slišala.
Ko
je
stopil
pred
njo
,
se
ga
je
skoro
prestršila
;
naglo
je
vstala
in
je
hotela
oditi
,
a
zadržal
jo
je
z
enim
samim
pogledom
svojih
resnih
,
globokih
oči
.
»
Gospodična
Helena
,
«
je
vprašal
mehko
,
»
kaj
res
nečete
več
z
mano
vred
nastopiti
v
živi
podobi
,
ki
jo
je
izbrala
grofica
Lici
?
«
»
Z
vami
?
«
se
je
začudila
Helena
.
»
Da
,
z
mano
,
«
je
dejal
baron
Leon
.
»
Grofica
je
izbrala
ljubavni
prizor
po
znameniti
italijanski
sliki
.
Ali
vam
morda
to
ne
ugaja
,
da
bi
jaz
v
tej
živi
podobi
predstavljal
vašega
izvoljenca
?
«
»
Saj
mi
tega
še
nihče
ni
povedal
...
«
»
Gospodična
Helena
—
ali
bi
se
bili
tudi
tedaj
branili
sodelovati
,
če
bi
bili
to
vedeli
.
«
Sklonila
je
glavo
in
jo
naslonila
ob
roko
ter
zrla
na
ulico
,
a
odgovorila
ni
,
toda
ni
se
branila
,
ko
je
Leon
prijel
njeno
drugo
roko
.
Nagnil
se
je
k
njej
,
da
je
čutila
na
svojem
licu
njegovo
sapo
,
in
je
tiho
rekel
:
»
Helena
—
obljubite
mi
,
da
bodete
sodelovali
pri
živi
podobi
.
«
Toda
Helena
ni
odgovorila
,
nepremično
je
gledala
skozi
okno
,
a
Leon
je
čutil
,
da
trepeta
po
vsem
životu
.
Stisnil
se
je
še
bližje
k
njej
,
tako
da
se
je
njegovo
lice
dotikalo
njenega
lica
in
je
Heleni
nadalje
prigovarjal
:
»
Stori
mi
to
prijaznost
,
Helena
,
«
je
prosil
.
»
Res
,
žalosten
bi
bil
,
če
bi
mi
jo
odrekla
in
misliti
bi
si
moral
,
da
me
nimaš
prav
nič
rada
.
«
Helena
se
ni
več
mogla
ustavljati
in
je
končno
obljubila
sodelovati
pri
živih
podobah
,
a
storila
je
to
težkega
srca
in
Leon
je
naenkrat
videl
,
da
je
zdrknila
solza
po
njenem
licu
.
»
Helena
—
kaj
ti
je
?
«
je
vzkliknil
prestrašen
:
»
Ali
te
je
kdo
razžalil
?
Govori
,
Helena
!
Ali
se
je
morda
zopet
Spinetti
predrznil
ti
kaj
storiti
?
«
Njegovo
razburjenje
jo
je
prestrašilo
,
da
se
je
odmaknila
od
njega
.
»
Prosim
vas
,
pustite
me
,
«
je
rekla
,
»
čez
nekaj
časa
se
že
pomirim
in
potem
pridem
zopet
v
sobo
k
damam
.
«
Toda
Leon
ni
mislil
oditi
.
Položil
je
roko
Heleni
okrog
rame
in
jo
privil
k
sebi
.
Ko
ji
je
pogledal
v
obraz
,
je
Videl
,
da
je
imela
vse
solzne
oči
.
»
Helena
,
ne
jokaj
,
«
je
rekel
in
glas
njegov
je
bil
zapovedujoč
.
»
Ne
morem
videti
,
da
bi
jokala
—
pretežko
mi
je
pri
srcu
.
In
povej
mi
,
kaj
se
ti
je
zgodilo
;
vse
mi
povej
;
pravico
imam
vse
izvedeti
.
«
Sama
si
ni
bila
na
jasnem
,
od
kod
je
izvirala
njegova
moč
nad
njo
,
le
tega
si
je
bila
svesta
,
da
se
ne
more
ustavljati
njegovi
zahtevi
.
»
Nihče
me
ni
razžalil
...
«
je
dihnila
,
»
nihče
.
«
»
Kaj
ti
je
torej
?
Zakaj
jokaš
?
«
»
Ah
,
ne
hudujte
se
name
,
«
je
prosila
,
»
a
žalostna
sem
.
«
»
Zakaj
si
žalostna
?
«
»
Zaradi
—
zaradi
—
plesa
v
Podpeči
.
«
»
Kaj
se
je
tam
zgodilo
?
«
se
je
začudil
Leon
.
»
Kdo
ti
je
kaj
natvezil
?
«
»
Sama
sem
bila
tam
...
«
je
začela
pripovedovati
Helena
,
»
bila
sem
med
gledalci
in
sem
se
dolgo
skrivala
,
da
bi
me
nihče
iz
vaše
družbe
ne
videl
.
Bala
sem
se
,
da
bi
to
smatrali
za
vsiljivost
.
A
ko
se
je
zmračilo
,
sem
prišla
vendar
bliže
gledat
ples
.
Moji
pogledi
so
vas
dolgo
iskali
,
a
niso
vas
našli
med
plesalci
.
Šele
,
ko
se
je
vaša
družba
odpravljala
v
čolne
,
sem
vas
zagledala
.
Šli
ste
tik
mene
—
pogledali
ste
mi
v
obraz
—
a
šli
ste
dalje
,
ne
da
bi
me
bili
pozdravili
le
z
eno
besedo
.
Tedaj
sem
si
rekla
...
da
je
vsega
konec
...
mislila
sem
,
da
se
sramujete
pred
odlično
gospodo
pozdraviti
in
sploh
poznati
ubožno
dekle
,
kakor
sem
jaz
...
mislila
sem
,
da
me
sploh
ne
ljubite
...
da
sem
vam
dobra
samo
za
kratek
čas
...
ah
,
in
od
tedaj
sem
tako
žalostna
,
da
bi
najraje
umrla
.
«
Trpek
usmev
je
spreletel
Leonov
obraz
.
Torej
tedaj
,
ko
je
bil
on
vsled
Spinettijevega
izzivanja
razkril
tajnost
svojega
srca
in
razodel
sklep
,
s
katerim
se
je
smatral
vezanega
za
vse
življenje
,
tedaj
je
Helena
dvomila
o
njegovi
ljubezni
.
Nič
se
ni
spominjal
,
da
je
šel
kraj
nje
in
ji
pogledal
v
obraz
—
a
sodil
je
,
da
se
je
to
mogoče
zgodilo
,
da
je
pa
ni
spoznal
,
ker
je
bil
duh
njegov
odsoten
.
Niti
to
mu
ni
več
prišlo
na
misel
,
kako
je
tisti
večer
prišel
s
plesišča
v
čoln
in
kako
se
je
pripeljal
v
Ljubljano
.
Vse
je
izginilo
iz
njegovega
spomina
.
Najprej
je
hotel
Heleni
vse
povedati
,
kar
se
je
takrat
zgodilo
,
a
premislil
si
je
,
sodeč
,
da
bi
to
ne
bilo
delikatno
.
»
Ljubica
moja
,
«
je
rekel
Heleni
,
»
ne
dvomi
o
meni
.
Jaz
te
ljubim
,
a
ne
za
kratek
čas
;
resno
te
ljubim
,
iz
vse
duše
,
in
ljubil
te
bom
vedno
.
Ali
mi
verjameš
?
«
Dvignila
je
svoje
velike
temne
oči
k
njemu
in
čital
je
v
njih
toliko
ljubezni
in
vdanosti
da
mu
je
prekipelo
srce
.
Z
obema
rokama
je
objel
Heleno
,
jo
dvignil
in
jo
stisnil
na
svoje
prsi
.
»
Moja
boš
,
Helena
,
«
je
šepetal
,
»
moja
za
vse
življenje
,
moja
žena
.
«
Zavzdih
,
brezmejno
srečen
in
vesel
zavzdih
se
je
izvil
Heleni
iz
prsi
in
v
trenotku
so
se
njene
roke
ovile
Leonu
okrog
vratu
in
njene
ustne
so
pile
njegove
vroče
poljube
.
Zatopljena
v
svoje
blaženstvo
nista
slišala
,
ko
je
baron
Spinetti
odprl
vrata
in
pogledal
v
sobo
ter
potem
zopet
naglo
izginil
.
Spinetti
sicer
ni
slišal
,
kaj
sta
govorila
Leon
in
Helena
,
a
njiju
objem
mu
je
povedal
dovolj
.
Rekel
si
je
,
da
je
prišel
pravi
trenotek
maščevanju
in
hotel
je
ta
trenotek
izkoristiti
brezobzirno
,
zlasti
ker
si
je
mislil
,
da
mu
prinese
morda
priliko
,
ribariti
v
motni
vodi
.
Da
bi
opravičil
svojo
nameravano
spletko
,
se
je
odločil
nastopiti
kot
reševalec
barona
Plassa
in
njegov
dobrotnik
.
»
Zastopal
bom
stališče
,
da
hočem
Leona
,
ki
ima
kot
aristokrat
in
oficir
še
krasno
bodočnost
,
obvarovati
pred
zakonom
,
ki
ga
mora
osmešiti
in
storiti
nemogočega
,
«
je
rekel
sam
pri
sebi
.
»
Pri
predsodkih
,
ki
jih
imajo
naši
ljudje
,
bo
to
gotovo
izdalo
in
zame
tudi
ne
bo
napačno
.
«
Spretno
je
zvabil
grofico
Lici
od
njenega
dela
in
od
zbrane
družbe
.
»
Če
se
hočete
prepričati
,
da
časih
tudi
človek
v
začetku
umobolnosti
lahko
ugane
resnico
,
poglejte
z
vso
previdnostjo
v
to
sobo
,
«
je
rekel
baron
Spinetti
in
spremil
grofico
Lici
k
vratom
,
od
koder
je
mogla
videti
Leona
in
Heleno
.
»
Posebno
dostojno
to
pač
ni
,
«
je
menila
grofica
,
a
njena
radovednost
je
bila
prevelika
,
da
bi
jo
mogla
premagati
.
Tiho
je
odprla
vrata
,
samo
toliko
,
da
je
motila
videti
v
sosedno
soba
.
Leon
in
Helena
,
ki
sta
v
svoji
sreči
pozabile
na
ves
svet
,
ste
stala
še
vedno
na
istem
mestu
.
Leon
je
slonel
ob
stolu
in
držeč
Heleno
okrog
pasu
,
ji
je
pripovedoval
o
svojih
načrtih
in
namenih
za
bodočnost
in
jo
vmes
poljubljal
,
Helena
je
slonela
ob
njegovi
rami
in
ga
poslušala
ter
vračala
njegove
poljube
.
Grofici
Lici
videvši
ta
prizor
,
je
bilo
pri
srcu
tako
,
kakor
da
je
udarila
vanjo
strela
.
Ni
se
mogla
ganiti
.
Strmela
je
nekaj
minut
na
ta
prizor
,
potem
pa
ji
je
stopila
kri
v
glavo
in
morala
se
je
prijeti
za
vrata
,
da
ni
omahnila
.
Čutila
se
je
prevarano
.
In
kraj
nje
je
stal
Spinetti
s
hudobnim
porogljivim
nasmehom
na
ustnih
ter
jo
z
roko
vabil
,
naj
stopi
med
Leona
in
Heleno
.
Ta
nasmeh
je
pripravil
grofico
do
zavesti
.
Prešinilo
jo
je
spoznanje
,
da
bi
se
osmešila
,
če
bi
v
svoji
ljubosumnosti
stopila
med
Leona
in
med
Heleno
,
še
več
,
da
bi
izdala
svojo
tajnost
in
se
morda
napravila
nemogočo
.
Previdno
je
zopet
zaprla
vrata
in
se
obrnila
k
Spinettiju
.
»
Star
lovec
na
ženske
ste
in
dober
nos
imate
,
«
mu
je
rekla
drhteč
po
vsem
telesu
in
z
glasom
,
ki
se
je
kakor
pisk
iz
vil
iz
njenih
prsi
.
»
Morda
ste
o
tej
stvari
že
prej
kaj
vedeli
.
«
»
Ničesar
,
grofica
,
«
je
zatrjeval
Spinetti
»
ničesar
nisem
vedel
.
Vsaj
nič
gotovega
.
Le
zdelo
se
mi
je
,
da
gleda
baron
Plass
to
dekle
nekako
zaljubljeno
—
toda
kaj
takega
bi
vendar
ne
bil
pričakoval
.
«
»
In
zakaj
ste
ravno
mene
na
to
opozorili
?
«
je
vprašala
grofica
.
»
Zakaj
niste
tega
povedali
grofici
Lichtenbergovi
,
saj
bi
njo
kot
Leonovo
sestro
to
bolj
zanimalo
,
kakor
mene
.
«
Spinetti
se
je
nagnil
h
grofici
in
ji
sašepetal
na
uho
:
»
Ker
sem
bil
ljubosumen
na
Leona
,
ker
vas
še
vedno
ljubim
,
grofica
in
se
mi
zdi
,
da
ste
Leona
raje
videti
,
kakor
mene
.
«
Poskusil
je
grofici
poljubiti
roko
,
a
pahnila
ga
je
od
sebe
jezno
in
surovo
,
tako
malo
se
je
imela
v
tem
trenotku
v
oblasti
.
»
Nikdar
bi
ne
bila
mislila
,
da
si
bodo
tuji
ljudje
v
moji
hiši
kaj
takega
dovolili
,
«
je
izbruhnilo
iz
nje
.
»
Pa
jaz
bom
napravila
red
—
moja
hiša
je
poštena
—
.
«
»
Da
,
da
,
napravite
red
,
«
je
pritrjeval
Spinetti
in
zopet
mu
je
poletel
čez
obraz
njegov
hudobni
in
porogljivi
nasmeh
.
»
Vaša
hiša
je
poštena
—
kaj
takega
si
dovoliti
,
to
je
vendar
nečuveno
.
A
kaj
če
Leon
to
Heleno
resnično
ljubi
in
če
bi
se
hotel
ž
njo
poročiti
?
«
»
Vi
ste
blazni
,
«
je
zakričala
grofica
Lici
,
na
katero
je
Spinettijeva
opomba
napravila
vrisk
,
kakor
kako
osebno
razžaljen
je
.
»
Prosim
vas
—
pojdite
—
zdaj
vas
ne
morem
ne
poslušati
ne
videti
—
ta
vaš
nasmeh
—
najraje
bi
vas
udarila
po
obrazu
—
.
«
»
Vašim
ukazom
se
vedno
pokoravam
,
naj
mi
bo
še
tako
težko
,
«
je
s
spoštljivo
vdanostjo
izjavil
Spinetti
in
zapustivši
sobo
se
vrnil
k
ostalim
damam
,
pripravljajočim
toalete
za
predstavo
živih
podob
.
Grofica
Lici
je
ostala
sama
v
sobi
.
Zdaj
jo
je
spreletela
taka
slabost
in
tako
so
se
ji
šibila
kolena
,
da
se
je
komaj
vzdrževala
na
nogah
.
Njena
jeza
se
je
spremenila
v
bolest
.
Spomnila
se
je
svojih
dekliških
let
,
ko
je
imela
z
Leonom
ljubezensko
razmerje
in
zdelo
se
ji
je
,
da
razen
Leona
sploh
ni
nikdar
ljubila
nobenega
moškega
.
Kar
je
imela
razmerij
,
vsa
,
si
je
zdaj
rekla
,
so
bila
le
za
kratek
čas
.
Spomnila
se
je
tudi
,
kako
težko
je
pričakovala
,
da
pride
Leon
na
dopust
in
kako
trdno
je
bila
prepričana
,
da
se
vname
v
njegovem
srcu
zopet
stara
ljubezen
in
da
bosta
preživela
dneve
neskončne
ljubezenske
sreče
.
Zdaj
pa
objema
in
poljublja
drugo
.
Kako
nežno
jo
je
stiskal
k
sebi
,
kako
ljubo
jo
je
gledal
,
kako
vroče
jo
je
poljubljal
.
Položila
je
roko
na
prsi
,
tako
močno
ji
je
bilo
srce
in
sopla
je
težko
.
»
Kaj
sem
res
blazna
?
«
je
vprašala
samo
sebe
.
»
Ali
ga
mar
res
tako
rada
imam
in
koprnim
po
njem
tako
,
da
bi
ne
mogla
prenesti
,
če
bi
ga
za
vedno
izgubila
?
«
Vrgla
se
je
na
zofo
,
a
odgovora
na
svoja
vprašanja
ni
našla
.
Ljubljansko
občinstvo
se
je
za
predstavo
živih
podob
tako
zanimalo
,
da
so
bile
vse
vstopnice
že
dober
teden
poprej
razprodane
.
Zlasti
se
je
zanimalo
ženstvo
,
seveda
ne
toliko
za
žive
podobe
same
,
kakor
za
sodelujoče
osebe
.
Že
več
ur
pred
predstavo
so
se
začele
zbirati
v
garderobi
sodelujoče
dame
,
da
se
oblečejo
,
počešejo
in
našminkajo
,
kar
je
pri
vsaki
trajalo
jako
dolgo
,
saj
je
hotela
biti
vsaka
kar
mogoče
lepa
in
je
vsaka
gojila
željo
,
da
bi
po
možnosti
prekosila
vse
svoje
tekmovalke
.
Med
smehom
in
vsakovrstnimi
šalami
,
med
prepiri
s
frizerkami
,
za
šminkanje
najetimi
igralkami
in
šiviljami
so
se
druga
drugo
kritično
motrile
in
delale
opazke
časih
precej
zlobnega
pa
tudi
frivolnega
značaja
.
Šum
in
krohot
nista
nikdar
utihnila
;
čim
so
dame
odložile
svoja
krila
,
so
popolnoma
pozabile
na
svojo
običajno
previdnost
in
rezerviranost
in
slabi
ton
njih
pogovorov
jih
je
polagoma
razgrel
,
da
so
si
dovoljevale
jako
riskirane
šale
.
Čakajoč
,
da
pride
nanjo
vrsta
,
je
Helena
skromno
sedela
v
kotu
in
nekako
plaho
opazovala
skoro
razuzdano
početje
zbranih
dam
.
Bila
je
črno
oblečena
ta
do
vratu
zapeta
,
kar
je
ustvarjalo
čuden
kontrast
med
njo
in
med
drugimi
napol
golimi
damami
.
»
Kakor
kaka
boginja
kreposti
med
bahantinjami
izgleda
,
«
je
porogljivo
rekla
grofica
Lichtenbergova
svoji
sosedi
,
kažoč
na
Heleno
,
»
če
nima
morda
kake
telesne
hibe
,
ki
jo
je
doslej
znala
spretno
skrivati
.
«
Naposled
je
prišla
na
vrsto
tudi
Helena
.
Ko
se
je
slekla
in
stala
v
srajci
pred
zbrano
žensko
družbo
,
ki
jo
je
zlohotno
in
zavistno
motrila
,
jo
je
bilo
tako
sram
,
da
je
naglo
prekrižala
roki
nad
prsmi
,
kar
je
vzbudilo
šumen
smeh
,
Helena
je
zardela
in
ni
vedela
,
kam
bi
gledala
.
»
Nisem
mislila
,
da
ste
tako
sramežljivi
,
«
se
je
porogljivo
oglasila
grofica
Lici
in
trd
pogled
je
zadel
Heleno
.
»
Nasprotno
,
mislila
sem
,
da
ste
prav
koketna
.
«
Te
besede
so
Heleno
hudo
razžalile
.
Najraje
bi
bila
pobrala
svojo
obleko
in
zbežala
;
ostala
je
le
,
ker
se
je
spomnila
baronu
Leonu
dane
besede
.
»
Milostiva
grofica
...
«
je
rekla
,
hoteč
ugovarjati
grofici
Lici
,
a
bila
je
tako
iz
sebe
,
da
ni
mogla
govoriti
.
»
Že
vem
,
že
vem
,
«
jo
je
zavrnil
«
grofice
Lici.
»
Poznam
to
pesem
.
Le
obleci
te
se
hitro
,
ker
čas
beži
.
«
Med
tem
,
ko
je
šivilja
oblačile
Heleno
in
jo
je
frizerka
česljala
,
so
ostale
dame
zopet
med
seboj
zabavljale
,
posamične
,
ki
so
bile
že
popolnoma
,
opravljene
,
pa
so
tudi
odšle
iz
garderobe
in
se
na
odru
pogovarjale
s
sodelujočimi
gospodi
.
Med
njimi
je
bila
tudi
grofica
Lici
,
ki
je
vso
svojo
pozornost
posvečevala
baronu
Leonu
.
Kar
ločiti
se
ni
mogla
od
njega
in
njeni
pogledi
so
izdajali
,
kako
hrepeni
po
njegovih
poljubih
.
Vsa
razsodnost
jo
je
bila
zapustila
,
vsa
družba
je
zapazila
,
kako
vabi
Leona
in
ga
skuša
razgreti
in
vsa
družba
razen
Spinettija
se
je
čudila
,
da
je
ostal
Leon
tako
hladen
in
nepristopen
.
V
svojem
hrepenenju
,
doseči
vsaj
malo
zmago
,
je
grofica
Lici
končno
segla
po
jako
banalnem
sredstvu
.
Pustila
je
pasti
svojo
pahljačo
,
ki
jo
je
baron
Plass
hitro
pobral
in
ji
jo
vrnil
.
»
Hvala
,
ljubi
Leon
,
«
je
rekla
grofica
in
kakor
bi
mu
hotela
ponuditi
svoje
ustne
,
da
jih
poljubi
,
je
stopila
predenj
.
»
Kako
plačilo
zahtevate
za
svojo
galantnost
?
«
»
Da
me
povabite
o
priliki
zopet
na
črno
kavo
,
«
je
mirno
odgovoril
Leon
in
se
delal
,
kakor
bi
ne
bil
zapazil
izzivajočega
vedenja
grofice
Lici.
»
Vaša
kava
je
namreč
res
izvrstna
.
«
Grofica
Lici
je
odstopila
dva
koraka
.
Vse
v
njej
je
vzkipelo
,
a
premagala
se
je
in
le
sikajoče
vzkliknila
:
»
Ne
bom
pozabila
tega
sporočiti
svoji
kuharici
.
«
Z
ošabnim
pozdravom
je
zapustila
Leona
in
se
vrnila
v
garderobo
,
katere
ni
več
zapustila
,
dokler
ni
prišla
nanjo
vrsta
nastopiti
na
odru
.
Predstava
se
je
začela
.
Podoba
se
je
vrstila
za
podobo
še
v
dosti
kratkih
presledkih
.
Iz
gledališča
se
je
slišalo
aplavdiranje
notri
za
kulise
in
v
odprte
garderobe
,
a
grofici
Lici
se
je
dozdevalo
,
da
med
občinstvom
ni
pravega
navdušenja
.
To
ji
je
ugajalo
,
kajti
sklepala
je
is
tega
,
da
bo
imela
večji
uspeh
kot
vse
druge
dame
.
»
Ko
bomo
mi
na
odru
,
«
je
rekla
grofici
Lichtenbergovi
,
»
bodo
ljudje
kar
noreli
navdušenja
.
«
Grofica
Lici
si
je
za
svoj
nastop
izbrala
nekaj
posebnega
.
Aranžirala
je
podobo
,
predstavljajočo
poroko
v
časih
največje
razuzdanosti
na
malih
dvorih
.
Na
podobi
sami
ni
bilo
prav
nič
posebnega
,
a
grofica
Lici
si
jo
je
izbrala
,
ker
so
bile
v
tistih
časih
ženske
obleke
posebno
pikantne
.
Z
lepoto
svojega
telesa
je
hotela
grofica
Lici
omamiti
občinstvo
,
lepoto
svojega
telesa
je
hotela
pokazati
zbrani
Ljubljani
,
moškim
v
naslado
in
ženskam
v
zavist
,
hi
zato
si
je
izbrala
tako
podobo
.
Ko
je
bila
skupina
na
odru
sestavljena
,
so
jo
prišli
pogledat
najprej
pri
drugih
podobah
sodelujoči
gospodje
in
dame
,
zadnja
med
njimi
je
bila
Helena
.
Stala
je
zopet
na
strani
in
gledala
mimo
drugih
na
Leona
,
ki
se
je
mudil
na
koncu
odra
.
Naenkrat
je
zaslišala
v
svoji
bližini
šepetanje
.
Mlada
dama
je
rekla
svoji
prijateljici
:
»
Poglej
vendar
grofico
Lici
...
Ta
kostum
—
naravnost
škandalozno
pikanten
...
No
,
ta
Attems
mora
biti
pravi
voliček
,
da
kaj
takega
trpi
.
«
Helena
je
hotela
stopiti
bližje
,
da
bi
videla
grofico
,
a
bilo
je
že
prepozno
.
Režiser
je
zahteval
,
da
gledalci
zapuste
oder
.
Z
drugimi
vred
se
je
Helena
stisnila
za
kulise
in
zavesa
se
je
dvignila
.
Poroko
na
dvoru
predstavljajoča
živa
podoba
je
bila
slikovita
in
pestrobojna
.
Okrog
neveste
,
ki
jo
je
predstavljala
grofica
Lici
,
so
bili
razvrščeni
dame
in
gospodje
—
toda
vsi
so
nekako
izginili
.
Občinstvo
je
videlo
samo
grofico
Lici
,
globoko
dekoltirano
,
z
visoko
privzdignjenim
krilom
,
v
širokih
rokavih
,
da
so
se
videle
gole
roke
.
Nekaj
časa
je
občinstvo
molče
strmelo
v
to
podobo
,
potem
so
eni
začeli
navdušeno
ploskati
,
drugi
pa
so
stikati
glave
in
šušljali
med
seboj
ter
se
naposled
celo
glasno
smejali
.
Grofica
Lici
je
bila
o
zmagoviti
moči
svoje
lepote
tako
globoko
prepričana
,
da
ni
slutila
,
kako
različnega
mnenja
je
bilo
občinstvo
in
ni
čutila
,
da
je
dosegla
jako
dvomljiv
uspeh
,
tudi
tedaj
ne
,
ko
je
čula
iz
občinstva
rahlo
,
boječe
sikanje
.
V
zadnji
podobi
je
nastopila
Helena
.
Oblečena
je
bila
v
belo
obleko
,
preprosto
grško
tuniko
,
držeč
na
rami
velik
vrč
,
dočim
je
baron
Leon
predstavljal
grškega
mladeniča
,
ki
ji
ponuja
cvetk
.
Kakor
utelešena
dekliška
spodobnost
je
izgledala
Helena
z
ljubkim
nasmevom
na
ustnih
,
a
ko
je
dvignila
pogled
in
s
svojimi
velikimi
plahimi
očmi
pogledala
po
občinstvu
,
tedaj
je
vse
udarilo
v
ploskanje
in
nastalo
je
tako
navdušenje
,
da
se
je
morala
zavesa
neštevilnokrat
dvigniti
.
»
To
je
uspeh
—
to
je
uspeh
—
kaj
takega
še
nisem
doživel
,
«
se
je
veselil
stari
igralec
,
ki
je
vodil
vso
priredbo
,
»
no
,
pa
saj
sta
tudi
baron
Plass
in
ta
gospodična
tak
par
,
da
bi
ga
lahko
pesniki
opevali
.
«
Grofico
Lici
je
prevzela
taka
zavist
,
da
je
ni
mogla
prikrivati
in
je
pred
Spinettijem
tudi
ni
hotela
tajiti
.
»
Uspeh
,
da
,
«
je
rekla
,
»
a
jaz
ji
ga
zagrenim
,
da
bo
pomnila
.
«
Med
tistimi
,
na
katere
je
Helena
s
svojim
nastopom
v
živi
podobi
napravila
največji
vrisk
,
je
bil
tudi
baron
Spinetti
.
In
ko
jo
je
potem
gledal
,
kako
ljubkoboječe
je
sprejemala
čestitke
onih
,
ki
so
ji
privoščili
doseženi
uspeh
,
kako
hvaležna
je
bila
za
vsako
prijazno
besedo
in
kako
skromna
in
ponižna
je
pri
vsem
tem
ostala
,
ga
je
čar
tega
dekleta
prevzel
z
novo
močjo
.
Na
odru
je
živim
podobam
sledila
dramatična
predstava
,
dočim
so
pri
igri
nezaposlene
dame
in
gospodje
hiteli
se
preobleči
.
Ženska
garderoba
je
bila
zopet
polna
in
Helena
je
morala
vnovič
čakati
,
da
pride
na
vrsto
.
A
ker
se
je
bala
,
da
bi
bila
izpostavljena
kritičnim
pogledom
in
morda
celo
zbadljivim
opazkam
,
je
raje
počakale
pred
garderobo
.
Tu
jo
je
našel
baron
Spinetti
.
Bilo
mu
je
že
žal
,
da
je
grofico
Lici
naščuval
proti
Heleni
in
skrajno
neprijetno
mu
je
bilo
,
da
bo
Helena
po
njegovi
krivdi
morala
najbrže
marsikaj
bridkega
in
žaljivega
pretrpeti
.
»
Prav
nerodno
sem
naredil
,
«
je
dejal
sam
pri
sebi
.
»
Tak
star
lisjak
,
kakor
sem
jaz
,
pa
sem
šel
iskat
pomoči
h
grofici
Lici.
Brez
dvoma
je
bila
ljubosumnost
vzrok
,
da
nisem
dobro
preudaril
,
kaj
storim
.
Koliko
je
sredstev
,
ločiti
dvoje
zaljubljencev
!
Na
izbiro
!
No
,
ker
se
že
ne
da
nič
popraviti
,
naj
Heleno
vsaj
posvarim
,
da
bo
pripravljena
na
vsak
slučaj
.
«
Približal
se
je
Heleni
in
ji
čestital
na
njenem
uspehu
.
»
Ne
bom
izgubljal
dosti
besed
,
«
ji
je
rekel
,
»
saj
so
vas
že
drugi
obsuli
z
najizbranejšimi
priznanji
.
Toda
nekaj
vas
moram
vprašati
:
Ali
se
spominjate
,
kar
sem
vam
nekoč
rekel
,
da
sem
vaš
prijatelj
?
«
Helena
ga
je
gledala
nezaupno
,
a
vendar
je
potrdila
,
da
se
spominja
njegove
obljube
,
ji
biti
prijatelj
.
»
Da
se
le
spominjate
,
gospodična
Helena
.
Zakaj
sem
to
omenil
,
boste
izvedeli
že
sami
.
Zdaj
me
še
ne
boste
razumeli
,
a
pride
čas
,
ko
vam
bo
vse
jasno
.
Kot
prijatelj
vam
torej
rečem
:
Bodite
pripravljeni
na
marsikaj
,
bodite
previdni
in
pozorni
.
«
Njegove
besede
so
se
glasile
tako
tesno
,
da
se
je
Helena
prestrašila
.
V
spomin
ji
je
šinilo
,
kako
žaljivo
je
ta
večer
ravnala
ž
njo
grofica
Lici
in
to
jo
je
toliko
bolj
zbegalo
,
ker
si
ni
znala
raztolmačiti
,
kaj
ima
grofica
proti
nji
.
»
Kaj
se
je
zgodilo
?
Na
kaj
naj
bom
pripravljena
?
«
je
vprašala
Spinettija
,
a
ta
je
bil
preveč
previden
,
da
bi
bil
izdal
le
najmanjšo
stvarco
.
Ne
da
bi
kaj
odgovoril
,
je
zapustil
Heleno
,
zadovoljen
,
da
jo
je
posvaril
,
obenem
pa
tudi
vesel
,
da
ji
je
pokvaril
veselje
na
njenem
uspehu
in
njeno
srčno
srečo
,
ki
ni
veljala
njemu
.
Medtem
,
ko
je
Helena
čakala
pred
garderobo
,
je
grofica
Lici
že
preoblečena
prišla
iz
sobe
in
je
šla
iskat
barona
Leona
.
Našla
ga
je
na
drugi
strani
odra
.
»
Tako
mi
je
vroče
,
«
mu
je
rekla
,
»
da
nisem
strpela
v
garderobi
.
Kaj
ni
tod
nobenega
hladnega
kota
,
kjer
bi
se
človek
odpočil
.
«
Sla
sta
na
drugi
strani
na
hodnik
in
se
vsedla
na
klop
,
ki
jima
jo
je
prinesel
sluga
.
»
Tu
je
prijetno
,
«
je
igraje
se
s
svojo
pahljačo
rekla
grofica
in
žareč
pogled
je
zadel
Leona
.
»
Takole
sedeti
v
tihem
kotu
s
človekom
,
ki
ga
imam
rada
,
mi
ugaja
nad
vse
.
«
»
Da
,
da
,
prijetno
,
«
je
tiho
in
rezervirano
rekel
Leon
.
Grofica
je
svojo
roko
lahko
položila
na
njegovo
roko
.
»
Res
,
srečna
sem
zdaj
!
Recite
,
Leon
,
ali
ste
tudi
vi
srečni
pri
meni
?
«
Ta
izbruh
je
barona
Plassa
tako
presenetil
,
da
v
prvem
hipu
ni
vedel
,
kaj
bi
odgovoril
.
»
Seveda
sem
srečen
,
«
je
končno
dejal
.
»
Kdo
bi
ne
bil
?
Koliko
jih
je
,
ki
me
bodo
zavidali
.
«
»
Nikar
mi
ne
prihajajte
s
takimi
neslanimi
komplimenti
«
mu
je
razdraženo
segla
v
besedo
grofica
.
»
Moja
čuvstva
so
za
vas
drugačna
,
kakor
morda
sodi
svet
.
To
morate
vendar
vedeti
.
Ali
ste
pa
mar
že
pozabili
,
kaj
naju
je
vezalo
in
kaj
je
ostalo
živo
v
mojem
srcu
vsa
ta
leta
,
kar
se
nisva
videla
?
«
Obrnila
se
je
k
njemu
,
da
ji
je
moral
gledati
v
oči
.
Videl
je
v
njih
plamene
strasti
in
videl
v
njih
poželjenje
.
Približevala
se
mu
je
z
ustni
,
proseče
mu
jih
je
nudila
,
da
bi
jih
poljubil
,
a
Leon
jo
je
prijel
za
roko
in
ji
jo
je
poljubil
.
»
Ne
,
Lici
,
tega
nikdar
ne
pozabim
,
kar
je
med
nama
bilo
.
Vse
žive
dni
si
ohranim
srčno
vdanost
za
ure
brezmejne
sreče
,
ki
mi
jih
je
ustvarila
tvoja
ljubezen
.
A
tudi
na
srcu
mi
leži
ta
spomin
in
teži
mi
dostikrat
dušo
,
kajti
nikdar
si
ne
odpustim
,
kako
sem
se
takrat
spozabil
.
«
»
Leon
,
«
je
dihnila
grofica
in
se
v
silnem
koprnenju
stisnila
k
njemu
.
»
Leon
,
jaz
te
ljubim
,
kakor
nekdaj
.
«
Toda
Leon
jo
je
rahlo
odmaknil
od
sebe
.
»
Lici
,
ne
varaj
sama
sebe
,
«
je
rekel
resno
.
»
Pozabila
si
me
že
davno
.
«
»
Nisem
te
pozabila
,
ne
morem
te
pozabiti
—
Leon
,
jaz
te
ljubim
bolj
kakor
kdaj
,
po
tebi
koprnim
,
moj
moraš
biti
.
«
Prijel
jo
je
za
obe
roki
,
da
bi
se
ubranil
njenega
objema
.
»
Lici
,
poslušaj
me
,
kakor
poslušamo
zvestega
,
dobrega
prijatelja
...
«
»
Ah
,
saj
vem
,
kaj
mi
hočeš
povedati
.
Da
si
iz
dolgočasja
začel
ljubezensko
razmerje
s
Heleno
.
Moj
bog
,
saj
ti
tega
ne
zamerim
;
dekle
je
čedno
in
upam
,
da
si
se
ž
njo
dobro
zabaval
.
A
pusti
to
;
stvar
uredim
že
jaz
sama
,
saj
sem
tudi
jaz
kriva
,
da
je
tako
daleč
prišlo
.
«
»
Motiš
se
,
Lici
,
«
je
ostro
rekel
Leon
,
»
in
prosim
te
tudi
,
da
govoriš
o
Heleni
drugače
...
«
Moral
je
utihniti
,
kajti
bližnja
vrata
so
se
skrivaj
odprla
in
na
hodnik
je
stopil
soprog
grofice
Lici.
Grof
Attems
se
je
z
običajno
svojo
ravnodušno
malomarnostjo
približal
grofici
Lici
in
baronu
Leonu
.
Držal
je
roke
v
žepu
in
počasi
hodil
,
kakor
bi
vlekel
za
seboj
noge
,
in
njegov
topi
obraz
ni
kar
nič
kazal
,
da
bi
bil
slišal
pogovor
njegove
žene
z
baronom
Leonom
.
Toda
trenotek
,
ko
je
stopil
grof
Attems
na
hodnik
,
je
bil
vendar
tako
kritičen
,
da
je
Leon
popolnoma
izgubil
prisotnost
duha
in
ni
vedel
ne
kaj
bi
storil
,
ne
kaj
bi
rekel
.
»
Ah
,
ravno
prav
,
da
si
prišel
,
«
je
vzkliknila
grofica
Lici
in
je
z
roko
pozdravila
svojega
moža
,
prav
kakor
da
je
imela
najnedolžnejši
pogovor
z
Leonom
.
»
Baron
Plass
mi
je
ravnokar
zaupal
malo
srčno
tajnost
in
me
vprašal
za
svet
,
no
,
in
ker
poznaš
ti
bolje
svet
kakor
jaz
,
mu
boš
tudi
laglje
svetoval
.
«
Leon
je
strmel
nad
hladnokrvnostjo
grofice
Lici
Nikdar
bi
ne
bil
verjel
,
da
zamore
kaka
ženska
v
takem
slučaju
biti
tako
bistroumna
in
preudarna
,
da
bi
zamogla
s
popolno
sigurnostjo
obvladati
samo
sebe
.
»
Najprej
je
treba
vedeti
,
za
kaj
gre
,
«
je
nosljal
grof
Attems
.
»
Dobri
sveti
niso
tako
poceni
,
kakor
se
navadno
misli
.
«
»
O
,
nič
tragičnega
ni
,
prav
vsakdanja
stvar
,
«
je
hitela
pripovedovati
grofica
Lici.
»
Preračunjena
naivnost
preprostega
dekleta
je
premotila
barona
Plassa
.
Helena
ga
je
ujela
v
svoje
zanke
...
kako
daleč
sta
že
prišla
,
mi
seveda
ni
znano
...
«
Hoteč
se
maščevati
nad
Heleno
in
jo
vpričo
svojega
moža
ogrditi
,
je
grofica
govorila
s
toliko
hudobnostjo
,
da
je
Leonu
vzkipela
kri
.
»
Dovolite
,
milostiva
grofica
,
«
je
rekel
ostro
,
»
da
odločno
zavrnem
tako
natolcevanje
vse
časti
vrednega
dekleta
.
Helena
mi
ni
nastavljala
nobenih
zank
in
me
tudi
ni
mogla
vanje
ujeti
.
Moji
nameni
so
resni
in
pošteni
.
«
»
Ne
zamerite
,
da
se
je
Lici
tako
slabo
izrazila
,
«
je
začel
grof
Attems
miriti
barona
Plassa
.
»
Saj
jo
poznate
,
ekscentrična
je
...
iz
enega
ekstrema
zaide
v
drugega
...
in
v
ženitovanjskih
stvareh
ima
vprav
predporodno
konservativne
nazore
.
Torej
je
nikar
ne
poslušajte
.
«
»
Ravnajte
se
le
po
nasvetih
mojega
moža
,
«
je
porogljivo
siknila
grofica
Lici
in
jezno
odhitela
s
hodnika
v
garderobne
prostore
,
dočim
je
grof
Attems
prijel
Leona
pod
roko
in
začel
ž
njim
hoditi
po
hodniku
gor
ni
dol
.
»
Prijatelj
—
meni
lahko
resnično
zaupate
,
«
je
rekel
grof
Attems
,
»
in
dober
svet
vam
bom
tudi
lahko
dal
,
saj
sem
dosti
dolgo
oženjen
in
poznam
zakonsko
srečo
.
«
To
je
bilo
rečeno
z
neko
tiho
lahno
ironijo
,
ki
jo
je
bilo
komaj
opaziti
,
ki
pa
Leonu
ni
ušla
.
Začuden
je
po
strani
pogledal
svojega
spremljevalca
in
prvič
ga
je
spreletela
misel
,
da
grof
morda
le
ni
tisti
indoletni
,
zaslepljeni
in
lahkoverni
soprog
,
kakor
se
je
vobče
mislilo
,
marveč
da
se
le
dela
,
kakor
bi
ničesar
ne
videl
in
ničesar
ne
pojmil
,
ker
si
hoče
ohraniti
mir
in
se
obvarovati
škandalov
,
četudi
na
stroške
svoje
zakonske
sreče
.
»
Torej
—
kaj
je
z
našo
Heleno
?
«
je
vprašal
grof
Attems
.
»
Če
vam
bom
mogel
čestitati
,
bom
to
storil
iz
vsega
srca
.
«
»
Hvala
za
te
besede
,
«
je
dejal
baron
Leon
in
je
potem
grofu
Attemsu
vse
povedal
o
svoji
ljubezni
do
Helene
.
Grofica
Lici
je
bila
razdražena
in
razburjena
vsled
ostrega
odgovora
barona
Leona
prihitela
v
garderobo
.
Leonov
odgovor
jo
je
skelel
in
pekel
,
zakaj
posnela
je
iz
njega
,
da
odklanja
njene
ljubezenske
ponudbe
in
da
je
njegovo
srce
zanjo
izgubljeno
,
ker
resnično
ljubi
Heleno
.
V
garderobi
je
bila
samo
Helena
.
Ko
jo
je
grofica
Lici
zagledala
,
se
ji
je
razgrela
kri
.
Helena
je
v
svoji
črni
,
do
vratu
segajoči
preskromni
obleki
izgledala
tako
ljubka
,
nedolžna
in
presrčna
,
da
se
je
v
srcu
grofice
Lici
poleg
užaljenega
samoljubja
in
ljubosumnosti
oglasila
tudi
strupena
zavist
.
Grofica
je
čutila
,
da
tega
ubožnega
,
a
plemenitega
dekleta
ne
more
doseči
,
da
stoji
Helena
visoko
nad
njo
in
to
je
še
razplamtelo
njene
strasti
.
»
Govoriti
moram
z
vami
,
«
je
rekla
zapovedujoče
.
»
Na
razpolaganje
sem
vam
,
milostiva
grofica
,
«
je
spoštljivo
,
a
z
neko
samozavestjo
odgovorila
Helena
in
samo
v
njenih
očeh
se
je
poznalo
,
da
jo
je
odurni
ogovor
grofice
Lici
vznemiril
.
»
Ali
naj
pridem
jutri
?
«
»
Ne
,
»
je
dejala
grofica
in
zapustivši
garderobo
je
čez
ramo
še
zaklicala
:
»
Pisala
vam
bom
.
«
Zadovoljna
,
da
je
Heleno
tako
ponižala
vsaj
vpričo
frizerk
in
šivilj
,
je
odšumeia
iz
sobe
in
se
obrnila
na
ono
stran
,
kjer
so
pred
moško
garderobo
čakale
dame
na
svoje
kavalirje
,
da
bi
ž
njimi
vred
zapustile
gledališče
.
Tudi
grofica
Lichtenbergova
je
bila
v
tej
družbi
in
se
je
pogovarjala
z
baronom
Spinettijem
.
»
Ljuba
prijateljica
,
«
je
rekla
grofica
Lici
s
hlinjeno
potrtostjo
,
»
pripravlja
se
nekaj
,
kar
ti
bo
jako
neprijetno
in
za
kar
sem
vsaj
deloma
jaz
odgovorna
.
Tvoj
brat
se
je
zaljubil
v
Heleno
in
če
se
te
prekanjene
spletkarice
iznebimo
energično
,
bo
Leon
izgubljen
.
«
V
tem
,
ko
je
grofica
Lichtenberg
vzkipela
ogorčenju
,
se
je
grofica
Lici
obrnila
k
baronu
Spinettiju
:
»
Kaj
ne
,
ljubi
baron
,
vi
nas
boste
podpirali
.
«
Pogledala
je
Spinettija
s
pogledom
,
ki
mu
je
obetal
vse
,
kar
si
je
le
mogel
želeti
,
a
Spinetti
vendar
ni
bil
tega
vesel
.
Bal
se
je
za
Heleno
in
v
njegovi
duši
se
je
oglasilo
nekaj
,
česar
še
svoje
žive
dni
ni
občutil
:
sram
ga
je
bilo
,
da
je
uprizoril
tako
grdo
spletko
proti
Heleni
.
Oče
Knific
je
po
večerji
primaknil
svetilko
tik
sebe
in
vzel
v
roke
dolgo
pisanje
ki
ga
je
čital
z
veliko
pozornostjo
.
To
pisanje
je
bil
dobil
z
Dunaja
;
znameniti
zdravnik
je
dal
končno
vendar
odgovor
glede
Franekove
bolezni
.
Stari
Knific
je
bil
dobil
pismo
že
zjutraj
,
a
ni
se
ga
upal
prečrtati
;
šele
zdaj
si
je
bil
svest
,
da
je
negotovost
glede
Franekovega
zdravja
laglje
prenašati
,
kakor
bi
mogel
prenašati
gotovost
,
da
dečku
ni
pomoči
.
Dvakrat
in
trikrat
je
bil
stari
Knific
že
prečrtal
zdravnikovo
pisanje
,
a
njegovo
razburjenje
je
bilo
preveliko
,
da
bi
bil
mogel
učeno
zdravniško
tolmačenje
takoj
pojmiti
.
Začel
je
torej
vnovič
čitati
.
Nervozno
so
njegovi
prsti
obračali
list
za
listom
,
njegovo
čelo
je
bilo
nagubančeno
in
skrb
je
očitno
ležala
na
njegovem
velem
obličju
.
Zdravnik
je
v
svojem
pisanju
najprej
govoril
o
značaju
Franekove
bolezni
in
potem
o
načinu
zdravljenja
.
Knific
tudi
sedaj
še
ni
bil
na
jasnem
,
pri
čem
da
je
,
a
spoznal
je
eno
,
kar
mu
je
zadostovalo
,
da
bi
bilo
zdravljenje
njegovega
dečka
po
zdravnikovem
predpisu
dolgotrajno
in
drago
,
izid
pa
vendar
negotov
.
Naslonil
se
je
na
svoj
stol
in
z
nemo
bolestjo
gledal
v
kot
,
kjer
je
na
svoji
postelji
ležal
Franek
.
Nikdar
ni
še
tako
živo
čutil
,
kako
ljub
mu
je
pohabljeni
otrok
,
kakor
zdaj
,
ko
je
verjel
,
da
fantu
ni
pomoči
in
da
že
zaradi
tega
ne
bo
nikdar
več
zdrav
,
ker
bi
bilo
zdravljenje
po
navodilih
dunajskega
zdravnika
predrago
.
Ko
je
Helena
vstopila
v
sobo
in
zagledala
očeta
tako
zamaknjenega
in
bledega
,
je
naglo
stopila
k
njemu
in
mu
je
položila
roko
na
ramo
.
»
Oče
—
kaj
vam
je
danes
?
«
je
vprašala
in
videč
,
da
je
očeta
prebudila
iz
kdo
ve
kakih
sanj
,
je
dostavila
:
»
Kaj
ste
tako
zbegani
?
Kako
pisanje
je
to
,
ki
vas
je
spravilo
iz
sebe
?
«
»
Saj
nisem
ne
zbegan
,
ne
razburjen
,
«
je
dejal
Knific
.
»
Samo
zamišljen
sem
nekoliko
zaradi
tega
pisma
.
«
»
Kako
pismo
je
to
?
Ali
je
mar
od
dunajskega
zdravnika
?
«
»
Da
!
«
je
z
utrujenim
glasom
dejal
Knific
.
»
Prišlo
je
šele
danes
.
Zdravnik
se
opravičuje
,
da
je
imel
preveč
posla
.
«
»
In
kaj
pravi
o
Franeku
?
«
je
s
pritajenim
glasom
vprašala
Helena
,
da
ne
bi
prebudila
spečega
brata
.
»
Ali
bo
zdrav
?
«
Izraz
srčnega
zaupanja
se
je
zasvetil
v
Heleninih
očeh
.
Prav
blizu
se
je
nagnila
k
očetu
in
vnovič
vprašala
:
»
Ali
ozdravi
Franek
?
«
»
Tega
zdravnik
ne
pove
zanesljivo
.
Pač
ker
Franeka
ni
videl
.
Toda
poslal
je
obširen
popis
,
kako
ga
je
treba
zdraviti
.
»
Da
je
le
to
pital
,
«
se
je
razveselila
Helena
.
»
Seveda
začnemo
koj
ravnati
po
teh
predpisih
.
Brez
odlašanja
.
Ah
,
kako
bom
srečna
,
ko
ozdravi
Franek
.
«
Staremu
Knificu
je
klonila
glava
na
prsi
in
bridek
usmev
mu
je
legel
na
ustni
.
Helena
je
to
videla
.
»
Ali
nimate
nič
zaupanja
v
tega
zdravnika
in
v
njegove
predpise
?
Baron
Spinetti
mi
je
rekel
,
da
je
znamenit
zdravnik
in
da
je
ozdravil
že
več
takih
bolnikov
,
kakor
je
naš
Franek
?
«
»
Zaupam
že
temu
zdravniku
,
«
je
vzdihnil
Knific
,
»
a
kaj
ko
ni
mogoče
ravnati
po
njegovih
nasvetih
.
«
»
Zakaj
ne
?
«
se
je
začudila
Helena
.
»
Ker
ni
denarja
,
«
je
vzdihnil
Knific
.
»
Kar
predpisuje
zdravnik
,
to
je
samo
za
bogate
ljudi
,
ne
za
take
reveže
,
kakor
smo
mi.
Da
,
Helena
,
kdor
nima
denarja
,
nima
niti
pravice
do
zdravja
!
«
Bolest
je
starega
moža
tako
prevzela
,
da
nekaj
časa
ni
mogel
govoriti
Potem
je
začel
Heleni
razlagati
,
kar
mu
je
sporočil
dunajski
zdravnik
in
kako
zdravljenje
je
predpisal
.
Govoril
je
počasi
in
ni
dvignil
pogleda
od
zdravnikovega
pisma
ter
ni
zapazil
,
kako
je
vsaka
njegova
beseda
zadela
Heleno
v
srce
in
jo
navdajala
z
obupom
.
Poslušala
ga
je
tiho
,
a
vse
jasneje
je
uvidevala
,
da
njen
oče
ne
zmore
tega
,
kar
je
predpisal
zdravnik
in
da
bi
tudi
ona
ne
mogla
pomoči
,
tudi
če
bi
delala
noč
in
dan
tako
,
da
bi
pri
delu
oslepela
.
Krvavelo
ji
je
srce
in
v
duši
njeni
se
je
porajalo
sovraštvo
do
vsega
človeštva
pri
misli
,
da
je
Franekovo
zdravje
in
življenje
odvisno
morda
samo
od
par
stotakov
,
ki
jih
bogati
ljudje
dostikrat
lahkomiselno
zapravijo
,
dočim
jih
revež
niti
v
smrtni
nevarnosti
ne
more
doseči
.
Zdaj
je
bila
popolnoma
prepričana
,
da
bi
Franek
sigurno
ozdravel
,
samo
če
bi
oče
zmogel
potrebni
denar
za
zdravljenje
.
Nič
več
ni
slišala
,
kaj
ji
je
oče
pripovedoval
.
Naslonila
je
glavo
ob
roko
in
zrla
na
mizo
,
neprestano
premišljujoč
,
kje
bi
dobila
potrebni
denar
.
Šele
zdaj
ji
je
bilo
jasno
,
kaj
je
prav
za
prav
uboštvo
,
in
kako
je
grozno
in
moreče
in
kako
velikanska
je
moč
bogastva
.
Tudi
ko
je
oče
nehal
,
ni
tega
zapazila
.
Helena
,
kakor
stari
Knific
ni
zapazil
,
da
ga
hčer
ni
že
davno
poslušala
.
Molče
sta
sedela
drug
nasproti
drugemu
,
oba
zatopljena
v
isto
misel
.
Minile
so
ure
in
nista
se
ganila
Tako
nepremično
sta
sedela
,
kakor
bi
bilo
odteklo
od
njiju
vse
življenje
.
Ta
grobna
tišina
,
ki
jo
je
motilo
le
časih
dihanje
bolnega
dečka
,
je
bil
edini
izraz
njiju
brezmejne
obupanosti
.
Ne
da
bi
zapazila
,
se
je
približalo
jutro
.
Prva
zora
je
z
bledo
svetlobo
posijala
na
uboštvo
te
prostorne
,
a
zadehle
sobe
in
luč
v
svetilki
je
začela
bledeti
Knific
in
Helena
se
še
vedno
nista
ganila
,
šele
ko
se
je
v
Študentovskih
ulicah
začulo
hripavo
petje
,
sta
Knific
in
Helena
prišla
k
sebi
.
»
Študent
Bernard
se
vrača
pijan
domov
«
,
je
rekel
Knific
in
je
vstal
.
»
Lezi
Helena
—
kaj
bo
,
če
mi
še
ti
oboliš
.
«
Tiho
je
Helena
vstala
.
Nobene
besede
ni
rekla
,
ko
je
oče
odšel
v
svojo
kamrico
.
Ugasnila
je
luč
in
oblečena
legla
na
svojo
posteljo
.
Niti
za
hip
ni
nehala
misliti
,
kako
in
kje
bi
dobila
denar
za
Franekovo
zdravljenje
in
tako
popolnoma
so
bile
njene
misli
osredotočene
na
to
,
da
je
izgubila
ves
sluh
.
Študent
Bernard
je
stal
pred
oknom
in
pel
zaljubljene
pesmi
,
a
Helena
tudi
njega
ni
slišala
,
kakor
prej
ni
slišala
očeta
,
ko
ji
je
razlagal
v
posameznostih
pismo
dunajskega
zdravnika
.
Trudna
in
vsa
slaba
je
Helena
zapustila
svoje
ležišče
,
ko
je
bilo
čas
lottii
se
vsakdanjega
domačega
dela
.
Njene
roke
so
ta
dela
opravljale
kakor
druge
dni
,
njene
misli
pa
so
neprestano
begale
sem
in
tja
,
nestanovitno
in
nesmiselno
;
iskale
so
vedno
,
kje
bi
bilo
dobiti
denarja
za
ozdravljenje
bolnega
brata
.
Ko
je
bil
stari
Knific
že
odšel
v
pisarno
,
je
prišlo
drobno
dehteče
pisemce
.
Grofica
Lici
je
povabila
Heleno
,
da
jo
obišče
še
dopoldne
,
ker
ima
ž
njo
govoriti
.
Pismo
ni
bilo
pisano
tako
prijazno
,
kakor
druga
pisma
grofice
Lici
,
a
Helena
se
je
vendar
odzvala
pozivu
.
Morala
je
precej
dolgo
čakati
v
salonu
.
Ker
je
bila
nemirna
,
ni
vztrpela
na
stolu
.
Poznala
je
sicer
ta
salon
natanko
,
a
ta
dan
si
ga
je
vendar
ogledovala
s
posebnim
zanimanjem
.
Ta
dan
ni
gledala
,
kakšna
je
kaka
stvar
,
niti
kako
ji
ugaja
,
nego
je
vsako
stvar
le
poskušala
preceniti
po
njeni
denarni
vrednosti
.
Le
majhen
del
teh
dragocenosti
bi
zadostoval
,
da
bi
Franek
postal
zdrav
.
Tedaj
je
vstopila
grofica
Lici.
Nastopila
je
z
vso
aristokratsko
ošabnostjo
.
Na
Helenin
spoštljivi
pozdrav
je
komaj
vidno
odkimala
in
ne
da
bi
Heleni
ponudila
stol
,
se
je
vsedla
na
zofo
.
»
Menda
vam
je
znano
,
da
me
veže
davno
prijateljstvo
z
grofico
Lichtenbergovo
in
z
njenim
bratom
Plassom
,
«
je
začela
grofica
Lici.
»
To
prijateljstvo
je
tako
staro
,
utrjeno
in
presrčno
,
da
mi
daje
pravice
in
dolžnosti
,
ki
jih
imajo
navadno
le
bližnji
sorodniki
.
Zato
se
pač
ne
bodete
čudili
,
če
vas
prosim
,
da
odvežete
ritmojstra
barona
Plassa
dane
vam
obljube
,
ki
ste
jo
itak
samo
z
zvijačnostjo
izvabili
iz
njega
.
«
Brezobzirno
in
kruto
so
se
glasile
te
besede
.
Heleni
je
bilo
,
kakor
da
jo
je
grofica
udarila
po
glavi
.
Naskok
grofice
Lici
je
prišel
tako
nepričakovano
,
da
Helena
ni
bila
v
stanu
odgovoriti
jasno
.
»
Ne
razumem
vas
,
milostiva
grofica
.
«
»
Čudno
,
da
ravno
danes
tako
težko
pojmite
,
kar
se
vam
reče
,
«
se
je
rogala
grofica
Lici.
»
Navadno
ste
jako
bistroumni
.
Naj
se
torej
jasneje
izrazim
:
Baron
Plass
se
je
zapletel
z
vami
v
ljubezensko
razmerje
,
ki
se
mora
po
želji
njegovih
sorodnikov
končati
.
Ne
vem
sicer
,
kako
daleč
je
prišel
baron
Plass
in
kaj
je
že
vse
pri
vas
dosegel
...
«
»
Milostiva
grofica
...
,
«
je
vzkliknila
Helena
in
dvignila
glavo
.
»
Pa
naj
je
že
dosegel
kolikor
toliko
...
,
«
je
nadaljevala
grofica
Lici
s
trdnim
glasom
,
a
Helena
jo
je
prekinila
.
»
Milostiva
grofica
—
kaj
mi
podtikate
?
«
»
Ničesar
vam
ne
podtikam
,
ker
sem
na
svoje
oči
dovolj
videla
.
Hčer
pa
mi
je
razumljivo
,
da
vas
je
sram
priznati
,
kar
ste
počeli
.
«
To
žaljenje
je
vzbudilo
v
Heleni
vso
njeno
eneržijo
.
»
Nič
se
ni
zgodilo
,
česar
bi
se
mogla
sramovati
,
«
je
rekla
Helena
ponosna
.
»
Ubožno
dekle
sem
,
a
pošteno
dekle
.
«
»
Vi
imate
pač
svoje
posebne
pojme
o
poštenosti
,
«
se
je
posmehovala
grofica
.
»
A
ni
treba
,
da
se
zagovarjate
.
Na
svoje
oči
sem
vas
oni
dan
videla
v
šivalni
sobi
,
kako
sta
se
z
baronom
Plassom
objemala
in
poljubljala
in
s
kako
brezstidnostjo
ste
se
v
svoji
pohlepnosti
stiskali
k
njemu
.
«
Grofica
Lici
je
govorila
z
vsem
sovraštvom
,
ki
ga
je
bilo
polno
njeno
srce
.
Kakor
gadje
sikanje
so
ji
prihajale
besede
čez
ustne
in
škodoželjno
je
gledala
,
kako
je
vsaka
njena
beseda
zadela
Heleno
v
srce
.
»
Ali
hočete
mar
tajiti
še
to
,
kar
sem
jaz
sama
videla
?
«
je
vprašala
grofica
Lici
,
ko
ni
Helena
ničesar
odgovorila
.
»
Tajiti
?
Kaj
naj
tajim
?
«
je
s
sladkim
usmevom
dejala
Helena
.
Spomin
na
ono
uro
,
ko
jo
je
Leon
poljubljal
in
ji
obetal
zakon
,
ji
je
dal
moč
,
da
je
v
trenotku
pozabila
na
žaljivke
grofice
Lici
in
da
jo
je
spreletelo
čuvstvo
sreče
.
»
Ničesar
nimam
tajiti
,
prav
ničesar
.
«
»
Ničesar
?
Torej
vas
ni
prav
nič
sram
,
vas
mlado
,
neomoženo
dekle
?
«
»
Zakaj
naj
me
bo
sram
?
Prav
ker
nisem
poročena
,
smem
poljubljati
tistega
,
ki
me
ljubi
in
ki
hoče
postati
moj
mož
.
«
Grofica
Lici
se
je
hripavo
zasmejala
in
tlesknila
z
rokama
.
»
Baron
Plass
—
vaš
mož
!
Kaj
se
vam
blede
!
Ritmojster
baron
Plass
ima
lahko
z
dekleti
vaše
vrste
kako
ljubezensko
razmerje
,
tudi
otroka
ima
lahko
z
vami
,
a
poročil
se
z
vami
ne
bo
,
nikdar
in
nikoli
.
«
V
tisk
,
ki
ga
je
to
zatrdilo
napravilo
na
Heleno
,
je
grofica
hitro
izkoristila
.
Brez
ovinkov
je
Heleni
povedala
,
da
ne
spada
v
krog
,
v
katerem
živi
baron
Plass
,
in
da
je
v
tem
krogu
nemogoča
.
V
živih
barvah
,
namenoma
pretirano
,
ji
je
popisovala
,
kako
velik
je
družabni
razloček
med
njo
in
baronom
Plassom
,
in
kaka
predrznost
je
,
da
se
tako
dekle
upa
dvigniti
svoje
poglede
k
možu
takega
stališča
,
kakor
je
baron
Plass
.
»
Sicer
pa
nimajo
take
zvijačno
izvabljene
obljube
nobene
veljave
,
«
je
končala
grofica
svoje
neusmiljeno
razlaganje
.
»
Takim
dekletom
kakor
ste
vi
,
lahko
kavalirji
vse
obljubijo
,
kar
hočejo
,
saj
jim
morejo
le
prav
neumna
dekleta
verjeti
.
Vi
pa
niste
neumni
,
nasprotno
,
in
zato
ste
mogli
samo
z
zvijačo
premotiti
barona
Plassa
,
da
vam
je
obljubil
zakon
.
«
»
To
ni
res
,
«
je
ponosno
odgovorila
Helena
.
»
Baron
Plass
se
mi
je
sam
približal
in
me
je
snubil
.
«
»
Ker
ste
ga
s
svojo
lepoto
premotili
,
«
se
je
razburila
grofica
Lici.
»
Videla
sem
,
kako
ste
se
mu
nastavljali
in
ne
čudim
se
,
da
ste
ga
ujeli
v
svoje
zanke
.
Ko
bi
ga
res
radi
imeli
,
bi
drugače
postopali
.
Saj
to
morate
vendar
sprevideti
,
da
je
uničena
vsa
njegova
bodočnost
,
če
se
z
vami
poroči
.
Njegovi
sorodniki
pa
bodo
name
zvračali
krivdo
za
to
nesrečo
,
mene
bodo
poklicali
na
odgovor
in
mene
bodo
kleli
.
«
Grofici
Lici
se
je
zdelo
primerno
,
da
zdaj
premeni
način
svojega
postopanja
.
»
Smatrala
sem
vas
za
svojo
prijateljico
,
dobra
sem
bila
z
vami
,
kakor
z
nikomer
na
svetu
.
In
postala
vam
bom
še
boljša
prijateljica
,
če
se
odpoveste
baronu
Plassu
.
Če
barona
ljubite
,
ne
morete
želeti
,
da
bi
bil
nesrečen
.
In
to
bi
bil
gotovo
.
Kmalu
mu
bo
žal
,
ko
izgubi
svoje
lepo
družabno
stališče
.
Vaša
dolžnost
je
,
da
ga
tega
obvarujete
.
Grofica
Lici
je
vstala
s
svojega
sedeža
in
stopivši
pred
Heleno
,
ji
je
položila
obe
roki
na
rami
.
»
Vem
,
da
vam
je
težko
,
ljuba
Helena
,
a
premagajte
svojo
bolest
—
to
bo
sreča
za
vas
in
za
Leona
.
«
Helena
je
povesila
glavo
.
Ali
more
biti
to
resnično
,
kar
ji
je
dopovedovala
grofica
Lici.
Njena
vest
ji
je
rekla
,
da
ne
.
»
Ne
morem
,
milostiva
grofica
,
ne
morem
.
«
»
Kdor
hoče
,
tudi
more
,
«
je
rekla
grofica
,
in
njeni
prsti
so
se
zakopali
v
Helenini
rami
.
»
Odpovejte
se
baronu
Plassu
.
«
»
Ne
morem
,
milostiva
grofica
in
ne
smem
.
Kar
sem
obljubila
,
to
izpolnim
.
Kdo
me
odveže
dane
obljube
?
«
»
Jaz
,
«
je
ponosno
vzkliknila
grofica
Lici
,
»
Odvezujem
vas
vsega
,
kar
ste
obljubili
baronu
Plassu
.
«
»
Kdo
vam
je
dal
to
pravico
,
kako
se
upate
tako
govoriti
?
«
Helena
je
rekla
te
besede
z
očitajočo
strogostjo
,
kar
je
grofico
Lici
le
še
bolj
razkačilo
.
To
dekle
se
je
upalo
njeni
volji
kljubovati
in
jo
celo
vpraševati
,
kako
se
upa
tako
govoriti
.
»
Kdo
mi
daje
pravico
?
«
je
zaklicala
v
onemogli
jezi
.
»
Moja
ljubezen
do
barona
Plassa
!
Vedite
torej
,
da
sem
že
mnogo
let
ljubica
onega
,
ki
mi
ga
hočete
vi
sedaj
ugrabiti
.
«
Z
nekako
ponosno
brezstidnostjo
je
zagnala
to
priznanje
svoji
rivalinji
v
obraz
in
z
divjim
zadoščenjem
je
videla
,
kako
se
je
Helena
prestrašila
,
kako
je
prebledela
in
omahovala
pod
tem
udarcem
.
Prijeti
se
je
morala
za
stol
,
da
se
je
vzdržala
na
nogah
.
»
Saj
ste
vendar
—
poročeni
,
«
je
jecljala
Helena
v
svoji
naivni
poštenosti
,
a
je
s
to
opombo
izzvala
le
porogljiv
posmeh
.
»
Poročena
!
Kaj
je
meni
na
tem
ležeče
,
ko
ljubim
Leona
z
vso
strastjo
svojega
srca
,
«
je
rekla
grofica
Lici.
»
Ljubila
sem
ga
že
kot
dekle
,
ljubila
sem
ga
že
,
ko
sem
bila
v
samostanu
.
Bila
sem
skoraj
še
otrok
,
ko
sem
tej
svoji
ljubezni
žrtvovala
vse
,
tudi
svojo
nedolžnost
.
Da
,
le
čudite
se
,
tako
velika
je
bila
moja
ljubezen
že
tedaj
,
da
sem
ji
brez
pomisleka
žrtvovala
svojo
nedolžnost
.
In
ta
ljubezen
gori
v
mojem
srcu
še
danes
,
čeprav
sem
omožena
,
ta
moja
ljubezen
je
tako
velika
,
da
si
Leona
ne
dam
ugrabiti
.
In
Leon
ljubi
tudi
mene
,
samo
mene
,
in
z
vami
se
samo
kratkočasi
,
zaradi
izpremembe
.
«
S
tihim
usmevom
je
Helena
odkimala
.
»
Ni
mogoče
,
milostiva
grofica
,
da
bi
to
bilo
resnično
.
«
»
Vi
mi
ne
verjamete
,
vi
mislite
,
da
lažem
,
«
se
je
razljutila
grofica
.
»
Verjamem
vam
,
da
ljubite
Leona
in
mogoče
je
vse
,
kar
ste
mi
povedali
,
ali
da
vas
Leon
še
ljubi
in
da
se
z
mano
samo
kratkočasi
,
to
si
vi
le
domišljujete
.
«
Toda
grofica
Lici
se
ni
vdala
.
Odprla
je
miznico
svoje
pisalne
mize
in
vzela
iz
nje
sveženj
pisem
.
»
Tu
glejte
,
«
je
rekla
,
ko
je
razprostrla
pisma
pred
Heleno
,
»
tu
čitajte
in
prepričajte
se
na
svoje
oči
,
kaj
veže
Leona
in
mene
.
«
In
ker
se
Helena
pisem
ni
dotaknila
in
jih
ni
hotela
čitati
,
jih
je
začela
na
glas
čitati
grofica
sama
.
Bila
so
to
zaljubljena
pisma
,
polna
priseg
o
večni
zvestobi
in
brezmejni
ljubezni
,
bila
so
tudi
pisma
,
ki
so
potrjevala
,
da
je
grofica
res
še
kot
samostanska
gojenka
žrtvovala
baronu
Plassu
vse
,
in
da
ji
je
njen
ljubimec
obljubil
vdanost
do
smrti
.
Helena
ni
mogla
več
dvomiti
,
da
sta
se
baron
Leon
in
grofica
Lici
nekdaj
vroče
ljubila
;
tudi
je
bilo
s
pismi
dokazano
,
da
sta
imela
več
let
intimno
ljubezensko
razmerje
.
Iz
pisem
je
Helena
tudi
izvedela
,
da
se
grofica
Lici
ni
poročila
z
grofom
Attemsom
iz
ljubezni
,
marveč
edino
le
na
željo
svojih
staršev
in
zaradi
njih
obupnih
denarnih
razmer
,
da
je
torej
žrtvovala
sebe
,
svojo
mladost
,
svojo
ljubezen
in
svojo
srečo
,
samo
da
bi
rešila
starše
.
To
spoznanje
je
Heleno
navdalo
z
žalostjo
,
zopet
se
je
v
njenem
srcu
oglasila
nekdaj
tako
vroča
vdanost
in
naklonjenost
do
grofice
Lici
,
ki
se
ji
je
zdaj
tudi
resnično
smilila
,
toda
njene
ljubezni
do
Leona
to
ni
omajalo
.
Ko
je
nehala
grofica
čitati
ta
pisma
,
jih
je
Helena
drugo
za
drugim
vzela
v
roke
.
Na
vsakem
je
pogledala
samo
datum
in
se
prepričala
,
da
so
ta
pisma
stara
že
po
deset
in
več
let
.
Torej
grofica
Lici
je
le
pretiravala
.
Če
ji
Leon
že
deset
let
ni
pisal
,
jo
gotovo
že
tudi
toliko
časa
več
ne
ljubi
.
Spomnila
se
je
odkritosrčnih
oči
Leonovih
,
spomnila
se
je
njegovih
nežnih
,
sladkih
in
resnih
besed
,
in
vedela
je
,
da
je
svoje
mladosti
ljubico
že
davno
pozabil
,
da
ga
ničesar
več
nanjo
ne
veže
,
kakor
morda
kes
zaradi
v
mladeniški
prenagljenosti
storjenega
greha
,
da
pa
ljubi
sedaj
samo
njo
.
Sedanjost
njegova
je
bila
posvečena
samo
njej
—
kaj
mara
za
to
,
kar
je
bilo
pred
mnogimi
leti
.
»
Milostiva
grofica
,
«
je
po
daljšem
molku
izpregovorila
Helena
,
»
vidim
,
da
sta
se
z
Leonom
nekdaj
ljubila
.
Nekdaj
je
bil
vaš
,
a
danes
je
njegova
ljubezen
moja
.
«
Ta
izjava
je
spravila
grofico
Lici
v
blazno
obupanost
»
Ne
,
ne
,
ne
,
«
je
kričala
in
vila
roke
.
»
Leon
ni
vaš
in
ne
bo
nikdar
vaš
.
Moj
mora
ostati
.
«
Ko
Helena
ni
ničesar
odgovorila
,
je
planila
grofica
k
njej
,
jo
prijela
za
obe
roki
,
in
padla
pred
njo
na
kolena
.
»
Helena
-
bodite
usmiljeni
.
Pustite
mi
Leona
,
jaz
ne
morem
brez
njega
živeti
.
«
S
strahom
in
z
grozo
je
gledala
Helena
to
ženo
,
ki
je
še
malo
prej
nastopila
s
tako
brezmejno
ošabnostjo
,
sedaj
pa
je
ležala
pred
njo
na
kolenih
in
jokaje
prosila
usmiljenja
.
Ko
se
je
grofica
vsa
zasopla
in
iz
sebe
oklenila
Heleninih
kolen
in
kakor
bi
umirala
od
žalosti
ponavljala
svojo
prošnjo
,
tedaj
je
sočutje
premagalo
Heleno
.
»
Če
vas
baron
Leon
ljubi
—
jaz
ga
ne
bom
zadrževala
,
«
je
dihnila
Helena
in
oprostivši
se
rok
grofice
Lici
,
pobegnila
iz
hiše
.
«
Grofica
Lichtenbergova
je
bila
izborna
komedijantka
.
Ko
ji
je
njen
brat
naznanil
,
kar
je
vsled
prijaznosti
grofice
Lici
že
vedela
,
da
namreč
ljubi
Heleno
in
se
hoče
ž
njo
poročiti
,
se
je
delala
,
kakor
bi
bila
silno
presenečena
.
Najprej
svojim
lastnim
ušesom
ni
hotela
verjeti
,
tako
da
ji
je
moral
Leon
še
enkrat
razložiti
svoje
namene
.
Nato
se
je
delala
ogorčeno
in
razžaljeno
,
obsula
je
Leona
z
najhujšimi
očitki
in
ga
končno
s
povzdignjenhni
rokami
prosila
,
naj
opusti
to
misel
.
»
Ti
nisi
dovolj
premožen
,
da
bi
si
mogel
dovoliti
tako
norost
,
«
mu
je
naposled
rekla
,
»
a
tudi
jaz
nisem
v
položaju
,
da
bi
ti
mogla
pomagati
.
Tvoja
dolžnost
je
,
da
se
oženiš
bogato
in
da
spraviš
ime
Flassov
do
sijaja
in
veljave
.
Kaj
pa
bo
iz
tvojih
bodočih
otrok
,
če
se
poročiš
z
dekletom
,
ki
še
poštenega
krila
ne
premore
.
Otroci
iz
tega
zakona
se
bodo
pač
imenovali
po
tebi
,
a
berači
bodo
in
sramoto
bodo
delali
častitljivemu
imenu
tvojih
dedov
.
Vedno
sem
mislila
,
da
se
boš
poročil
samo
s
kako
aristokratinjo
.
Če
ti
že
nič
ni
na
tem
,
kakega
rodu
je
tvoja
žena
.
potem
vsaj
glej
,
da
dobiš
bogato
ženo
.
Ti
si
vendar
resen
in
preudaren
mož
,
kot
tak
moraš
pred
vsem
gledati
,
kako
zagotoviš
svojim
bodočim
otrokom
blagostanje
ta
srečo
...
«
»
In
pri
tem
naj
popolnoma
pozabim
na
svojo
lastno
srečo
,
«
je
trpko
vzkliknil
Leon
.
»
Hvala
ti
,
ljuba
sestra
,
za
ta
nasvet
.
Jaz
sem
se
moral
pač
odtujiti
svoji
rodovini
,
ker
ne
morem
pritrditi
tvojim
nazorom
.
Sebe
in
svojo
srečo
naj
žrtvujem
,
da
bodo
morebitni
moji
potomci
srečnejši
kot
jaz
.
In
kdo
ti
je
rekel
,
da
je
ravno
denar
pogoj
sreče
?
Meni
vsaj
se
to
ne
zdi
,
niti
se
mi
ne
zdi
potrebno
,
da
bi
jaz
moral
skrbeti
za
sijaj
svojega
imena
še
preko
groba
.
Za
to
naj
skrbe
moji
potomci
,
kakor
skrbim
jaz
sedaj
.
Ne
,
za
to
,
kaj
bo
ah
naj
bi
bilo
po
moji
smrti
,
za
to
jaz
ne
bom
skrbel
.
Res
,
da
nisem
bogat
,
a
priznati
mi
moraš
,
da
sem
štedljiv
,
da
pametno
gospodarim
s
svojim
skromnim
imetjem
in
da
ne
zahtevam
mnogo
od
življenja
.
Torej
bom
že
izhajal
,
ne
predobro
,
pa
tudi
ne
preslabo
.
Sicer
pa
ljubim
Heleno
resnično
in
to
je
zame
odločilno
.
«
Grofica
Lichtenbergova
je
pač
še
poskušala
spreobrniti
svojega
brata
,
a
ker
ga
ni
mogla
prepričati
,
je
kmalu
odnehala
s
svojimi
prizadevanji
Bila
je
lena
in
se
ni
rada
razburjala
.
Rekla
si
je
,
da
je
vsak
sam
svoje
sreče
kovač
in
če
se
hoče
Leon
že
po
sili
potopiti
v
beraštvu
,
naj
se
potopi
,
saj
bo
sama
imela
mirno
vest
,
da
je
na
vse
načine
poskušala
preprečiti
ta
zakon
.
»
Stori
kar
hočeš
,
«
je
nejevoljno
rekla
,
ko
se
je
naveličala
prerekanja
,
»
a
to
ti
povem
,
da
te
Helene
ne
bom
nikdar
priznala
za
svojo
svakinjo
.
Tebi
ni
nič
na
tem
?
No
,
potem
je
vse
v
redu
.
Le
nikar
ne
pozabi
,
da
boš
pač
ti
moral
prestopiti
v
krog
svoje
žene
,
ker
njej
ne
bo
dovoljen
pristop
v
naše
kroge
.
Tista
družba
ti
bo
ugajala
.
Stari
Knific
,
tista
tolsta
ženska
,
ki
je
bila
pri
izletu
v
Podpeč
v
Helenini
družbi
—
saj
se
spominjaš
?
—
tisti
rdečelični
mesar
ali
krčmar
—
res
,
prav
čedna
znanstva
boš
imel
.
«
»
Nikar
ne
govori
tako
!
Ko
postane
Helena
moja
žena
,
bo
občevanje
s
temi
ljudmi
seveda
nehalo
,
toliko
laglje
,
ker
popeljem
svojo
ženo
s
seboj
.
«
»
Kaj
?
Ti
hočeš
ostati
pri
vojakih
?
Ti
hočeš
Heleno
popeljati
s
seboj
na
Italijansko
in
jo
vlačiti
s
seboj
od
garnizije
do
garnizije
.
In
to
v
sedanjih
časih
,
ko
so
tla
tamkaj
tako
vroča
,
ko
se
pripravlja
revolucija
in
je
vojna
s
Pijemontom
neizogibna
,
ko
vsak
čas
kakega
oficirja
,
zavratno
umore
in
kako
oficirsko
ženo
zavratno
zastrupijo
.
Mislila
sem
,
da
odložiš
svojo
saržo
in
da
ostaneš
doma
.
«
»
Kaj
še
!
Oficir
sem
in
to
ostanem
,
že
ker
ljubim
svoj
poklic
in
ker
je
moje
imetje
preskromno
,
da
bi
se
mogel
posvetiti
brezdelju
.
Tiste
težave
,
ki
jih
nanese
služba
oficirskim
rodovinam
na
Italijanskem
,
bo
pa
Helena
ravno
tako
prenesla
,
kakor
druge
oficirske
žene
.
Morda
še
laglje
.
Zdravo
,
pametno
in
delavno
dekle
je
,
resnega
značaja
in
ljubi
me
resnično
.
Zato
jo
vzamem
,
pa
naj
bo
to
svetu
prav
ali
ne
.
Gre
za
mojo
srečo
in
tu
mi
je
malo
mar
,
kaj
drugi
mislite
.
«
Ko
je
grofica
Lichtenbergova
o
tem
pogovoru
z
Leonom
poročala
svoji
prijateljici
grofici
Lici
,
se
je
ta
hudobno
nasmehnila
in
rekla
:
»
Vzlic
temu
upam
,
da
se
Leon
s
to
prebrisanko
ne
