indobro
lovil
njegove
poglede
.
Ko
se
je
Seme
zadnjič
ozrl
na
okno
in
potegnil
vase
sapo
,
kakor
bi
vzdihnil
,
pokazal
mu
je
Klešman
za
hrbtom
jezik
.
O
polnoči
je
rezko
zatrepetal
zvonček
nad
zdravnikovo
posteljo
.
V
hipu
je
bil
dr.
Sluga
pri
vratih
.
S
svečo
v
roki
je
stal
pred
durmi
kontrolor
.
Njegov
obraz
je
bil
skoro
skremžen
na
jok
,
oči
je
imel
rosne
.
„
Lepo
vas
prosim
,
gospod
doktor
,
pomagajte
.
Gerti
je
silno
slabo
!
“
„
Takoj
sem
pri
vas
!
“
Zdravnik
se
je
naglo
oblekel
in
šel
k
kontrolorjevim
.
Niti
za
trenutek
ni
mislil
,
da
je
to
tista
družina
,
ki
ga
prezira
,
da
je
Gerti
tisti
otrok
,
ki
je
povzročil
razpor
.
Klicala
ga
je
dolžnost
in
ljubezen
do
bolnika
,
in
to
mu
je
bilo
tako
vzvišeno
,
da
bi
z
isto
skrbjo
obvezaval
tolovaja
,
ki
ga
je
pred
kratkim
napadel
,
kakor
najboljšega
prijatelja
.
Ko
je
vstopil
,
mu
je
prišel
nasproti
zopet
kontrolor
.
Luci
je
stala
ob
postelji
bolne
hčerke
.
Kontrolor
je
mirno
in
prijazno
pozdravil
gospo
,
ki
je
bila
razburjena
,
da
se
ji
je
tresla
roka
.
S
solznimi
očmi
je
le
mimogrede
proseče
pogledala
zdravnika
,
pa
jih
takoj
pobesila
in
se
obrnila
k
hčerki
.
Zdravnik
je
takoj
pričel
z
diagnozo
pri
deklici
,
ki
je
kipela
v
hudi
vročici
,
nemirno
prijemala
za
odejo
in
z
zbeganim
pogledom
zrla
krog
sebe
.
Šepetaje
je
popraševal
potem
dr.
Sluga
po
mogočih
vzrokih
.
Ali
pravega
ni
izvedel
.
Oba
sta
trdila
,
da
je
sicer
popoldne
tožila
za
glavobolom
,
pa
da
je
zvečer
zaspala
—
a
se
naenkrat
prebudila
tako
silno
bolna
.
Zdravnik
je
po
raznih
simptomih
spoznal
,
da
je
Gerti
opasno
bolna
.
Zamislil
se
je
nekaj
časa
,
potem
je
napisal
recept
in
velel
,
naj
gre
kdo
takoj
v
mesto
.
Sam
je
pa
šel
v
domačo
lekarno
iskat
za
prvo
pomoč
potrebnih
zdravil
.
Kontrolor
je
hitel
k
vratarju
,
da
ga
pošlje
v
mesto
.
Ali
soba
je
bila
prazna
.
Kakor
besen
hiti
nazaj
po
svršnik
,
da
bi
šel
sam
v
mesto
.
Tedaj
pa
sreča
Klešmana
,
ki
je
dokaj
težak
prišel
iz
Semenovega
stanovanja
.
Kontrolor
ga
je
zgrabil
za
ramo
in
ga
grozovito
potresel
.
Klešman
se
je
naenkrat
streznil
vsled
strahu
,
zagrabil
listek
in
koračil
proti
vratom
.
Kontrolor
je
šel
do
vrat
za
njim
,
odklenil
in
ga
skoro
pahnil
skozi
duri
.
„
Bežite
—
tecite
,
za
nazaj
vzemite
izvoščka
!
“
Klešman
je
odsopihal
,
da
se
mu
je
kmalu
pocedil
pot
po
zaripelem
obrazu
.
Dr.
Sluga
se
je
kmalu
vrnil
.
Sam
je
dal
Gerti
zdravila
,
nato
je
zopet
sam
pripravil
mrzlih
obkladkov
.
Luci
ga
je
gledala
ob
strani
postelje
.
Videla
je
,
kako
rahlo
in
spretno
obvezuje
deklico
,
kako
ji
prikladno
vzravnava
vzglavje
.
Videla
je
,
kako
se
je
večkrat
obrnilo
oko
Gerti
hvaležno
na
zdravnika
.
Bolestni
izraz
ji
je
polagoma
ginil
iz
oči
.
—
Zdravnik
je
zasledoval
pojave
bolezni
.
Čedalje
bolj
je
bil
prepričan
,
da
je
bila
diagnoza
prava
in
da
naročena
zdravila
kmalu
odstranijo
vsako
nevarnost
.
Ko
se
je
vrnil
Klešman
,
je
zopet
Vinko
sam
dal
zdravila
.
Čez
dobro
uro
je
maksimalni
termometer
pokazal
ugodno
znižanje
vročine
.
Ukazal
je
popoln
mir
.
Svetilko
so
zastrli
,
Gerti
je
mirno
dihala
in
zaklopila
oči
.
Luci
,
kontrolor
in
zdravnik
so
sedeli
tiho
pri
mizi
nekoliko
od
posteljice
.
Luci
je
šepetaje
rekla
zdravniku
,
naj
gre
morda
počivat
.
Vinko
je
pa
čutil
,
da
je
to
le
oblika
vljudnosti
in
da
ga
njene
črne
oči
,
katere
so
nekoliko
še
vlažne
v
poltemi
žarele
kakor
dva
velika
črna
diamanta
,
iskreno
prosijo
,
naj
še
ostane
.
Rekel
je
gospe
,
da
je
to
njegovo
največje
veselje
,
če
more
biti
bolniku
na
službo
.
Pogledal
je
zopet
k
bolnici
in
svetoval
,
da
se
umaknejo
v
sosedno
sobo
.
Sedli
so
v
obednico
.
Luci
je
prinesla
peciva
in
buteljko
,
kontrolor
je
ponudil
najfinejših
cigaret
.
Govorili
so
šepetaje
in
tako
domače
,
brez
napetosti
,
kakor
ne
bi
bilo
nikdar
najmanjšega
nasprotstva
med
njimi
.
Luci
se
ni
mogla
zdržati
in
je
vsak
časek
tipala
brezslišno
v
sosedno
sobo
.
Zdravnik
je
Gerti
obnovil
obkladke
in
ji
dajal
ob
gotovih
presledkih
zdravila
.
Ko
se
je
že
danilo
,
se
je
poslovil
Vinko
,
češ
da
pride
krog
osme
ure
zopet
pogledat
.
Ko
je
poljubil
kontrolorki
roko
,
mu
je
stisnila
Luci
z
mehkimi
prsti
njegovo
desnico
.
Zdravnik
je
čutil
v
tem
pritisku
vso
iskrenost
globoke
hvaležnosti
,
ki
biva
v
materinem
srcu
.
Ves
gnev
,
ki
ga
je
zbudila
preje
ista
ljubezen
do
otrok
,
se
je
pretopil
v
gorkoto
prijateljstva
,
in
doslej
koketni
ponos
lepe
Italijanke
je
bil
skromen
in
hvaležno
vdan
,
da
je
bil
dr.
Sluga
očaran
.
Nikdar
še
ni
pomislil
,
da
je
kontrolorka
tako
krasna
ženska
,
in
tudi
nikoli
zares
ni
bila
lepša
,
kakor
danes
,
ko
ji
je
utripalo
srce
na
licih
brez
krinke
in
formalnosti
.
Pri
vratih
je
naročil
kontrolorju
,
da
mu
je
drago
,
da
pošlje
po
navadnega
družinskega
zdravnika
,
da
se
posvetujeta
,
in
on
potem
drage
volje
pusti
zdravljenje
.
Kontrolor
je
ugovarjal
z
vso
odločnostjo
in
ga
prosil
,
da
še
dalje
skrbi
za
Gerti
in
da
poslej
nikogar
drugega
ne
mara
nego
njega
.
Vinko
Sluga
se
je
vlegel
na
divan
,
misleč
,
da
še
nekoliko
zadremlje
.
Pa
ni
mogel
zaspati
.
Deloma
je
bil
vesel
uspeha
in
pač
tudi
ponosen
,
kakor
je
vsak
,
ko
se
mu
posreči
težavno
delo
.
Poleg
tega
je
še
bolj
razmišljal
,
kako
je
velikodušno
dokazal
,
da
je
njegova
vest
čista
in
da
prav
to
dobro
delo
mora
biti
za
ponosno
kontrolorko
večje
ponižanje
,
kakor
če
bi
jo
odurno
preziral
.
Naravnost
slast
je
čutil
v
srcu
,
da
se
je
v
trenutku
tako
premagal
in
storil
onim
,
ki
so
ga
žalili
,
več
,
kakor
je
zahtevala
njegova
dolžnost
.
In
zares
je
to
vplivalo
pri
kontrolorjevih
čudovito
.
On
—
prava
furija
,
dobrega
srca
,
pa
za
vsak
vpliv
tako
dovzeten
,
da
se
je
zaletaval
iz
ekstrema
v
ekstrem
,
on
je
poljuboval
Luci
od
veselja
,
kakor
bi
poljubi
veljali
zdravniku
.
„
Izvrsten
človek
!
Najboljša
duša
!
Ljudje
ga
ne
poznajo
!
Kak
zdravnik
!
Prvi
na
svetu
!
Pa
ga
črnijo
,
nevoščljiva
.
Ha
,
ta
Seme
,
on
je
smet
,
piškavega
oreha
ni
vreden
!
Še
enkrat
naj
pozabavlja
!
Perbacco
,
Luci
,
ko
ozdravi
Gerti
,
mu
kupim
darilo
,
da
bo
svet
govoril
o
njem
!
“
Kontrolor
se
je
razvnemal
in
si
poiskal
konjaka
za
zajutrek
;
Luci
mu
je
branila
in
mu
ponujala
kave
.
Toda
on
je
hotel
konjaka
,
ker
se
je
najbolj
prilegal
razdraženim
živcem
.
Luci
sicer
ni
ugovarjala
soprogu
,
ali
s
ploho
hvalospevov
tudi
ni
prišla
na
dan
.
Sodila
je
mirno
in
trezno
s
tehtnostjo
previdne
ženske
,
ki
svet
pozna
.
In
ta
njena
sodba
je
bila
trdna
in
jasna
,
da
je
razlika
med
Semenom
in
zdravnikom
tako
široka
,
da
je
ni
mogoče
premostiti
.
Njen
ponos
ni
sicer
dovolil
,
da
bi
kar
naenkrat
vneto
govorila
o
tistem
,
katerega
je
pred
kratkim
črtila
,
za
katerega
je
imela
često
zabavljice
na
jeziku
.
A
vedela
je
,
da
je
več
vreden
en
moški
poklon
tega
moža
,
kakor
dolga
deklamacija
na
tleh
klečečega
Semena
.
Ob
osmih
se
je
pripeljal
družinski
zdravnik
,
jako
ugleden
in
visoko
cenjen
mož
v
celem
mestu
.
Pogledal
je
k
deklici
,
prebral
recepte
;
tehtno
je
pogladil
sivo
brado
in
prikimal
.
„
Izvrstna
diagnoza
!
Dr.
Sluga
bo
v
kratkem
najboljša
naša
moč
!
“
V
tem
je
prišel
Vinko
v
sobo
.
Zdravnika
sta
šla
v
posebno
sobo
in
se
kratko
posvetovala
.
Vinko
je
nato
napisal
še
neka
zdravila
in
potem
je
spremil
starejšega
kolega
do
voza
.
Pri
vozu
mu
je
rekel
zdravnik-svetnik
:
„
Čestitam
Vam
!
Stvar
ni
bila
lahka
.
Upam
,
da
Vas
čaka
lepa
bodočnost
in
da
boste
človeštvu
s
svojim
talentom
mnogo
koristili
.
“
Po
tovarni
se
je
hitro
izvedelo
o
bolezni
kontrolorjeve
hčerke
.
Prvi
je
izvedel
Seme
,
kateremu
je
šel
povedat
Klešman
in
ga
rotil
,
naj
se
zlaže
,
da
sta
urejevala
mesečne
zapiske
.
Kontrolor
da
je
bil
strašno
jezen
.
Ko
je
nadzornik
zvedel
o
bolezni
Gertini
,
se
mu
je
zbudilo
prvi
trenutek
resnično
sožalje
.
Hitro
se
je
oblačil
,
da
gre
čim
prej
do
kontrolorjevih
in
izrazi
iskreno
sočutje
.
Toda
ko
se
je
domislil
,
da
je
bil
dr.
Sluga
cele
polnoč
v
bližini
Luci
,
zbudila
se
je
njegova
strast
in
nebrzdana
jeza
.
Vsa
tragika
nenadne
nevarne
bolezni
je
izginila
pred
njegovo
umazano
domišljijo
.
Videl
je
zdravnika
kako
sloni
ob
postelji
in
pomaga
Luci
,
ki
ogrinja
hčerko
.
In
med
tem
se
dobrikajo
doktorjevi
prsti
roki
kontrolorke
.
Oba
hkrati
se
pripogneta
k
hčerki
in
razpuščeni
lasje
Lucije
se
dotikajo
senc
zdravnika
.
In
še
dalje
so
divjale
njegove
misli
in
se
razrivale
,
kakor
volkodlak
v
poltenost
.
Obsedla
ga
je
besna
ljubosumnost
,
popolnoma
neutemeljena
nevoščljivost
.
In
naj
se
mu
posreči
,
da
Gerti
hitro
okreva
,
tedaj
je
on
korak
bliže
srcu
Lucijinemu
,
on
je
tekmec
,
ki
ga
prekosi
.
Slepar
!
Aqua
destillata
—
to
je
bilo
glavno
zdravilo
bržkone
—
pa
njemu
bo
koristno
,
njemu
,
ne
pa
deklici
!
Ne
,
ne
,
proč
moraš
,
če
ne
,
pa
pred
cev
moje
pištole
.
Tako
ne
živim
več
,
raje
...
Nadzornik
je
pogledal
na
revolver
,
ki
je
visel
ob
postelji
.
Nato
se
je
odpravil
h
kontrolorju
.
Izkušal
je
umetno
nabrati
obraz
,
ki
bi
kazal
razburjenje
,
sočutje
in
globoko
žalost
.
V
predsobi
je
srečal
kontrolorja
.
„
Ali
je
res
?
Ah
,
jokal
sem
,
veruj
mi
,
prijatelj
,
jokal
sem
,
ko
sem
čul
o
bolezni
tega
zlatega
otroka
.
Iskreno
sočutje
!
“
„
Hvala
lepa
,
Egon
,
“
mu
je
segel
kontrolor
precej
mrzlo
v
roko
.
„
Upamo
,
da
ni
več
nevarnosti
!
“
„
Kako
mi
je
drago
!
Raje
bi
videl
,
da
sam
umrjem
,
kot
to
nebeško
bitje
!
“
„
Bilo
je
res
nevarno
,
toda
naš
zdravnik
,
Egon
,
naš
zdravnik
ti
je
veleum
,
prvi
veščak
v
deželi
.
To
je
potrdil
svètnik
—
kaj
ne
Luci
.
“
Gospa
je
prišla
iz
sobe
iskat
sveže
vode
za
obkladke
.
Nadzornik
je
prijel
za
posodo
,
a
tako
,
da
se
je
dotaknil
obeh
rok
kontrolorke
.
„
Prosim
milostna
,
pomagam
!
“
Tedaj
ji
je
že
poljubil
roko
.
„
Saj
ne
znate
.
Dr.
Sluga
,
da
,
ta
razume
,
vi
ste
prenerodni
!
“
„
Kaj
ne
,
Luci
,
kako
ga
je
odlikoval
svètnik
!
“
„
Meni
zadostuje
to
,
kar
sem
videla
.
Taka
požrtvovalnost
—
in
celo
proti
nam
,
ki
smo
mu
bili
krivični
!
Pri
meni
mu
je
zagotovljen
hvaležen
spomin
za
vedno
!
“
Kontrolorka
je
ošinila
Semena
s
pogledom
,
ki
je
rekel
:
„
Beži
,
beži
,
revček
!
“
Nadzornik
je
nekaj
jecal
in
se
prestopal
z
noge
na
nogo
,
potem
je
še
enkrat
ponovil
par
sočutnih
fraz
in
odšel
.
Kontrolorka
se
je
kljub
resnemu
dogodku
v
družini
nasmehnila
za
odhajajočim
Semenom
.
Ona
je
vedela
dobro
,
kako
bodo
učinkovale
njene
besede
.
Znano
ji
je
bilo
kot
pravi
ženski
,
da
jo
Seme
ljubi
blazno
.
In
sedaj
je
hotela
priliti
tej
strasti
še
olja
,
da
zažge
v
srcu
ljubosumje
.
Dasi
Semena
ni
ljubila
,
vendar
ji
je
ugajala
njegova
ljubezen
,
kakor
ugaja
vsaki
ženski
,
če
vidi
,
da
jo
kdo
ljubi
,
da
ga
boli
vsak
prijazen
pogled
,
ki
velja
drugemu
,
naj
je
še
tako
navaden
in
brezpomemben
.
Seme
se
je
prišedši
v
sobo
v
resnici
kar
zgrudil
na
stol
.
Kakor
kaotično
valovje
so
bruhale
misli
po
njegovi
glavi
in
vmes
je
donel
s
tankim
glasom
,
kakor
bi
bilo
plat
zvona
njegovi
ljubezni
,
izrek
gospe
:
„
Doktor
Sluga
,
da
,
ta
razume
,
vi
ste
prenerodni
.
“
Nekaj
časa
je
visel
na
stolu
,
brez
moči
,
brez
volje
,
kakor
lupina
na
sredi
veletoka
,
kakor
bi
mu
kdo
z
enim
udarcem
presekal
vse
mišice
in
bi
se
sesedel
živ
mrlič
na
tla
.
Polagoma
je
ponehaval
splošni
pritisk
na
živce
,
plamen
si
je
prebodel
pot
skozi
sleme
,
strast
je
buknila
in
Seme
je
planil
škrtaje
z
zobmi
kvišku
,
zagrabil
revolver
in
ga
visoko
držeč
prisegel
:
„
Pri
vsem
peklu
prisegam
,
da
moraš
odtod
,
če
ne
,
je
konec
tvojega
in
mojega
življenja
!
...
“
Po
dvorišču
je
leno
in
široko
postopal
Klešman
.
Obe
roki
je
tiščal
v
žepu
in
večkrat
jih
je
pritisnil
k
sebi
,
kakor
bi
zadovoljno
objemal
pezo
svojega
života
.
Njegove
oči
so
tičale
sedaj
v
levem
sedaj
v
desnem
kotu
pod
trepalnicami
.
Glave
ni
obrnil
,
kakor
bi
se
ne
brigal
za
nobenega
človeka
.
Toda
zelena
zenica
je
sršela
proti
paviljonu
,
kjer
je
bival
zdravnik
in
kontrolorjevi
.
Hodil
je
že
precej
dolgo
,
čedalje
bolj
je
bil
nemiren
in
nejevoljen
.
Večkrat
je
potegnil
uro
iz
žepa
,
pogledal
nanjo
,
poigral
se
nekoliko
z
njo
in
jo
zopet
spravil
ter
vtaknil
roko
v
žep
.
Tam
so
tolsti
prsti
stiskali
listek
,
da
so
se
na
njem
poznali
odtiski
mastnega
palca
in
kazalca
.
Iz
pisarne
pride
žvižgaje
nadzornik
.
Privzdigovaje
se
z
eno
nogo
,
se
obrne
naravnost
proti
vratarju
.
„
Kaj
postopate
?
“
„
Pokorno
javljam
,
gospod
nadzornik
,
da
sem
v
službi
!
“
Z
očmi
je
pomežiknil
in
ošinil
okna
kontrolorjevega
in
zdravnikovega
stanovanja
.
Seme
ga
je
razumel
.
„
Prepišite
dvakrat
tale
imenik
!
Pojdite
z
menoj
,
da
Vam
pokažem
!
“
Seme
je
potegnil
izza
suknje
list
papirja
in
prav
glasno
govoreč
vedel
vratarja
v
sobo
pri
vhodu
.
„
Torej
kako
je
?
—
Zaprite
vrata
!
“
„
Sedajle
ujamemo
karpa
,
gospod
nadzornik
!
Poglejte
listek
!
Žena
delavca
Jurija
Smoleja
je
na
težkem
porodu
.
Zdravnika
kličejo
.
Dvajset
minut
že
čakam
,
da
bi
odtegnil
pete
,
pa
danes
ga
ni
iz
stanovanja
.
Če
takoj
ne
odide
,
pridejo
drugič
ponj
!
“
„
Ali
ste
bili
že
pri
njem
?
“
„
Pri
njem
?
Saj
ne
smem
,
dokler
je
doma
,
če
hoče
obveljati
najin
načrt
.
Sicer
pa
vem
,
da
ga
ni
v
stanovanju
.
Dolgo
je
že
,
kar
sem
ga
videl
iti
po
hodniku
h
kontrolorjevim
.
Gerti
je
seveda
še
vedno
v
silni
nevarnosti
,
zato
se
mora
muditi
toliko
časa
!
He-he-he
!
Gospod
nadzornik
,
ali
Vi
kaj
verjamete
na
to
bolezen
?
Majčkeno
glavobola
—
druzega
nič
.
Ta
bolezen
je
most
za
doktorja
,
da
se
pride
čezenj
do
tistih
črnih
oči
...!
“
Klešman
je
razkrehnil
svoja
široka
žabja
usta
,
stisnil
trepavnice
in
se
satansko
smejal
ter
užival
bolest
,
ki
se
je
pojavila
na
Semenovih
licih
.
„
Klešman
,
brž
po
drugega
zdravnika
v
mesto
!
Na
moje
troške
!
Njega
ni
doma
,
dovolj
!
Ta
slučaj
naznanim
baronu
!
“
„
Ne
bo
nič
!
Je
postrežnica
doma
.
Ona
dobro
ve
,
kje
je
;
če
bi
bil
klican
,
ga
pozove
—
in
midva
se
blamirava
.
Počakati
je
treba
,
da
gre
z
doma
!
“
„
Prav
!
Storite
,
kar
Vam
drago
,
tudi
troškov
se
ne
bojte
!
Jaz
moram
iti
!
“
Semenu
je
drhtela
spodnja
ustnica
,
roke
so
se
mu
tresle
,
in
odšel
je
kakor
vihar
v
svoje
stanovanje
.
Klešman
se
je
podrgnil
po
mogočnih
stegnih
in
se
na
glas
zasmejal
.
„
Oj
,
ti
fantiček
,
ljubosumni
maček
,
obnorim
te
,
da
boš
ležal
na
trebuhu
in
grizel
travo
,
kakor
koštrun
.
“
Takrat
so
se
oglasili
trdi
in
odločni
koraki
zdravnikovi
.
Klešman
je
poskočil
iz
sobe
,
odprl
vrata
in
se
ponižno
priklonil
dr.
Slugi
,
ki
se
še
ozrl
ni
nanj
.
„
Vrag
te
nesi
,
kozlobradež
!
Saj
te
kmalu
odnese
za
vedno
skozi
ta
vrata
!
“
Seme
se
je
prišedši
v
sobo
zagrabil
z
obema
rokama
za
glavo
in
nervozno
trepetajoč
obstal
pri
mizi
.
Sumnja
,
katero
je
izprožil
Klešman
,
mu
je
vlila
krop
na
itak
razburkane
možgane
in
v
senceh
je
pričelo
kovati
kakor
s
kladivom
.
Nekaj
časa
je
tiščal
dlani
ob
senci
,
potem
je
loputnil
z
rokama
po
mizi
in
sedel
na
stol
.
Njegove
oči
so
štrlele
kakor
blaznemu
v
kót
sobe
.
Nekaj
je
šlo
preko
njegovega
srca
,
kakor
kruleča
kola
,
v
možganih
ga
je
stiskalo
,
kakor
bi
mu
zabijal
zagozdo
v
glavo
.
Prišli
so
trenutki
,
ko
ni
mogel
zbrati
ne
ene
misli
,
ko
je
čutil
samo
tako
gigantsko
težo
nad
seboj
,
da
je
žedel
kot
napol
zadavljen
in
še
vzklikniti
ni
mogel
v
strašni
bolesti
.
Strast
ljubosumja
je
zgrabila
vsak
živec
,
in
zdelo
se
mu
je
,
da
jih
z
železno
sčetjo
trga
na
kosce
.
Dvignil
se
je
počasi
in
kakor
bolnik
taval
do
vode
;
pil
je
z
mrzlično
dolgimi
požirki
.
Potem
je
hodil
po
sobi
in
začel
premišljati
.
„
Most
,
most
—
si
torej
gradi
zdravnik
,
most
do
tistih
črnih
oči
,
ki
so
meni
prepovedale
vsako
bližanje
.
Manever
!
Satanela
!
—
Ne
,
ne
!
Ne
bosta
uživala
in
se
meni
smejala
!
Ta
bi
bila
lepa
!
Leto
dni
sem
že
klečal
pred
njo
,
otrokom
nosil
igrač
,
za
kužka
sem
ji
bil
—
in
vse
to
za
en
poljub
—
in
še
ta
pravzaprav
ukraden
!
In
sedaj
me
pomete
čez
prag
,
kakor
sune
otrok
razbito
igračo
.
Ne
boš
!
Povem
ti
,
Luci
,
da
sem
prenevarna
in
predraga
igrača
!
Jokala
boš
in
se
tresla
v
krčih
pred
menoj
!
Kakor
je
velika
moja
ljubezen
,
tako
velika
in
grozna
bo
tvoja
bolečina
.
—
—
Torej
on
je
zmagal
!
Ozmerjal
je
otroke
,
zameril
se
vsemu
osobju
pa
hodil
kakor
velikan
,
ki
ga
je
zadosti
na
eni
strani
tehtnice
,
da
odtehta
vse
druge
.
To
je
zate
pikantno
,
črnooka
lisica
,
in
zato
te
mika
on
!
O
,
vržem
ti
ga
na
cesto
,
ali
ti
ga
razmesarim
na
kosce
!
Nič
več
mi
ne
pošlje
tiste
titanske
rogovile
,
tistega
Prosenca
,
da
bi
me
pretepal
!
Nič
več
!
Sam
mi
pride
pred
pištolo
—
in
potem
ali
—
ali
!
Gledati
in
napasti
se
moram
ob
njenih
solzah
,
ali
pa
naj
bom
pod
zemljo
,
da
ne
vidim
tvojega
smeha
in
tvojih
usten
,
rdečih
in
razpaljenih
od
njegovih
poljubov
—
—
—
“
Ne
da
bi
kdo
potrkal
,
so
se
vrata
hipoma
odprla
,
in
Klešman
je
ves
zasopel
prijecal
:
„
Gospod
Seme
—
hitro
,
lepo
Vas
prosim
,
brž
v
pisarno
—
gospod
baron
so
se
pripeljali
!
“
Klešman
je
pustil
vrata
na
stežaj
odprta
in
je
hropel
naglo
čez
dvorišče
ter
se
postavil
pred
vrata
,
kakor
bi
zmrznil
.
Seme
se
je
v
trenutku
iztreznil
od
ljubosumnih
izbruhov
.
V
dolgih
skokih
je
tekel
proti
pisarnam
.
Srce
mu
je
silno
plalo
,
hitro
je
izpraševal
vest
,
kje
bi
ga
utegnil
prijeti
baron
Pinkeles
,
ki
je
bil
visok
in
brezobziren
ter
je
ravnal
z
uradniki
grje
kot
s
svojim
lakajem
.
Ko
je
stopil
Seme
v
pisarno
,
je
stalo
pred
baronom
vse
uradno
osobje
in
mu
s
ponižnimi
pogledi
poljubovalo
lakaste
čevlje
.
„
Ali
ste
imeli
posla
v
tovarni
?
“
Baron
še
pogledal
ni
nadzornika
,
ko
se
mu
je
poklonil
globoko
,
da
bi
se
skoro
prelomil
.
„
Prosim
,
gospod
baron
,
da
,
prosim
v
tovarni
,
gospod
baron
!
“
Seme
je
jecljaje
lagal
.
Baron
je
šel
od
pulta
do
pulta
,
od
mize
do
mize
in
povsod
odpiral
knjige
,
pregledoval
listine
ter
si
venomer
popravljal
zlati
nanosnik
.
Za
šefom
so
pa
hodili
uradniki
,
lovili
njegove
poglede
in
na
vprašanja
odgovarjali
z
razburjenimi
stavki
,
ki
so
bili
tako
nasičeni
baronskih
naslovov
,
kakor
slaba
grška
naloga
profesorjeve
rdeče
tinte
.
„
V
tovarno
!
“
Baron
je
obstal
pri
vratih
in
vzel
iz
dragega
zatoka
najfinejšo
havano
,
zavito
v
bambusov
list
.
Ob
povelju
:
V
tovarno
!
so
uradniki
planili
po
klobuku
,
palici
in
svrhniku
baronovem
ter
so
se
prav
pulili
med
seboj
,
kdo
mu
poda
kako
stvar
.
Edini
direktor
je
sicer
nekoliko
razburjen
a
vendar
dosti
samozavesten
obstal
pri
šefu
in
mu
drugoval
.
Seme
je
prinesel
palico
in
jo
držal
s
svetim
strahom
pred
baronom
;
debeli
blagajničar
je
nosil
klobuk
;
kontrolor
je
pa
držal
v
široko
razpetih
rokah
svrhnik
,
da
ga
ogrne
baronu
čez
rameni
.
Baron
je
mirno
,
s
flegmo
budista
,
odvijal
bambusov
list
od
havane
in
jo
pregledaval
med
prsti
.
Parkrat
jo
je
nesel
do
ust
in
vselej
je
zaprasketala
užigalica
v
rokah
ravnateljevih
.
Ali
obakrat
jo
je
vzel
baron
zopet
iz
ust
in
ravnatelj
je
moral
drugič
prižigati
.
Ko
se
je
baron
očividno
naužil
servilne
uslužnosti
tvorniških
uradnikov
in
se
do
dobra
prepričal
,
da
vsi
vedo
in
čutijo
,
da
jim
on
reže
kruha
,
je
odstopical
v
tvornico
.
Komaj
se
je
prikazal
pred
durmi
,
zasvetilo
se
je
na
mnogih
licih
nekaj
jasnega
.
Tako
je
v
mračni
sobi
,
če
deževen
dan
za
dve
sekundi
posveti
solnce
izza
oblaka
.
Premnogo
jih
je
vedelo
,
da
je
Peter
Rožman
odposlal
spomenico
na
barona
,
in
sedaj
jim
je
bilo
jasno
,
da
ga
je
to
privelo
v
tovarno
.
Niso
sicer
gojili
bogve
kakih
nad
,
vendar
se
jim
je
zdelo
dobro
,
do
so
povzročili
vsaj
njegov
prihod
.
Tudi
so
bili
sedaj
primorani
,
da
govorijo
odločno
.
Korak
je
bil
storjen
,
nazaj
niso
več
mogli
.
Potoma
vpraša
baron
ravnatelja
po
novem
zdravniku
.
Omenil
je
,
da
je
naredil
,
ko
se
mu
je
predstavil
,
nanj
jako
ugoden
vtisk
;
zdel
da
se
mu
je
zelo
inteligenten
in
strokovnjaško
jako
izobražen
.
Seme
je
ujel
te
besede
.
Ljubša
bi
mu
bila
klofuta
.
Kako
rad
bi
bil
odgovoril
on
namesto
ravnatelja
.
„
Prosim
,
gospod
baron
,
zdravnik
je
bržkone
na
izprehodu
.
Navadno
gre
ob
tej
uri
,
kaj
ne
,
gospod
nadzornik
?
“
„
Prosim
,
sluga
ponižen
,
gospod
baron
,
da
,
ni
ga
doma
.
Je
nekoliko
,
prosim
gospod
baron
,
če
dovolite
,
je
nerodno
,
ker
sem
ravno
dobil
listek
—
naročilo
,
da
bi
šel
k
porodnici
,
è
,
è
—
seveda
po
drugega
pošiljati
...
“
„
Kaj
zanemarja
dolžnosti
?
“
Baron
se
je
obrnil
k
ravnatelju
.
„
Tega
ne
,
gospod
baron
;
ali
tako
,
no
,
nekoliko
mlad
je
še
,
in
moderne
teorije
mu
vršé
po
glavi
—
socializem
in
tako
dalje
!
“
Baron
je
hitro
spoznal
,
da
ni
prave
harmonije
med
zdravnikom
in
ravnateljem
.
Ko
je
slišal
o
vzroku
—
socialne
ideje
—
bil
je
tudi
on
a
priori
zoper
zdravnika
.
Socializem
—
to
je
bilo
za
barona
isto
,
kakor
za
revnega
kmeta
eksekutor
.
Socialno
gibanje
je
bilo
kapitalistu
največji
greh
:
istovetil
je
vse
to
z
uporom
,
ropom
,
rovarstvom
,
z
lenobo
,
postopanjem
in
pohujševanjem
delavske
tolpe
,
ki
naj
bo
vedno
trudna
in
lačna
,
sicer
je
ni
mogoče
krotiti
.
Ravnatelju
ni
baron
ničesar
odgovoril
.
Stopal
je
hitreje
med
vrstami
umazanih
delavcev
,
ki
so
se
mu
nemi
globoko
priklanjali
.
Za
pol
ure
je
bil
obhod
po
tovarni
gotov
.
Baron
se
je
vrnil
v
pisarno
.
Tamkaj
je
potegnil
iz
listnice
dolgo
popisano
polo
in
velel
:
„
Jutri
ob
devetih
naj
me
čakajo
tu
sledeči
delavci
:
Peter
Rožman
...
“
„
Gospod
baron
,
oprostite
,
Rožman
je
odpuščen
!
“
Direktorju
se
je
glas
nekoliko
tresel
.
„
Za
to
nisem
prašal
.
Peter
Rožman
ima
biti
ob
devetih
tu
,
potem
Miklav
Hostnik
,
Janez
Jeršin
,
Juri
Medved
...
“
Baron
je
bral
vse
podpise
iz
poslane
spomenice
.
Na
obrazih
uradnikov
so
se
izpreminjale
barve
.
Naenkrat
jim
je
bilo
jasno
,
kaj
pomeni
njegov
nenadni
prihod
.
Vedeli
so
,
da
so
zatoženi
in
vsa
ta
imena
so
jim
donela
kakor
dvignjene
palice
,
ki
zažvižgajo
nad
njihovimi
glavami
,
da
jim
izprašajo
dodobra
vest
.
„
Ob
desetih
,
“
je
nadaljeval
baron
,
„
se
ima
javiti
vsak
uradnik
pri
meni
,
če
bom
z
delavci
že
opravil
.
“
Nato
se
je
obrnil
baron
proti
vratom
in
ročno
vstopil
v
čakajočo
kočijo
.
Uradniki
so
stali
nemi
pri
vratih
,
dokler
se
ni
baronova
ekvipaža
skrila
za
ovinkom
.
Potem
so
šli
skupno
v
direktorjevo
pisarno
.
„
Gospod
nadzornik
,
sedaj
boste
videli
vraga
!
Le
sami
glejte
,
kako
se
boste
izgovarjali
.
Ali
ste
slišali
imena
?
Najboljši
delavci
tožijo
!
“
Ravnatelj
je
bil
nervozen
,
prižgal
si
je
portoriko
in
jezno
puhal
dim
v
okno
,
pred
katerim
je
stal
.
„
Gospod
ravnatelj
,
disciplina
!
Vse
prevzamem
nase
in
tudi
izjavim
,
da
takoj
drage
volje
zapustim
službo
,
če
je
dovoljeno
,
da
sme
vsak
rovati
in
kršiti
disciplino
.
Barona
poznam
!
Njemu
je
disciplina
vse
in
odločen
sovražnik
je
vsake
delavske
emancipacije
in
blaznih
teorij
,
katere
zastopa
zdravnik
.
“
„
Apropos
,
zdravnik
!
Ta
jo
skupi
,
če
je
zamudil
porodnico
!
Škoda
zanj
!
Kar
je
storil
pri
moji
Gerti
,
se
ne
dá
popisati
.
In
kako
ga
je
hvalil
svetnik
,
in
danes
tudi
baron
!
“
„
Veš
,
ti
kontrolore
,
iz
tebe
govori
oče
.
To
je
jako
lepo
.
Mi
imamo
pa
tudi
oči
,
in
sicer
objektivne
.
Če
ga
je
hvalil
svetnik
—
no
,
saj
ga
mora
.
Ptiči
iz
enega
gnezda
letijo
skupaj
.
Jaz
baronu
že
odprem
oči
!
“
„
Ali
veste
še
kak
slučaj
,
ki
bi
bil
zoper
zdravnika
?
“
Ravnatelj
se
je
obrnil
od
okna
.
„
Prosim
,
pet
jih
je
že
,
za
katere
vem
.
Ali
gotovo
jih
je
več
!
“
„
Sicer
so
pa
ljudje
čudni
,
zakaj
se
ne
javijo
dopoldne
,
“
omenja
kontrolor
.
„
Kaj
si
advokat
zdravnikov
?
Počakaj
,
veruj
mi
,
da
se
pokesaš
za
vsako
besedo
,
ki
si
jo
govoril
v
prilog
temu
človeku
!
“
„
Nikar
prestrastno
!
Vidva
sta
si
nasprotnika
in
zato
sodita
prečrno
.
Jaz
ga
čislam
kot
globoko
izobraženega
in
tehtnega
strokovnjaka
.
Ali
trdim
pa
tudi
,
da
bi
bil
drugod
zelo
na
mestu
,
pri
nas
pa
bržkone
ne
bo
zanj
!
“
Seme
je
kar
pogoltnil
ta
stavek
ravnateljev
.
„
Da
,
da
,
gospod
ravnatelj
,
kolosalno
modra
sodba
!
Kdaj
sem
ugovarjal
zoper
njegovo
znanje
;
ali
v
tvornici
nam
lahko
vse
pokvari
,
vso
disciplino
razruši
—
in
potem
?
—
To
je
vendar
lapidaren
dokaz
za
to
,
kar
ste
trdili
,
gospod
ravnatelj
,
da
se
ga
je
treba
iznebiti
.
Prepustite
stvar
meni
,
in
stavim
,
da
zapusti
tekom
pol
leta
to
službo
.
“
Direktor
se
je
zopet
obrnil
proti
oknu
.
Kontrolor
bi
bil
rad
ugovarjal
,
pa
je
čakal
ponižne
sodbe
ravnateljeve
.
Ta
se
ni
obrnil
od
okna
,
in
ko
je
Seme
začel
vnovič
z
dolgoveznimi
stavki
obirati
zdravnika
,
se
je
ravnatelj
obrnil
proti
njemu
:
„
Molčite
!
Govorite
jutri
!
Vsak
glej
,
da
se
opraviči
,
moja
vest
je
čista
.
Skrbite
,
da
so
vse
knjige
in
računi
v
redu
.
Pojdite
!
“
Ravnatelj
je
ostal
sam
v
sobi
.
Čeprav
si
ni
mogel
ničesar
očitati
,
ga
je
bolelo
vendar
spoznanje
,
da
je
večkrat
premalo
ravnatelj
,
da
se
da
pregovoriti
od
Semena
ali
od
koga
druzega
.
In
sedaj
ga
je
jezilo
to
,
da
bo
moral
zagovarjati
stvari
,
ki
so
se
dogodile
zoper
njegovo
voljo
.
Jezen
je
premetal
nekaj
listov
in
knjig
potem
pa
odšel
iz
pisarne
v
park
.
Seme
je
hitel
nato
takoj
v
tovarno
.
Poklical
je
Miklava
Hostnika
od
dela
.
Mladenič
je
stopil
ponosno
pred
nadzornika
in
prašal
,
česa
želi
.
„
Kje
je
Peter
Rožman
?
“
„
Ne
vem
,
gospod
nadzornik
!
“
„
Ne
vem
,
ne
vem
—
kako
odgovarjaš
!
“
„
Pravično
in
dostojno
!
“
„
Povej
,
kaj
je
pisal
Rožman
baronu
?
“
„
Izvolite
prašati
gospoda
barona
!
“
„
Bestija
,
ali
boš
tako
govoril
z
menoj
?
“
Seme
je
dvignil
roko
,
da
bi
dal
Miklavu
klofuto
.
Hostnik
je
odstopil
za
korak
in
ga
pomeril
od
pete
do
temena
.
Nato
se
je
obrnil
in
zaklical
delavcem
:
„
Tovariši
,
ali
ste
videli
?
Gospod
nadzornik
misli
,
da
smo
paglavci
z
ulice
!
“
Mnogo
divjih
pogledov
se
je
zapičilo
v
Semena
,
da
se
je
ustrašil
in
preklinjevaje
odšel
.
Zgrabila
ga
je
neka
groza
in
čudna
slutnja
se
mu
je
pojavila
:
kaj
,
če
so
vse
te
pesti
zoper
mene
?
Ko
je
dr.
Sluga
šel
tisto
popoldne
o
prihodu
baronovem
na
izprehod
,
se
je
nameril
proti
vasi
,
kjer
je
izvedel
za
Petrovo
stanovanje
.
Ker
je
vsak
dan
potoma
pogledal
bolnike
,
ki
so
bili
nevarnejše
bolni
,
je
hotel
takrat
tudi
k
bolniku
,
ki
je
bil
v
obližju
hiše
,
kjer
je
stanoval
Rožman
.
Sklenil
je
,
da
gre
do
njega
in
mu
pove
,
kako
je
prosil
zanj
,
pa
da
mu
nasvetuje
,
naj
se
obrne
do
vrhovnega
voditelja
tvorniškega
podjetja
,
da
ga
sprejmó
zopet
v
delo
.
Pripravljen
je
bil
,
da
gre
sam
ob
priliki
do
barona
in
prosi
za
Petra
.
Dasi
je
bila
doma
njegova
prošnja
odbita
,
je
vendarle
za
trdno
upal
pri
baronu
več
doseči
.
Potoma
,
nekaj
minut
od
tvornice
,
mu
prihiti
naproti
dekle
.
„
Lepo
Vas
prosim
,
hitro
,
teti
je
tako
slabo
.
Zelo
težko
Vas
čakajo
!
“
Ko
izve
zdravnik
,
da
je
v
nevarnosti
porodnica
,
pokara
prav
ojstro
dekle
,
zakaj
ne
pošljejo
prej
ponj
,
ko
vendar
vedó
,
da
rad
in
naglo
pride
.
„
Saj
smo
poslali
.
Že
dve
uri
je
tega
.
Vratarju
sem
sporočila
.
Pa
je
rekel
,
da
že
naznani
.
Hotela
sem
sama
do
Vas
,
pa
me
ni
pustil
.
“
V
zdravniku
je
vzkipela
jeza
.
Nobene
besede
več
ni
izpregovoril
in
hodil
je
tako
hitro
,
da
je
dekle
zaostajalo
in
moralo
včasih
teči
za
njim
.
Cela
vrsta
sklepov
,
zabavljic
in
najostrejših
stavkov
je
šumelo
po
zdravnikovi
glavi
.
„
To
ne
gre
več
,
to
je
nezaslišana
malomarnost
!
Tega
kratko
in
malo
ne
trpim
več
!
Baronu
naznanim
,
po
listih
razbobnam
ta
nered
,
rajši
vse
popustim
,
kakor
bi
živel
še
pri
takih
ljudeh
...
“
Na
čelu
so
mu
stale
potne
kaplje
,
lica
so
mu
bila
razpaljena
,
ko
je
stopil
k
bolnici
.
„
Precej
v
bolnišnico
!
“
V
hiši
je
nastal
jok
,
branil
se
je
mož
,
krog
postelje
zbrane
žene
so
jadikovale
.
Edina
bolnica
je
gledala
vdano
in
mirno
v
zdravnika
.
„
Nič
se
ne
bojte
!
Vdajte
se
v
voljo
božjo
!
Sam
Vam
ne
smem
in
ne
morem
pomagati
.
Bodite
veseli
,
da
ste
tako
blizu
mesta
.
Drugod
bi
Vam
ne
bilo
pomoči
...
“
Dobili
so
v
naglici
koleselj
,
zdravnik
je
sam
pomagal
in
ukazoval
,
kako
naj
položijo
bolnico
na
voz
.
Potem
je
še
zase
dobil
skromen
voziček
in
se
odpeljal
za
njo
v
bolnico
...
„
Hvala
Bogu
,
rešena
je
!
“
Tako
je
ogovoril
zdravnik
Prosenca
ob
desetih
v
kavarni
,
kjer
je
adjunkt
vsak
večer
dominal
z
umirovljenim
polkovnikom
.
Po
operaciji
v
bolnici
se
mu
je
zahotelo
po
družbi
,
zato
je
poiskal
Prosenca
.
„
Ni
res
,
izgubljena
!
“
Prosenc
je
pristavil
domino
k
vijugastemu
skladu
na
kamenito
mizo
,
polkovnik
je
priložil
zadnji
kamenček
in
zavpil
:
„
Domino
!
“
„
Vidiš
,
da
je
izgubljena
!
“
Adjunkt
je
podal
doktorju
dolgo
roko
čez
mizo
in
mu
primaknil
stol
.
„
Kje
—
odkod
prihajaš
tako
pozno
?
Od
kake
bolnice
?
“
Dr.
Sluga
je
navdušen
pripovedoval
o
srečni
operaciji
in
končno
dostavil
:
„
Večjega
užitka
menda
ni
na
svetu
,
kakor
ga
ima
zdravnik
,
če
se
mu
posreči
težka
operacija
!
“
„
To
bi
bilo
zame
tako
,
kakor
če
bi
sedajle
dobil
domino
.
Gospod
polkovnik
,
še
enkrat
!
“
Polkovnik
je
že
plačeval
.
„
Hvala
,
jutri
!
Deset
je
ura
—
moram
domov
!
“
„
Star
vojak
!
Vse
na
minute
!
Torej
jutri
na
svidenje
!
“
„
Že
teden
dni
te
ni
bilo
blizu
.
Ali
je
epidemija
pri
vas
,
ali
si
pa
zaljubljen
tako
,
da
ne
utegneš
v
mesto
?
“
„
Danes
sem
zopet
jezen
,
da
bi
najrajši
klofutal
!
“
„
Pa
udari
,
če
te
srbijo
prsti
,
samo
mene
nikar
,
ker
bi
me
moral
preveč
,
da
bi
me
ujezil
.
Čuden
patron
si
pa
le
.
Pravkar
tako
veselje
—
in
zopet
strašna
jeza
—
vse
zaeno
.
Sicer
je
to
pravzaprav
jako
dobro
;
veliko
veselje
—
plus
,
velika
jeza
—
minus
—
to
je
enako
ničli
.
“
Prosenc
je
po
tablici
načrtal
velik
plus
in
minus
in
veliko
okroglo
ničlo
.
„
Ergo
si
danes
popolnoma
navaden
,
normalen
človek
!
“
„
In
ti
—
si
gotov
s
svojo
logiko
?
“
„
Sem
!
“
„
Torej
poslušaj
!
“
Zdravnik
je
povedal
prijatelju
o
malomarnosti
,
ki
vlada
v
tvornici
glede
bolnikov
,
in
mu
zatrdil
,
da
gre
do
barona
.
„
Do
tega
sedaj
lahko
prideš
,
ker
bo
jutri
bržkone
v
tvornici
.
“
„
Kako
to
?
“
„
Ná
,
beri
!
“
Adjunkt
mu
je
dal
večerni
list
„
Čas
“
in
mu
pokazal
s
prstom
odstavek
:
‚
Tujci
v
hotelu
Rusija
‘
.
„
V
tovarni
o
tem
nihče
nič
ne
ve
!
To
je
kakor
nalašč
zame
.
Jutri
bom
še
pravega
temperamenta
—
ne
premrzel
in
ne
prevroč
!
“
„
Kar
si
mi
povedal
,
diši
skoro
po
policiji
.
To
stvar
zgrabi
odločno
.
Ali
povem
ti
takoj
,
da
moj
sodnijski
nos
v
tem
grmovju
duha
še
drugo
divjačino
!
“
„
Kakšno
?
“
„
Sovražnik
mora
biti
često
tudi
slepar
,
da
se
iznebi
neljubega
tekmeca
.
Kaj
ko
bi
Seme
sejal
tu
svoje
ukane
?
Nebrižnost
za
svoje
dolžnosti
pri
zdravniku
—
posebno
v
takem
slučaju
—
to
je
precej
neprebavljiva
kost
in
nevarna
.
Vedi
pa
,
da
nisem
še
rekel
ničesar
.
Toda
,
dečko
,
bodi
previden
in
pa
odločen
.
Sedaj
ti
že
gori
na
ognjišču
in
praznih
loncev
nimaš
v
omari
.
Če
te
prav
ljubeznivo
odpusté
,
glej
,
da
jih
prehitiš
!
“
„
Lukec
,
Lukec
,
ker
imaš
opravka
samo
z
inkriminiranimi
ljudmi
,
misliš
o
vsakem
najgorje
.
Tak
pripomoček
bi
bil
pač
za
Hanibala
pregrd
.
“
„
Saj
pravim
,
da
nisem
nič
rekel
.
Pij
z
mano
en
rostopčin
in
pojdiva
spat
!
Jutri
se
pa
dobro
drži
pred
baronom
!
“
Dr
Sluga
je
domov
grede
razmišljal
Prosenčeve
besede
.
Čimbolj
se
je
bližal
tvornici
,
bolj
se
mu
je
zdelo
mogoče
,
da
bi
bil
Seme
naperil
zoper
njega
tako
lopovščino
.
Saj
je
vedel
,
kako
neizmerno
ga
črti
izza
dobe
dvoboja
.
Videl
ga
je
mnogokrat
v
družbi
s
Klešmanom
,
in
ta
mu
je
gotovo
verni
sluga
za
kozarec
pijače
.
Živo
se
je
domislil
onega
večera
pred
nekaj
meseci
,
ko
je
šel
prvič
tako
proti
tovarni
.
Kaki
naklepi
,
kako
idealno
je
sodil
o
vsem
!
In
danes
je
videl
,
da
ni
dosegel
za
človeško
družbo
druzega
,
kakor
da
vidi
nekoliko
jasneje
v
svet
in
da
je
ta
čisto
drugačen
,
kot
si
ga
je
želel
in
mislil
.
Ko
mu
je
vratar
odprl
,
ga
je
razburila
Klešmanova
pričujočnost
,
da
bi
bil
kmalu
začel
rohneti
nad
njim
.
Toda
zatajil
se
je
.
Šel
je
molče
mimo
njega
,
kakor
mimo
stroja
.
Drugo
jutro
je
bilo
zbranih
mnogo
delavcev
pred
pisarno
—
vsi
v
pražnjih
oblekah
.
Prejšnje
čase
se
je
bralo
vsakemu
z
lica
,
če
je
bil
pozvan
k
ravnatelju
ali
k
baronu
,
kako
je
nemiren
,
plašljiv
in
čisto
ponižan
,
kot
bi
se
plazil
po
vseh
štirih
v
prahu
.
Danes
je
sevala
z
lic
vsem
samozavest
.
Govorili
so
glasno
med
seboj
,
bili
so
celo
dovtipni
in
njih
smeh
je
bil
glasan
,
kakor
bi
se
smejal
velikan
pritlikavcu
.
‚
Naša
moč
‘
to
je
bil
prapor
v
njih
dušah
.
Zvečer
so
imeli
posvèt
pri
Petru
in
so
se
do
besedice
zmenili
,
kako
da
govoré
:
vsi
dostojno
,
enako
in
pa
odločno
.
Upali
niso
nič
.
Pravzaprav
so
se
še
bali
kakih
ugodnosti
.
Zakaj
potem
bi
njih
moč
ne
prišla
tako
do
veljave
,
kot
so
se
nadejali
.
Vživili
so
se
z
neko
gorko
strastjo
v
tisti
mogočni
dan
,
ko
se
pokaže
njih
sila
in
ko
začnó
narekavati
zahteve
.
Nadzornik
je
šel
parkrat
mimo
njih
.
Gledal
jih
je
z
zaničevanjem
.
„
Pasje
duše
!
“
bi
bil
rad
zatulil
mednje
.
Ali
vedel
je
,
da
je
njemu
bolj
vroče
kakor
delavcem
.
Strpeti
pa
vendar
ni
mogel
,
da
se
je
mimogrede
zadel
s
komolcem
Hostnika
.
„
Prostor
!
“
je
zanjergal
jezno
.
„
Saj
se
ne
peljete
s
parom
konj
!
“
Delavci
so
se
namuzali
,
Seme
jih
je
ošinil
s
pogledom
in
odprl
usta
.
Toda
kletev
je
pogoltnil
in
odšel
skozi
vrata
.
Točno
ob
devetih
se
je
pripeljal
baron
.
Velel
je
,
da
takoj
delavci
vstopijo
.
Prvi
je
bil
klican
Rožman
.
Srce
mu
je
bilo
vendar
dokaj
razburkano
,
dasi
je
bil
tako
trdne
nade
v
delavsko
moč
,
da
je
v
duhu
gledal
že
samega
barona
,
kako
mu
sega
v
roko
in
govori
z
njim
prijazno
in
prijenljivo
.
Rožman
je
bil
dolgo
pri
baronu
.
Ponovil
je
še
enkrat
vse
pritožbe
,
slikal
bedo
delavstva
in
govoril
o
krivicah
,
ki
se
jim
godé
,
zlasti
po
nadzorniku
.
Baron
je
kadil
in
poslušal
.
Včasih
si
je
s
svinčnikom
zapisal
kaj
malega
na
papir
.
Ko
je
Peter
dokončal
,
je
čakal
radoveden
odgovora
.
Toda
baron
je
trdovratno
molčal
in
mu
dal
znamenje
z
roko
,
naj
odide
.
Tovariši
so
zunaj
napeto
čakali
Petra
.
Ko
se
je
prikazalo
njegovo
pordelo
lice
,
so
vprli
vanj
prašajoče
oči
;
toda
Peter
je
skomizgnil
z
rameni
in
ni
nič
odgovoril
.
Za
njim
so
prišli
na
vrsto
drug
za
drugim
.
Vsak
je
povedal
svoje
—
pravzaprav
isto
,
kar
Peter
.
Zato
je
tega
in
onega
baron
prekinil
:
„
Dovolj
!
“
Tako
so
se
zvrstili
vsi
,
in
nihče
ni
dobil
besedice
ugovora
ne
odgovora
od
barona
.
Ko
je
prišel
zadnji
,
je
ukazal
baron
,
naj
čakajo
pred
pisarno
,
da
jih
pozove
še
enkrat
.
Nato
je
prišel
ravnatelj
.
Baron
mu
je
bral
tožbo
za
tožbo
.
Ravnatelj
ni
tajil
nobene
stvari
.
Nekaterih
niti
vedel
ni
.
Toda
večni
refren
zagovorov
je
bil
:
„
Gospod
baron
,
disciplina
zahteva
!
Pri
takih
ljudeh
je
celo
potreba
,
da
je
človek
včasih
prestrog
,
celo
deloma
krivičen
.
Sicer
ni
nobenega
strahu
,
in
če
tega
ni
,
ni
reda
—
ni
discipline
.
Nadzornik
je
večkrat
prenagel
;
ali
železna
roka
je
v
tovarni
.
Da
je
zapodil
Petra
Rožmana
,
ni
bilo
prav
.
Ali
tu
zahteva
zopet
kolegialnost
in
disciplina
,
da
ravnatelj
ne
ugovarja
.
Sicer
se
je
pa
pokazalo
,
da
je
bilo
to
zelo
koristno
.
“
„
Koristno
?
“
je
hlastno
prašal
baron
.
„
Da
,
koristno
,
ker
so
poslej
delavci
pridnejši
in
veliko
ponižnejši
!
“
„
Pa
se
mi
niso
zdeli
,
ko
sem
jih
zaslišal
!
“
„
Priučena
stvar
!
Vse
to
je
zrastlo
pri
Rožmanu
.
Zato
naj
se
jim
prepove
z
njim
občevati
.
Kdor
ne
bi
bil
poslušen
,
je
isti
trenutek
odpuščen
.
Par
zgledov
in
red
je
zagotovljen
!
“
Baronu
je
nasvet
ugajal
.
Kot
aristokrat
in
še
celo
parvenu
je
tičal
s
svojimi
nazori
v
predstoletni
hlapčevski
megli
,
ko
se
je
moral
podložnik
na
široki
cesti
umakniti
gospodu
v
jarek
,
da
ni
bil
zbičan
od
valptovega
korobača
...
Zato
je
drage
volje
smatral
delavske
tožbe
za
predrzno
in
kaznivo
širokoustenje
,
katero
je
treba
ukrotiti
s
palico
.
Ko
je
ravnatelj
baronu
povedal
,
koliko
da
je
bilo
zadnjič
čistega
dobička
,
ko
so
pripeli
delavce
za
čezurno
delo
brez
nagrade
,
je
baron
ravnatelju
milostno
poklonil
drago
smodko
in
se
prav
prijazno
poslovil
.
S
tem
je
bila
Semenu
pot
uglajena
.
Z
enim
stavkom
mu
je
direktor
namignil
,
da
se
mu
ni
treba
bati
.
In
Seme
je
vstopil
s
suženjsko
servilnim
licem
in
kakor
človek
,
čigar
vest
je
še
detinsko
čista
.
Seme
je
igral
še
večjo
vlogo
in
večji
humbug
z
disciplino
.
Govoril
je
o
smrtni
nevarnosti
,
v
kateri
biva
vedno
in
povsod
—
toda
on
smatra
to
za
svoj
poklic
in
je
pripravljen
slednji
dan
preliti
kri
od
delavčeve
roke
za
blagor
in
srečo
toli
odličnega
konsorcija
,
ki
ima
pri
tvornici
svoje
delnice
.
Baronu
se
je
lice
jasnilo
.
Ali
vendar
se
je
premagal
in
nabral
čelo
v
resne
gube
Semenu
mogočno
velel
,
naj
v
bodoče
vsako
večjo
kazen
izvrši
v
sporazumu
z
ravnateljem
.
Seme
se
mu
je
hinavsko
zahvalil
za
ukor
in
je
rekel
,
da
je
kot
mladenič
presrečen
,
če
je
vreden
nauka
iz
ust
gospoda
barona
.
Nato
je
poprosil
kratke
besede
.
Baron
mu
je
dovolil
.
„
Jako
bridko
mi
je
in
najtežje
,
kar
me
more
zadeti
,
ker
sem
prisiljen
omeniti
par
stvari
glede
zdravnika
—
svojega
kolega
.
“
Bombastično
je
naslikal
,
kako
se
ponižuje
med
delavci
,
kako
se
zanje
poteza
in
ruši
s
tem
disciplino
,
kako
ima
preveliko
zasebno
prakso
in
s
tem
zamuja
in
zanemarja
službo
—
postavim
slučaj
s
porodnico
včeraj
.
„
Naj
vstopi
takoj
zdravnik
!
“
„
Sluga
sem
ponižen
,
na
službo
,
gospod
baron
!
“
Zdravnik
je
vstopil
dostojno
,
a
niti
sledu
ni
bilo
na
njem
,
da
bi
se
plazil
po
tleh
pred
baronom
.
Stal
je
pred
njim
kot
človek
,
ki
ima
trdno
zavest
,
da
je
vršil
natančno
svoje
dolžnosti
,
da
je
vedno
storil
več
kakor
samo
zadosti
.
Baron
ga
je
sprejel
mrzlo
,
z
mrčeznim
pogledom
.
Pričel
je
s
formalnimi
vprašanji
.
„
Je
mnogo
bolnikov
?
“
„
Sedaj
ne
.
Pozimi
je
vladala
pljučnica
,
pa
se
je
posrečilo
razen
enega
vse
oteti
.
“
„
Bržkone
majhni
katari
!
“
„
Oprostite
,
to
trditev
odločno
odklanjam
,
ker
bi
bil
sicer
slepar
,
ne
zdravnik
!
“
„
No
,
bogovi
tudi
niso
zdravniki
!
“
Dr.
Sluga
je
imel
hitro
odgovor
na
jeziku
,
pa
ga
je
baron
prehitel
.
„
Vršite
tudi
zasebno
prakso
?
“
„
Da
!
“
Zdravnik
je
odgovarjal
skoro
pikro
.
„
To
mnogo
nese
!
“
„
Zdravim
mnogo
siromakov
!
“
„
Ahà
,
renomé
!
“
„
Samo
deloma
.
Meni
se
bedno
ljudstvo
smili
!
“
„
Fraza
!
“
„
Morda
pri
gospodu
baronu
,
zame
ni
!
“
Baron
ga
je
jezno
in
porogljivo
pogledal
.
„
Ker
na
troške
renomeja
—
â
—
pardon
—
ideala
,
trpi
tvornica
,
to
je
tudi
fraza
,
kaj
ne
!
“
„
Ta
stavek
si
odločno
prepovem
.
To
je
neresnica
!
“
„
No
seveda
,
recimo
,
včerajšnja
porodnica
!
“
„
Ta
je
oteta
,
pa
bi
bila
vsled
nemarnosti
nekih
oseb
lahko
umrla
.
Bil
je
slučaj
,
da
sem
zvedel
zanjo
.
“
„
To
so
jako
zanimivi
slučaji
!
“
„
Tako
zanimivi
,
da
me
je
sram
govoriti
o
njih
.
Sicer
mi
je
že
jasno
,
da
za
izrazi
gospoda
barona
tiči
podla
in
lažnjiva
denunciacija
!
Zato
zahtevam
odločno
najstrožje
disciplinarne
preiskave
.
In
če
se
mi
dokaže
najmanjša
malomarnost
ali
zamuda
dolžnosti
po
moji
krivdi
,
zapustim
danes
službo
in
grem
ne
samo
iz
tvornice
,
ampak
iz
province
,
iz
cesarstva
.
Ker
pa
vem
,
da
je
to
nemogoče
,
se
vseeno
zahvaljujem
danes
za
službo
in
glasom
pogodbe
v
petih
mesecih
zapustim
to
mesto
;
zakaj
z
ljudmi
,
ki
so
tako
propali
,
da
tovariša
krivično
denuncirajo
—
s
temi
meni
ni
občestva
!
Klanjam
se
!
“
Baron
je
hotel
nekaj
ugovarjati
,
pa
Vinko
je
bil
že
pri
vratih
in
je
odšel
s
trdimi
koraki
.
Barona
je
zdravnikov
nastop
poparil
.
Nikakor
ni
bil
tako
kratkoviden
,
da
ne
bi
spoznal
,
da
tako
nastopa
pred
šefom
edinole
čista
vest
.
Pozval
je
naglo
vse
uradnike
in
nervozno
povedal
zdravnikovo
odpoved
in
zahtevo
o
disciplinarni
preiskavi
.
„
Vi
ste
govorili
o
oni
porodnici
.
Kaj
je
na
tem
?
Zdravnik
je
izjavil
,
da
je
oteta
,
pa
da
je
kriv
nekdo
drugi
,
če
bi
umrla
.
Kdo
naznanja
bolnike
?
“
Nadzornik
je
menjaval
barve
.
„
Vratar
—
gospod
baron
,
vratar
navadno
.
Včasih
seveda
tudi
jaz
—
“
„
Kje
je
vratar
?
Ponj
!
“
Seme
je
zbežal
po
Klešmana
.
Potoma
je
potegnil
iz
listnice
dva
desetaka
.
„
Klešman
,
tu
imate
in
molčite
o
meni
!
Sicer
sva
oba
izgubljena
.
Recite
,
da
ste
bili
pijani
,
da
ste
zaspali
in
pozabili
javiti
!
Hitro
k
baronu
!
Hud
je
kakor
satan
!
Na
kolena
pred
njim
,
jokajte
,
dam
Vam
še
pijače
—
cel
polovnjak
!
“
Klešman
je
samo
zeval
in
hodil
globoko
po
sapo
.
Oči
so
mu
bile
izbuljene
,
stal
je
okamenel
in
v
roki
tiščal
krčevito
dana
desetaka
.
Nadzornik
ga
je
zgrabil
za
rokav
in
vlekel
s
seboj
.
Denar
mu
je
izpulil
in
mu
ga
vtaknil
v
žep
.
Ko
je
Klešman
stopil
pred
barona
,
je
začel
pokolcevaje
jokati
in
se
zgrudil
na
kolena
,
da
je
zacingljala
svetilka
na
stropu
.
„
Kaj
ste
storili
?
“
Baron
je
zarezal
nad
njim
srdito
.
Klešman
je
pa
brez
zveze
ponavljal
:
„
Pijan
—
zaspan
—
odpuščanja
—
odpuščanja
!
“
„
Poberite
se
!
“
Klešman
je
drsal
še
nekaj
časa
po
kolenih
,
potem
se
pa
prihuljeno
izmuzal
vun
.
„
Gospod
ravnatelj
,
kaznujte
ga
strogo
!
Sicer
se
mi
zdi
ta
človek
strašno
bebast
.
Odpovejte
mu
službo
,
pijancu
!
“
„
Ni
tak
pijanec
.
Navadno
zelo
vesten
.
Ali
jezo
ima
strašno
.
Ta
ga
ujezi
,
da
se
potem
napije
.
Ima
tri
otroke
,
kaj
bi
reveži
začeli
!
“
Ravnatelj
ga
je
zagovarjal
in
Seme
je
vsak
stavek
spremljal
s
kimajočo
glavo
.
„
Torej
strogo
kazen
!
In
sedaj
preiskava
glede
zdravnika
?
—
Nadzornik
,
govorite
sedaj
!
“
„
Kar
sem
rekel
,
gospod
baron
,
saj
drugega
ne
vem
;
ampak
take
misli
—
no
—
“
„
No
,
no
—
to
ni
nič
!
Dejanja
!
Če
ne
veste
ničesar
,
kaj
potem
govorite
?
“
Barona
je
trla
jeza
,
ko
je
čutil
,
da
se
je
sam
vrezal
,
ker
je
brezpogojno
verjel
Semenu
.
Ranjen
je
bil
njegov
oholi
napuh
.
In
to
ga
je
silno
bolelo
.
„
Ali
naj
bo
s
tem
dokončana
preiskava
?
Gospod
ravnatelj
,
imate
Vi
glede
službe
kako
tožbo
,
nered
?
“
„
Nimam
;
samo
kar
sem
omenjal
:
idealne
teorije
!
“
„
To
ni
nič
!
Stvar
se
mora
urediti
!
Naj
vstopijo
vsi
pozvani
delavci
,
med
tem
pokličite
zdravnika
,
in
potem
izpregovorim
vsem
skupaj
!
“
Baron
je
bil
nejevoljen
do
skrajnosti
.
Sedaj
naj
se
pravzaprav
opravičuje
pred
zdravnikom
!
Toda
čemu
?
Saj
je
prosta
pogodba
med
njima
—
lahko
ga
odpusti
,
kadar
drago
!
Hlapec
je
,
čeprav
z
diplomo
!
Delavci
so
vstopili
.
„
Premislil
sem
Vaše
pritožbe
,
imel
natančno
preiskavo
in
spoznal
,
da
se
je
nekaj
res
dogodilo
,
pa
da
so
to
take
malenkosti
,
o
katerih
se
ne
govori
.
Red
mora
biti
!
Če
hočete
kruha
,
morate
biti
pokorni
.
Vi
pa
,
Peter
Rožman
,
ste
hujskač
,
zato
se
takoj
odstranite
,
z
Vami
nimam
govora
!
“
Rožman
se
je
obrnil
in
odhajal
.
„
Če
gre
on
,
gremo
mi
tudi
!
“
se
je
oglasil
Miklav
Hostnik
.
„
Vsi
za
Petrom
!
“
je
grmelo
v
sobi
.
Delavci
so
se
obrnili
proti
vratom
.
Peter
jih
pa
ukazovaje
pogleda
in
veli
:
„
Ostanite
!
Jaz
sem
sam
,
vi
imate
družine
!
“
Vsi
so
razumeli
njegov
izgovor
.
Veleval
jim
je
samo
previdnost
,
da
se
ne
izdajo
nadaljni
naklepi
.
Delavci
so
ostali
.
„
Prva
pametna
beseda
,
ki
jo
je
ta
človek
izpregovoril
!
Družine
imate
,
otročičke
,
kaj
bi
začeli
,
če
bi
se
vi
očetje
puntali
in
izgubili
kruh
!
Vse
bi
vas
lahko
zapodil
,
pa
se
mi
smilite
.
Torej
pridno
delajte
,
bodite
prepričani
,
da
bom
skrbel
za
Vas
!
Pojdite
!
“
Na
obrazih
delavcev
,
ki
so
nemo
odhajali
iz
sobe
,
je
igral
smeh
,
tisti
grozni
,
ironični
smeh
,
ki
je
kričal
v
svet
:
Lažeš
!
—
Odšli
so
zadovoljni
,
da
niso
nič
opravili
.
Zakaj
sedaj
so
bili
prepričani
,
da
slovesni
dan
,
ko
vstane
moč
,
ni
več
daleč
.
Nato
so
se
zbrali
uradniki
.
Baron
se
je
očividno
premagoval
,
da
je
govoril
mirno
,
celo
sladko
.
„
Gospod
doktor
,
kar
sem
omenjal
prej
,
je
preiskava
dokazala
za
neutemeljeno
.
Bila
so
mala
nesporazumljenja
in
torej
tudi
drugo
vse
odpade
.
Želim
veliko
uspeha
v
lepem
zvanju
!
“
„
Ne
odpade
nič
.
Kar
je
rečeno
,
je
rečeno
.
Izjavljam
pa
,
da
s
tem
še
nisem
zadovoljen
,
zlasti
,
ker
bi
moj
dnevnik
lahko
govoril
tako
strašno
—
pa
pravično
,
da
bi
marsikoga
obhajala
zona
.
Toda
nisem
bil
nikoli
denunciant
ne
po
pravici
ne
po
krivici
—
zato
je
in
ostane
tudi
moj
dnevnik
nem.
Dotičnega
pa
,
ki
je
govoril
o
meni
take
laži
,
nazivljam
vpričo
zbrane
družbe
nesramnega
lažnika
!
Moj
naklon
!
“
Dr.
Sluga
je
ponosno
zapustil
urad
.
Baron
je
skomizgnil
z
ramami
in
se
obrnil
proti
nadzorniku
.
„
Ste
slišali
?
Poslej
je
stvar
Vaša
zasebna
zadeva
!
“
Opoldne
tistega
dné
so
vrveli
delavci
iz
tovarne
izredno
glasni
.
Celo
dopoldne
so
napeto
čakali
izida
.
Sedaj
so
ga
izvedeli
.
Nekateri
so
z
glasnimi
opazkami
dajali
duška
nejevolji
.
Toda
pobitosti
ni
bilo
na
njih
obrazih
.
Nasprotno
,
celo
nekaj
veselega
,
koprnečega
se
je
svetilo
na
umazanih
licih
.
V
vseh
se
je
zbudila
jasneje
zavest
,
da
jim
pravica
ne
odpre
vrat
,
da
ponižno
trkanje
izziva
le
roganje
.
Treba
bo
udariti
s
pestjo
,
da
se
vse
zamaje
,
potem
se
še-le
odpró
ušesa
vsem
tistim
,
ki
so
gluhi
za
njihove
vzdihe
.
Peter
se
doslej
ni
menil
nič
za
delavke
.
Celo
opozarjal
je
tovariše
,
naj
njim
prikrivajo
namene
.
Toda
dekleta
so
izvedela
vse
že
davno
.
Ni
bilo
mogoče
prikrivati
skrivnega
sklepa
,
ko
se
je
tisoč
delavcev
na
vsakem
križpotu
tajno
pogovarjalo
o
zmagi
‚
naše
moči
‘
.
Med
delavkami
se
je
za
stvar
najbolj
zavzela
Maretka
.
Ko
se
je
Peter
poslovil
od
nje
in
ji
govoril
nerazumljive
stavke
,
je
bila
potrta
in
lice
ji
je
bledelo
.
Oči
je
vpirala
v
tla
,
kakor
bi
iskala
bisera
,
ki
ga
je
ljubila
,
pa
ji
je
naenkrat
zdrsnil
iz
roke
.
Ko
je
izvedela
,
kaj
namerava
Peter
,
ko
je
slišala
njegovo
ime
izgovarjati
s
častjo
in
spoštovanjem
,
tedaj
se
je
vzravnala
.
Oči
so
se
ji
zasvetile
v
divjem
žaru
.
Navdušeno
je
govorila
pri
tovarišicah
in
te
je
zvezala
z
njo
neka
ljubezen
,
katere
niso
doslej
poznale
.
Prazni
pogovori
,
brbljanje
vodenih
novic
,
obiranje
in
opravljanje
je
skoro
prenehalo
.
Začele
so
govoriti
resnejše
stvari
.
Maretka
je
dobila
celo
knjig
in
delavskih
časnikov
.
Pred
kočico
na
hribu
je
ob
nedeljah
na
glas
brala
sodelavkam
.
Prešinil
jih
je
neki
duh
,
kakor
bi
na
zaspano
mravljišče
posijalo
pomladno
solnce
.
Vse
je
dvigalo
glave
,
vse
se
je
gibalo
in
hrepenelo
po
nekem
cilju
,
ki
doslej
še
misliti
niso
upale
nanj
.
Zato
so
vse
delavke
z
glasnimi
sodbami
zapuščale
tistega
dné
tovarno
in
obsule
z
vprašanji
—
delavce
odposlance
.
Peter
je
tedaj
zopet
govoril
z
Maretko
.
Zdela
se
mu
je
zelo
izpremenjena
.
Prej
je
bila
rahel
cvet
,
poln
vonjave
.
Kadar
je
prišel
v
njeno
bližino
,
se
mu
je
tajalo
srce
.
Celo
glas
je
brzdal
,
da
ne
bi
govoril
prehrupno
v
bližini
tega
dekleta
.
Ali
sedaj
je
bila
Maretka
ponosna
,
stopala
je
nekam
odločneje
.
Govorila
je
glasneje
in
njen
smeh
je
bil
poln
samozavesti
.
Peter
je
bil
zelo
vesel
.
Šla
sta
vštric
.
Ali
kar
nič
nista
čutila
tihih
ljubezenskih
sanj
.
Nič
nista
govorila
šepetaje
.
Čutila
sta
,
da
jih
druži
nova
,
doslej
nepoznana
ljubezen
,
tista
silna
ljubezen
,
ki
se
poraja
v
boju
za
obstanek
in
ki
zveže
soborivce
nenadno
in
trdnejše
od
vsake
druge
strasti
.
Rožman
je
bil
ponosen
na
svoje
dekle
in
obljubil
ji
je
sporočil
in
naukov
ter
jo
kot
voditelj
vpričo
vseh
nazval
poveljnico
delavk
.
Delavci
so
tedaj
tudi
že
izvedeli
,
da
je
zdravnik
odpovedal
službo
.
Pravi
vzrok
jim
je
bil
neznan
.
Toda
dobro
so
slutili
,
da
je
zdravnik
vendarle
edini
človek
,
ki
čuti
ž
njimi
in
prav
zato
mora
od
onih
,
ki
jih
črtijo
.
Peter
mu
doslej
ni
zaupal
.
Govorila
sta
nekaterekrati
,
pa
vselej
je
zdravniku
prikril
svoje
namene
in
se
je
vselej
izkušal
izognili
pravemu
odgovoru
na
vprašanja
.
Današnji
dan
je
pregnal
vso
nezaupnost
.
Od
Maretke
je
izvedel
,
da
je
doktor
zanj
prosil
pri
vodstvu
in
da
ni
bil
uslišan
.
To
je
vzbudilo
v
Petru
hvaležnost
,
in
vsi
delavci
so
govorili
navdušeno
o
Slugi
,
in
če
bi
bil
ta
dvignil
roko
,
vsula
bi
se
za
njim
cela
armada
,
ki
bi
šla
slepo
zanj
v
pogibelj
.
Pri
uradnikih
ni
bilo
pravega
veselja
.
Baron
je
zapustil
precej
ozlovoljen
tvornico
.
Pri
vozu
je
še
naročal
ravnatelju
,
naj
je
strog
z
uradniki
,
naj
mu
vsako
malenkost
takoj
naznani
,
naj
skrbi
za
red
,
naj
delavcem
tuintam
vrže
kako
drobtino
v
poboljšek
.
Zakaj
velike
pogodbe
sklepa
za
izdelke
v
inozemstvo
,
Treba
je
pridnih
in
voljnih
delavcev
.
Spoznal
je
dodobra
,
da
nekaj
vendarle
tli
pod
pepelom
,
kar
bi
utegnilo
roditi
občutljivo
škodo
,
če
izbruhne
ogenj
o
pravem
času
.
Uradniki
so
še
nekaj
časa
govorili
po
baronovem
odhodu
,
ali
govor
jim
ni
tekel
.
Porazšli
so
se
kmalu
.
Zlasti
jih
je
težil
mračni
obraz
ravnateljev
,
ki
je
bil
malobeseden
in
zaderčen
.
Zdravnik
je
bil
vesel
,
vendar
ni
mogel
utajiti
v
sebi
velikega
razburjenja
.
Zadovoljen
je
bil
sicer
z
izidom
in
uvaževal
je
,
da
mu
je
dal
baron
vsaj
deloma
zadoščenje
za
zlobne
klevete
.
Toda
na
jasnem
še
ni
bil
,
odkod
izvirajo
tožbe
.
Sumničil
je
najbolj
Semena
.
Zaupal
pa
pravzaprav
ni
nikomur
.
Zato
ga
je
veselilo
,
da
je
izrekel
oni
zadnji
stavek
—
da
je
nesramni
lažnik
tisti
,
ki
je
govoril
o
njem
tako
krivično
.
S
tem
stavkom
je
dal
duška
v
jezi
,
ki
ga
je
trla
zato
,
ker
so
ga
napadli
tam
,
kjer
je
bil
najbolj
občutljiv
,
ko
so
mu
očitali
malomarnost
v
službi
,
za
katero
je
gorel
najčistejši
idealni
ogenj
v
njegovi
duši
.
Delati
tisti
dan
ni
mogel
.
Došlo
je
par
strokovnih
časnikov
.
Drugekrati
jih
je
komaj
pričakal
in
zlepa
bi
ga
kdo
ne
spravil
iz
sobe
,
preden
jih
ni
prebral
.
Danes
je
razrezal
liste
—
brati
pa
ni
mogel
.
Zato
je
šel
vun
na
samotno
stezo
in
hodil
zatopljen
v
misli
.
Krotil
in
urejal
je
kaotično
zmes
,
ki
mu
je
brnela
po
glavi
.
Pa
ni
se
dalo
.
Čedalje
bolj
je
bil
vznemirjen
in
zahotelo
se
mu
je
po
družbi
.
Domislil
se
je
mirnega
in
mrzlega
Prosenca
.
Takoj
je
sklenil
,
da
ga
na
večer
obišče
.
Domislil
si
je
potoma
,
da
tisti
dan
še
ni
bil
v
bolnici
,
zaradi
baronovega
prihoda
je
bil
zadržan
.
Zato
se
je
vrnil
s
sprehoda
in
krenil
proti
bolnišnici
.
„
Marjeta
,
kaj
novega
?
“
„
Nič
,
prosim
lepo
,
gospod
doktor
,
nič
.
Samo
oni
trije
in
dve
dekleti
,
kakor
včeraj
!
“
Zdravnik
je
šel
v
sobo
od
bolnika
do
bolnika
.
Enemu
je
dovolil
,
da
lahko
drugi
dan
gre
iz
bolnice
,
drugim
je
tolažilno
zagotavljal
,
da
so
blizu
okrevanja
.
Obisk
je
bil
hitro
gotov
.
V
veži
ga
ustavi
Marjeta
.
„
Naj
ne
zamerijo
,
ali
gredó
res
proč
,
lepo
jih
prosim
,
naj
ne
zamerijo
,
če
jih
prašam
.
“
„
Res
!
“
Jezus
Marija
,
zakaj
so
to
naredili
?
“
Marjeta
je
skremžila
obraz
in
segla
po
predpasniku
,
da
si
zakrije
solze
.
„
Pa
drugi
pride
!
“
„
Takega
nič
več
!
Potem
jaz
tudi
ne
bom
več
tu
.
Saj
imam
ene
krajcarje
na
strani
,
bom
že
živela
.
Pa
saj
se
še
morda
prenaredi
,
kaj
mislijo
?
“
„
Ne
bo
se
ne
!
“
Zdravnik
je
odšel
.
Starica
je
pa
ihtela
v
veži
.
Nekoliko
od
bolnice
je
srečal
dr.
Sluga
Almo
.
V
bolnici
je
ležalo
slabotno
dekle
,
ki
je
imelo
sušico
.
Z
Almo
sta
bili
dve
leti
skupaj
v
