morju
poveljnik
ne
zapusti
ponesrečene
ladje
,
predno
se
ni
vse
rešilo
.
Nekega
dne
pridejo
zopet
gospodje
,
drugi
gospodje
iz
mesta
.
Resno
so
se
držali
in
malo
govorili
.
Ti
so
vse
obhodili
,
ogledali
,
zapisali
in
slednjič
vse
zapečatili
.
Ni
ga
bilo
kmeta
,
da
bi
ne
vedel
,
kaj
to
pomeni
.
Kadar
se
kakemu
kmetu
zgodi
kaj
takega
,
žalostno
gledajo
vsi
sosedje
;
ako
bi
bil
morebiti
tudi
kateri
tako
trdega
srca
,
da
bi
se
mu
ne
smilil
nesrečni
sosed
,
kdo
mu
je
porok
,
da
prej
ali
slej
ne
zadene
tudi
njega
enaka
nesreča
!
Tu
pa
moramo
reči
,
da
ni
bilo
med
kmeti
nikakega
pomilovanja
,
še
veselje
se
je
bralo
nekim
z
obličja
in
čula
se
je
mnoga
beseda
,
ki
je
pričala
,
kako
malo
priljubljeno
je
bilo
novo
podjetje
v
tem
kraju
.
„
Kaj
sem
vam
pravil
?
Zdaj
pa
vidite
!
Napuh
,
napuh
,
vse
napihnjeno
;
dregni
v
meh
,
fš
!
sapa
ven
,
pa
je
konec
napuha
!
"
„„
Radoveden
sem
,
kaj
bodo
zdaj
s
hišami
,
ali
jih
oprtiv
odneso
ali
kali
?
""
„
Škoda
,
da
jih
niso
naredili
na
škripce
,
da
bi
jih
zdaj
premeknili
in
postavili
,
kamor
treba
.
"
„„
Po
ceni
bodo
zdaj
hiše
kakor
drenulje
,
vsak
berač
bo
imel
zdaj
svojo
kakor
polž
.
""
„
Jaz
bi
si
sam
izbral
eno
,
pa
pustil
svojo
raztrgano
lesenjačo
.
"
„„
Veste
kaj
,
možje
,
zapustimo
svoje
podrtije
,
pa
preselimo
se
sem
,
lepa
vas
bo
to
,
raca
na
vodi
!
""
„
Kaj
pomaga
lačnemu
srebrna
žlica
,
če
je
pa
skleda
prazna
?
Kje
so
pa
naše
njive
,
voziti
bi
se
morali
na
polje
kakor
gospoda
.
"
„„
Kaj
bomo
pa
z
onim
rjavim
kamenjem
,
ki
so
ga
nakopali
in
na
kup
navlekli
?
""
„
Pretrdo
je
,
da
bi
pota
nasipali
ž
njim
.
"
Tako
in
enako
so
hudobni
ljudje
ugibali
in
modrovali
.
Človek
bi
bil
mislil
,
da
se
bode
zdaj
Seljan
najbolj
širokoustil
,
ali
pošteni
drvar
je
bil
plemenit
,
da
bi
si
jezik
brusil
ob
tuji
nesreči
;
a
vse
vedenje
njegovo
je
kazalo
,
da
je
vesel
tega
poloma
.
Nekaj
dni
potem
je
bila
dražba
;
edini
kupec
je
bil
poprejšnji
lastnik
,
ki
je
vse
odkupil
,
mnogo
ceneje
.
Poslopja
,
katera
je
bila
sezidala
delniška
družba
,
menda
še
zdaj
stoje
in
bodo
stala
,
dokler
sama
ne
razpadejo
.
Tako
je
bilo
konec
kratkega
veličastva
.
Ko
pade
košati
hrast
v
gozdu
,
podere
in
potegne
s
seboj
to
in
ono
manjše
drevo
,
ki
stoji
poleg
njega
.
Veliki
polom
je
bil
najhujše
zadel
ubogega
Sódnika
.
On
je
imel
zdaj
strašne
čase
.
Izginile
so
mu
bile
kratke
srečne
sanje
,
glava
ga
je
bolela
po
njih
.
Njemu
je
bilo
zdaj
za
življenje
ali
smrt
.
Prišli
so
zopet
dolgi
,
viharni
pogovori
in
prepiri
z
Nósanom
;
zastonj
vse
,
kar
je
poskusil
.
Čim
bolj
si
je
prizadeval
,
da
bi
izgazil
iz
pogubnega
močvirja
,
tem
bolj
se
je
pogrezal
.
Dokler
je
mogel
in
kjer
je
mogel
,
jemal
je
na
posodo
;
zdaj
je
bilo
vse
preobdolženo
,
vsa
njegova
imovina
je
bila
zastavljena
,
skoraj
nič
več
ni
bilo
njegovega
.
Žalostno
je
bilo
videti
nesrečnega
moža
,
skoraj
čez
noč
se
je
bil
postaral
;
prej
tako
čvrst
in
krepak
,
hodil
je
zdaj
sključen
in
potrt
.
Če
je
vse
dobro
premislil
in
preudaril
,
izprevidel
je
,
da
je
zdaj
berač
.
Križem
roke
držeč
je
čakal
dneva
,
ko
mu
bo
vse
prodano
,
ko
bo
moral
morebiti
s
svojo
družino
dom
zapustiti
ter
po
svetu
iti
ne
vedi
kam
.
Strašno
je
bil
ponižan
ponosni
Sódnik
!
Pustimo
za
nekaj
časa
kraj
nesreče
in
žalosti
ter
se
obrnimo
drugam
,
kjer
se
nam
kaže
nasprotna
podoba
.
Na
koncu
trga
,
sredi
sadnega
vrta
stoji
bela
,
čedna
hiša
srednje
velikosti
.
Kamor
človek
pogleda
,
vse
snažno
,
vse
lepo
oskrbljeno
;
pred
hišo
,
za
hišo
nobene
navlake
in
nesnage
,
vsako
orodje
na
svojem
mestu
,
vse
pospravljeno
in
očejeno
,
in
vendar
je
danes
delavnik
ne
praznik
.
Na
drevju
po
vrtu
težko
da
najdeš
suho
vejico
,
zato
je
pa
tudi
vse
polno
sadja
.
Na
dvorišče
pred
hlev
lahko
pelješ
vsako
mestno
gospo
,
še
krila
ji
ne
bo
treba
privzdigniti
;
po
prstih
ne
bo
stopala
ne
vihala
nosu
,
ako
ni
že
od
sile
presitna
.
Celo
v
hlev
sam
smeš
stopiti
z
njo
;
glej
:
dvoje
lepo
rejenih
,
snažnih
krav
,
dva
telka
in
dva
prazna
prostora
za
konje
ali
za
vole
,
ki
so
zdaj
pač
z
doma
.
Vse
kaže
,
da
je
tu
,
če
ne
bogastvo
,
gotovo
zadovoljnost
doma
.
To
je
Brezarjev
dom
.
Tam
ona
ženica
,
ki
sedi
na
klopi
pod
košato
hruško
in
nekaj
šiva
,
je
njegova
mati
.
Drugega
ni
videti
nikogar
doma
.
Vendar
dom
ni
zapuščen
:
po
travi
se
pase
mnogobrojna
čeda
kokoši
in
piščet
in
pred
pragom
leži
skrivljen
in
dremlje
hišni
varuh
.
—
Pred
kakimi
sedmimi
leti
,
ko
je
še
gospo
daril
stari
Brezar
,
je
bilo
tukaj
vse
drugače
,
vse
pusto
in
zanemarjeno
.
Stari
Brezar
,
Bog
mu
daj
dobro
,
je
bil
,
recimo
naravnost
,
zapravljivec
in
pijanec
.
Zahajal
je
rad
v
veselo
družbo
.
Sódniku
je
bil
zvest
tovariš
,
kateri
ga
pa
ni
posebno
čislal
.
Svojima
sinoma
je
bil
zapustil
dom
ves
zadolžen
.
Zapravil
bi
bil
vse
,
ako
bi
ne
bil
imel
tako
pridne
žene
,
ki
se
je
trudila
in
ubijala
,
delala
in
skrbela
noč
in
dan
,
da
ni
šlo
vse
pod
nič
.
Anton
je
bil
sicer
mlajši
sin
Brezarjev
,
pravzaprav
bi
bil
imel
starejši
prevzeti
domačijo
;
ali
ta
ni
imel
toliko
poguma
.
Pogodila
sta
se
torej
,
da
ostane
mlajši
doma
in
izplača
svojemu
bratu
,
kar
mu
gre
.
Ta
se
je
potem
nekje
v
bližnji
vasi
priženil
.
Anton
se
je
srčno
poprijel
težke
naloge
.
S
konca
je
gospodaril
in
kmetoval
samo
z
materjo
;
čez
nekaj
časa
je
vzel
deklo
stari
materi
v
pomoč
,
pozneje
še
hlapca
.
Jabolko
,
pravijo
,
ne
pade
daleč
od
debla
.
Pri
Antonu
Brezarju
se
ta
pregovor
ni
uresničil
;
on
ni
bil
svojemu
očetu
nikakor
podoben
.
Slabi
vzgledi
zapeljujejo
,
a
včasi
,
ravno
narobe
,
človeka
svare
,
od
slabega
odvračajo
,
v
dobrem
potrjujejo
.
Tako
je
bilo
pri
Antonu
.
Kam
se
pride
z
nemarnostjo
in
zapravljivostjo
,
to
je
videl
pri
svojem
očetu
.
Ako
se
je
hotel
izkopati
iz
siromaštva
,
mu
je
bilo
treba
čisto
drugače
začeti
.
In
to
je
Anton
tudi
storil
.
V
krčmi
ga
ni
bilo
videti
,
razen
kadar
je
bil
na
potu
po
kakem
opravku
,
ali
o
kaki
posebni
priliki
,
da
si
je
privoščil
kozarec
vina
;
še
kaditi
se
ni
bil
navadil
.
Ponočeval
in
vasoval
ni
z
moško
mladino
,
zato
je
bil
lahko
zjutraj
zgodaj
na
delu
.
S
časom
se
je
bil
hlev
napolnil
,
ker
telet
ni
prodajal
,
slednjič
si
je
celo
kupil
konje
.
Ljudje
so
govorili
:
Brezarjev
ta
ti
ima
srečo
,
kar
počne
,
vse
se
mu
dobro
obnese
;
mi
pa
bodimo
pravični
in
recimo
,
da
ni
imel
nesreče
,
z
nesrečo
